MIELENTERVEYSKUNTOUTUJILLE SUUNNATUN VALMENTAVAN JA KUNTOUTTAVAN KOULUTUKSEN TULOKSELLISUUS OPISKELIJOIDEN KOKEMANA - PDF\nDownload "MIELENTERVEYSKUNTOUTUJILLE SUUNNATUN VALMENTAVAN JA KUNTOUTTAVAN KOULUTUKSEN TULOKSELLISUUS OPISKELIJOIDEN KOKEMANA"\n1 MIELENTERVEYSKUNTOUTUJILLE SUUNNATUN VALMENTAVAN JA KUNTOUTTAVAN KOULUTUKSEN TULOKSELLISUUS OPISKELIJOIDEN KOKEMANA Satu Veijalainen Pro gradu -tutkielma Psykologian laitos Tampereen yliopisto Lokakuu 2007\n2 Tiivistelmä TAMPEREEN YLIOPISTO Psykologian laitos VEIJALAINEN, SATU: Mielenterveyskuntoutujille suunnatun valmentavan ja kuntouttavan koulutuksen tuloksellisuus opiskelijoiden kokemana Pro gradu -tutkielma, 66 s., 28 liites. Ohjaaja: Markku Ojanen Psykologia Lokakuu 2007 Tutkimuksessa selvitettiin sitä, millaisia olivat valmentavaan ja kuntouttavaan koulutukseen osallistuvien opiskelijoiden itse arvioimat lähtökohdat opiskelulle, millaisia odotuksia opiskelijoilla oli koulutusjaksoa kohtaan ja miten koulutusjakso vastasi opiskelijoiden sille asettamiin tavoitteisiin. Lisäksi pyrittiin selvittämään, muuttuvatko opiskelijoiden käsitykset omasta hyvinvoinnistaan, toimintakyvystään ja opiskelukyvystään koulutusjakson aikana ja millaisilla tekijöillä muutoksia voidaan selittää. Haastattelujen avulla pyrittiin lisäksi saamaan selville yksityiskohtaisemmin ja syvällisemmin opiskelijoiden kokemuksia koulutusjaksosta. Tutkimuksen kohderyhmänä olivat mielenterveyskuntoutujat, jotka osallistuivat lukuvuoden kestävään valmentavaan ja kuntouttavaan opetukseen ja ohjaukseen. Tutkimuksessa oli mukana 5 eri oppilaitoksessa toteutettavat koulutusjaksot, joilla noudattivat samoja opetussuunnitelman perusteita. Osallistujat (n=51) täyttivät kyselylomakkeen sekä koulutusjakson alussa että lopussa. Lisäksi kustakin oppilaitoksesta haastateltiin 2 opiskelijaa, joten haastatteluja tehtiin yhteensä 10. Koulutusjakson tavoitteena oli selkiyttää opiskelijoiden ammatillisia suunnitelmia, vahvistaa ammatillisissa opinnoissa ja työelämässä tarvittavia opiskeluvalmiuksia sekä tukea heidän kokonaiskuntoutumistaan. Koulutusjaksot olivat suunnattu mielenterveyssyistä erityistä tukea tarvitseville opiskelijoille. Lähtökohtiensa puolesta tutkimukseen osallistuneet opiskelijat olivat erityisen tuen tarpeessa päästäkseen kiinni opintoihin ja työelämään. Opiskelijat olivat kuntoutumassa vakavista mielenterveyden häiriöistä tai ne aiheuttivat heille merkittäviä toimintakyvyn rajoitteita. Opiskelijat kokivat olevansa uuden vaiheen alussa ja he toivoivat opiskelun tuovan uusia mahdollisuuksia sekä vaihtoehtoja ja muutosta elämään. Tärkeinä pidettiin myös rohkeuden lisääntymistä ja opiskeluun liittyvien valmiuksien saamista. Opiskelijat nostivat merkitykselliseksi opiskelun tuoman tunteen normaaliin yhteiskuntaan kuulumisesta. Opiskelun koettiin vahvistavan terveitä puolia itsessä ja opintojen koettiin haastavan yhteiskunnan täysivaltaiseksi jäseneksi, jolta odotetaan normaalia käyttäytymistä. Psyykkistä hyvinvointia, toimintakykyä ja opiskelukykyä mittaavissa