Tallikirja 2017 Apr 24, 2017 16:09:54 GMT 1 Luna, Salome, and 2 more like this\nPost by Iida on Apr 24, 2017 16:09:54 GMT 1\nMitä tapahtui vaelluksella?\nLucas / 24.4.2017 / maanantai\nMä putsasin vielä viimeisiä karsinoita, kun kuulin kuinka ensimmäiset alkeisratsastajat äiteineen saapuivat talliin tsekkaamaan ilmoitustaulun. Mulla oli musiikki melko kovalla kuulokkeissa, mutta kuulin silti Snoop Dogin ‘’I Wanna Fuck You’’n läpi mammojen puheet, kun lapset oli juosseet pihalle katselemaan poneja.\n‘’Ootteko muuten kuulleet…’’ punkero aloitti.\n‘’Ai siitä vaelluksesta, mikä täällä pidettiin?’’ rillipäinen, lyhythiuksinen rouva varmisti.\n‘’Just siitä.’’ punkero vastasi ja nyökkäsi niin pätevän näköisenä miltä pystyi vaan näyttämään pöllökuvioisessa trikoopipossaan.\n‘’Ne on huligaaneja, pilaa vielä tallin maineen.’’ punatukkainen, lyhyt äiti ravisteli pettyneen näköisenä päätään.\nJa ennen kuin ne ehti jatkamaan tuli hoitajan perikuva Milja Iidan kanssa talliin avonaisesta pääovesta. Ja niiden perässä päätä pidempänä Nelly, joka oli jäänyt paljosta paitsi kun ei vaellukselle lähtenyt. Rouvat katselivat toisiansa hieman hätääntyneinä, mitä jos omistajatar olisi kuullut paskanjauhannan. Ne kuitenkin moikkasi Iidaa leveillä hymyillä ja kyselivät kuulumisia. Iida pyysi Miljaa ja Nellyä hakemaan poneja sisälle tuntia varten. Mä sain karsinan siivottua ja menin yhdestä takaovesta pihalle, ettei tarvinnut jäädä rouvien silmätikuksi.\nKävin kippaamassa lannat lantalaan, jonka edustalla Miro sauhutteli tyytyväisen näköisenä jonkun tuntilaisen kanssa.\n‘’Jaha, ulkopuolista seuraa löytynyt.’’ laitoin kuulokkeet korvilta kaulalle, vinkkasin pojalle silmää ja kohtasin sitten tämän ilkikurisen katseen.\nMiro vaan nauroi ja jatkoi sitten keskustelua tytön kanssa. Mä juoksin ponitarhalle Nellyn ja Miljan luo.\n‘’Mitä tytöt?’’ kysyin niiltä.\n‘’No eipä kummempia.’’ Nelly väläytti valkoisen täydellisen hammasrivistönsä mulle ja Milja myönteli vieressä väistellen Accen torahampaita ja koitti samalla saada Belin pihalle tarhasta. Nelly odotteli Lupun ja Ranjan kanssa aidan toisella puolella.\n‘’Kaikki on vissiin jostain ihmeestä saaneet tietää meidän vaelluksen tapahtumista.’’\n‘’Mitä siellä oikein tapahtu, koulussakin puhutaan siitä.’’ Nelly hämmästyi.\n‘’Sä oot Nelly parka vähän jäljessä.’’ Milja naurahti naama punaisena.\n‘’Milja, minkä värinen on paloauto?’’ nauroin tytölle ja suljin tarhan portin niiden jäljessä, kun Bel vihdoin vauvamahansa kanssa suostui kävelemään.\nSeurasin perseitä katsellen tyttöjen ja ponien perässä talliin, kumpien perseitä seuraten, se tuskin on vaikea arvata. Ponien tietty. Accella oli varsin pölyinen takamus. Milja pisti Belin ensin karsinaan ja jätti Accen käytävälle luimimaan, kun lapset juoksi sen luo. Iida pyysi tyttöjä auttamaan ponien varustuksessa ja äidit blondin takana loivat toisiinsa kauhuisia katseita. Haha. Raukat mammat. Mä jäin juttelemaan Nellyn ja Miljan kanssa käytävälle, kunnes sain Jontulta snäpin, että oli juossut iltalenkiksi tallille.\n‘’Onko Salome missä?’’ kysyin mukamas muina miehinä, mutta Miljan epäilevästä katseesta päätellen olin läpinäkyvä.\n‘’Oisko yksäripuolella…’’ Nelly vastasi mulle karvan ja pölyn keskeltä, jota Ranjan harjaus aiheutti.\nLähdin reippain askelin kohti yksäripuolta ja ilmoitustaulun kohdalla katsoin ylpeänä äitejä, joista suurin osa vältteli mun katsetta. Naurahdin. Yksäripuolen ovi oli kiinni joten kiskasin sen reippaana auki. Suojia käytävällä harjaava Salome säpsähti ja sanoi ettei saa säikytellä. Kohautin vain olkiani.\n‘’Jonttu is here.’’ vinkkasin sille ja tyttö viimeisteli pikapikaa suojat ja laittoi ne sitten harjalaatikkoon.\nLähdin johtamaan punapäätä sen ihastuksen luo. Tai kiinnostuksen tai mikä se nyt sille sitten olikaan. Jonttu istui niin perus jäkärin näköisenä kentän aidalla katsellen Meridaa, joka juoksutti Kurrea. Ori heitteli vuorotellen päätään ja persettä. Lippis väärinpäin päässä, aurinkolasit, tumma fleda, harmaat kollarit ja peakin takki päällä. En olisi ihmetellyt vaikka Salomelta olisi leuka tipahtanut sen likaisille kengille. Otin pari viimeistä askelta nopeasti ja näpäytin kaveria sen pyöreälle perseelle raipalla, jonka olin ottanut ovelta mukaan.\n‘’Mitä vittua?!’’ Joonas säikähti ja hypähti aidalta kentän sisäpuolelle saaden Kurren myös säikähtämään äkillistä reaktiota. Ja Merida mulkaisi meitä. Nauroin tyytyväisenä. Salomekin kikatti.\n‘’Long time no see.’’ totesin sille ja virnistin.\n‘’Vitun kusipää.’’ se totesi mulle ja virnisti takaisin. Sitten se loi katseensa Salomeen ja hymyili niin, että nuuska oli tipahtaa ylähuulen alta. Jätkä kumartui aidan lautojen välistä toiselle puolelle ja veti tumput suorina seisovan Salomen sen kainaloon, mikä sai tytön naaman saman väriseksi kuin hiukset.\n‘’Suoraa toimintaa.’’ totesin ja siirryin aidalle nojailemaan, kun Jonttu ja Salome lähti mitä ilmeisemmin tallitupaan.\nSeurasin vuorostani Merrua, joka näytti hyvälle tän suht lämpimän kevätpäivän kevyemmässä vaatetuksessa. Se hidasti rautiaan orin ja vaihtoi suuntaa ja jatkoi sitten ravissa juoksutusta. Ori näytti ihan siistille ottaessaan kunnolla vauhtia takasistaan.\n‘’Perus naistenvahtija puuhissa.’’ totesi yhtäkkiä vierelle ilmestynyt Luna.\nSilmäni suurentuivat ja otin Jontusta mallia nostaen käteni lyhyen siron naisen olkapäille ja vedin sitten muhun kiinni. Hämmennyksissään Luna painoi hetkeksi päänsä mun rintaa vasten, joka muuten oli treenattu.\n‘’Kevättä vissiin ilmassa.’’ Merida totesi alakentän keskeltä ja Luna kiemursi käteni alta pois. Tummatukka katseli oria, mutta en epäilisi vaikka olisi meinannut mua ja Lunaa.\n‘’Ilmeisesti.’’ Luna totesi. Ja kääntyi sitten katsomaan kuinka tallista lähti pihalle Iidan johdolla poniletka taluttajineen ja ratsastajineen, jonka kärkipäässä oli sen kiukkuinen hoitoponi.\n‘’Myöhästyit hoitajan velvollisuuksista.’’ totesin sille.\n‘’Meneeköhän Kämpe tänään tunneille?’’ se sivuutti mun hieman vittuilevan kommentin ja lähti talliin.\nMä jäin kahden vaiheille kentän laidalle. Seuratakko blondia, mutta olinko silloin epätoivoinen vai jäädäkö katselemaan Meridaa, jonka katselussa ei ollut haittaa, mutta ei peilannut mun edellistä Lunan lähentelyä. Joten en valinnut kumpaakaan vaihtoehtoa vaan lähdin tallitupaan, vain nähdäkseni miten Salomella ja Jontulla sujui. Ne istui vierekkäin sohvalla ja naureskeli, mutta hiljeni kun pääsin sisälle.\n‘’Ei mun takia tarvi hiljentyä.’’ virnistin niille.\nTallitupa oli maanantaiksi normaalin tyhjä. Varsinkin kun kello oli vasta jotain yli neljä ja harvaa kiinnosti tulla alkeistuntia katsomaan, joten vedin yhden tuoleista pöydän alta ja istuin siihen. Salome ja Jonttu jatkoi juttuaan, mutta nyt niin matalalla äänellä, etten meinannut kuulla niiden puheesta mitään. En tosin ehtinyt muutenkaan kauaa istua rauhassa puhelin kourassa, kun joku aikainen, pitkä, kaunis blondi avasi tuvan oven.\n‘’Voisitko, Luca, auttaa mua Hussen kanssa, kun se on mulla tänään ekaa kertaa.’’ se kysyi viattomasti.\n‘’Tottakai.’’ totesin sen tissejä tuijottaen, joita tiukka fleece korosti. Nousin tuolilta ja lähdin tytön perään kohti ovea, sitä ennen loin vielä katseen Jonttuun joka vinkkasi silmäänsä ja näytti pari rivoa merkkiä ja sai sen takia kevyen näpäytyksen Salomelta reidelle. Naurahdin ja suljin tallituvan oven.\nTallikirja 2017 May 12, 2017 13:49:19 GMT 1 Salome, Merida, and 1 more like this\nPost by Iida on May 12, 2017 13:49:19 GMT 1\nIida / 12.5.2017 / perjantai\nKevätsäät oli tulleet ja menneet ja sitten tuli takatalvi, joka kesti onneksi vain päivän. Illat oli pitkään jo olleet valoisat mikä tekee tuntien pidosta pihalla aina vaan mukavampaa. Kantavana oleva Bel oli jäänyt toukokuun alussa pois tunneilta ja voitte vaan kuvitella kuinka kovaa ja innolla tallilaisten lisäksi tuntilaiset odottavat russvauvan syntymää. Husse oli hieman erikoisesta ratsastettavuudestaan huolimatta saanut oman fanijoukon tuntiratsastajien keskuudesta. Pihaton pohja oltiin uudistettu ja nyt se oli pientä soraa, joka ei keräisi lätäköitä ja kuraa kuten muut tarhat, koska pihattoponit oli kuitenkin siellä koko ajan niin pohjan oli parempi olla hyvä. Toisaalta nyt oli tarhatkin hyvässä kunnossa, mitä nyt ponitarhan yksi aidan laudoista repsotti taas, kun Acce oli kevään tultua alkanut osoittaa mieltä luontoäidille. Mutta sitä se kevät tuotti. Kaikki hepat oli alkaneet riekkua enemmän ja keränneet jostain niin maan perkeleesti energiaa, että lauantaille perustettiin ratsastusryhmät, jotta hevosille ei tulisi niin pitkät vapaat.\nKevät oli kaikkea tuota. Ja vielä enemmän. Kumpa puihin alkaisi pikkuhiljaa tulla lehtiä ja maa alkaisi vihertää. Siihen mennessä mentäisiin hieman harmaassa ympäristössä. Aurinkoiset säät oli saaneet ihmisille aurinkolasit ja lippikset päähän, kuten siis mulle myös. Loin reippaana lantaa ennen tuntien alkua puokkitarhassa, josta suurin osa oli viety sisälle varustusta varten. Ratsastajat olivat sen verran kokeneita, että kellon ollessa paria vaille viis tulisi ne ulos omin toimin ja lähtisimme sitten yläkentälle, jonne oli tullut jäätävät urat. Pitäisi pistää Rami asialle ja tulla auraamaan se. Ramin pitäisi muutenkin pistää kengittäen pari hevosta ja olinkin ilmoitellut siitä hänelle. Huomenna saisi Miina, Sanni ja Tumppu uudet kengät ja ponien kaviot vuoltaisiin. Kämpe oli nyt Kanin ja Takun lähdettyä saanut johtajan roolin ja nautti siitä. Kanadalaiset ponikaverit oli pitäneet sitä asiaa ihan okeina, kuten mitä tahansa ne oli niin mukautuvaisia.\nRaldo tuli tutkimaan uteliaana kottikärryjä, jotka pikkuhiljaa alkoivat uhkaavasti täyttyä yli äyräiden. Pidin huolta siitä ettei musta ruuna pökkäisi kärryjä kumoon, sillä jos se sen uskaltaisi tehdä saisi Milja kerätä lannat uudelleen kärryyn. Puokkitarha alkoi näyttää siistille ja olin tyytyväinen. Luca voisi kyllä joskus koittaa olla oikeasti avuksi, mutta se oli sille ylitsepääsemättömän hankalaa. Nytkin poika istui alakentän aidalla katsellen kuinka Nelly juoksutti apuohjilla Jippua, joka oli alkanut saada oikeisiin paikkoihin lihaksia ja ruvennut fiksummaksi. Ehkä se oli kuitenkin parempi niin kuin istua lantalan edessä olevilla penkeillä sauhuttelemassa kuten Miro teki. Sen seurana oli tulevien tuntien aikaisin tulleita tätiratsastajia sekä pari nuorta.\nKun kuusi ratsastajaa hevosineen tuli pihalle odottamaan mua työnsin kärryt aidan toiselle puolelle. Huikkasin Lucalle että käy ne tyhjäämässä kun kävelin pojan ohi.\n‘’Noniin mennään sitten.’’ hymyilin Niinalle, joka rapsutteli Sannin otsaa. Tyttö lähti taluttamaan tammaa mun perään muiden ratsukoiden seuratessa perässä. Sannin suosio oli noussut, vaikka ainahan se oli suosiossa ollut, mutta etenkin nyt Tie Tähtiin -cupin kautta, kun Saana onnistui sen kanssa varsin hyvin. Siihen oli kai Yläkokko kokemus hyvä lopettaa, onnistuneeseen hetkeen. Naista kyllä kai näkisi vielä joskus tunneilla, mutta hän oli vienyt Lennin muualle.\n‘’Aloitetaan, kerätkää ohjat ja treenataan sitten alkuun vähän jalkoja eli nouskaapa kaikki kevyeeseen istuntaan.’’\nKatselin kuinka kuusi ratsastajaa seisoivat jalustimilla. Korjasin asentoja seisovista enemmän ratsastusasentoa lähentelevään. Kämpe otti kaiken irti siitä ettei ratsastaja ollut satulassa ja mateli kuin etana tervassa. Luna saisi läpiratsastaa ponin joku päivä. Ruunalle ei ollut alkeistunnit tehneet terää vaan se oli oppinut takaisin kunnon lintsaajaksi, joka kulki niin lähellä aitaa että oli lähellä ettei lasten polvet osuneet aitaan. Cayan ratsastaja joutui jalkarääkin lisäksi pitää huolta siitä että nyrpeä nyffi liikkui eteen. Tunti eteni ja laukannostoissa Lupu vähän innostui Karrin pukeista ja komensin ruunat ratsastajineen ympyrälle rauhoittumaan. Tunti alkoi lähestyä loppua ja pyysin ratsastajia vielä ottamaan suuret voltit ravissa pitkille sivuille ennen käyntiin siirtymistä. Seuraavan ryhmän ratsastajat oli kerääntyneet jonoksi portin taa ja katselivat kiinnostuneina tunnin tapahtumia.\nKun edellinen ryhmä otti kaartoon avasin seuraavalle ryhmälle portin ja ne käveli hevosineen ja osa ilman kaartoon. Caya, Karri ja Tara vaihtoi ratsastajia ja Kämpe, Lupu sekä Sanni lähti ratsastajineen talliin. Tilalle tuli Husse, Jippu ja Uppe. Kyselin vähän puokkien ratsastajilta miten kuntoonlaitto oli sujunut ja kävin viemässä uusille kuulokkeet. Hetken päästä kun ratsukot olivat alkaneet kävellä tuli Merida ja Nelly portille.\n‘’Miten sujui Jipun kanssa?’’ varmistin asian vielä puokin hoitajalta, joka vakuutti Merin sanat todeksi: Jippu ei ollut yrittänyt kertaakaan näykkäistä.\n‘’Super! Sille taitaa tehdä hyvää kun sitä hoitaa vaan kokeneet niin se tietää ettei pelottelusta oo hyötyä.’’ hymyilin. ‘’Merida muuten, ennen ku mä unohan. Hyppäsin Kurrella eileen ja lopuks otettiin pari hyppyä metrin pystylle ja aattelin, et jos haluut silläkin saralla vähän oppia Kurresta uutta. Tiistaisin olis viimesellä tunnilla ristikko maks 40 tunti, et jos kiinnostaa.’’\n‘’Tottakai kiinnostaa!’’ Merida naurahti.\nTytöt jäi vielä hetkeksi seisomaan kentän laidalle kun mä kävelin kentän keskelle alottamaan tuntia. Belin puute tunneilta näkyi siinä, että pienet lapset joutui ratsastamaan suuremmilla poneilla nyt ja niiden jalat ei suunnilleen edes ylettäneet satulan siipien alapuolelle mikä teki vaikeaa ponien eteen ratsastamisesta. Tässä ryhmässä ei sitä ongelmaa kuitenkaan ollut, mutta Belille sopivia ratsastajia olis kuitenkin ollut. Noh toivotaan että Belin varsa koulutuksen jälkeen on tuntiponikelponen ja siitä saa hyvän tuntiponin lisää. Kaikkea sitä ja pian on kesäloma.\nTallikirja 2017 Jun 1, 2017 8:57:31 GMT 1 Luna, Salome, and 2 more like this\nPost by Iida on Jun 1, 2017 8:57:31 GMT 1\nTämä enteilee vaikeuksia\nIida / 1.6.2017 / torstai\nBel oli yöllä varsonut, komean, kirjavan orivarsan. Avustamassa meitä oli mun lisäksi Sanna ja meidän vakioeläinlääkäri Piia. Onnistuneen varsomisen jälkeen jätettiin emä ja varsa karsinaan viettämään ensimmäisiä tunteja ja Bel otti orin heti onneksi hoivaansa ja sen emävietit heräsi. Nyt me seistiin laitumen reunalla. Ykköslaitsalle oli rajattu alue, jossa Bel ja Munter sai päivät viettää.\n''Ohan se hieno.'' Repe totesi nyt kun varsa oli syntynyt, sitä ennen se oli epäillyt että onko tässä järkeä ja kannattaako meidän hommata pientä varsaa, mutta tapani mukaan sain haluni läpi.\n''On kyllä, mutta toivottavasti toi ei enteile vaikeuksia ratsutuksessa.'' Sanna irvisti, kun ori hyppi innokkaana pystyyn ja juoksi ympäri Beliä, joka söi kovalla ruokahalulla vihreää.