muuttujissa oli tapahtunut koulutusjakson aikana tilastollisesti merkitsevä muutos opiskelijoiden kokemuksessa keskustelun aloittamisessa ventovieraiden kanssa, samoin kokemuksessa suunnitelmien onnistumisesta. Opiskelijoiden kokemuksessa tehokkaiden ratkaisujen löytämisessä ongelmiin tapahtui tilastollisesti melkein merkitsevä muutos, samoin opiskelijoiden kokemuksessa omasta henkisestä hyvinvoinnistaan. Tutkimuksessa arvioiduilla taustatekijöillä ei voida selittää koulutusjaksosta hyötymistä tai sen keskeyttämistä. Opiskelijoiden kokemukset sekä haastatteluaineiston tulokset ilmentävät opiskelijoiden tyytyväisyyttä koulutusjaksoa kohtaan. 91% opiskelijoista arvioi opintojen tukeneen hyvin tai jonkin verran\n3 heidän henkistä hyvinvointiaan. Opintojen keskeisimpänä antina opiskelijat pitävät sosiaalisen rohkeuden lisääntymistä ja sosiaalisten taitojen vahvistumista. Tutkimus osoittaa, että opiskelijat kokevat normaalissa opiskeluympäristössä toimimisen kuntouttavana. Se antaa kokemuksen normaaliin yhteiskuntaan kuulumisesta ja rohkaisee ammatillisten opintojen aloittamiseen. Asiasanat: mielenterveyskuntoutuja, ammatillinen kuntoutus, valmentava ja kuntouttava koulutus\n4 SISÄLLYSLUETTELO 1. JOHDANTO MIELENTERVEYDEN HÄIRIÖISTÄ KUNTOUTUMINEN Mielenterveyden häiriöt Kuntoutus ja kuntoutuminen Kuntoutuja oman elämänsä asiantuntijana Kuntoutuksen monialaisuus ja moniammatillisuus Tuloksellisuuden arviointi MIELENTERVEYSKUNTOUTUJIEN AMMATILLINEN KUNTOUTUS JA SEN HAASTEET Ammatillinen kuntoutus prosessina Ammatillisen kuntoutuksen haasteet OPISKELU AMMATILLISEN KUNTOUTUKSEN VAIHTOEHTONA Koulutusvalmennus ja tuettu koulutus Tutkimustuloksia tuetusta koulutuksesta Valmentava ja kuntouttava opetus ja ohjaus TUTKIMUSONGELMAT JA TUTKIMUKSEN TOTEUTTAMINEN TUTKIMUSONGELMAT KOHDERYHMÄN KUVAUS TUTKIMUSASETELMA, AINEISTON HANKINTA JA MENETELMÄT AINEISTON ANALYSOINTI TULOKSET ODOTUKSET KOULUTUKSELLE KOULUTUKSEN VASTAAMINEN ODOTUKSIIN JA TAVOITTEISIIN KESKEYTTÄNEIDEN OPISKELIJOIDEN KUVAUS HYVINVOINTI JA TYYTYVÄISYYS MUUTOKSET HYVINVOINNISSA, TYYTYVÄISYYDESSÄ JA TOIMINTAKYVYSSÄ EROT KESKEYTTÄNEIDEN JA LOPPUUNSUORITTANEIDEN VÄLILLÄ SUMMAMUUTTUJAT JA TESTAUKSET Summamuuttujien laatiminen Testaukset HAASTATTELUAINEISTON TULOKSET Uusi näkökulma Psyykkinen hyvinvointi ja opiskelu Opintojen anti Tuki opintojen aikana Mitä kehitettävää opinnoissa? POHDINTA POTILAASTA OPISKELIJAKSI OPISKELU ON KUNTOUTUMISTA OPISKELUN HAASTEET JA JAKSAMINEN KEHITTÄMISEHDOTUKSIA VALMENTAVAAN JA KUNTOUTTAVAAN KOULUTUKSEEN TUTKIMUSASETELMAN JA -MITTAREIDEN ARVIOINTIA KOHTI YHTEISKUNNAN JÄSENYYTTÄ JA KOULUTUKSELLISTA TASA-ARVOA LÄHTET LIITTEET LIITE 1. ALKU- JA LOPPUKYSELYT LIITE 2. OPISKELIJOIDEN TAUSTATEKIJÄT LIITE 3. KESKEYTTÄNEIDEN OPISKELIJOIDEN TAUSTATEKIJÄT LIITE 4. HYVINVOINTIIN, TYYTYVÄISYYTEEN JA TOIMINTAKYKYYN LIITTYVÄT KESKIARVOT, HAJONNAT, VAIHTELUVÄLIT JA P-ARVOT PAREITTAISISTA T-TESTEISTÄ LIITE 5. KESKEYTTÄNEIDEN JA LOPPUUNSUORITTANEIDEN OPISKELIJOIDEN VÄLINEN VERTAILU ERI TAUSTAMUUTTUJIEN SUHTEEN... 