\n''Niin, onneks se isä oli suht helpon olonen tapaus, koska jos se on perinyt Belin Accelta perimät luonteenpiirteet nii tää on ongelmaponi.'' Linda tuhahti, se oli ollut mukana katsomassa Munterin isää.\nMä vaan nauroin. Ihanaa kun tallissa on taas varsa. Ois se Ranja pitänyt astuttaa samalla niin Munterilla olis seuraa, mietin.\nLast Edit: Jul 18, 2017 8:43:32 GMT 1 by Iida\nTallikirja 2017 Jun 6, 2017 20:59:52 GMT 1 Salome, Merida, and 1 more like this\nPost by Iida on Jun 6, 2017 20:59:52 GMT 1\nKaikkiin ei iske ponikuume\nSanna / 6.6.2017 / tiistai\n‘’Iida, mitä helvettiä, jos sä jatkat tota mallia niin mä lähen!’’ huusin Iidalle.\n‘’No mitä hittoa.’’ se naurahti. ‘’Pari ponia vaan ja homma kasvaa.’’\n‘’Kasvaako liikaa, ei mulla ainakaan oo enempää aikaa kuin nytkään ja joka paikaa alkaa jo vihloakin karsinoita siivotessa.’’\n‘’Jaha, mä en ees muista koska olisit viimeks karsinoita siivonnu, sehä on periaattees Lindan, Lucan ja mun harteilla.’’\n‘’Sitä mä meinaankin.’’\n‘’Ei sun sanoissa oo pointtia, en mä jaksa tällästä.’’ Iida pudisti päätään.\nSen toimiston ovi oli kiinni, mutta siitä ei ollut epäilystäkään etteikö tallitupaan kuulunut kaikki mitä me puhuttiin. Ei toimiston seinät mitään äänieristettyjä kuitenkaan ollut. Vilkaisin Iidan tietokoneelle, siinä oli auki kolme välilehteä kolmesta eri ponista, jotka se oli mulle just esitellyt. Suht pieniä poneja. Toisaalta meille oli tullut nyt kesällä kauheasti soittoja liittyen alkeistunteihin. Ja nykyiset alkeistuntilaiset alkoi siirtyä jo muille tunneille. Mutta ei. Mä olin vastaan. Vaikka hyviäkin puolia löytyi.\n‘’Mulla on tunti pidettävänä.’’ totesin kylmästi ja lähdin.\n‘’Harkitse asiaa!’’ Iida huusi hymy äänessään.\nSain todella keskittyä etten paiskannut ovea kiinni. Hymyilin parille tuntiratsastajalle taukotuvassa. Kaadoin kupillisen kahvia ja lähdin aurinkoiseen ulkoilmaan. Vedin ensin pari kertaa syvään henkeä ja kävin sitten tallin ovella huikkaamassa, että kentälle sai ruveta tulemaan. Sitten käänsin ajatuksen muualle, jotten purkaisi kiukkua ratsastajiin. Pidin portin auki viidelle ratsastajalle ja suljin sen sitten niiden perässä. Kesä toi meijän rauhalliselle paikkakunnalle kesäisin ja lomina muutenkin mökkiläisiä ja osa vakkareista lähti muualle lomailemaan, joten ratsastajat vaihtui.\nKun ratsastajat oli kaarrossa kävin jakamassa kuulokkeet ja muistutin kaikkia laittamaan ne päälle. Miina ja Hilda nuokkui rauhallisen näköisinä, Husse katseli korvat hörössä polulle, joka vei tallille, Mino ei malttanut pysyä paikoillaan ja Hallan ratsastaja pääsi kevyesti jo selkään ennen kuin suokki ehti tehdä mitään tyhmää. Mitenköhän Iida meinasi niiden ponien kanssa. Kaksi tuntia samaan aikaan? Suuremmat tuntiryhmät? Uusi maneesi? Vuokraajia?\nViisi normaalilla tunnilla ja neljä esteryhmissä oli hyvä määrä ratsastajia, jotta kaikkiin ehti keskittyä tasapuolisesti, vaikka tietenkin oli aina joku johon kiinnitti enemmän huomiota riippuen hevosista. Husse oli se, jonka ratsastajaa piti eniten neuvoa. Uusi hevonen ratsastajalle eikä Hussea huvittanut olla helppo tänään. Tunti aloitettiin ympyröillä väistättäen. Sitä mä olin jo kymmeneltä tehnyt sekä Tumpun että Nöpön kanssa. Pitihän Vaahterapolun kisoihin alkaa valmistua. Iida oli hypännyt eilen Kurren ja Hussen ja Linda Sidin. Lucasta ei ole juuri nyt kiinnostanut tehdä muuta kuin vahdata lyhyissä shortseissa tallille tulleita nuoria. Se minkä tekemättä jättää edestään löytää.\nKello oli vasta puoli kaksitoista, eli ekan tunnin puoliväli. Kesäisin oli ihanaa kun osa tunneista pidetään jo päivällä, sitten oli koko loppupäivä aikaa tehdä mitä lystää, ellei joutunut illalla pitämään tunteja. Mä olin kuitenkin saanut hyvin neuvoteltua Iidan kanssa, että pitäisin pääasiassa aamupäivän tunnit. Iida oli siinä hyvä, se oli joustava. Mutta muuten, serkkuni pänni mua pahasti.\n‘’Saila, kerääppä ne ohjat Hussen kanssa, nyt ne roikkuu ku mummon pyykkinarut. Pilvi, yritä istua siellä Hallan ravissa, ota ne vatsalihakset käyttöön. Muistkaa kaikki katseet ylös, teidän painopiste muuttuu heti kun ette tuijota hepan niskaa. Pyöräytä Anni, hartiat pari kertaa taa.’’\n‘’Voitte kääntää kaartoon. Hyvä. Kiitos tunnista, kiittäkää hevosia ja voitte sitten tulla alas selästä. Husse, Miina ja Halla jatkaa heti perään. Minon ja Hildan voi pistää laitumelle kun on hoidettu.’’\nKentälle tuli Minon ja Hildan lähdettyä Caya ja Ranja, joista valkoinen ilopilleri oli tälläkertaa enemmän vihreä kuin valkoinen. Ah tätä kesän ihanuutta. Tällä tunnilla työstettiin väistöjen sijaan siirtymisiä askellajista toiseen ja Caya näytti taas hyvän alkuverryttelyn tärkeyden ollessaan lopussa todella vetreä ja siisti, jopa positiivisen oloinen. Husse huomattavasti parempi kuin edellisellä tunnilla, kuten myös Halla. Miina jatkoi varmaa suoritustaan tälläkin tunnilla. Se oli oikeasti kultainen hevonen, josta kyllä tykättiin ja paljon. Puoliveriset pääsi tunnin jälkeen viettämään rauhallista loppupäivää, kun ratsastajat tunnin jälkeen antaisivat niille väkirehut ennen pihalle vientiä. Se helpotti myös huomattavasti työntekijöitä, kun oli vähemmän hevosia ruokittavana.\nPonit jatkoi ja sai myös seuraa Karrista, Upesta ja Kämpestä. Joista taas kimo poni esiintyi vihreässä naamioitumispuvussaan. Kuumus vei reippaistakin poneista puhtia ja kiitin fiksuuttani, että olin varustautunut lippiksen sekä aurinkolasien kanssa niin ei auringossa tarvinnut siristellä nähdäkseen työskentelevät ratsukot. Myös t-paita oli hyvä päätös. Tunnin päätyttyä kävelin ratsukoiden kanssa samaa matkaa tallille. Caya ja Ranja sai iltaruokansa ennen pihalle vientiä. Ruunat saisi ne illan jälkeen.\nMä vähän niinku tajusin Iidan pointin uusien ponien hankinnassa. Meillä oli vähemmän poneja kuin hevosia ja lapsia oli paljon. Toisaalta jos Iida meinas sellasen vähän suuremmankin ponin ostaa nii se kävisi yhtä hyvin tunneille kuin Ranjakin. Päivä kerrallaan sitä kuitenkin eletään ja jos ponit osoittautuu huonoiksi valinnoiksi kyllä joku ne sitten ostaa. Ja Ruotsista Iida ne meinasi ostaa ja siellä on tunnetusti hyviä poneja. Iidalle taisi vaan iskeä sama kuume kuin Miljaan, jonka kanssa tässä pari päivää sitten juttelin Raldon tilanteesta ja uuden ponin hankinnasta. Ja tyttöä rohkaisin, miksen siis Iidaakin. Repekin oli yllättävästi mukana jutussa. Linda ei niinkään, se ei ollut mikään ponityttö ja pituutensa takia ei muutenkaan sopisi hyvin edes kaikkien d-ponien selkään. Kesäksi nyt kuitenkin mahtui poneja. Laitumella riitti tilaa ja tunneille kaivattiin poneja. Miks mun pitää aina antaa näin helposti periksi?\nTallikirja 2017 Jun 9, 2017 11:45:25 GMT 1 Salome, Merida, and 1 more like this\nPost by Iida on Jun 9, 2017 11:45:25 GMT 1\nIida / 9.6.2017 / perjantai\n‘’Siis mikkä niitten nimet on?’’\n‘’Koska ne tulee?’’\n‘’Saako niillä ratsastaa heti-’’\n‘’Tuleeko ne meijän tunnille, ollaanhan me kokeneita jo.’’\n‘’Millasia ne on?’’\n‘’Otetaanko niille hoitajat?’’\n‘’Osaako ne hypätä?’’\n‘’Mistä ne tulee?’’\nTein rauhoittavia käsimerkkejä noin kymmenelle tytölle, jotka seisoi mun kanssa tuntsaripuolella ilmotustaulun edessä. Viimeinen tunti aamupäivältä oli ohi ja osa hevosista söi iltaruokiaan karsinassa ennen pihalle vientiä. Juoru uusista poneista oli kirinyt kaikkien korville viimestään sillon kun Sanna mumisi mikrofoniinsa ‘pirun poneista, joita tulee lisää’. Hymyilin tytöille salaperäisesti.\n‘’Saatte tietää kun ne tulee.’’ vinkkasin silmää. ‘’Viekää vaa hepat jo pihalle, joku vois tarkistaa että laitsoilla on vettä.’’ huikkasin vielä perään ennen kuin lähdin tallista. Pihalla ei tänään ollut paistanut aurinko ja yöllä ollut sade kosteutti kentät kivasti.\nKävelin reippaasti tallitupaan, jossa oli ovi apposen auki ja sen kiinni menemisen esti joku kenkä. Myös yksi ikkunoista oli auki. Ja imuri oli otettu kaapista, joku ihana reipas oli jaksanut siistiä taukotuvan kaikesta hiekasta ja pölystä. Vakioporukka lojui sohvalla ja nojatuoleilla, joita meille oli juuri lahjoitettu kaksi. Marjut muutti pienempään asuntoon ja antoi meille siksi nojatuolien lisäksi pari uutta pöytäliinaa, joista toinen oli jo vaihdettu ruskean pöydän päälle ja siinä näytti jo olevan pari kahvitahraa.\n‘’Mitäs te täällä lojutte?’’ naurahdin ja loin katseen Angelikaan, joka selasi Hippos lehteä.\n‘’Mä liinasin jo Doriksen ja Karri on tänää kahdella tunnilla enkä jaksa mennä vielä kotiin. Sama taitaa olla vähän kaikilla.’’\n‘’Eipä, ku mä mietin et pitäskö sitä mennä nyt ratsastaan kentälle, vai oottaa et jos alkaa sataan nii voi suoraan mennä maneesiin.’’ Topi sanoi sohvalta.\n‘’No nyt on kentät vapaina, kun tunnit jatkuu illalla.’’ totesin. ‘’Eikä Foreca kai luvannut enää oikeen sadetta, ku yöllä satoi.’’\nVedin yhden tuolin pöydän alta ja istuin alas. ‘’Mites Merida nyt, kun pääsit ylioppilaaks? Jotain suunnitelmia?’’\n‘’No ei oikeestaan, välivuotta olin miettiny ja sit käydä töissä, jotta sais rahaa.’’\n‘’Aivan, kuulostaa hyvältä suunnitelmalta. Varsinkin jos ei oo ihan varma mitä haluaa tehdä.’’\n‘’Koska ne uudet ponit muuten tulee?’’ Milja kysyi.\n‘’No näillä näkymin sunnuntaina tai maanantaina.’’\n‘’MITÄ VITTUA?’’ kuului ovelta kimakka ääni.\nKäännyin katsomaan Lindaa, joka tuijotti mua selvästi kettuuntuneena.\n‘’Sä sanoit mulle sillon, että tarviit apua niiten kaa kun ne tulee, mutta jos sä nyt vittu vaadit mua jäämään Suomeen niin vittu sun kanssa.’’ Linda alkoi hitaasti kävellä mua kohti, jonkun mielestä varmasti uhkaavana.\n‘’Linda älä jaksa kirjoilla.’’\n‘’Mulla lähtee huomen aamulla vittu viideltä lento, jota en tosiaan oo peruuttaas ja sä kyllä tiedät kuinka kovaa haluan sinne Espanjaan--.’’\n‘’Linda rauhotu, en mä oo sua käskemässä jäämään Suomeen, oo ihan rauhassa siellä Espanjan auringon alla ne kaks viikkoa, me pärjätään kyllä. Luca sano et tietää pari, jotka vois olla halukkaita tuuraan ainakin ne kaks viikkoa, pitänee laittaa viestiä…’’\n‘’Meridahan voi tuurata!’’ Milja ehdotti kovaan ääneen.\nMustatukkanen katsoi blondia järkyttyneenä. ‘’Milja mitä vittua.’’ kuului muminaakin.\n‘’Ei yhtään huono idea.’’ totesin Miljalle ja käänsin katseeni sitten takaisin Meridaan, joka kattoi mua toinen kulmakarva koholla. ‘’Sullahan taitaa olla paljon luppoaikaa, asutte Topin kaa tässä lähellä ja pelkkä Kurre liikutettavana. Kiinnostaisko sua ainaki pari viikkoa tuurata Lindaa? Hevoset vie kyllä sitten aika tosi paljon aikaa, kuten tiiät, mutta kesällä on helpompi ku ei oo niin paljoa karsinoita siivottavana.’’ hymyilin.\n‘’Kyllä Merida, sano kyllä.’’ Milja nauroi.\n‘’Kyllä.’’ Meridakin nauroi.\n‘’Noni super!’’ virnistin. ‘’Me voitas mennä katsomaan työsopimusta ynnä muuta toimistoon hetken päästä, ku mulla on nyt pari muuta juttua jotka pitäs nopee tehdä. Ootko vielä tunnin päästä tallilla?’’ nousin tuolilta ja lähdin kävelemään ovelle.\n‘’Juu oon.’’ Merida vastasi ja näytin tälle peukkua.\nOlin just astumassa ovesta pihalle, kun huomasin vesipiskot puusilla. Ja vedin hupun päähän. ‘’Foreca oli näköjään väärässä, kannattaa Topi mennä maneesiin.’’ huikkasin pojalle ennen kuin astuin sateeseen.\nLast Edit: Jun 9, 2017 12:59:58 GMT 1 by Iida\nTallikirja 2017 Jun 12, 2017 16:08:07 GMT 1 Salome, Merida, and 1 more like this\nPost by Iida on Jun 12, 2017 16:08:07 GMT 1\nIida / 11.6.2017 / sunnuntai\nMeridan ensimmäinen työpäivä oli tähän mennessä sujunut hyvin. Tyttö oli siivonnut karsinoita, vienyt vettä, auttanut iltaruokinnassa ja vaihtanut pihaton oljet uusia asukkaita varten. Sunnuntaina kun nyt oli muutenkin hiljaista kahdeksalta vasta olikin. Mun lisäksi sillan edessä seisoi Merida, Milja ja Lucas. Aamutallin tehneet Merida ja Lucas oli lupautuneet myös iltatalliin mun avuksi, vaikka eihän paljoa hommaa muutenkaan ollut kun hepat oli laitumella.\n‘’Hitto, että on hyttysiä.’’ Milja, joka odotti serkkuansa heittämään tämän kotiin, heilutteli villisti käsiään.\n‘’Niin on olis pitäny laittaa hyttysmyrkkyä.’’ Merida löi yhden hyttysen reideltään.\n‘’Mä en ymmärrä kuinka ne ei oo vielä tullu, viis minuuttia myöhässä.’’ ja kuin tilauksesta näkyi tien päässä auton valot.\nValkoinen hevosrekka parkkeerasi meidän eteen ja auto sammutettiin. Pian meidän luo käveli lyhyt mies reippaanoloisesti, vaikka tällä oli varmasti ollut pitkä, raskas matka.\n‘’Reino Ruotsalainen.’’ mies käveli mun luo ja esitteli itsensä.\n‘’Iida Hansen.’’ hymyilin puristaen kättä. ‘’Tainnut olla pitkä matka?’’\n‘’Juu ja edellisellä tallilla meni vähän pidempään, kun poni ei suostunut autosta ulos.’’ Reino naureskeli. ‘’Mutta te varmaan haluatte ottaa ponit pihalle.’’\nSeurasimme Reinoa rekalle. Tämä painoi nappia ja silta alkoi laskeutua alaspäin. Ja pian sisältä kuuluikin jo korvaäänistä hörinää.\n‘’Merida, ota toi exmoori, Luca, welshi.’’ komensin ja kävelimme sisälle rekkaan. Lewitzer oli kauimmaisena ja se hiplaili huulillaan mun käsiä, kun avasin narun.\nNyökkäsin Meridalle, joka katsoi mua kysyvästi ja tyttö lähti taluttamaan pienintä pihalle, Luca welshin kanssa perässä ja sitten mä ja kirahvina kulkeva lewitzer. Kun ponit oli tasamaalla ja Milja käynyt moikkaamassa kaikkia, sanoimme heipat ja hyvät yöt Reinolle, joka lähti rauhallisesti rekallaan paikalta.\n‘’Tässä olis nyt sitten mun Ruotsin ostokset.’’ hymyilin kuin lapsi karkkikaupassa. ‘’Pinchas, Rhyl’s Theodwin ja Backup Plan Maker.’’ viittasin kädellä poneihin, jotka katseli uteliaina ympärilleen.\n‘’Milja käytkö hakemassa ilmotustaulun edustalta heinäkärryt ja tuot ne pihatolle?’’ hymyilin blondille. ‘’Me viedään nää pihatolle.’’\n‘’Tervetuloa kotiin pojat.’’ Merida sanoi, kun ponit oli päästetty pihattoon ja niiltä oli riisuttu matkan ajan olleet loimet ja kuljetussuojat pois. Nyt ne söi tyytyväisenä heiniä omilta kasoiltaan.\nPinchas, Rhly's Theodwin & Packup Plan Maker\nTallikirja 2017 Jun 16, 2017 9:17:20 GMT 1 Iida, Salome, and 1 more like this\nPost by Merida on Jun 16, 2017 9:17:20 GMT 1\nUusien ponien ratsastusta ja muuta mukavaa\nMerida & Lucas / 16.6.2017 / perjantai\nMun herätys oli soinu suunnilleen kymmenen minuuttia sitten, ja tällä hetkellä yritin hiljaa tehdä lähtöä tallille. Tai en mä kovin hiljaa ollu onnistunu olemaan, eli mitä luultavammin Topi oli ainakin käynyt hereillä. Selasin yön aikana puhelimeen tulleita ilmoituksia samalla mun nopeeta aamupalaa eli omenaa syöden. Kieltämättä väsytti, kun kello oli noin puoli kuusi aamulla. Mut en kyllä silti valittanut. Työt oli ainakin tähän asti sujunut hyvin ja olin kyllä viihtynyt, vaikka välillä nää aamutallit tiukkaa meinaskin tehdä. Onneks huomenna ei sitten tartteis mennä kun illalla ja sunnuntai ois kokonaan vapaata.