91\n5 LIITE 6. HYVINVOINTI- JA TOIMINTAKYKYMUUTTUJIEN RISTIINTAULUKOINTI ERI TAUSTAMUUTTUJIEN SUHTEEN SEKÄ HYÖTYNEIDEN ETTÄ EI-HYÖTYNEIDEN OPISKELIJOIDEN OSALTA... 93\n6 1. JOHDANTO Työtä ja tavoitteellista toimintaa on pidetty ihmisten, myös vammaisten ja vajaakuntoisten, hyvinvoinnin ja sosiaalisen integraation kannalta tärkeänä tekijänä. Sen katsotaan jäsentävän arkielämää, luovan pohjaa itsetunnolle ja arvostukselle ja antavan mahdollisuuksia sosiaaliseen vuorovaikutukseen ja uusien asioiden oppimiseen. (Työhön, elämään, työelämään, 1998, 9). Työn kautta ihminen saa mahdollisuuden ansaita oman toimeentulonsa ja samalla se on keino liittyä palkkatyötä arvostavaan yhteiskuntaan. Ammatillinen kuntoutus on tästä huolimatta edelleen laiminlyöty alue psykiatrisessa hoidossa ja kuntoutuksessa. Perinteiset mielenterveyskuntoutujille tarjotut työterapia- ja suojatyötoiminnot eristävät kuntoutujat erillisiin ja suljettuihin toimintaympäristöihin. Psykiatrian ammattilaisten keskuudessa vallitsee usein perusteeton ja liiallinen pessimismi ammatillisten kuntoutusmahdollisuuksien suhteen, ja liian usein tyydytään "kuntouttamaan" ihminen eläkkeelle. (Veijalainen & Vuorela, 2004, 5.) Mielenterveystyön palvelurakennemuutos on merkinnyt siirtymistä laitospainotteisesta hoidosta kohti avomuotoisia palveluja. Vuorinen (2002, 6) toteaa, että avomuotoisten palveluiden kehittämisessä ei vielä ole onnistuttu luomaan riittävästi kuntoutujien tarpeista lähteviä, aktiivisia toimintatapoja, jotka olisivat tukemassa kuntoutumista ja selviytymistä itsenäisessä elämässä ja yhteiskuntaan integroitumista. Huolimatta suuresta ammatillisen kuntoutuksen tarpeesta Vuorinen arvioi, että mielenterveyskuntoutujilla on ollut muita vammaryhmiä vähemmän mielekkäitä työhön kuntoutumisen väyliä. On esitetty arvioita, että mielenterveyden häiriöiden vuoksi on siirtynyt työkyvyttömyyseläkkeelle suuri joukko henkilöitä, joilla olisi hyvät edellytykset hoidon ja kuntoutuksen jälkeen toimita työelämässä, ainakin osa-aikaisesti (Työhön, elämään, työelämään, 1998, 9-12). He tarvitsevat kuitenkin erityisiä tukitoimia työelämään siirtymiseen tai ammatillisten opintojen aloittamiseen. Mielenterveysongelmien vuoksi työelämästä syrjäytyneet ovat suuri ja nuorista henkilöistä koostuva ryhmä. Ammatillisen kuntoutuksen kehittämisessä koulutusmahdollisuudet ovat keskeisessä roolissa. Opetusministeriön asettaman erityisopetuksen strategiatyöryhmän mietinnön (Ehdotus erityisopetuksen strategiaksi, 2002) mukaan kaikille tulee tarjota perusopetuksen jälkeen mahdollisuus ammatilliseen kehittymiseen työtä, työtoimintaa, jatko-opintoja ja hyvää elämää varten. Ammatillinen koulutus nähdään merkittävänä yhteiskunnallisen osallistumisen edistäjänä. Nuorten mielenterveyskuntoutujien osalta työelämään siirtyminen tapahtuu ammattiin johtavaan koulutukseen osallistumalla, sillä ilman ammatillista tutkintoa avoimille työmarkkinoille työllistymisen mahdollisuudet ovat marginaaliset. Vakaviin, psykoositasoisiin mielenterveyden häiriöihin