\nNakkasin loput omenasta roskikseen ja lähdin hipsimään eteiseen. Saattaisin olla turhan ajoissa Yläkokossa, mutta tykkäsin laittaa mieluummin herätyksen liian aikaisin ja olla ajoissa, kuin että myöhästyisin töistä. Lucaksesta en sitten tiennyt mihin aikaan tänään päättäisi tulla, ajattelin etsiessäni tallikenkäni jostain eteisen lattialta. Tarkistin vielä että mulla oli kaikki tarvittava mukana ja astuin sitten ulos, missä aurinko oli jo alkanut lämmittää.\nSuljin oven takanani ja menin autolleni, pian startaten sen käyntiin. Laitoin matkan ajaksi radion soimaan ja kohta olinkin jo tallilla - tähän aikaan kun ei älyttömästi liikennettä ollut. Parkkeerasin tyhjään ruutuun ja ovet lukittuani vilkaisin kännykän kelloa - melkein viittä vaille. Luulisi siis Lucankin kohta tulevan. Jäin odottamaan jätkää ulos puhelintani vielä selaten, ennen kuin se olisi laitettava pois kun aloittaisimme työt. Joo, mä olin töiden suhteen tosi kiltti tyttö.\nMeillä oli Merrun kanssa sujunut yhteiset aamutallit erikoisen hyvinkin ja tyttö ei ollut suuttunut, mulle ku pari kertaa. Tosin nyt oli vähemmän mistä suuttuakin, kun sisällä oli hevosia vähän, joten karsinoita oli vähemmän siivottavana. Nyt mä kuitenkin olin nukkunut herätyksen ohi ja kello oli varttia vaille kun pääsin pikavinkiä sängystä ylös. Tein aamurutiinit ja otin mukaan banaanin, proteiinipatukan ja valmisruoka-aterian päivätallia varten, joka me kanssa tehtäisiin aamutallin perään. Mä mietin vaihtoehtoja autossa ajaessani ABCn ohi välitielle, laittaako Merrulle viestiä että tuun myöhässä vai vaan tulla myöhässä.\nParkkeerasin mustan Range Roverin tyhjälle parkkipaikalle, jossa siis oman rakkaan autoni lisäksi oli vaan Merrun oma. Olin päätynyt jälkeisempään vaihtoehtoon ja Merida ei näyttänyt tyytyväiseltä. Juoksin suoraan pääovelle avaamaan sitä avaimilla, jotka olisi muuten unohtuneet, mutta jotka olin fiksusti oppinut jättämään autoon. Sisältä alkoi jo kuulua vaativaa kolinaa ja Merru mumisi mun takana, kun sain oven auki. Koska Terra oli suunnilleen ainoita jotka oli yön sisällä oli Iida päättänyt, että Husse pyydystetään illalla tamman seuraksi talliin.\n''Ota sä Husse, mä hoidan Terran.'' ilmotin Meridalle, ja muuten pysyin suht hiljaa, koska tyttö näytti jo kiehuvan pienestä raivosta.\nOkei, en ollut yllättynyt siitä että Jäger tuli aamutalliin myöhässä. Olin ollut töissä alle viikon, mutta sen olin ainakin oppinut, että oli ennemminkin sääntö kuin poikkeus että Lucaa ei ajoissa paikalla nähdä. Tyydyin vain kattomaan sitä alta kulmien ja odotin, että jätkä saisi ovet auki.\n"Ota sä Husse, mä hoidan Terran."\nMe molemmat mentiin kyseisten hevosten karsinoille, eikä Lucaltakaan normaaliin tapaan vitsiä lentänyt. Mun kasvoille hiipi oikeestaan pieni omahyväinen hymy alun ärsytyyntyneen fiiliksen jälkeen - taisi kerrankin tajuta pitää suunsa kiinni. Avasin Hussen karsinan oven, minkä takana hiirakko kuopi kiivaasti.\n"Joojoo, pääset laitsalle", juttelin ottaessani ruunan päitset koukusta.\nPistin ne levottoman hevosen päähän ja avasin karsinan oven isommalle. Husse lähti pää korkealla kävelemään vierelläni ovea kohti ja ulos astuessamme haisteli ilmaa sieraimet suurina. Muutamia kertoja sain ärähtää tai huitaista narulla taakse, kun puokilla oli niin pirun kiire. Laitumen portilla käänsin Hussen ja vedin sitten päitset pois päästä. Hiirakko lähti laukalla kavereidensa luo, kun taas itse kiirehdin lankojen toiselle puolelle.\nNäin Lucan juuri taluttamassa Terraa tallista ulos, joten lähdin kävelemään vastaan. Tamma näytti olevan taas suhteellisen herkällä päällä, ainakin narun nykimisestä päätellen. Korjasin sotkunutturastani karanneita hiussuortuvia takaisin ponkkarin väliin odottaen, että kaksikko pääsisi tarhalle.\n"Mites jaetaan ruuat?" kysyin kun parivaljakko oli suunnilleen kohdallani seuraten, kun ruskeahiuksinen talutti täysverisen portista sisään.\nMä katselin tyytyväisenä ensin kuinka Husse meinas vähän pompottaa Meridaa, kunnes Terra palautti mut maan päälle riuhtaistessaan narusta, joten talutin sen tarhalle asti napakammin.\n"Mites jaetaan ruuat?" Merida oli kysynyt ennen kuin pääsin Terran kanssa tarhalle, mutta vastasin vasta kun tamma oli tarhassaan.\n''Terralle on pussitettu IKEA-kassillinen heinää, mä voin ottaa sen, jos sä käyt antaas väkirehut pihaton uusille ja viedään ne sitten laitsalle?'' ehdotin ja huomasin Meridan ilmeestä, että se oli jo paremmalla tuulella, eikä mulkoillut mua enää niin pahasti, joten virnistin oikein olan takaa.\n''Juu.'' Merida vastasi lyhyesti, kun tiemme erkani, mun astuessa pimeään talliin ja Merru jatkoi kohti mäkeä ja pihattoa.\nIlmotustaulun eessä oli illalla täytetty heinäpussi, jota lähdin kiikuttamaan Terralle, joka pihalle astuessani etsi vielä eilisiä korsia. Kesäisin ei juuri heinäkärryä tarvinnut täyttää vaan pelkkä pussitus riitti, kun heinää annettiin vähemmän. Palasin talliin jättäen ikea-pussin muiden pussien luo ja avasin sitten tallin ovet, jotta öinen ilma vaihtuisi ja sisälle tulisi aamuauringon valoa. Niiden kolmen uuden ponin ruuat oli illalla kans tehty jo valmiiksi, joten ei Merrullakaan varmaan pitkään menisi, joten voisin ihan hyvin mennä jo pihatolle odottamaan, että ponit saisivat syötyä ennen laitsalle pääsyä, ne oli kaikki päästetty ponilaitsalle, missä ne oli sopeutunu joukkoon hyvin eikä tappeluita ole vielä ollut.\nKävelin talliin hakemaan niiden uusien ponien väkirehut. Näin me oltiin yleensäkin aamutallissa toimittu, mut päätimpähän aina varmuuden vuoksi kysyä niin ei kävisi ainakaan mitään vakavempia virheitä. Saavuin rehuhuoneelle ja etsin käsiini kolme sankkoa, joihin uusien asukkien nimet oltiin kirjoitettu. Suljin oven perässäni ja lähdin kävelemään pihatolle, missä Lucas jo näyttikin odottavan.\n"Jos sä viet tän vähä kauemmas", totesin ja annoin sille Theodwinin nimellä varustetun sankon.\nPujahdimme sisälle pihattoon ponien koettaessa etuilla korvat luimussa meidän luoksemme. Kävin ensin antamassa Pinchasin sankon kauemmas, ja sen jälkeen menin Backup Plan Makerin luo.\n"Mitä Make?" hymyilin laskien ruoan maahan, jolloin lewitzer laski turpansa samantien maahan.\n"Make", Lucas hörähti mun keksimälle lempinimelle, jolloin ensin mulkaisin sitä, mutta hymyilin kuitenkin sen jälkeen.\n"Eiks se muka oo iha Maken näkönen?" ihmettelin vitsillä rapsutellen edelleen kirjavan kaulaa.\nEi varmaan ollut kauhean epäselvää, kuka mulla oli tästä kolmikosta lemppariksi muodostunut.\n"Joo tosi selkeesti", jätkä nyökytteli siihen malliin, ettei oikeasti ollut tuota mieltä.\nLucas meni pihaton ulkopuolelle odottamaan että ponit saisivat syötyä, joten seurasin esimerkkiä ja menin toiselle puolelle seisoskelemaan.\n"Sul oli vissiin taas vähä vaikeempi aamu", aloitin keskustelun viittaamalla myöhästymiseen, kuitenkin jo ihan pirteillä mielin.\n"Miten sen nyt ottaa", Luca virnuili pyöritellen käsissään jotain maasta poimittua heinänripettä.\n"Kerkeenköhän mä nähä viel tän tulevan viikon aikana sellasen ihmeen, et sä tuut ajoissa?" naurahdin seuraten ponien syömistä.\n"Tuskin. Mut ooks siis vaa enää ens viikon?"\n"No periaatteessa joo, kun Linda tulee sit takas. Mut jos Iida kaipaa täällä apukäsiä nii jatkasin kyl mieluusti", selitin ja huomasin ainakin Pinchasin jo syöneen.\n"Totta kai jatkasit mieluusti kun saat jopa kolme aamua viikosta alottaa mun kaa", jätkä sano kovin itsevarmana silmää vinkaten, johon vain hymähdin huvittuneena päätäni pyöritellen.\n"Jokohan noi ois syöny, viedääks ne?" vaihdoin sujuvasti keskustelun aihetta.\nLinda olisi vain kaksi viikkoa poissa, eihän siinä ajassa ehtinyt mitään. Mutta olin silti toiveissani ehdottanut Meridalle, että jatkaisi mun kanssa aamutallien tekoa, olipahan joku suurempi motivaattori tulla kuuden maissa tallille luomaan paskaa. Merru oli iskenyt silmänsä Makeen, ahahahaha, Make, meidän uusi, hieno saksalainen kaveri, Make. Ja vielä vaaleanpunaiset varusteet ja Make. Raukka ruuna, mutta toisaalta se sopi suuhun paremmin kuin Backup Plan Maker. Joten mä talutin pienempiä poneja, Theodwiniä, joka koitti kiskoa mua joka ikisielle ruohon korrelle toisella puolella ja Pinchas meinas koko ajan jäädä jälkeen kipitellessään perässä. Merrun kävellessä edellä lewitzerin kanssa sain rauhassa tuijotella ilman kenenkään tuomitsevaa katsetta.\nNää ponit oli helpompi viedä laitsalle kuin ottaa sieltä, se oli huomattu monta kertaa jo. Merida käänsi Maken portille päin päästäessään mut ja ponikaksikon sisään ja sulki sitten ylemmän langan. Asiaa helpotti myös se että kukaan muu poni ei tullut portille vastaan, joten ne oli helppo jättää siihen. Kun päästimme ponit ampaisi ne tapansa mukaan kohti parempia mättäitä. Tai siis Pinchas ja Make. Theodwin iski turpansa maahan heti ja alkoi pikkuhiljaa matkata muita kohti siinä samalla syöden.\n''On siinä kans yks ahne poni.'' Merida nauroi.\n''No jep ja siltä se kans näyttää. Saa nähä meneekö sillä vyö kiinni kun se menee ekalle tunnille.''\n''Ei varmaan kyllä mene, Accenkin maha näyttää pahalta ja se kuitenkin tekee kaks tuntia per päivä.'' Merru loi katseen laitumelle meidän taa, kun me käveltiin tallia kohti.\nMe tartuttiin vanhan kaavan mukaan sitten kottareihin ja talikkoihin ja putsattiin Terran ja Hussen karsinat. Mä sain nopeammin siivottua, kuten tavallista, ja jäin sitten tavarat vietyä nojailemaan karsinan ovelle ja katselin kuinka Merru keräsi tarkasti karanneita kikkareita.\n''Saa nähä meinaako Iida, että uudet ponit ratsastetaan tänään, niin se vähän eileen puhui ja sano kans, et laitsoilta pitäs keräillä kakkaa ja pihatto siivota.'' latelin Iidan suunnitelmia.\n''Sä luettelet noita ihan ku et ite aikois osallistua mihinkään.'' Merru vikisi.\n''Mä oon niille poneille liian pitkä, mut voin ojentaa auttavan käteni siivoomiseen, voidaan ottaa mönkkäri ja siihen perään pieni kärry nii saadaan laitsalta paljon nopeemmin kakkaa pois.'' virnistin, kun Merru lopetteli siivoamisen ja lähti viemään kottareita pihalle.\nKävin kippaamassa lannat lantalalle ja kyyditin sitten kottarit takaisin omille paikoilleen. En myönnä, mut vähän haaveillen vilkaisin ohimennen ladon seinustaa, missä olisin mieluusti yhden aamusavukkeen polttanut. Ehkä sit kun meillä olis tauko. Vaik en kyl sais.\nPudistin ajatukset päästäni ja kävelin takaisin talliin.\n"Oisko meiän nyt sit sama mennä kerää ne paskat laitsalta? Vois tarkistaa samalla et siel on vettä", ehdotin päästyäni tallin viileyteen. Musta tuntu että jo nyt oli hirveen kuuma, vaikka mitä luultavammin asteet vaan nousis kun mentäis pidemmälle päivää.\n"Mennää vaa - mut mä ohjaan mönkkäriä, tai ollaan jossai ojassa kohta", Lucas virnuili.\n"Hei, en mä nyt niin huono oo ajaa!" älähdin tuupaten kevyesti Jägeriä kylkeen.\nSilti me päädyttiin ratkaisuun että Lucas ajoi, kun mulla ei aikaisempaa kokemusta mönkkärillä ajosta ollut. Vaikka tuskin se niin vaikeaa olisi ollut... Jätkä kävi hakemassa mönkkärin jostain ladon uumenista mun seuratessa sivusta kuinka mönkkäri käynnistyi helpon näköisesti.\n"Nii meinasiks tulla, vai jäähä siihe seisoskelee?" Lucas huusi moottorin äänen yli mun jäätyä tyhmänä paikoilleen kuin tatti.\n"Ööö, kai mä tuun", nyökkäsin ja nakkasin ensin talikot peräkärryyn.\nOli se pikkasen vaivaannuttavaa kivuta siihen taakse istumaan, eikä asiaa auttanut Jägerin epäilyttävän tyytyväinen ilme.\n"Ajat sitte kunnolla", varoitin tarttuessani kevyesti toisen kyljistä.\n"Joojoo", kuului vastaus, mutta siitä huolimatta me kohta kuitenkin lähdettiin jäätävällä kaasutuksella liikkeelle.\n"Lucas!" kiljaisin kauhuissani ja tarrasin tiukemman otteen.\nLaidunten putsauksessa ja vesien tarkastuksessa meni ihan kiitettävästi aikaa. Lucan mukaan siksi, koska mä jäin paapomaan jokaista elukkaa jolla vaan oli neljä jalkaa ja söpö katse. Mun mukaan siksi, ettei Jäger yksinkertaisesti tehnyt juuri muuta kun vahtasi mun tekemisiä ja välillä kävi tyhjentämässä kärryn lantalalle. Jossain vaiheessa homma alkoi kuitenkin olla lopuillaan.\n"Mulla on ihan hirvee kuuma!" huokaisin löyhyytellen toppiani, vaikkei se kyllä paljoa auttanut.\n"Heitä pois vaan", Lucas vinkkasi, enkä ollut ollenkaan varma oliko se vitsi. Päätin kuitenkin ottaa sen vitsinä.\n"Hehheh tosi hauskaa. Voitaskohan me kohta pitää tauko?" kysyin nakaten talikon kärryyn ja hörpäten sitten mukaan ottamastani juomapullosta.\n''Mun puolesta voidaan hyvin pitää tauko nytten, mennään tupaan juomaan kahvia.'' sanoin tyytyväisenä, mä olin päässyt suht vähällä työllä. ''Hyppää kyytiin.''\nPortilla Merida hyppäs pois, avas sen ja sulki ja hyppäs ketterästi takaisin kyytiin. Mä ajoin sinisen mönkkärin lantalalle, jonne käytiin peräkärry tyhjäämässä ja jätin tytön sinne, kun lähdin viemään mönkijää takaisin latoon. Näin sivupeilistä Meridan seisoskelevan hetken lantalan nurkalla kuin empien pitäiskö sitä tehdä syntiä vai ei. Tyttö katosi näkyvästä kun kaarsin tallin eteen ja siitä mäkeä alas lato-autotalli-varasto -yhdistelmää kohti. Ovi oli vielä auki, kun hain mönkkärin sieltä, joten parkkeerasin sen vaan suoraan sisään ja irrotin peräkärryn. Suljin ladon oven ja lähdin tallia kohti.\nMä kävelin suoraan tallitupaan, joka oli näin yhdeksän aikaan tyhjillään, mutta ei olisi epäilystäkään etteikö tunnin päästä jokunen tuntilainen olisi löytänyt paikalle. Meridaa ei tuvassa vielä näkynyt, mikä oli vähän outoa, sillä olisi pitänyt mennä lyhyemmän aikaa, jos tuli siis suoraan. Laitoin kahvinkeittimen päälle ja rojahdin sitten sohvalle. Mä olin ehtinyt jo syödä sen banaanin, mutta nyt oli proteiinipatukan aika. Samalla kun kahvinkeitin napsahti valmiiksi astui Merida sisään.\n''Voi miten ihana tuoksu.'' se sanoi.\n''Ne on nää miehiset aromit.'' virnistin ja nostin kättä haistaakseni kainaloa. Irvistin. Ja Merida nauroi.\nKaadoin kahvia itselle ja palasin sohvalle. Merida kaatoi kans itselleen kahvia ja sitten me istuttiin hetken tyytyväisinä ihan hiljaa, kunnes Iida porhalsi sisään paperikasan ja kissan ruokapussin kanssa.\n''Täällä te vaan nautitte.'' se totesi ja löi paperit pöytään. Ja sitten käveli tiskipöydälle avaamaan ruokapussin ja kaatoi sitten kissan kippoon ruokaa ja vaihtoi veden. Ja kuin käskystä lihava tallikissa vaappui paikalle.\n''Nautitaan, nautitaan, kun saatiin laitumia putsattua, mut pihatto olis vielä...'' sanoin Iidalle.\n''Joo ja se saa jäädä myöhemmälle, nyt voitas liikuttaa Pica ja Teo.''\n''Ai että Pica ja Teo?'' naurahdin ja Merida kans. ''No mikäs siinä.''