sairastutaan yleensä nuoruusiässä tai nuorena aikuisena, jolloin ammatilliset opinnot voivat olla aloittamatta tai ne voivat keskeytyä sairastumisen vuoksi. Vakava sairastuminen johtaa usein työkyvyttömyyseläkkeeseen, vaikka kuntoutumisen myötä monella olisikin halu palata työelämään, ainakin osa-aikaisesti. Tämän tutkimuksen tavoitteena on tutkia mielenterveyskuntoutujille suunnatun valmentavan ja kuntouttavan koulutusjakson tuloksellisuutta opiskelijoiden kokemana. Valmentava ja kuntouttava koulutus on suunnattu helpottamaan ammatillisten opintojen aloittamista ja työelämään siirtymistä henkilöille, jotka tarvitsevat opiskelussa tai työllistymisessä erityistä tukea. Koulutus on osa virallista koulutusjärjestelmää ja sille on laadittu omat opetussuunnitelman perusteet, mutta toistaiseksi sen 1\n7 tuloksellisuutta on tutkittu vähän. Mielenterveyskuntoutujille se voi toimia yhtenä merkittävänä askeleena ammatillisen kuntoutumisen polulla ja mahdollistaa ammatillisten opintojen aloittamisen pitkänkin tauon jälkeen Mielenterveyden häiriöistä kuntoutuminen Mielenterveyden häiriöt Kuljen sairaalan käytävää edestakaisin. Pelko hulluksi tulemisesta lisääntyy lisääntymisestään. Olenhan jo psykoottinen lääkärin mielestä. Hoin pelkoani hulluksi tulemisesta jokaiselle, joka vähänkin kuunteli. Kunnes tajusin, ettei diagnoosi tee minusta sen hullumpaa kuin jo olen. (Ote päiväkirjasta, Rissanen, 2007, 9) Mielenterveysongelmille, kuten mielenterveydellekään ei ole yhtä selkeää määritelmää. Mielenterveysongelmilla tarkoitetaan laajaa ryhmää erilaisia oireyhtymiä, joille on yhteistä se, että sairaus vaikuttaa erityisesti tunne-elämään ja ajatteluun. Mielenterveyden ongelmia kuvaavat diagnoosit perustuvat oireisiin, niiden luonteeseen, kestoon sekä määrään. Diagnoosista riippumatta Koskisuun (2003, 11, 13) mukaan tietyt kokemukset vaikuttavat olevan yhteisiä suurimmalle osalle sairastuneista. Näitä ovat tunne elämän hallinnan menettämisestä, erilaisuudesta suhteessa muihin sekä jaksamattomuus ja voimattomuus omien oireiden ja elämän äärellä. Elämää alkavat leimata pelot ja jaksamattomuus, josta helposti syntyy kielteinen kehä, joka voi johtaa eristäytymiseen ja toimettomuuteen. Eskola (2007, 39-40) ennakoi mielenterveysongelmien taloudellisen, inhimillisen ja yhteiskunnallisen hinnan nousevan nopeasti. Maailman terveysjärjestö WHO on arvioinut, että vuoteen 2020 mennessä masennus tulee olemaan teollistuneissa maissa sepelvaltimosairauksien jälkeen toiseksi yleisin kansanterveysongelma. Suomessa mielenterveyden ja käyttäytymishäiriöiden vuoksi alkaneet sairausvakuutuspäivärahakaudet ovat yli kaksinkertaistuneet vuodesta 1990 vuoteen Mielenterveydellisistä syistä korvattujen sairauspäivien lukumäärä nousi vastaavana ajanjaksona lähes 120%. Mielenterveydellinen syy oli perusteena työkyvyttömyyseläkkeeseen 43%:lla vuonna 2004 (vrt. v %). Vuonna 2004 mielenterveydellisten syiden aiheuttamat eläkemenot olivat noin miljoonaa euroa. Ne ovat vain osa mielenterveyden häiriöiden aiheuttamista kokonaiskustannuksista. (Eskola, 2007, ) Aalto-Setälä (2002) on arvioinut väitöstutkimuksessaan mielenterveyden häiriöiden esiintyvyyttä ja mielenterveyspalveluiden käyttöä vuotiaiden keskuudessa. Joka neljäs nuori aikuinen kärsii jostain mielenterveyden häiriöstä. Merkittävä toimintakyvyn lasku todettiin puolessa kaikista mielenterveyden häiriöistä. Masennus oli yleisin häiriö: joka kymmenes nuori aikuinen oli tutkimusta edeltäneen vuoden aikana kärsinyt masennuksesta, johon liittyi merkittävä toiminnallinen haitta. Muita tyypillisiä häiriöitä olivat ahdistuneisuus- ja päihdehäiriöt. Nuorten aikuisten mielenterveyden häiriöt todettiin vahvasti alihoidetuiksi. Ainostaan kolmannes niistä, joilla todettiin jokin mielenterveyden häiriö ja joka toinen masentuneista oli häiriöjakson aikana käyttänyt mielenterveyspalveluita. Tutkimushetkellä heistä hoidon parissa oli alle viidennes. Aalto-Setälä osoitti tutkimuksessaan myös nuoruuden masennusoireiden huomattavan ennustemerkityksen varhaisaikuisuuden mielenterveydelle. 2\n8 Erilaiset mielenterveyden ongelmat ovat tavallisia myös ns. normaalien opiskelijoiden keskuudessa. Suomessa korkeakouluopiskelijoille vuonna 2000 tehdyssä terveystutkimuksessa (Kunttu & Huttunen, 2001) kartoitettiin opiskelijoiden toiveita ennaltaehkäisevästä terveydenhuollosta ja itsehoidosta. 28% vastanneista toivoi apua stressin hallintaan, 17% kaipasi apua itsetunto- ja ihmissuhdeasioihin ja 16% toivoi apua jännittämiseen. Opiskelijat toivoivat terveyden edistämisen ja ennaltaehkäisevän toiminnan lisäämistä sekä varhaista ongelmiin puuttumista. Laaksosen (2005) tutkimus, joka perustuu terveystutkimus 2000 aiheistoon, osoittaa, että vahvimmin yliopisto-opiskelijoiden psyykkiseen oireiluun vaikuttivat sukupuoli, rahojen riittäminen ja sosiaalinen tuki. Oireilua esiintyi naisilla lähes kaksi kertaa niin yleisesti kuin miehillä. Sekä miehillä että naisilla sosiaalinen tuki osoittautui olevan selittävistä tekijöistä vahvimmin yhteydessä psyykkiseen oireiluun. Mitä vähemmän tukea on saatavilla ja mitä harvempia sosiaaliset kontakti ovat, sitä enemmän oireilua esiintyy. Sosiaalisen tuen rinnalla toinen vahvasti oireiluun vaikuttava tekijä oli rahojen riittäminen. Heikompi toimeentulo lisäsi varsin merkittävästi psyykkistä oireilua. Aaltonen (2007, 79-80) toteaa mielialahäiriöiden, kuten masennuksen, johtavan nykyisin useimmin työkyvyttömyyseläkkeelle, ei niinkään psykoosien. Mielialahäiriöt, neuroosit ja stressihäiriöt aiheuttavat mielenterveyssyiden vuoksi alkaneista sairauspäivärahakausista 90% ja psykoosit ainoastaan 5%. Tämän on arveltu johtuvat osin diagnostiikan kehittymisestä, osin työelämän lisääntyneestä rasituksesta, joka pitkään jatkuessaan johtaa yksilön uupumustilaan ja masennukseen. Mielenterveyssyistä alkaneiden sairauspäivärahakausien ja eläkkeiden kasvun takana nähdään myös osin yhteiskunnallinen ilmiö: yhteiskunta aiheuttaa toisaalta lisääntyvää stressiä, mutta toisaalta se ei kykene käyttämään kaikkien työpanosta hyväkseen. Anthonyn (2001) mukaan