\n''Joo sain Salomelta pari ideaa, kun näin sitä yks päivä täällä. Mä voisin sen Pinchasin ratsastaa, jos sä meet Merida sillä Teolla ja ehkä kun tunnit on nii vielä Maken? Mä pidän ekan tunnin ja sille tarvis sitten hakee sisään Kämpe, Karri, Tara ja Lupu, ne on alkeistuntilaisia.'' Iida bablasi. ''Mut hei tulkaa ku ootte valmiita laitsoille nii mä käyn pistääs tän listan ilmotustaululle.'' ja niin blondi pinkaisi matkaan, se pääsi melko kovaa lyhyistä jaloistaan huolimatta.\nJa niin Iida häipyi taukotuvasta ja me jäätiin taas Lucan kanssa kaksin.\n"Kuuliks, mä pääsen tänää testaa ehkä Makenki!" hihkaisin ja koetin kiirehtiä lopun kahvin kanssa, vaikka se meinasikin vielä vähän kuumaa olla.\n"Joo, Iidan lellikki pääsee taas loistaa", Lucas rykäisi.\n"En oo mikään lellikki! Mä nyt satun olee vaa melkein 20 senttii lyhyempi ku sä", kohautin olkiani ja hörppäsin loput kahvista.\nKävin huuhtelemassa mukini altaassa ja jäin odottamaan työpariani. Kohta me päästiinkin jo lähtemään laitsoille, kun ensin hoputin Lucaa juomaan nopeammin. Kävelimme laitsoille, missä Iida jo seisoskelikin.\n"Tossa on sulle Teon naru", vaaleahiuksinen sanoi ojentaessaan sinisen riimunarun.\nLähdimme ottamaan poneja laitsalta kiinni Lucan jäädessä porttivahdiksi. Teo jäi kiltisti kiinni, vaikka vähän osoittikin mieltään luimimalla. Kohta myös Iida ja Pica talsivat perässämme portista ulos.\nOlin Iidan neuvon mukaan sitonut Teon kiinni varustuksen ajaksi. Poni oli ollut oikein mallikkaasti, eikä ollut kokeillut mitään temppuja. Se oli oikeastaan osoittautunut tosi suloiseksi tapaukseksi, ja mä olin kyllä aina tykännyt welsheistä.\n"Osaaks kertoo tästä jotain Iida?" kysyin alkaessani suitsimaan rautiasta.\n"Noh, sun kouluratsastajan imago voi ottaa kolhun kun ruuna ei mitä luultavammin kovin hienoa muotoa hae. Aika perus poni, kyllä se ihan hyvin tekee mitä käsketään mutta peräänantoon sitä ei helpolla ratsasteta."\n"Okei, hyvä kun kerroit nyt nii en masennu ratsastuksen aikana", heitin vitsillä ja kiinnitin viimeisiä suitsien solkia;\n"Mennäänkö kohta? Multa puuttuu enää kypärä!"\n"Sopii! Haen vaan mun hanskat", Iida nyökkäsi.\nJa kohta me lähdettiin taluttamaan poneja peräkkäin kohti yläkenttää. Teo käveli lungisti rinnallani ja asettui kaartoon ongelmitta. Laskin jalustimet alas, kiristin vyötä ja hyppäsin ponin selkään.\n"Apua, tää on nii pieni Kurren jälkeen", naurahdin taputtaessani otuksen kaulaa.\nPian käskin Teon kävelemään uran sisäpuolelle ja kuten Iida sanoi, ruuna kulki jo nyt pää korkeuksissa.\nMä jäin vähän työtä vaille kun Iida ja Merida lähti kahden ponin kanssa yläkentälle, joten seurasin perässä ja kävin sulkemassa portin, ennen kuin asetuin kentän laidalle tuolin päälle. Iida vaan mulkas mua, kun en tehnyt mitään vaan olin jouten. Tallilla kun periaatteessa oli aina työtä mitä tehdä. Merida virnisteli kuin pikku lapsi lihavan rautiaan selässä, se oli tosi tyytyväisen näköinen. Exmoorinponi kipitti Iidan alla ja katseli mitä kaikkea sitä tapahtui ympärillä, kuten vaikka puiden lehdet suhisi. Mitään muuta ei oikein ollutkaan. Maneesin päädyssä katseli molemmat ponit kyllä ensin sinnepäin, mutta jätti senkin sitten.\n''Lucas, tuuppa kerään nää kakat.'' Iida käskytti, kun Pica päätti pysähtyä nurkkaan paskalle.\nNousin jakkaralta ja kävin hakemassa ulkopuolelta talikon. Blondi aloitti selittää Meridalle, että katsotaan vaan miten ponit liikkuu joka askellajissa ja otetaan parit väistöt ja siitähän koulutuuppari innostui. Mä keräsin ruunikon jätteet ja vein ne sitten puolillaan täyteen kottariin ja jätin siihen viereen myös talikon. Naiset oli nostaneet ravin ponien kanssa. Ja Pica Iidan kanssa alkoi pehmetä nopeasti edestä, mihin saattoi tietty vaikuttaa naisen taidot kun taas Teo jyskytti menemään pää ylhäällä edessä.\n''Tää on ku rautakanki.'' Merida nauroi ratsastaessaan ympyrää.\n''En ihmettele, kun on ollut pari päivää liikkumatta kunnolla.'' Iida vilkaisi liinakkoa. ''Sisäkäsi asettaa ja ulkokädeltä puolipidätteitä. Pidä ulkojalka vastassa ettei puske ulos, mutta älä päästä sisäjalkaa irti.''\nKun Teo teki täysstopin ravista uralla kakatakseen hain omatoimisesti talikon ja kävin keräämässä kikkareet kärryyn. Iida ei siltikään ollut tyytyväisen näköinen. ''Sä voisit siinä, kun et mitään tee niin käydä tyhjäämässä maneesin kottarit ja sitten nää kentän omat kans.'' pirullinen hymy ilmestyi Iidan kasvoille, kun se teki siirtymisen käyntiin ja pysähdykseen Picon kanssa ja nosti sitten ravin kun lähdin nöyränä maneesille.\nTeo oli tosiaan vähän erilainen ratsu kun mihin olin nyt lähipäivinä tottunut. Se ei suostunut juuri ollenkaan myötäämään, puksutti vain eteenpäin turpa taivaissa. Askeleet oli kyllä kivat, aika ponimaiset tosin, joten vaati vähän totuttelua keventää niin tiuhaan tahtiin. Määräämäni reitit Teo kyllä meni melkeimpä täydellisesti, mutta asettuminen tai taipuminen oli vajaavaista. Hidastin ponin käyntiin ja päätin kokeilla muutamia väistöaskelia. Ensin ruuna asteli jalat solmussa sivulle ohjastuntumaa vastustellen, mutta myöntyi lopulta sen verran että saimme pätkittäin hyviä pohkeenväistöaskelia.\nIida ja Pico vaihtoivat suuntaa, joten tein itsekin niin. Siirryin uudelleen raviin ja tappelimme hetken siitä, pitikö sisäpohjetta kuunnella. Lopulta rautias taas myöntyi, mutta pää pysyi kyllä ylväästi korkeuksissa.\n"Onnee sille joka joskus tän kanssa ees helppoo B:tä lähtee yrittää", hymähdin hidastaessani käyntiin.\nTein muutamia väistätyksiä myös oikeaan suuntaan ja kysyin sitten Iidalta, josko voisin kokeilla jo laukkaa.\n"Koeta vaan, itekkin nostan ihan kohta!"\nNyökkäsin ja suoristin ruunan uralle. Annoin kevyt laukka-avut, jolloin poni siirtyi kuuliaisesti laukalle. Askel oli niin omituisen ponimaista, että hetki meni ennen kuin pystyin edes jotenkin liimaamaan perseeni satulaan. Olisin ilmeisesti jonkun ponikuurin tarpeessa, kun nyt oli tullut ratsasteltua vain Kurrella.\n"Tällähän on kivan pyörivä laukka", kommentoin ratsastaen pääty-ympyrää.\nMyös Iida oli siirtynyt laukkaamaan omalla ratsullaan ja exmoorinponi näytti kyllä hauskalle tapaukselle myös. Ja liikkui hyvin Iidan kanssa. Raville hidastaessani Luca tuli hakemaan kentän kottareita ja lähti niitä tyhjentämään. Ponit eivät toiminnasta juuri välittäneet, onneksi, sillä sehän olisi "mukavaa" ollut kun kaksi ponia olisi pinkonut kenttää ympäri.\n"Nostetaan vielä vähän laukkaa toiseen suuntaan ja sitten voitais alkaa loppuverkata. Ei viittii heti kovin rankasti mennä ja ilmakin on aika lämmin", Iida sanoi vaihtaen suuntaa kentän poikki.\nMuutama utelias tuntilainenkin oli jo tullut kentän laidalle nojailemaan meidän nostaessa laukkaa uudestaan. Teo pärskähti muutaman kerran laukan aikana, mutta pehmeä muoto jäi kyllä tästä ratsastuksesta puuttumaan. No, toisaalta Teo oli kyllä muuten ollut ihan kiva, ajattelin alkaessani ravailemaan. Ei ehkä ihan mun tyyppinen, sillä tykkäsin että ratsu näytti jos selässä teki oikein. Pyörittelin ponin kanssa ympyröitä päätyihin ja keventelin ravin tahtiin, kunnes hidastin käyntiin.\nKun palasin tyhjien kottikärryjen kanssa käveli Iida ja Merida jo loppukäyntejä kevyesti hionneiden ponien kanssa ja kello oli vähän yli yksitoista. Sain parilta kentän laidalle sisomaan tulleelta alkeisjuniorilta katseita, joihin vastasinkin. Katsojien kesken kävi kiivas supina, kun ne katseli Meridan hyppäävän welshin selästä alas. Kyllä ne poneistakin puhui, mutta pääasiassa mustahiuksisesta, joka naama punaisena lähti jalustimet nostettuaan taluttamaan Teoa portille Iida ja väsyneen näköinen pikkuponi perässään. Avasin niille portin.\nKävelin Meridan ja Teon vierellä tallille ja kyselin vähän fiiliksiä ponista.\n''Kiva silleen, mutta ei mee ihan kärkipäähän kyllä lempparilistalla.'' se totesi.\n''Ai sulla on oikeen lempparilista?'' nauroin.\n''No ei ny silleen, mut kyllä sä tajuat?'' se vilkas mua. Joten tuhahdin vaan.\n''Lucas me hoidetaan nää ponit nii ala hakeen sisälle tunnille meneviä poneja, ku laitsalta menee hetki, ota vaik eka Karri ja Lupu ja pistä karsinaan.'' Iida neuvoi. ''Me hoidetaan ja pestään nää ja Merru tulee sitten auttamaan, te saatte hjälpata alkeistuntilaisia sitten varustuksessa taluttajia ne ei tarvi.''\nIida ja Merida meni ovesta talliin ja mä jatkoin kentän ohi laitumia kohti. Portilla otin kaksi vihreää narua mukaan ja lähdin pyydystämään poneja. Kämpen sai helpommin kiinni kuin Karrin, jota ei ees näkynyt aluksi, joten kävelin Kämpe narun perässä metsää kohti, jossa vihreäksi naamioitunut poni löytyi. Kämpe antoi ruohon olla ja löntysteli nätisti mutta Karri koitti vähä väliä kiskoa päätään maata kohti, mutta sain ponit portin toiselle puolelle ja siitä vielä talliinkin asti, jossa Merida koitti rauhoitella pöhisevää Teoa pesukarsinassa.\nPurku oli sujunut kyllä mainiosti, mutta tästä pesuvaiheesta se ei juurikaan pitänyt. Onneksi Lucan talliin taluttamat ponit vähän hämäsivät ruunaa, ja sain suihkuteltua enimmät hiet pois. Pikainen pesu toisellekin kyljelle, ja sen jälkeen suljin hanan.\n"Noni, oliko niin kauheeta?" hymähdin taputtaen ponia kaulalle.\n"Jos mä vien tän laitsalle nii otetaanko samalla Tara ja Lupu?" kysyin jätkältä joka oli tullut pesukarsinan lähettyville.\n"Käy. Mä otan vaik Lupun, sä Taran?"\nNyökkäsin ja kiinnitin Teon päitsiin narun. Lähdin taluttamaan innokasta welshiä laitumia kohti Jägerin seuratessa perästä. Ohjasin ruunan ponilaitsalle ja käskytin Lucan avaamaan sekä sulkemaan portin. Kohta Teo hölkkäsikin kauemmas portilta ja alkoi hetken kuluttua piehtaroida.\n"Mä haen nyt sen Taran", sanoin lähtien hevosten laidunta kohti, Lucan jäädessä ottamaan Lupua kiinni.\nTara ei kovin innoissaan ollut, kun keskeytin sen ruokahetken. Sain siltä pahoja mulkaisuja osakseni tarratessani päitsistä kiinni.\n"Joo oon pahoillani mut sun pitää lähtee tunnille", höpöttelin lähtiessä suorastastaan raahaamaan suokkia portille.\nKoko matka talliin tuntui älyttömän pitkältä, kun hevonen perässäni kulki niin haluttomasti. Huokaisin helpotuksesta saadessani karsinan oven kiinni, ja pian Luca toi myös Lupun talliin. Menin nojailemaan ilmoitustaulun edustalle odottaen, että joku alkeiskurssilainen tulisi mahdollisesti pyytämään apua. Myös Jäger ajautui ilmoitustaululle ja niimpä me lueskeltiin niitä ilmoituksia, jotka olimme varmasti ennestään jo sata kertaa lukeneet.\n"Hei voiko jompi kumpi tulla auttaa, ku Karri ei nosta noita jalkojaan?" joku vaaleahiuksinen, ehkä arviolta mun ikänen naisenalku tuli kysymään, selkeesti enemmän Lucaan päin vilkuillen. Se oli tainnut myös puoliviattomasti laskea toppiaan turhan alas.\n"Mä voin kyllä mennä", nyökkäsin ja saatoin huomata kun Lucaksen naama valahti, se oli selkeesti ollut just vastaamassa jotain myönteistä. Virnistin vain pirullisesti ja seurasin blondia Karrin luo, joka ei kyllä ainakaan mulle temppuillut yhtään. Vähän nojasi jalkaan, niin ruuna nosti sen kuuliaisesti. Laskin pian viimeisenkin kavion alas ja ilmoitin, että tyttö tulisi vielä ilmoittamaan jos apua tarvitsisi. Samalla lähdin kiertelemään tallissa ja katsomaan, tarvitsisiko joku muu apua.\nMerida oli kirjaimellisesti vienyt sen blondin mun nenän alta, kun se meni auttamaan sitä Karrin kanssa ja näin sen sitten kävelevän ympäriinsä tallissa auttaen ratsastajia pikkujutuissa. Mutta eipä mun kauhean kauaa tarvinnut nojailla seinään, kun kuulin vienon äänen pyytävän jonkun hakemaan Lupun varusteet.\n''Mä haen.'' huikkasin toiselle vaaleaverikölle ja luikahdin satulahuoneeseen. Nää oli alkeistuntilaisia, joten en tiennyt kumman satulan ottaisin ponille, mutta päädyin koulusatulaan, koska eipä ne mitään hyppäisi. Nappasin myös suitset samalla ja vein sitten tytölle, joka oli ehkä just ja just 16.\n''Tässä.'' hymyilin lempeästi.\n''Kiitos'', se sanoi. ''Voisitko laittaa sille satulan?''\n''Juu.'' totesin ja laskin sitten mustan suht painavan, laadukkaan koulusatulan ruskeaan selkään ja kävin suoristamassa huovan ja laskemassa satulavyön toiselta puolelta.\nMiiaksi esittäytynyt tyttö painoi kypärän päähän ja neuvoin oottamaan hetken ennen kuin suitsisi. Merida neuvoi lyhyttä tyttöä suojien laitossa Kämpen luona, joten mä kävin sen Karrin ratsastajan tykönä tarkistamassa satulan kohdan, kun se sitä pyysi. Pian Iida pyyhälsi talliin ja käski ratsastajien suitsia ponit.\n''Merida, kun Sanna tulee tallille nii käy hakemassa se Make niin se vähän kattoo miten se poni liikkuu, kun ratsasastat, vaikka se ei varmaan koko aikaa ehi kattoo ku pitää seuraavan tunnin. Mut voisitte vaikka pitää ruokapaussin sen jälkeen sitten jos on nälkä.'' oli Iidan viimeiset sanat ennen pihalle astumista ratsukot perässä.\nJono hevosia lähti kohti kenttää, ja me jäätiin talliin. Kaivoin puhelimeni esille ja huomasin kellon olevan suurinpiirtein 12. Katsoin muutamat mystoryt, muun muassa Lindan, joka nautti tällä hetkellä Espanjan auringosta.\n"Pääsispä itekki ulkomaille", huokaisin ja siirryin katsomaan snäppejä jotka mulle oltiin lähetetty.\n"Etkös sä ollu menossa vai mitä te kerra taukotuvassa puhuitte?" Lucas kysyi siirtäessään keskelle käytävää jätettyjä harjoja sivummalle.\n"Eiku Milja menee, tuolloin ku toi treenileiri on. Vissii Ranskaan tai jonneki."\n"Mikset sä mee? Etteks te vähä niiku oo kaikkialla sen blondin kaa kahestaa?" Lucas naurahti.\n"Siis se menee isänsä kaa, nii se on vähä niiku niitten kahen reissu", hymähdin ja tungin puhelimeni takaisin housujen taskuun.\n"Mä voisin oikeestaa varmaa hakee jo sen Maken, nii Sannan ei tarttee oottaa kovin kauaa", hymyilin innoissani siitä, että pääsisin kokeilemaan kirjavaa.\nLaitumilla oli jo muitakin tyttöjä norkoilemassa, jotka lähinnä ottivat puhelimilla kuviaan tai syöttivät portille tulleille hevosille ruohoa kauempaa. Menin ponilaitsalle ja näin kirjavan ponin jo kaukaa. Lähdin kävelemään ruunaa kohti, joka kohotti päänsä korkealle mut hoksatessaan. Hymy kasvoilla pujotin pojalle päitset päähän ja niihin narun kiinni. Maiskautin pienesti ja sain ponin seuraamaan portille. Tunsin katseet selässäni sulkiessani porttia perässäni, ja ohi kävellessäni joku rohkein jopa kysyi:\n"Meeks sä ratsastaa sillä?"\n"Joo meen", vastasin vain kävelyä jatkaen.\nOlisi ihan mielenkiintoista tietää millainen supina takanani alkoi, kun talutin Maken sisälle talliin.\nTallissa varustin Maken ja jossain vaiheessa Sannakin ilmestyi paikalle. Nainen ilmoitti tulevansa kentälle kymmenen minsan päästä, ja se aika riitti hyvin satulointiin ja suitsimiseen. Ruuna oli tosi kiltti hoitaa, ei mitään moitittavaa. Välillä tosin esimerkiksi satulaa varustehuoneesta hakiessani kuului pesarilta jo kaipaavia hirnahduksia, eli melko sosiaalinen kaveri kyseessä.