skitsofreniaa ei tule enää nähdä etenevänä, kroonisena sairautena, vaan empiiriset tutkimukset osoittavat, että sairaudesta voi toipua. Kognitiivisen psykologian huomattavat edistysaskeleet ovat Parikan ja Peltolan (2004, 36-37) mukaan ratkaisevasti vaikuttaneet ymmärrykseen vaikeiden mielenterveyden häiriöiden luonteesta. Biologisten tekijöiden pohjalta nousevat kognitiiviset erityisvaikeudet ovat keskeisin vaikeiden, psykoositasoisten sairauksien ennusteeseen ja kroonistumisalttiuteen vaikuttava tekijä. Muistin toiminnan epävarmuus, tarkkaavaisuuden ylläpidon vaikeudet, toiminnan ohjauksen jäykkyys ja puutokset sekä motoriikan erityisongelmat ja hahmottamiseen liittyvät neurokognitiiviset erityisvaikeudet vaikeuttavat ratkaisevasti vaikeaa mielenterveyshäiriötä sairastavien henkilöiden arkipäivän suoriutumista. Näiden tekijöiden aiheuttama kuormitus uhkaa henkilön arkipäiväistä selviytymistä ja voi johtaa sosiaaliseen vetäytymiseen ja sosiaalisen elämänpiirin köyhtymiseen tai liialliseen kuormittumiseen sosiaalisissa tilanteissa. Tästä voi seurata psykoottisten vaiheiden uusiutuminen tai pitkäaikaisten oireiden paheneminen. Kognitiivisten muutosten vaikutus myös muissa mielenterveyden häiriöissä, kuten vaikeissa ja pitkittyneissä depressioissa ja kaksisuuntaisissa mielialahäiriöissä, nähdään Parikan ja Peltolan mukaan merkittävänä Kuntoutus ja kuntoutuminen Koskisuu (2004, 10) arvioi kuntoutuksen, myös mielenterveyskuntoutuksen, käsitteen laajaksi ja osittain epäselväksi. Mielenterveysongelmien hoito ja kuntoutus ovat muuttuneet huomattavasti viime vuosikymmeninä. Tiedon lisääntymisen myötä muuttuu käsitys mielenterveysongelmien luonteesta ja sen myötä muuttuvat myös kuntoutukselle asetetut haasteet. Se, mitä mielenterveyskuntoutuksella ymmärretään, muuttuu Koskisuun mukaan ajan, kulttuurin ja yhteiskunnan myötä. 3\n9 Kuntoutuksesta keskusteltaessa Koskisuun (2004, 10) mukaan tuodaan esille yhteiskunnan hyötynäkökohdat: kuntoutuksen tehtäväksi on nähty työvoiman ylläpitäminen ja yhteiskunnan menojen säästö. Toisena keskeisenä näkökulmana on pidetty yksilön oikeutta mahdollisimman hyvään elämään: oikeutta onnellisuuteen, itsenäisyyteen ja oikeudenmukaiseen kohteluun. Tällä hetkellä kuntoutuksen peruskysymykseksi on noussut se, miten voidaan turvata kuntoutuspalvelut, jotka ovat eettisesti korkeatasoisia, pyrkivät yksilön hyvään ja samalla toteuttavat yhteiskunnallisia hyötynäkökulmia. Kuntoutuminen voidaan Koskisuun (2004, 29-31) mukaan määritellä muutosprosessina, joka tapahtuu sekä yksilön sisällä että hänen suhteessaan ympäristöönsä. Kuntoutumista voivat tukea monet muutkin tekijät kuin varsinaiset kuntoutuspalvelut, ja sitä voi tapahtua ilman ammatillista väliintuloa. Kuntoutuminen tapahtuu kuntoutujan omassa elämässä ja sitä edistää kuntoutushenkilökunnan ja kuntoutujan vuorovaikutusprosessi. Kuntoutumisen ja kuntoutuksen selkeä erottaminen toisistaan lisää Koskisuun mukaan ymmärrystä prosessia kohtaan. Kuntoutuminen on sitä, mitä kuntoutujat tekevät itse oman elämänsä puolesta. Se tapahtuu arjessa ja siihen voi omalla toiminnalla vaikuttaa. Kuntoutus on puolestaan sitä, mitä ammattihenkilökunta tekee tukeakseen kuntoutumista. Sariola ja Ojanen (1997, ) määrittelevät hoidon ja terapian puolestaan tähtäävän oireiden lievittymiseen, kuntoutuksessa tämä tavoite on taka-alalla. Hoidon tavoitteina on alettu puhumaan myös hyvinvoinnista ja sosiaalisesta selviytymisestä. Ojanen (2004, 40) muistuttaa fyysisen toimintakyvyn edistämisen merkityksestä kuntoutuksen keskeisenä tehtävänä niin fyysisessä kuin psyykkisessäkin kuntoutuksessa. Kuntoutuminen vakavista mielenterveysongelmista voidaan Koskisuun (2004, 15-24) nähdä uusien toimintatapojen opetteluksi. Kuntoutumien ei välttämättä ole sama asia kuin oireiden poistuminen tai paraneminen ja se ei aina merkitse toimintakyvyn palautumista aiemmin olleelle tasolle, vaan se voi olla asioiden oppimista tekemään uudella tavalla sekä uusien merkitysten antamista asioille. Joillekin kuntoutuminen voi tarkoittaa vähemmän tekemistä kuin aikaisemmin. Kuntoutuminen on monipuolinen prosessi, joka tapahtuu suhteessa omiin asenteisiin, tunteisiin, tapaan toimia ja ajatella sekä myös suhteessa sairastumiseen ja siitä aiheutuviin ongelmin sekä ympäristöön ja toisiin ihmisiin. Kuntoutuminen voidaan määritellä kuntoutuvan henkilökohtaiseksi toiminnaksi, joka parhaimmillaan johtaa uuden tarkoituksen ja merkityksen löytämiseen omalle elämälleen. Henkilökohtaisen toiminnan merkitys korostuu; kuntoutuminen tapahtuu arjessa ja siihen voi omalla toiminnalla suuresti vaikuttaa. Pienetkin teot oman elämän puolesta ovat merkityksellisiä. (Koskisuu, 2003, ) Suppean kuntoutuskäsitteen mukaan kuntoutuksen tehtävä on tietyn, selkeästi rajatun sairauden tai vamman aiheuttamien ongelmien ratkaisu, toimintakyvyn parantuminen ja haittojen minimointi. Mielenterveystyössä kuntoutuksesta puhutaan Koskisuun (2004, 11) mukaan usein diagnoosilähtöisesti, esimerkiksi skitsofreniasta kuntoutuksesta. Palvelujen tarpeen perustana on psykiatrinen diagnoosi ja/tai selkeästi sairaudesta aiheutuva toimintakyvyn alentuma. Kuntoutus voidaan ymmärtää Koskisuun mukaan myös hyvin laajana toimintana, jolloin kuntoutuksessa pyritään kartoittamaan mahdollisia ongelmia ja toisaalta etsimään mielenterveyteen positiivisesti vaikuttavia tekijöitä. Nämä kaksi eri näkökulmaa tarjoavat Koskisuun (2004, 12) mukaan mielenterveystyölle merkittävän haasteen: miten yhdistää diagnoosin ja oireiden hallitsema perinteinen näkökulma laajempaan resurssikeskeiseen näkökulmaan, joka painottaa selviytymiskeinoja, osallistumista ja täysimittaista kansalaisuutta. Liiallinen painottuminen sairauteen voi johtaa ongelmalähtöiseen malliin, joka ei salli yksilölle olla muuta kuin oma vajavaisuutensa. Vastaavasti liiallinen painottuminen voimavaroihin voi sivuttaa yksilön kokemukset omista ongelmistaan ja ne todelliset esteet, joita psyykkiset ongelmat aiheuttavat resurssien käyttöönotolle ja osallistumiselle. 