\n"Tuuks kentälle oottaa vai mite? Ku jos mennää taukotupaa sit pitää se ruokatauko ku oon ratsastanu", selitin kiristäessäni kypärän lenkkiä.\n"Voisin mä vaik tulla", Lucas kohautti olkiaan ja lähti seuraamaan mua kentälle.\nMe nojailtiin Sannan kanssa kentän aitaa vasten, kun Merida käveli Makella alkukäyntejä. Ruuna pyöri hieman alkuun ennen kuin Merida pääsi sen selkään, mutta pysyi sitten paikoillaan pää korkealla, kunnes tyttö pyysi sen liikkeelle.\n''Eikö sulla olis jotain tekemistäkin?'' Sanna kysyi multa tiukasti.\n''No eipä oikeestaan, pihatto pitäs siivota ja viedä Terralle päiväheinät.'' kohautin olkapäitä ja Sanna pudisti päätään. ''Ja muutenkin, mua kiinnostaa tää poni siitä huomaa että siinä on potentiaalia, vaikka pitkähän mä sille oon.''\n''Sä voisit sillä Lakulla kuule hypätä nyt aktiivisemmin, kun ne Vaahterapolun kilpailut on tulossa. Toimi Merida sen kanssa miten lystäät, mutta varmaan kannattaa suht samalla kaavalla mennä ku Teon kaa, että nähään sen askellajit ja miten se vastaa apuihin.''\nMerida otti alkuun Maken kanssa pari pysähdystä ja pyysi sen sitten raviin. ''Shiit miten joustava ravi.'' Merida virnisti keventäessään meidän ohi. Paremmallehan niiden meno näytti kuin mitä Teon kanssa, se oli selvästi tasaisempi poni kuin Make, joka kulki näin alkuun vielä kirahvina katsellen korvat hörössä ympärilleen.\n''Merida, jos se jää jumittaan niin pidä käsi paikoillaan älä päästä ohjia löysiksi ja ratsasta takaa eteen kohti tuntumaa. Parempi.'' Sanna ohjeisti.\nTummatukkainen ja kirjava pyöritteli tasaisia ympyröitä ja vaikka ruuna karkasi välillä avuilta, taisi vapaat tuntua, palautti Merida sen kuitenkin takaisin töihin.\n''Toihan on kisannut Ruotsissa yhen junnun kaa sekä koulussa että esteillä, mutta tytön siirtyessä hevosiin jäi poni vaille huomiota. Lucas sä voisit mennä auttamaan perusryhmän ratsastajia hakemaan poneja sisälle, Tara ja Lupu jatkaa edelliseltä tunnilta, käy kattoos listalta keitä ne on hakemassa ja menkää si yhessä hakeen poneja.'' Sanna sanoi väliin ja kun lähdin talliin alakentältä kuulin Sannan vielä jatkavan selostusta Makesta. ''Viimesimmät kisat niillä oli 120-tasolla ja jos en väärin muista ne sijoittukin...''\nRavasin svengaavassa temmossa eteenpäin ratsastaen suurta keskiympyrää, samalla Sannan selostusta kuunnellen. Ruuna kuulosti ja myös tuntui varsin osaavalle, vaikka toki nyt havaittavissa ehkä pientä vapaa päivien jälkeistä kankeutta.\n"Ja on sillä sitten koulussa kisattu myös helpon A:n tasolla, mut mun mielestä sillä olis potentiaalia vaativimpiinkin liikkeisiin jos ois vaan joku sopivan lyhyt ratsastaja joka on kiinnostunu koulusta."\n"Toi kuvaus sopis aika hyvin muhun, mut en kyl nyt haluu Kurren lisäks ketään muuta hevosta tähän pyörimään. Varsinkin kun mun ois tarkotus nyt alkaa ehkä treenata sen kanssa vähän aktiivisemmin", selitin hidastaessani käyntiin.\n"Ei tällä kyllä ihan helpoimmat askeleet oo", hymähdin ja taputin sisäkädellä.\n"Jep, Iida kyllä on kuulemani mukaan tykännyt kun oot sitä Kurrea jaksanut liikuttaa apuna ja näin", Sanna kommentoi ja käski kokeilla laukkaa.\nAnnoin kevyet laukka-avut ja lewitzer hypähti liikkeelle ensin hetken päätään turhan korkealla pitäen, mutta sitten se alkoi pikku hiljaa rentoutua.\n"Hyvä, kannat vaan käden hyvin ja aseta rohkeesti", Sanna sanoi seuraten menoa.\nMenin ensin vain suoralla uralla, mutta sitten aloin ratsastamaan isompia että pienempiä ympyröitä. Make tuntui tosi kivalle ja kuuliaiselle, just sellaselle mitä olin odottanutkin. En mä turhaan sitä mun lempparina ollu pitänyt.\n"Sä varmaan pärjäät nyt jos lähen jo tonne yläkentälle päin? Mun tunti alkaa kohta nimittäin", vaaleahiuksinen nainen sanoi vilkaisten kelloaan.\n"Juu pärjään. Otan laukkaa viel oikeeseen ja loppuverkkailen sit."\nNainen lähti toista kenttää kohti ja itse hidastin raville. Vaihdoin suuntaa ja katsoin että avut oli kunnossa, jonka jälkeen pyysin oikean laukan. Make laukkasi mukavasti ja aloin päästä hyvin menoon mukaan. Jo muutaman kierroksen jälkeen hidastin raviin ja pyysin vähän aktiivisempaa ravia. Kyllä Makella selkeästi osaamista oli, ajattelin keventäessäni ravin tahdissa. Toisin kuin Teon kanssa, oli meidän menossa jo paremmin rentoutta ja pientä muotoa.\n"Hyyyvä", kehuin hidastaen käyntiin.\nKävelyn jälkeen veisin sitten Maken talliin ja purkaisin ruunan. Sen jälkeen päästäisin sen vielä laitumelle ja lähtisin etsimään Lucaa, jotta voisimme mennä ruokatauolle. Ylhäällä olis tähän aikaan jo varmaan ihan kiitettävästi porukkaa, mut eiköhän me mukaan mahduttais.\n''Mä oon ettiny sua joka puolelta.'' se tuhahti portille tullessaan. ''Ja oot muka oikeesti ruvennu tekeen töitä, just ennen ruokataukoa, sä se osaat yllättää.''\n''Joo mä oon täynnä yllätyksiä.'' naurahdin ja heitin talikon kärryn. ''JMä jätän nää tähän niin jatketaan ku ollaan syöty, miten sen Maken kaa meni sit lopuks?'' laitoin käden Meridan harteille ja lähdin taluttamaan sitä eteenpäin.\nNaureskellen se kuitenkin luikersi käteni alta. ''Kivahan se, jos rehellisiä ollaan aikalailla kivempi ku Teo. Meillä meni lopuks jopa hyvin verrattuna siihen, että ekaa keraa menin sillä ku se oli Suomeen tuotu, tasokas poni.''\n''Teo kyllä näyttikin aika juntille.'' totesin pitäen tallituvan ovea Merrulle auki. ''Ja Make on sellane fiini kaupunkilaispoika.''\nMerida naurahti ja huomattiin sitten molemmat että ainakin kymmenen ratsastajan uteliaat, vihaavat, kiukkuiset, ihailevat katseet oli kiinnittyneet meihin. Mä olin jo tottunut tälläseen, joten vilautin hurmaavan hammashymyn kaikille ja kävelin jääkaapille ottamaan valmisruoan, jonka sitten tunkasin heti mikroon lämpiämään. Ratsastajat alkoi pikkuhiljaa jutella taas mitä ne ennen meidän tuloa jutteli ja virnistin Merrulle, joka pudisti päätään. Mikro piippasi ja otin ruoan ulos. Haarukka telineestä ja katselin sitten istumismahdollisuuksia. Pyöreän tytön ja jonkun ihme emon välissä oli paikka, sohvalla jonkun naisen vieressä kans. Pöydän ääressä istui paljon teinejä, joten kokeilin onnea.\n''Eikö ketään haluaisi päästää nälkäistä työntekijää istumaan?'' kysyin niiltä koiranpentusilmillä.\n''Tuu vaan tähän.'' pompahti tuolista ylös pitkähiuksinen tyttö, jonka kaverit kattoi sitä naureskellen. ''No mitä? Mä oon muutenkin lähössä hakemaan Tumppua.'' se selitti vaivaantuneena ja kiskoi jonkun kaverin mukaan pihalle.\nIstuin kahden ruskeahiuksisen väliin ja aloin keskustelun keveästi seuraten kuitenkin samalla kuinka Merida sulautui joukkoon ja kaiveli kassiaan pehva pystyssä.\nMulla oli eväänä ihan vaan leipää, koska en ollut eilen muistanut käydä kaupasta mitään kummempaa hakemassa. Otin juomapulloni ja leipäni, sekä puhelimeni taskusta. Ylhäällä oli sen verran porukkaa, etten oikeastaan ollut varma mihin mennä syömään. Toisaalta nää mun eväät oli sellaisia, että ne söis vaikka seisaalteen.\n"Merru", Luca kohta vinkkasi ja nostin katseeni puhelimestani.\nSe oli ilmeisestikin saanut toisen niistä bruneteista kauniilla sanoillaan siirtymään sivummas, joten mä ehkä saattaisin jopa mahtua tohon väliin istumaan.\n"Eemmä, mä voin kyl syyä tos keittiötasollaki", pudistin päätäni ja lähdin kävelemään sinnepäin edelleen puhelintani selaillen.\n"Tuu ny", Jäger kuitenki jatkoi mankumista joten huokaisten vaihdoin suuntaa ja änkäsin väliin.\nKieltämättä oli vähän ahdas väli, joten söin evääni vauhdilla ja jäin sitten vähän väkipakolla selailemaan siihen puhelintani.\n"Nii siis missä Linda on?" toinen niistä bruneista kysyi Lucalta ja saikin vastaukseksi Espanjan.\n"Aijaa, sä oot sit varmaa siks täällä töissä?" toinen niistä jatkoi ja sivukorvalla keskustelua kuunneltuani tajusin että kysymys oli varmaan mulle tarkoitettu.\n"Ööö, no siis joo."\n"Aa okei, lopetaks sä sit?"\nKohautin olkiani kertomalla suunnilleen saman stoorin kun Lucalle aamulla, eli haluaisin kyllä jatkaa mutta riippuisi Iidasta. Ihmettelin hetken miten näitä randomeita näin kiinnosti, mutta päättelin sen pian johtuvan Lucasta - oliko ne oikeesti mulle kateellisia että sain lappaa paskaa ton jätkän kanssa yhdessä? Mä kun kaiken kukkuraksi olin kuitenkin varattu. Ajatus sai mut hymyilemään ja rykäisten nousin pöydästä.\n"Jatketaaks me jo?" Lucas kysyi keskeyttäen jonkun juttunsa blondin tytön kanssa.\n"Ihan miten vaan, meen ite jo talliin ku tos on vähä ahasta", sanoin lähtien ovea kohti.\n"Onkohan se vaan mustasukkanen ku juttelin teille?" jätkä sanoi muka hiljaa vaikka tarkoitti lauseensa varmaan mun ärsytykseen.\nVilkaisin olkani yli Lucasta huvittuneena kulmat koholla ja lähdin talliin, tulkoon Lucas sitten perästä.\nMerrun lähdettyä juttelin tytöille vielä hetken ja söin ruokani loppuun. Jätin tavarani tiskipöydälle ja hyvästelin sitten tytöt. Kävelin talliin ja löysinkin Meridan istumassa jakkaralla ilmotustaulun edessä, joten vinkkasin tytön mukaan.\n''Kai sä muistat et meil on vielä pihatto siivoomatta?'' kysyin siltä, kun se nousi seisomaan ja lähti kävelemään mua kohti.\n''Miten sen voi unohtaa?'' Merida naurahti ja lähdimme sitten yhtämatkaa ylämäkeen kohti tällä hetkellä tyhjillään olevaa pihattoa kohti.\nKun olimme pihatolla tajusin, että meillä oli siellä vain yksi talikko. Mutta Merida kävi hakemassa toisen siirtotallista, jonne se oli yhden joku päivä jättänyt. ''Kätevää.'' mumisin, kun aloimme lapata tarhasta ja katoksesta kakkaa kärryihin.\n''Mä uskon, että Iida tykkäisi jos jatkaisit töitä vielä Lindan tulon jälkeenkin, koska aamu- että iltatallit sujuu nopeemmin kun on kaks tekemässä sitä. Ja koska Repe tekee aamusin töitä ei se aamutalliin ehdi, niin se vielä siltä talliaikaa ja sitten se vielä pitää tunteja ja Sanna on Iidalle vähän kiukkuna niistä uusista poneista, että kieltäyty nyt kesällä auttamasta tallitöiden kanssa, paitsi tekee se pari tallia.''\n''Niin, mut Iida antaa kyl Sannalle vielä anteeks.''\n''Antaa, antaa, mutta siis sitä mä tässä koitan sanoa että kyllä Iida on sitä muutenkin vihjaillu et hommaa meidän varsinaisten työntekijöiden eli mun ja Lindan lisäks vielä kolmannen et se vois hyvinkin olla sä.''\n''Mhmm... pitänee jututtaa Iidaa kun sen näkee.''\nJatkoimme hetken hiljaisuudessa lannan luontia mitä nyt vähän sumplittiin tallituvan tyttöjen käytöstä. Mä en ollut huomannut mitään erikoista, ainahan tytöt tollain käyttäytyi. Tai sitten mä en vaan ollut ihan perillä siitä mitä tyttöjen päässä liikkui. Mutta ainakin me saatiin pihatto putsattua.\nKun pihatto oli suurinpiirtein putsattu, me lähdettiin vielä viemään talikot takaisin paikoilleen.\n"Paljon kello on?" kysyin Lucalta laittaessani meidän molempien talikot niille tarkoitettuun koukkuun.\n"Se on melkein kolme", sain pian vastauksen meidän lähtiessä ratsastuskoulua kohti.\n"Okei. Voitas hakee ehkä seuraavan tunnin heppoja sisälle jos niitä on ja sit voisin varmaa mennä ratsastaa Kurren", ajattelin ääneen kävellen tuntilistan luo.\n"On sulla helppo työpäivä kun ratsastat kolme kopukkaa", Jäger pudisteli päätään lisäten:\n"Kuten selväks tullu, Iidan lellikki."\n"Juu iha varmasti. Mut öö voitas hakee Hilda ja Kapu - mä otan Kapun!"\nNiimpä me käveltiin laitsoille jälleen kerran ja otettiin kyseiset hevoset kiinni. Kapu jäi kiltisti kiinni ja talutin ponin talliin Lucan ja Hildan jäljestä. Suljin karsinan oven perässäni kiinni ja kaivoin puhelimeni esille. Milja oli laittanut wapissa viestiä, että joutuisin kyydittämään sen kotiin kun se nyt pääsisi ilmeisesti Angelikan kyydissä tallille.\n"Mitäs sä aiot loppuiltana?" kysyin muuten vain Lucalta nojatessani Kapun karsinaan.\n"Jos menis juomaa", sain 'yllättävän' vastauksen kera virnistyksen.\n"Just just", hymähdin samalla miettien mitä Kurren kanssa tänään tekisin. En ollut pitkään aikaan ratsastanut kolme hevosta päivässä, eli huomenna voisi olla paikat jumissa..\n"Mut joo mä meen nyt hakee sitä Kurree. Nähään viimestään öö, sunnuntaina? Sua kun tuskin huomenna näkee kerta dokaamaan oot menossa", naurahdin ja sanoin moikat lähtien sitten vielä kertaalleen laitsoja kohti.\nTallikirja 2017 Jun 22, 2017 21:08:41 GMT 1 Iida likes this\nPost by Merida on Jun 22, 2017 21:08:41 GMT 1\nMerida / 22.6.2017 / torstai\nKello oli suunnilleen varttia vaille neljä, kun mä ajoin Yläkokon pihaan. Topi tulisi tänään vasta myöhemmin tallille, niin serkkuni oli saanut jopa kunnian istua pelkääjän paikalle. Sammutin ja lukitsin kiirellä autoni, kun blondi kerkesi myös ulos. Tämä kiire siksi, että ulkona oli hirveä sää. Satoi sen verran kovaa, että me koettiin parhaaksi juosta sisälle talliin.\n"Okei nyt jos haen ja varustan Minon alle puoleen tuntiin, nii kerkeen ratsastaa viel melkeen tunnin maneesis ennen ku tunnit alkaa", blondi henkäisi tarkistettuaan tuntilistat.\n"Eikös ne Vaahterapolun kisat oo iha just? Niitäkö varte meet treenaa vai iha humputtelee?" kysyin pistäen hiukseni nopeasti sotkunutturalla kiinni.\n"Joo niit kisoja varte. Pitää mennä!" Milja huikkasi sitten juosten ulos ja samalla takkinsa hupun päähän vetäen, ei ilmeisesti halunnut kastella hiuksiaan.\nItsehän olin siis tullut tallille työvuorooni Sannan kanssa. Nyt kun Iida ei ollut Yläkokossa, täällä tuntui olevan vähän sellainen ylimääräinen häsläys koko ajan menossa. Ei sillä etteikö tilanne hallinnassa olisi, mutta milloin Jipulta oli suojat kadoksissa tai Hallan ratsastaja ei ollut saapunut tunnille - puhumattakaan työvuoroista joita kukaan ei halunnut Iidalle sijaistaa. Mä se siis yleensä olin ollut joka ylimääräisen vuoron olin tehnyt, koska kyllä mulle raha kelpas. Eikä nää tallihommat musta nyt niin pahoja ollut.\n"Niinhän sä vielä sanot", Linda mulle yks päivä varotteli, mut kohautin sille silloin vain olkiani.\n"No niin, täällähän sä jo oot. Voitas hakee sisälle nyt ainakin Hilda, Tumppu, Lupu ja Tara. Sen jälkeen voidaan kattoo että iltaruoat on valmiina. Otatko sä vaikka tammat?" Sanna yhtäkkiä ilmestyi selkäni taa pitkän puheen kera.\n"Joo totta kai. Eli Hilda ja Tara?"\nOtimme riimunarut mukaamme ja lähdimme laitumia kohti reippain askelin. Vedin takkini vetoketjun ylös asti kylmän sateen ropistessa vauhdilla alas. Saavuimme varmaan ennätysvauhtia hevosten luo ja päätin ottaa ensiksi Taran, kun se oli ihan portilla. Luojan kiitos se jäi kiltisti kiinni, joten odottelin että Sanna otti Tumpun kiinni ja talutin sitten suomenhevosen portista ulos. Luimistellen kurainen tamma käveli vierelläni talliin, missä vedin päitset pois päästä ja suljin oven perässäni. Samoin teki Sanna Tumpun kanssa, jonka jälkeen lähdimme uusintakiekalle. Hilda vaan sattui juuri olemaan laitumen peräkolkassa, eikä ainakaan voinut tulla yhtä ainutta senttiä vastaan.. Samoin matka talliin mentiin etanavauhtia, tällä neidillä kun ei olisi ollut mikään kiire. Lopulta kaikki neljä hevosta oltiin haettu ja me lähdettiin rehuhuoneeseen.\n"Mä en kerkee kyllä tekemään kun ihan pari, kun meen sitten vielä tsekkaamaan että tuntilistassa on kaikki ok ja pidän sitten sen yhden tunnin. Sä varmaan saat tehtyä nää? Muutamalta puuttuu nää iltaruoat ja yksäreille jos teet aamuksi valmiiksi", vaaleahiuksinen selitti.\n"Joo", nyökkäsin ja aloitin Terran sankosta.\nPian Sannan häivyttyä mä tein loputkin iltamössöt valmiiksi, kiikuttaen ne karsinan eteen valmiiksi. Kävin myös tekemässä siirtotallilaisten ruoat, vaikka hairahdinkin samalla rapsuttelemaan käytävälle kengitettäväksi otettua Kurrea. Orilla oli tänään vapaata, mutta muuten mä huolehdin suokin liikutuksesta koko viikon kun Iida oli siellä Puolassa. Ei kyllä mua ollenkaan haitannut, oli ihan kivaa taas muistutella millaista oli kun viikottain ratsasti monta kertaa. Tai kyllä mä nykyään Kurrella ratsastin yhdestä kolmeen kertaan, mutta tykkäsin kyllä maastakäsitellä ja juoksuttaakin sitä paljon.\n"Heippa Kurre", huikkasin vielä ovelta lähtien takaisin ratsastuskoulun puolelle.\nSiellä joku tuli pyytämään apua kun ei saanut nostettua satulaa Tumpun selkään, joten menin karsinalle auttamaan. En mä paljoa sitä kysyjää pitempi tosin ollut, mutta pienellä avustuksella se satula meni kuitenkin sinne selkään.\n"Kiitos paljon", punahiuksinen nainen hymyili ja vastasin perussuomalaiseen tapaan 'eipä mitään'.\nEnsimmäisten hevosten lähtiessä maneesiin mä päätin putsata laiton aikana tulleet kakat karsinoista. Jossain vaiheessa myös Milja ilmestyi Minon kanssa talliin aivan kastuneena.\n"Jouduttiin menee loppukävelee kentälle kun en tajunnu ajan kulua ja tunti alko jo", blondi märisi alkaessaan avata hoitohevosensa satulavyötä.\n"Noni. Meinasiks jotain Nopan kanssa?" kysyin ollessani para-aikaa Lupun karsinaa siivoamassa.\n"No siis toi sää on ihan hirvee ja seuraavan kerran maneesiin pääsis vasta joskus seittämän jälkeen.. Mun oli kyl tarkotus koulua mennä mut tää perkeleen sade vähän niiku pilas mun suunnitelmat", Milja huokaisi mennen pesemään kuolaimia ja vilkaisten ovelle, joka aukeni.\nMiro asteli sisään, jolle sanoimme molemmat tervehdyksen.\n"Mitäs sä, aattelitko mennä tonne ulos ratsastaa?" hymähdin jätkälle tämän pysähtyessä vilkaisemaan ilmoitustaulua.\n"Tuskin, meen varmaa ainaki aluks taukotupaan", Miro vastasi ja pienen small talkin jälkeen lähtikin yläkertaa kohti.\n"Milja hei tota, sähän et ainakaan multa saa kyytiä ennen kymmentä kotiin ku tää työvuoro on sinne asti. Että, ihan hyvin varmaa kerkeet ratsastaa maneesissa sen seittämän jälkeen? Mee toki kuluttaa aikaas", vinkkasin tytölle Miron perään, jolloin blondi katsoi mua ensin murhaavasti mutta lähti kuin lähtikin ylös. Hymyillen siirryin itse putsaamaan Taran karsinaa ja moikkasin sisälle talliin astuvaa Alea, johon eilen paremmin tutustuin:\n"Sannia tulossa hoitamaan?"\n"Jep, se on varmaan laitumella?" Ale kysyi sisälle kuivattelemaan päästyään.\n"Joo siellä se oli, suhteellisen likaisena. Harjaus varmaan tekis hyvää", hymähdin muistellessani lähes ruskeaksi muuttunutta hevosta.\n"Okei, kiitti vinkistä voisinkin käydä hakemassa sen nyt", poika nyökkäsi takaisin sateeseen lähtien.\nKarsinoiden putsauksen jälkeen mä hain muutamia hevosia vielä sisälle viimeistä tuntia varten. Onneksi kaikki tuli suunnilleen temppuilematta, kun sää ei ollut niillekkään kaikista mieluisin. Paitsi muutamille oudoille yksilöille. Sannan saatua tunnit päätökseen se liittyi mun seuraksi jakamaan väkirehuja, joten ne saatiin suhteellisen nopeasti annetuksi. Ruokien annon jälkeen Sanna taisi heltyä mun hyvin kastuneen olemuksen vuoksi ja sanoi:\n"Sä voit jo lähtee, mä saan tän paikan lukituksi!"\n"Juu kiitti", hymyilin tietämättä olisiko se mua oikeesti päästänyt jos ois tienny minne olin menossa.\nMun piti joka tapauksessa odottaa että äskettäin ratsastamasta tulleet Milja ja Topi saisi ratsunsa purettua, joten miksen samantien nopeasti kipaisisi ladolle. Topi oli siis jossain vaiheessa laittanut viestiä tulleensa tallille, mutten tossa hässäkässä ollut sitä kerennyt näkemään. Samassa kyydissä se kuitenkin oli kämpille tulossa, samoten Milja pitäis nakata matkalla.\nOlin tänään huomaamattani viettänyt paljon aikaa tuolla sateessa, kun oli pitänyt viedä ja hakea hevosia, plus rampata tallien väliä. Niimpä mun tupakkaa sytyttäessäni huomasin että mulla meinasi alkaa nenä vuotamaan. Jos tää tästä yhtään pahenisi, niin huomenna olisi varmaan tosi kivaa tehdä kaksi vuoroa puolikipeänä Lucaksen kanssa. Nyt sade oli jo onneksi vähän hellittänyt ja taivaalta tuli enää pientä tihkusadetta. Vedin röökin myrkkyjä ja puhaltelin sitten hiljalleen savuja ilmaan tummentunutta taivasta vasten. Tää takkikaan ei erityisen lämmin ollut, joten lävitseni kulki kylmiä väreitä yhden vesipisaran tippuessa ladon räystäältä kasvoilleni.\n"Täällähän sä oot, ei sinäsä yllätys", Topi hymähti enkä ollu varma oliko sen äänessä pientä kettuuntuneisuutta.\n"Hei", tervehdin hymyn levitessä kasvoilleni ja tartuin jätkän kädestä, vetäen eteeni lähelle.\nKumarruin antaakseni ruskeahiuksiselle suudelman, mutta se kääntyi katsomaan kättäni jossa oli tupakka, nappasi sen ja nakkas maahan.\n"Heei, mä poltin sitä", mutristin suutani oikeasti kuitenkaan suuttumatta.\n"Jep, poltit", Topi nyökkäsi painottaen sanan aikamuotoa ja suostui vasta sitten vastaamaan suudelmaani.\n"Sä sait vissii Likan ratsastettua?" kysyin irrottauduttuani Topista.\n"Joo. Miljaki näytti olevan aika loppusuoralla Nopan kanssa."\n"Miljan loppusuora meinaa vielä piiitkää aikaa", virnistin ilkikurisesti laskien käteni toisen niskan taakse ja kumartuen uuteen suudelmaan.\n"Mitä musta?" kuului yhtäkkiä mutta lause jatkui:\n"Iuu ei täälläki", blondi serkkuni huokaisi ylidramaattisesti ilmestyessään paikalle nurkan takaa.\n"Totta kai oot nopee sillon ku oletan että et oo", totesin kaivaen autoni avaimet taskusta.\n"Iha miten vaa. Mut voidaanko vaa äkkiä mennä, mulla on kylmä!" Milja valitti lähtien jo puolijuoksulla parkkipaikkaa kohti.\nLast Edit: Jun 22, 2017 22:05:36 GMT 1 by Merida\nTallikirja 2017 Jun 27, 2017 12:41:56 GMT 1 Salome and Merida like this\nPost by Iida on Jun 27, 2017 12:41:56 GMT 1\n26. - 27.6.2017\nSanna ja Tumppu VaA\nAngelika ja Karri 60cm\nIida ja Kapu 80cm[img\nIida ja Kurre 80cm\nLinda ja Sid 100cm\nLast Edit: Jun 27, 2017 12:42:35 GMT 1 by Iida\nTallikirja 2017 Jul 2, 2017 18:33:30 GMT 1 Salome, Merida, and 2 more like this\nPost by Iida on Jul 2, 2017 18:33:30 GMT 1\nIida / 2.7.2017 / sunnuntai\nKoko tää viikko oli ollut suht aurinkoinen ja yllättävänkin lämmin. Mikä tietysti epäilyttää suomalaista eikä siitä juuri voi nauttia, koska pelätään milloin hyvät säät loppuu. Ja huomiselle luvattiinkin sadetta. Se niistä kesäsäistä. Kesä oli tehnyt hyvää hepoille, Accekin näytti välillä jopa positiiviselta vaikka sisälle hakiessa juoksikin pukitellen karkuun niin, että sen heinämaha hölskyi. Se oli sen ikuinen ongelma. Keskivartalolihavuus, kuten suurimmalla osalla suomalaisista miehistä. Tosin Acce oli akka ja ruotsalainen, mutta sama ongelma sillä kuitenkin oli. Bel pysyi paremmin kunnossa ja Kämpe oli jopa vähän ruipelo. Siltä näytti että Munterkin olisi. Ruipelo siis. Se oli oikein mukavan oloinen nuori, jota sai käsitellä mielenmäärin. Toimi jo hyvin ohjasajaessa, mutta saa nähdä mitä käy kun satula laitetaan selkään saati ratsastaja, jos se yhtään emäänsä on tullut niin ei se helpolla meitä päästä.\nTunnit pyöri hyvin ja moni oli jo alkanut varailla syksyn tunteja. Näyttää siltä että Olliin pitää ottaa yhteyttä, jos sitä vielä ratsastuksen opettaja työtehtävänä kiinnosti. Tosin se tarkoittaisi myös sitä, että välillä olisi kaksi tuntia päällekäin. Ja hevoshommaa helpotti se, että nyt tällä lämpimällä viikolla, kun hepat oli paria lukuunottamatta laitsalla me oltiin saatu tehtyä sisäremppaa talliin ja lisää karsinoita aikaiseksi. Jee matafaka. Tää oli hevoshamstraajan unelma. Saada lisää tilaa uusille hevosille. Treenileiri alkaisi ensi viikolla, mutta tunteja ei silti peruttaisi, koska tuntihevosia ei ollut mukana. Samaan aikaan menevät tunnit pidettäisiin sitten maneesissa toivoen ettei sataisi koko leirin aikana, jotta leiriryhmät voisi ratsastaa pihalla.\nPari uutta yksityistä lyhyellä välillä oli muuttanut meille. Miljan syötävän suloinen Noppa ja uuden tallilaisen, Ilonan, suokkitamma Nita, joka oli kaunis. Tyttö vaikutti oikein mukavalle ja Luca sitä on tsiigaillut sillä silmällä, että miestä piti oikein varoittaa olemasta liian päällekäyvä. Toistaiseksi se oli vain katsellut etäältä Ilonaa. Mulla oli pienoinen varsakuume, joka kasvoi kasvamistaan kun katseli fb-kaverien päivityksiä kesän varsoista. Ja Puolassahan mä olin kaverien kanssa koeratsastellut puoliverisiä, joista pari oli jäänyt kovin positiivisina mieleen. Mutta mun pitäisi nyt vielä harkita. Niin mä olin kaikille luvannut. Vaikka Linda ja Merida oli kovin kannustavia ostamaan ne, naisista jälkimmäinen oli ollut parempi kuin hyvä lisä meidän työtekijiin. Toivottavasti se jaksaa pitkään vielä, koska kyllähän tallihommat välillä tuntuu kovin paskamaisille ja tekisi mieli heittää hanskat tiskiin, kun on juossut laitumella ponien perässä ja siivonnut päälle kaksikymmentä karsinaa. Onneksi se on kesällä päässyt suhteellisen helpolla, ns kevyt startti työelämään, kunnes syksyllä totuus iskee vasten kasvoja. BOOM.\nTallikirja 2017 Jul 6, 2017 9:45:19 GMT 1 Luna, Salome, and 2 more like this\nPost by Iida on Jul 6, 2017 9:45:19 GMT 1\nUus maneesi vai?\nIida / 6.7.2017 / torstai\nTänään se treenileiri alkaisi. Meidän omat tallilaiset jotka oli osallistuneet oli intopiukeina eilen olleet tallilla ja tänään niiden pitäisi tulla kahdelta paikalle, mutta mistä vetoa ne oli aiemmin jo paikalla. Mä tein Lucan kanssa aamutallia ja se vannoi menevänsä kurkkimaan saunan ikkunasta kun naiset oli saunomassa. Päivätallinkin tekisin ja koska Merida tekisi iltatallin Sannan kanssa mutta oli leirillä mukana tuuraisi Linda sitä. Kello lähenteli kymmentä ja tunnin päästä alkoi eka tunti. Mä pitäisin tunnit jotka menisi leirin valmennusten päälle, mutta leirin ohjeistuksen kanssa oli vielä säätöä, koska kahdelta oli vaihtui tunti jota edeltävän mä pidin ja Repe jälkeisen, mutta se sai sitten olla niin, että mä ja Sanna esittelelisimme paikat ja säännöt leiriläisille. Kahdeltatoista alkava tunti oli kokeneiden tunti, joten mua ei tallissa tarvittaisi.\nMä lähdin kohti laitumia, jossa hepat kaikessa rauhassa laidunsivat. Mä käsittelisin tässä sitten ensin vähän Munteria. Ori oli edelleen ponilaitumella Belin kanssa, mutta oli pitkän aikaa jo ollut niin itsenäinen että mietimme vaihtaa sen orilaitsalle turvallisuussyistä. Vihelsin ontuvasti ja osa poneista nosti päätään. Munter oli huomionkipeä poni, josta oli hyöytyä. Ori lähti reippaasti ravaten mua kohti, mutta kiersi mua pari kertaa ympäri ennen kuin jättäytyi paikoilleen korvat hörössä.\n‘’Heippa poju,’’ rapsutin sen pehmeää kaulaa.\nLähdimme portille päin ja se käveli reippaasti koittaen välillä huulillaan mun kättä. Käänsin sen portilla ja se odotti suht nätisti kun suljin portit ja lähti sitten innokkaasti kävelemään tallia kohti. Ori otti riimunnarun suuhunsa ja maiskutteli sitä. Mä talutin ponin suoraan alakentälle, joka oli vasta lanattu kuten yläkenttäkin. Mulla oli kova luotto Munteriin. Aloitin sen kanssa ensin kävelemään ja tekemään pysähdyksiä uraa pitkin. Peruuteltiinkin ja ori totteli nätisti. Me oltiin tehty näitä jo paljon. Otin vähän ravia sen kanssa ja sain oikeasti näpäyttää sitä ettei päälle tai ohi juosta. Lucan tullessa pihalle lippis päässään pyysin poikaa hakemaan meille liinan jonka olin unohtanut.\nSaatuamme liinan kiinnitin sen orin riimuun ja avustin sen suurelle keskiympyrälle. Luca oli jäänyt aidalle nojailemaan ja katsomaan ponin touhuja. Pyysin sen raviin ja Munterhan lähti raviin. Ori hyppelehti eteenpäin reippaana poikana häntä korkealla ja pärski tyytyväisenä. Se näytti niin tyytyväiselle ja hyvälle, joten pyysin Lucaa hakemaan vielä pienen huovan ja loimivyön. Lucan tullessa takaisin paikalle hidastin ääniavuin Munterin käyntiin ja siitä pysähdykseen. Lucas kävi laittamassa huovan Munterin selkään ja taputti sitä sitten. Pyysin ponin uudelleen liikkeelle. Kun se huomasi huovan vähän liikkuvan sen selässä askelten tahdissa lähti se juosten eteenpäin korvat taaksepäin suunnattuna.\nKun ravi oli tasaisempaa pyysin sen laukkaan. Munter lähti parin pukin saattelemana liikkeelle ja jatkoi sitten kovaa laukkaa eteenpäin. Välillä se koitti lähteä ympyrältä, mutta huomatessaan painetta riimussa jatkoi kaarevalla tiellä. Pikkuhiljaa alkoi ori tottua selässä olevaan huopaan eikä näyttänyt kiinnittävän siihen enää mitää huomiota. Vaihdoin sen kanssa suuntaa ja ravautin hetken siihen. Sitten laukka-komennolla pyysin orin laukkaan ja taas parin pukin kanssa se lähti laukkaan ja tasottui sitten nopeasti ja jatkoi tasaista pientä laukkaansa. Kun ori liikkui rennohkon näköisesti siirsin raviin ja hetken päästä vielä käyntiin.\n‘’Seis, prrr, seis’’, sanoin sille rauhallisesti ja orin pysähdyttyä kävelin sen luo ja taputtelin ja koskettelin sitä vähän huovan päältä. Korvat takana se kuunteli mitä tein mutta huokaisi sitten raskaasti. ‘’Hyvä poni.’’\nIrrotin loimivyön ja nostin huovan sen selästä. Heitin ne aidan päälle, kun Luca oli lähtenyt siivoamaan pihattoa, jonka uudet asukkaat oli saaneet hyvän vastaanoton tuntiratsastajilta ja Pica oli jo saanut fanijoukon. Nuoret -05 tytöt oli jopa tehneet sille oman ig-sivun team Pica ja se oli täyttynyt ponin nassukuvista ja sydämistä. Teo oli tykätty perus- ja keskitason ratsastajien parissa mutta kokeneempia ärsytti ponin taipumaton kaula. Makesta oli myös tullut toivottu, vaikka sen herkkyyden takia pari ratsastajaa oli kipsahtanut selästä hiekkaan. Mä olin tyytyväinen mun hankintoihin. Sykysllä poneista Make muuttaisi päätalliin, koska se oli poneista ohut karvaisin.\nVein Munterin takaisin laitumelle ja portilta ja päräytti menemään muiden luo ja painoi sitten turpansa ruohoon. Kurre käveli kauempana harja takussa ja takamus mudassa, Meridalla olisi kiva työ saada se näyttävään kuntoon ennen Sannan rääkkiä. Palasin tallille päin. Tallissa oli jo pari tuntilaista harjaamassa sisälle haettuja hevosia. Milla harjasi Cayaa käytävällä, tamma luimi ja nosteli jalkojaan. Millan paras kaveri Anna hoiti Miinaa karsinassa. Mä kävelin tyttöjen luo ja kyselin vähän mitä niille kuului.\n‘’Hyväähän mulle, vielä pari kertaa ja saan luovuttaa Cayan jollekin toiselle, sä et tiiä kuinka mä sitä odotan’’, Milla sanoi suorasanaiseen tapaansa.\n‘’Noh noh, Cayahan on ihan kiva’’, naurahdin.\n‘’Niin ihan’’, se tuhahti ja Anna naurahti karsinasta. ‘’Kunnes pitää alkaa hyppäämään.’’\n‘’Miina on niin kiva että mä pitäisin sen mielelläni ens jaksonkin.’’\n‘’Taitaa olla sulle liian helppoa semmonen homma’’, virnistin. Pian Lucakin käveli paikalle, laittoi kätensä mun olalle ja katseli tyttöjä.\n‘’Mitäs te täällä?’’\n‘’Mietitään ens jakson hevosia’’, Milla hymyili.\n‘’Jaha, jaha vai että sellasta’’, Lucas hymisi. ‘’Iida, mä siivosin sen pihaton voisinko mennä kahveelle?’’\n‘’Mee vaa mäki voisin tulla’’, sanoin ja lähdin pojan perään ja käännyin vielä tyttöjä kohti. ‘’Ja te voisitte, kun Vera ja Pinja tulee niin lähteä kantaan puomeja kentän keskelle, voitas mennä niitä tänään.’’\nTallitupa oli tyhjä tähän aikaan vielä, kun eka tunti ei ollut vielä alkanutkaan. Me istuttiin tallituvassa kahvinkeittimen poristessa. Mä en varsinaisesti juonut kahvia saatika tykännyt siitä, muuta kuin kylmä versioina, joten kun Luca kysyi jos ottaisin kieltäydyin. Se tiesi kyllä, mutta koska osasi olla myös kohtelias saksalainen kuului sen kysyä. Me istuttiin hetki puhelimia selaten kaikessa rauhassa.\n‘’Mä muuten mietin, että Olli tulis syksyllä pitämään tunteja’’, sanoin Lucalle.\n‘’Siis Leppäsen Olli? Se jonka kaa mä joskus join?’’ mies katsoi mua silmät suurina.\n‘’Just se Olli, sehän on kilpaillut nyt koulussa ja käynyt toisen asteen ratsastusopettajaopinnot eli on yli HeA, 120 tasolla eli ihan sopiva pitään ainakin alkuun alkeis- ja perustason tunnit. Toisaalta ei tarvittas enempää, mutta jos oppilasmäärä jatkaa nousemistaan pitää laittaa tunteja päällekäin.’’\n‘’Niin… mutta miten talvella, kun on vaa yks maneesi?’’\n‘’Totta, se onkin se ongelma. Kävisiksä muuten heittääs päiväheinät Terralle, Nopalle ja Nitalle?’’\n‘’Juu, se Nitan omistaja muuten näin btw, tiiätkö yhtään mihin aikaan se käy yleensä tallilla, kun me ei ikinä satuta juuri samoihin aikoihin ja shit se onku brune Luna, eli mhmm…’’ Luca hymisi silmät kiinni.\n‘’Oot sä vaan pöljä’’, nauroin ja lähdin pihalle, just samaan aikaan kun ratsukot tuli nurkan takaa, eli sopivasti ja me lähdettiin sitten yläkentälle.\nTallikirja 2017 Jul 18, 2017 8:42:28 GMT 1 Salome, Merida, and 1 more like this\nPost by Iida on Jul 18, 2017 8:42:28 GMT 1\n18.07.2017 / tiistai\nTallikirja 2017 Aug 5, 2017 12:51:57 GMT 1 Luna, Salome, and 2 more like this\nPost by Iida on Aug 5, 2017 12:51:57 GMT 1\nLinda / 5.8.2017 / lauantai\n‘’No kattokaa nyt’’, Iida vinkui toimistossaan ja osoitti tietokoneen ruutua. Siinä söpisteli valkovoikko eestintamma, josta Iida nyt tällä kertaa haaveili.\n‘’Sähän sanoit ettet enää poneja osta’’, Repe hymyili Iidalle lempeästi ja laittoi kätensä tämän olalle.\n‘’Eestinhepat on nii käteviä ku niil voi aikusetkin mennä…’’\n‘’Tässä taitaa olla joku toinenkin syy?’’ Sanna kysyi Iidalta skeptisesti.\n‘’Oma lehmä ojassa’’, Iida totesi mystisesti. ‘’Eestinhevoskasvatus, TADAA!’’\n‘’Että mitä vittua?’’ tuhahdin.\n‘’Pienimuotosta kasvatusta, pari eestinheppaa kerralla ja ulkopuolelta yhden yön seuraa niille’’, Iida hymyili tyytyväisenä suunnitelmaansa.\n‘’Iida, mikä sulle on tullu?’’ Sanna kysyi. ‘’Sä saat mitä oudompia ideoita, luuleksä et se kannattaa ees?’’\n‘’Jos ei kannata, nii meillä on hyvin hyppäävä eestinhevonen, joka voi mennä kaikenlaisilla tunneilla.’’\nKäännyin kannoillani. Mulla oli tänään Repen kaa iltatalli, mutta olin tullut jo aiemmin tallille liikuttamaan Sidin, joka kirmasi Kurren kanssa tyytyväisenä laitumella. Kimoutuva rautias oli osittain vihreä. Hepat otettaisiin tarhoihin ja talliin takaisin maanantaina, jolloin ratsastuskoulun syyskausikin alkaisi eli tunnit siirtyi illoille. Nappasin portilta sinisen riimunnarun ja lähdin kävelemään kohti Sidiä. Ori nosti päänsä ylös ja katsoi korvat hörössä mun tuloa ja painoi sitten taas turpansa maahan. Ties sitä koska Iida kokee sen olevan tarpeeksi fiksu tunneille ja multa lähtee taas hevonen alta. Napsautin narun sen riimuun ja lähdin taluttamaan kipittävää oria kohti siirtotallia.\nKiinnitin sen käytävälle, koska muita ei ollut tallissa. Sid jäi nätisti seisomaan paikalle ja orin harjaämpäristä pehmeän harjan, jolla kävin sen nopeasti läpi. Vihreät läiskät oli pinttymiä, joten niitä ei saisi Erkkikään harjattua pois vaan ori pitäisi pestä. Muuten Sidissä ei ollut oikein mitään vaan se oli helppo harjata. Putsasin mutaa täynnä olevat kaviot ja lähdin sitten satulahuoneesta hakemaan orin varusteita. Heitin koulusatulan sen selkään ja suitsin orin sen jälkeen. Kypärä päähän ja menoks. Nyt oli ratsastustuntien paussi, joten pääsin nauttimaan estekentän tilavuudesta.\nOri käveli reippaasti allani ja heilutteli välillä malttamattomana päätään ‘’koska ravataan’’. Tein sen kanssa pieniä kiemuroita pitkille sivuille ja se taipui ihan nätisti. Ehkä mekin voitais osallistua koulukisoihin ens viikonloppuna. Olihan Milja osallistunut sekä ponillaan että Minolla, joka ei parhaiten kouluun edes taipunut vaikka olihan se siis kiva liikkuessaan tuntumalla jos sen sille sai. Sid oli kuitenkin helpompi saada muotoon. Päästin SIdin raville ja pyöräytin parit voltit ennen kuin aloitin väistättämään sitä suoralla uralla. Pari kertaa se kompastui pitkien jalkojen mennessä solmuun mutta kokosi itsensä sitten ja liikkui avonaisemmin. Vaihdoin suuntaa ravasin sen kanssa toiseenkin ennen kuin väistätin sen keskihalkaisijalta uralle ja nostin laukan. Annoin sen laukata vapaasti pari kierrosta ja se pärski koko sen ajan. Tuntui tosi rennolle ja tyytyväiselle, joten valmistelin siirtymisen raviin diagonaalilla ja vaihdoin uuden laukan.\nKun Lydia ja sen ori Kheops liittyi meidän seuraksi yläkentälle mä olin jo siirtänyt Sidin loppukäynneille. Sid pörisi vähän tallikaverilleen, joka katseli sitä korvat hörössä. Me ei moikkausta enempää juteltu Lydian kanssa, vaikka se vaikutti suhteellisen siedettävälle tyypille tais se pelätä mun tiuskivan sille jos se avaisi suunsa, joten pysyimme hiljaa. Hetken päästä käänsin Sidin keskihalkaisijalle ja hyppäsin selästä. Löysäsin vyötä ja nostin jalustimet ylös. Lähdin taluttamaan oria kentältä, jonka portin suljin meidän perässä, takaisin siirtotalliin. Jätin orin karsinaan ja vein sen varusteet paikoilleen. Ovelta kuului kavioiden kopsetta ja Sid hörisi, joku oli tullut talliin. Otin tyhjän ämpärin rehulapuolen lattialta ja täytin sen vedellä ja nappasin vielä sienen mukaan.\nMerida oli tullut Kurren kanssa talliin.\n‘’Hei’’, se moikkas mua suokin karsinasta.\n‘’Hei’’, vastasin ja menin Sidin karsinaan pesemään hikisiä kohtia sienellä.\n‘’Sä oot varmaan kuullu siitä Iidan ideasta?’’ Merida kysyi. Mä en sanois et me ollaan lähennytty kun ollaan oltu töissä samaan aikaan, mutta puhuttu enemmän.\n‘’Joo’’, vastasin lyhyesti.\n‘’Se vissiin äsken soitti jo sille joka sitä heppaa myy et vois ostaa jopa ilman koeratsastusta.’’\n‘’Mitä? Ei kai se nyt niin tyhmä oo, et se silleen tekis’’, tuhahdin.\n‘’Iida tuntuu oikeesti haluavan sen tamman’’, Merida naurahti.\nVein pesuämpärin takaisin. Palasin Sidin karsinalle ja puin sille riimun päähän. Kiinnitin narun riimuun ja lähdin viemään sitä pihalle. Kurre jäi hirnumaan kaverin perään, mutta Sid ei vaivautunut sanomaan mitään. Se käveli nätisti mun vierellä laitsalle asti ilman kiirettä ja laitumelle päästyään lähti laiskasti kävelemään muita kohti napaten tukon ruohoa sieltä täältä. Jätin narun maahan ja lähdin tallille takaisin. Iida oli lähtenyt jo pitämään tuntia, mutta toimiston ovi oli auki ja sieltä kuului puhetta. Taukotuvan puolella istui Lucan kauan kaipaama blondi, Luna, joka vilkaisi nopeasti mua ja kiinnitti sitten katseensa takaisin Lucan silmiin. Laitoin kahvinkeittimen päälle ja istuin vapaalle tuolille pöydän ääreen. Pian sisään tuli myös Nadja, joka moikkasi meitä kaikkia ja meni sitten kaivelemaan kaappiaan. Mä katselin ja kuuntelin Lucan ja Lunan juttuja puolella korvalla snäpäten samalla. Jatkuispa loma vielä pidemmälle. Vaikka mullehan joka päivä oli melkein samanlainen. Oli kesä oli talvi.\nTallikirja 2017 Aug 12, 2017 11:47:11 GMT 1 Iida and Luna like this\nPost by Deleted on Aug 12, 2017 11:47:11 GMT 1\nNadja & Merida / 09.08.2017 / Keskiviikko\nTää toinen koulupäivä oli selvästi lähtenyt jo paremmin käyntiin, ainakin eiliseen verrattuna. Migreeni oli helpottanut vasta illalla, joten Jupi sai viettää vapaapäivän uusiin tarhakavereihin tutustuen. Poni ei onneksi ahkeran liikutuksen ansiosta ollut kerennyt kasvattaa sen suurempaa kesämahaa, vaan oli pysynyt suhteellisen solakassa kunnossa. Parkkeerasin skootterini parkkipaikalle ja lähdin viemään kypärääni taukotupaan. Huone oli tyhjillään vielä näin kahden jälkeen iltapäivällä, sillä suurin osa oli ilmeisesti vielä koulussa tai töissä. Nakkasin skobakypärän kaapin perälle ja kaivoin repusta esille eväät, mitkä olin ottanut mukaan jo aamulla. Asettelin omenan ja pari voileipää pöydälle sekä kävin napsauttamassa kahvinkeittimen päälle. Kello näytti vähän yli kahta, mikä tuntui jotenkin hassulta. Kesäloomalla hädin tuskin jaksoi raahautua tähän aikaan tallille, mut nyt kun koulu alkoi oli tähän aikaan päivästä ollut jo yli seitsemän tuntia hereillä. Kahvin valuttua, kaadoin sitä reilusti isoon kuppiin ja istuuduin sohvalle eväitä syömään.\nMonet kaverit ja tutut vaahtosivat näinä päivinä siitä, kuinka koulu oli alkamassa ja täytyi hommata sitä sun tätä. Olin pariin otteeseen kerennyt katua välivuoden pitämistä, mutta muiden paniikkia kuunnellessani mä olin valintaani tosi tyytyväinen. Sitä paitsi mä kyllä olin viihtynyt Yläkokossa töissä, ei siinä mitään. Ainakin sai viettää paljon aikaa hevosten parissa ja annettiinhan tästä palkkaakin.\nMulla oli tänään ollut aamuvuoro ja nyt sen loputtua, tarkoitus oli liikuttaa Kurre tähän samaan menoon. En ollut vielä täysin päättänyt mitä suokkiorin kanssa tekisin - mitä luultavammin menisin kuitenkin kentälle jotain koulutuuppailua ähräämään, kun mentiin nyt sitten osallistumaan niihin harjoituskoulukilpailuihinkin.\nMä en ollut sitten aamukuuden jälkeen kerennyt käydä kun vähän hörppäämässä kahvia (mistä en edes liiemmin pidä, se vaan lisää hyvin virkeystasoa), sillä kummasti viime päivät olivat olleet kiireisempiä kuin normaalisti. Johtunee siitä, että hevoset palasivat talliin ja syksyn tunnit alkoivat. Se tiesi lisää putsattavia karsinoita ja enempi avunpyytäjiä. Tältä päivältä mun työvuoro oli kuitenkin ohi, ja mä kipusin yläkertaan syömään jotain. Taukotuvan oven avatessani näin Nadjan sohvalla eväitä syömässä, ja haistoin kahvin tuoksun jo ovelle:\n"Moi", sanoin ensin tytölle ja jatkoin helpotuksesta huokaisten:\n"Jes täällä on kahvia!"\n"Moi. Joo mä just keitin", Nadja vastasi mun kiirehtiessä kahvinkeittimen luo.\nOtin itselleni kupin kahvia ja menin kaivelemaan eväitäni jääkaapista samalla tytöltä kysyen:\n"Mitäs sä aattelit tänään tehä Jupin kanssa?"\nEhdin hetken aikaa syödä eväitäni ja selata someja läpi, kun kuulin taukotuvan oven käyvän. Merida pyyhälsi sisälle ja kipitti suoraan tervehdyksen sanottuaan kahvinkeittimen luo.\n”Mitäs sä aattelit tänään tehä Jupin kanssa?” Merida uteli avatessaan jääkaapin oven.\n”Itseasiassa en vielä oo ihan varma. Ku pitäis oikeestaan treenata niihin koulukisoihin, mut toisaalta ois kiva köpötellä rennosti ilman satulaa” Vastasin haukaten samalla viimeisen suupalan omenasta.\n”Mitkä luokat te meette?” Merida jatkoi keskustelua istuutuen viereeni sohvalle.\n”Helppo C ja B” Vastasin hymyillen tummatukkaiselle.\n”Eli samat kun me Kurren kanssa! Oisitko halunnu lähtä mun kanssa uittamaan? Ku sillon ku oli uittomaasto ni käytiin vaan kahlaamassa” Merida ehdotti alkaessaan syödä omia eväitään.\n”Sopii!” Vastasin ideasta innostuen ja nostin punaisen kahvikupin huulilleni.\nKun olimme saaneet kumpikin eväät syötyä ja vaihtaneet uusimmat kuulumiset, lähdimme yhtä matkaa hakemaan suokkeja tarhasta. Jupi käyskenteli rauhallisen oloisena portin edustalla, joten pujahdin tarhan langan ali ja nappasin ruunan päitsistä kiinni. Taputin ruunikkoa kaulalle ja siirryin tarhan toiselle uolelle odottelemaan Meridaa, joka pyydysti vielä Kurrea.\n”Äh tää jaksaa aina pelleillä just väärään aikaan!” Tyttö tuhahti jahdatessaan oria riimunnaru kädessään. Kauaa Kurre ei jaksanut onneksi ylläpitäjäänsä juoksuttaa, vaan antoi lopulta kiinni. Talutimme hepat siirtotalliin karsinoihin, jotka Merida oli kuulemma hetkeä aikaisemmin siivonnut ollessaan aamuvuorossa. Irroitin riimunnarun ja päästin ponini syömään heinänrippeitä karsinan pohjalta. Itse suuntasin varustehuoneeseen hakemaan tarvittavia kamoja.\nNadjan pistettyä hevosensa karsinaan, jätin mä Kurren käytävälle kiinni. Seurasin tyttöä varustehuoneeseen ja etsin vaaleansinisen hoitopakin sekä valmiiksi suitset. Sen jälkeen palasin suokin luo, joka jo kuoputteli kärsimättömänä maata.\n"Lopeta", komensin ohimennen ja etsin itselleni tarvittavat harjat pakin pohjalta.\nAloin sukimaan lähes puhdasta karvaa läpi, Nadjan tehdessä samoin Jupin kanssa.\n"Toivottavasti tää ei ala possuilla mitään. En kyl oikeestaan usko, Iida liikutti tän eilen ja on tää ollu ainakin ennen ihan kunnollisesti maastossa. Tää vaa välillä pöllöilee omiaan", hymähdin ja sain molemmat puolet harjatuksi.\nPutsasin kaviot ja tunnustelin jalat nopeasti läpi, ei tuntunut onneksi mitään epänormaalia. Sen jälkeen harjasin jännesuojat hiekasta ja kyykistelin sitten laittaakseni ne liinakon jalkoihin.\nKurre oli normaaliin tapaansa huomionkipeä - se yritti syödä naruja, huokaili ja välillä peruutteli tympääntyneenä paikallaan.\n"Joo kohta mennään", totesin orille alkaessani avata suitsinippua.\nNadja oli jo laittamassa solkia kiinni, joten nopeasti siirsin päitset kaulalle ja annoin kuolaimet innokkaalle hevoselle. Sen jälkeen enää soljet kiinni ja itselle kamppeet päälle.\n"Ainiin, mä en tajunnu vaihtaa vaatteita.. No meen sit näil kolitseilla, on mul jotkut vaihtohousut tuolla kaapissa varmaan", totesin ja lähdin sitten taluttamaan suokkioria tallipihalle, Nadja ja Jupi perässäni.\nMuutama tallilainen tuli meitä pihalla vastaan ja oli kiva huomata, että tunsi jo lähes kaikki Yläkokossa vakituisesti käyvät ihmiset. Kun olimme etsimässä jakkaraa selkään nousua varten, Merida tajusi, ettei ollut vaihtanut vaatteita ja muisteli että tällä olisi mahdollisesti vaihtohousut kaapissaan.\n”Käy vaan vaihtamassa housut, noilla kolitseilla voi olla ikävä ratsastaa sit sen jälkeen kun ne on kastunu. Mä voin pitää Kurrea!” Naurahdin ja ojensin käteni suokkiorin ohjia kohti, joita tummatukkainen piteli käsissään.\n”Kiitti!” Merida hymähti ja ojensi komean värisen hevosen ohjat minulle. Kurre puhisi innoissaan päästessään uuden hevostuttavuuden lähelle, mutta pidin tarkoituksella pojat kaukana toisistaan.\nPian nainen jo hölkkäsikin takaisin siirtotallin luo shortsit jalassaan ja luovutin orin ohjat takaisin sen ylläpitäjälle.\n”Aika utelias tapaus” Naurahdin viitaten käteeni, joka oli tämän muutaman minuutin aikana tahriintunut Kurren kuolasta.\n”Joo se osaa olla just tommonen, vaatii kärsivällisyyttä” Merida naurahti ja katsahti kentälle päin sitten jatkaen:\n”Pitäisköhän nousta tuolla selkään ja tehä joku nopea alkulämppä ennen kun lähetään maastoon?”\nNyökkäsin myöntävän vastauksen ja lähdimme taluttamaan hevosia peräkanaa tyhjälle alakentälle.\nRaahasin mukanani yhden jakkaroista, joita oli muutama jätetty kentän laitamille. Laskin jakkaran Kurren jalkojen viereen ja otin pienen ohjastuntuman. Ihan ekalla yrittämällä en selkään päässyt, enkä seuraavalla viidelläkään - Kurre oli kuitenkin suhtkoht kookas, eikä nyt olisi malttanut pysytellä paikallakaan. Muutaman ärräpään jälkeen se lopulta suostui seisomaan nätisti ja mä pääsin vaivoin kipuamaan selkään. Nadja oli jo suokkinsa selkään päässyt ja käveli uran vierusta Jupin kanssa. Mäkin liityin ratsukon seuraksi, tosin turvallisen välimatkan päähän.\nOri tuntui suhteellisen reippaalta lämpimästä ilmasta ja eilisestä koulurääkistään huolimatta, joten noin viiden minuutin kävelysession jälkeen otin ohjat tuntumalle. Halusin vain varmistaa että liinakko oli kuulolla, joten tein lähinnä pysähdyksiä ja pienissä pätkissä pohkeenväistöä. Alkusähläyksestä huolimatta Kiri-Kurre tuntui ihan hyvältä, vaikkakin välillä nyki ohjaa innoissaan.\n"Mennäänkö kohta?" kysyin Nadjalta, joka näytti ottavan pienen pätkän ravia.\n"Juu mennää vaa", tyttö nyökkäsi ja hidasti suokkinsa helponnäköisesti takaisin käyntiin.\n"Kokeillaan ainakin eka mennä rinnakkain, mut jos jompi kumpi alkaa hölmöillä nii sit peräkkäin", ehdotin meidän käppäillessä portista ulos tallipihalle.\nNiimpä me lähdettiin kävelemään maastopolkua pitkin kohti uittopaikkaa, kaksi suokkia rinnakkain.\nMä olin päässyt melko vaivattomasti Jupin satulattomaan selkään jakkaran päältä, olihan se kuitenkin mua parikymmentä senttiä matalampi otus. Merida vielä sen sijaan näytti hyppivän päättäväisesti höseltävän orin selkään ja lopulta pääsikin sinne, tosin mä olin siinä vaiheessa ehtinyt kiertää kentän käynnissä ympäri noin kolme kertaa kumpaankin suuntaan.\n”Voisin ottaa jo ravia” Sanoin tytölle, joka nyökkäsi ja siirtyi kävelemään vähän uran sisäpuolelle. Aurinko porotti lähes pilvettömältä taivaalta ja voisimpa jopa veikata, että hellelukemissa oltiin. Jupi ravasi sopivassa temmossa, mutta ei selkeästikään pistänyt parastaan peliin, sillä ei munkaan ratsastus mitään kummoista ollut. Lähinnä otin paljon siirtymisiä käynnin ja ravin välillä, jotta varmistaisin että piensuokki on kuulolla. Muutamat raviväistöt me myös tehtiin keskihalkaisijalta uralle, niinkuin myös raviin siirtynyt Merida teki Kurren kanssa.\n”Mennäänkö kohta?” Merida huudahti kentän toisesta päästä ja annoin myöntävän vastauksen tummahiuksiselle takaisin. Hidastin Jupin käyntiin, mutta pidin yhä napakan ohjastuntuman kun suuntasimme ratsujemme turvat kohti maastopolkuja. Merida ehdotti hetken peräkanaa ratsastettuamme, että voitaisiin varmaan ihan hyvin mennä vierekkäin, jos hepat osaisivat käyttäytyä.\n”Sopii” Vastasin ja huomaamattani valutin samalla ohjia pois nyrkkieni välistä. Jupi vaikutti rennolta ja Kurrekin tajusi lopulta, että ohjien kiskominen ja tallipihaan jääneille tammoille hirnuminen ei tuottaisi tulosta.\n”Tää on muuten mun eka kerta Jupilla maastossa jos ei loppukäyntejä lasketa!” Irvistin jännittynyt ilme kasvoillani ja jatkoin sitten Yläkokon hävittyä näkyvistä:\n”Onko sinne uittopaikalle minkä verran matkaa?”\n"Aa totta, säkö et oo ennen käyny siellä? Sinne menee suunnilleen puol tuntia, riippuu tosin askellajista", selitin Kurren huitoessa päällään härnääviä ötököitä.\n"Okei, mun puolesta voidaan mennä kaikki askellajeja. Vaikken ookkaa tällä ennen täällä maastossa käyny niitä loppukäyntejä lukuunottamatta, niin eiköhän tää käyttäydy", Nadja hymähti rapsuttaen hevostaan kevyesti kaulalta.\n"Joo, munkin puolesta", nyökkäsin ja ehdotinkin pienen ravipätkän ottamista.\nTytön vastattua myöntävästi, painoin pohkeeni pienesti suokkiorin kylkiin. Kurre lähti pärskähtäen liikkeelle ja pienen tasapainoittelun jälkeen löysin hyvän, tasaisen istunnan. Ori tuntui muuten oikein kivalle, paitsi nyki välillä ohjaa ravistellessaan päätään ötököiden ärsyttämänä.\nPolun hajaantuessa hidastimme takaisin käyntiin. Onneksi suokit olivat tulleet hyvin toimeen myös rinnakkain, joten saatoimme kulkea vieretysten hiekkapolkua pitkin.\n"Jännittääkö sua ne koulukisat?" Nadja kysyi löysätessään Jupille vähän pidempää ohjaa.\n"No joo, kieltämättä. Oon aika paha kisajännittäjä, en tosin enää niiiin paha kun joku vuos sitten. Mut kummiskin. Plus nää on mun ja Kurren ekat kisat, jos leirikisoja ei lasketa", selitin henkäisten ja kysyin vuorostani takaisin:\n"Ei kovin paljoo", Nadja hymyili lepuuttaen toista kättään suomenhevosensa takapuolella.\n"Onnekas sä", totesin hyväntuulisesti ja ehdotin seuraavaksi:\n"Otettaisko pätkä laukkaa? Ja Kurre huom, hallittua sellaista."\nKuin vastaukseksi, liinakko pärskähti tyytyväisen oloisesti.\n”Tietysti!” Virnistin vastauksen Meridalle, kun tämä ehdotti laukkapätkää.\nKeräsin aiemmin melko pitkänä pitämäni ohjat paremmin tuntumalle ja samalla Jupikin tajusi että nyt tapahtuu jotain.\n”Mennäänkö?” Kysyin tummahiuksisen suuntaan kääntyen, mutta en ehtinyt oikein edes itse tehdä mitään kun Jupi otti varaslähdön orin perään.\n”Kurre ei noin lujaa!” Merida kiljahti tämän ratsun ampaistessa täyteen vauhtiin.\nVaikka tummanrautias suostuikin hidastamaan vauhtiaan, meni se silti paljon kovempaa ollessaan isompi kuin Jupi.\n”Huhhuh sepäs oli” Merida naurahti meidän hidastettua hetken kuluttua ravin kautta takaisin käyntiin.\n”Tästä pitää nyt kääntyä tohon metsäpolulle ja sitä kun kävellään viitisen minuuttia niin päästään uittopaikalle! Merida neuvoi, tuntien jo selkeästi kaikki Yläkokon maastot.\nLähdin seuraamaan Meridaa ja Kurrea melko tiheän metsikön läpi, jossa onneksi kuitenkin kulki edes jonkinlainen merkitty reitti. Jupi pärskähteli ja käänteli päätään uteliaana pienten oksien rasahdellessa ratsujemme kavioiden alla. Sain kyllä olla tyytyväinen, että olin löytänyt näinkin varman ruunan itselleni!\n”Ja perillä ollaan!” Tyttö edelläni tokaisi meidän ratsastaessa ulos metsiköstä, auringon porottamalle pienelle rannalle. Vesi kimmelsi kauniin näköisesti meidän ratsastaessa lähemmäs sitä.\n”Mene vaan” Kannustin piensuokkia allani ja silitin rohkaisevasti sen kaulaa.\n”Hui tuntuupa oudolta!” Merda hihkaisi kun Kurre nosteli jalkojaan korkealle mennessään syvemmälle järveen.\nPian myös Jupi muisti mistä tässä hommasta on kyse ja se lähti innokkaasti lajitoverinsa perään, pysähtyen aina välillä roiskuttamaan etukavioillaan vettä päälleni.\nSaavuttuamme rannalle, Kurre oli virkistynyt vielä hitusen entisestään. Sillä näytti hyvin olevan mielessä vielä uittoreissun kahlailu, sillä se asteli rohkeasti veteen. Taputin sitä kaulalle ja pyysin jatkamaan syvemmälle.\n"Hyi ei tää kyllä kovin lämmintä oo", irvistin veden koskettaessa sääriäni.\nJatkoin pohkeiden antoa, sillä mulla oli tarkotus kokeilla suostuisko herra uimaan asti. Ensin meni ihan hyvin, mutta kun maa alkoi kadota alta, Kurre teki 180 asteen käännöksen rantaan päin.\n"Heeeei", naurahdin tarratessani pienesti harjasta, etten liukuisi alas.\nJupi näytti yrittävän lähteä kaverinsa perässä, mutta Nadja sai hevosen pidetyksi syvemmällä.\n"Kyllä säkin uskallat, Jupikin menee jo tuolla", juttelin hevoselle ja ratsastin sen uudelleen pidemmälle veteen.\nTällä kertaa Kurre meni ihan rohkeasti samaan syveyteen kuin Jupi ja Nadja, joten pistin äsköisen käännöksen temppuilun piikkiin. Kohta molemmat suomenhevoset uivat vedessä, ja ainakin mun ratsuni pärskähteli tyytyväisenä kun asteli takaisin maanpinnalle.\n"Mä en muistanukkaa miten kivaa tää on! Harmi ku vaa kesäsin voi käydä", hymähdin taputtaen kastunutta kaulaa hymyillen.\nOlimme olleet vedessä jo jonkin aikaa, mutta päätin pyytää orin vielä kerran veteen. Sitten voisimme varmaan lähteä kotiinpäin, jos Nadjalle vain sopisi.\nVietettyämme rannalla noin vartin ajan saaden kummatkin hevoset uimaan useamman kerran, oli aika lähteä takaisin tallille päin.\n”Saa nähä että jos lämpimät kelit nyt jatkuu niin vois lähteä vielä tänä kesänä uudestaankin uittoreissulle!” Hymähdin kerätessäni märkiä ohjia takaisin käsiini.\nRämmimme jälleen jo tutuksi tulleen metsäpolun läpi tielle, missä muutama paarma yritti heti hyökätä kimppuumme.\n”Otetaanko ravia?” Merida ehdotti, pidätellen häntäänsä huiskivaa Kurrea vierelläni.\n”Joo otetaan vaan.. oho!” Huudahdin pienesti yllättyneenä, kun ruuna päätti tehdä kunnon pukkiloikan eteenpäin.\nOnneksi sillä oli tasainen selkä ja en horjahtanut sen kummemmin.\nKummatkin hevoset olivat ottaneet selkeästi vähän kierroksia kun pääsivät veteen vilvoittelemaan.\n”Mehän ollaan tätä vauhtia jo parin minuttin päästä tallilla!” Naurahdin suokkien kisatessa keskenään.\nRavasimme pitkän pätkän leveää hiekkatietä, välillä rinnakkain ja välillä siirryin Meridan ja Kurren taakse perää pitämään.\n”Traktori!” Kuulin tummatukkaisen varoittavan edelläni ja siirsimme hevoset käyntiin.\nKeltainen rymisevä kone lähestyi meitä hiljalleen ja huomasin edellä olevan tummanrautiaan alkavan steppailla.\n”Noooin ei oo mitään hätää” Rauhoittelin myös Jupia, joka vähän hätääntyi Kurren hermostuneesta käytöksestä.\nTraktori kuitenkin loppujen lopuksi ohitettiin ilman sen suurempia ongelmia, joten vielä pienen ravipätkän otettuamme oli aika siirtää hevoset käyntiin Yläkokon lähestyessä.\nVaikka Kurre äsken kävi vielä hieman kierroksilla traktorin aiheuttamana, oli se nyt jo rauhoittunut. Löysäsin sille hieman pidempää ohjaa ja annoin jalkojeni rennosti liikkua suokin käyntiaskelien mukana.\n"Toi oli kyl kivaa! Harmi kun tajuttiin vasta näin myöhäsestä kesästä käydä.. Kurrekin nimittäin tuntu tykkäävän", hymähdin huitaistessani paarmaa, joka lenteli kasvojeni lähellä.\n"Jep. Mut on tää elokuukin varmaan aika lämmin", Nadja vinkkasi ja tottahan se varmaan olisi.\nHetken käveltyämme alkoi tallipiha jo häämöttää edessä, jolloin Kurre hirnahteli yläkentällä oleville lajitovereilleen äänekkäästi. Keräsin ohjastuntuman loppumatkaksi ja ratsastimme Nadjan kanssa lähelle siirtotallia.\n"Hyvä poika", kehuin vielä ja laskeuduin sitten selästä alas.\nJalat olivat kieltämättä ihan hevosen karvoissa, enkä edes halunnut kuvitella kuinka likaiseksi mun autonpenkki menisi. No, voisihan sen sitten siivota.\nTalutimme suokit sisälle tallin viileyteen, ja molemmat alkoivat purkaa omiaan. Siinä ei kuitenkaan kovin kauaa mennyt, kun satuloita ei ollut eikä märkä karva kovin pölyinenkään ollut. Kurre jaksoi ton reissunkin jälkeen olla oma hömelö itsensä; se pökki mua päällään, käveleksi karsinaa ympäri ja hinkkasi päätään ruokakupin reunaan.\nKun olimme kuitenkin saaneet Nadjan kanssa suomenhevoset puretuksi, lähdimme vielä viemään ne suokkitarhaan. Sinne ne jäivät odottamaan päiväheiniään, kun meidän tiet erkaantui Nadjan kanssa:\n"Kiitti kivasta lenkistä, mun pitää varmaan lähtee ettimään mun serkku jostain. Törmäillään!"\n"Juu moikka", tyttö hymyili ja lähti parkkipaikkaa kohti, mun suunnatessa yksityispuolelle.\nTallikirja 2017 Aug 29, 2017 18:07:20 GMT 1 Luna, Merida, and 1 more like this\nPost by Iida on Aug 29, 2017 18:07:20 GMT 1\nLuca / 29.8.2017 / tiistai\n‘’Kattokaa nyt sitä’’, Iida irvisti tuijottaen Teoa, joka kipitti menemään alakaula rautakankena.\nMilja naurahti. Kuten myös ponin hikinen ratsastaja, joka suhteellisen kylmästä ilmasta huolimatta oli aiemmin riisunut tuulitakin laidalle, missä se nyt lepatti.\n‘’Mä ihan oikeesti mietin, että solmin ton ponin vielä joskus alas’’, Iida uhkasi kun rautakaula-Teo ja sen ratsastaja ravasivat meidän ohi. ‘’Mä en jaksa kattella tota.’’\nMä vähän ihmettelin kuinka moni tallilainen oli edes alunperin eksynyt yläkentän laidalle norkoilemaan. Iida istui aidalla ja nakutti ratsastajille katseen tärkeydestä. Milja oli kai tullut katsomaan Minoa, joka harppoi menemään. Sen serkku ja mun toinen ikuinen intohimoni näytti arvioivan sopivaa aikaa milloin kysyä jotain. Nelly oli tullut avustamaan Jipun ratsastajan selkään ja jäi sitten toiselle puolelle seuraamaan tuntia. Iidan uusin ostos, Rosalie, joka oli paksu ku mikä, hiihti menemään uran sisäpuolella. Se oli myyty Iidalle hyvänä esteponina, mutta nyt kun sitä katsoi alkoi tosissaan epäilemään oliko sillä muka\npomppua metrin esteille. Tähän mennessä Rosalie oli osallistunut vaan parille estetunnille.\n‘’Täällä on kylmä’’, Merida mumisi ja mä vedin sen reippaasti kainalooni ja joku random tuntilainen kohahti. Merida pyristeli itsensä vapaaksi ja vaihtoi Miljan kanssa paikkoja.\n‘’Ei sitte jos ei kelpaa’’, totesin sille katsoen kentälle. ‘’Milja, muuten, mites Nellyn veljen kaa menee?’’\nMilja vilkas mua ja sitten Nellyä, joka seisoi mun toisella puolella.\n‘’Voi tietäsitpä vaan…’’ Merida ehti sanoa ja Milja potkas sitä kevyesti.\n‘’Paremmin ku sulla kenenkään kaa, Jäger, jos pitää tietää’’, Milja tuhahti.\nIida oli siirtynyt aidalta kentän keskelle. Se oli suunnitellut Repen kanssa, että ne hyppäis Minolla ja Hildalla joku päivä 140cm esteitä. Se oli pakko nähdä. Mä olin hypännyt vähän Nöpöllä sillon ku mua pyydettiin tekeen niin, muuten olin tehnyt tallitöitä, joita muuten oli nyt perkeleesti, kun hepat oli tarhassa päivät ja yöt tallissa. Ja nyt kun oli alkanut kylmetä piti alkaa loimittaan. Iida meinasi, että talliponit sekä suokit klipattaisiin Kurrea myöten, mutta saa nähdä koska se ehtii, kun kiirettä tuntui olevan kaikilla. Ja pipo kireellä. Ehkä syksy ja koulu painosti sekä koko ajan pimenevät illat. Syksy se tulisi väistämättä ja sitten kurakelit ja mutajalat. Valitsinkohan mä aikoinani väärän alan?