4\n10 Kuntoutuksen käsitteeseen tulisi yhdistyä sekä yksilöllinen että sosiaalinen näkökulma. Maailman terveysjärjestö WHO on määritellyt kuntoutuksen vuonna 1981 seuraavasti: Kuntoutus sisältää kaikki toimenpiteet, joilla pyritään vähentämään vammauttavien ja vajaakuntoistavien olosuhteiden vaikutuksia sekä saattamaan vammainen ja vajaakuntoisen kykeneväksi saavuttamaan sosiaalinen integraatio. Kuntoutus ei tähtää vain vammaisten ja vajaakuntoisten henkilöiden valmentamiseen sopeutumaan ympäristöönsä, vaan se kohdistuu myös heidän välittömään ympäristöönsä ja koko yhteiskuntaan heidän sosiaalisen integraationsa edistämiseksi. Määritelmässä on otettu huomioon ympäristön ja elinolosuhteiden merkitys vajaakuntoisuuden ja kuntoutuksen kannalta. Kuntoutus nähdään yksilön ja hänen ympäristönsä vuorovaikutuksen tuloksena, jonka tavoitteeksi on asetettu sosiaalinen integraatio. (Koskisuu, 2004, 12; Tiainen & Vuorela, 2004.) Psyykkisen ja psykososiaalisen kuntoutuksen tavoitteet voidaan Sariolan ja Ojasen (1997, ) määritellä seuraavasti: 1. Haitallisten tapojen ja tottumusten väheneminen. Osa näistä tekijöistä on suoranaisia sairauden tai häiriön ilmauksia, osa pitkään jatkuneen tilan seuraamuksia. 2. Toiminnan viriäminen tai lisääntyminen. Kuntoutusta tarvitsevan toiminnan taso on usein alentunut ja toimettomuus lisää psyykkistä oireilua. Mitä tahansa toiminta on parempaa kuin jatkuva toimettomuus. Tässä yhteydessä tarkoitetaan toimintaa, joita henkilö jo entuudestaan hallitsee. 3. Uusien taitojen omaksuminen. Kuntoutus voi tähdätä sekä spesifien että laaja-alaisten taitojen omaksumiseen. Uudella taidolla tarkoitetaan jotain sellaista, jota henkilö ei ole aikaisemmin tehnyt, vaikka tarvittavat taidot hän jo hallitsisikin. 4. Myönteisten ja/tai realististen minäkäsitysten ja asenteiden omaksuminen. Psyykkisiin häiriöihin liittyy usein omien taitojen ja mahdollisuuksien väheksyminen. Epärealistiset tulkinnat ovat myös yleisiä. 5. Elämisen laadun paraneminen. uan kestänyt vamma tai häiriö tuo usein puutteita elämisen laatuun. Kuntoutus ei ole vain sopeutumista nykyhetkeen, vaan tähtäimessä on kuntoutuvan elämisen laadun paraneminen. 6. Elämän mielekkyyden lisääntyminen. Kysymys on jokaisen ihmisen oikeudesta hallita ja vaikuttaa omaan elämäänsä. Mielekkyyden kokemus voi syntyä hyvin erilaisissa olosuhteissa, mutta sitä edistää mahdollisuus saada jotakin aikaan ja/tai toimia yhteiseksi hyväksi. Tiainen ja Vuorela (2004, 23) esittävät, että mielenterveyskuntoutuksen järjestelmää on kehitetty pitkään porrasteisen kuntoutusjärjestelmän mukaisesti, jossa portaiden alapäässä on laitoshoito ja yläpäässä itsenäinen elämä ja työllistyminen. Tämä johtaa tilanteeseen, jossa hoito ja ammatillinen kuntoutus ovat toisistaan erillisiä ja myös ajallisesti eriaikaisesti toteutuvia. Erilaiset kehittämisprojektien tulokset korostavat kuitenkin ammatillisen kuntoutuksen ja hoidon yhteensovittamisen tärkeyttä Kuntoutuja oman elämänsä asiantuntijana Koskisuun (2004, 12-13) mukaan kuntoutuja nähdään nykyisin tavoitteelliseksi, omia pyrkimyksiään ja tarkoitusperiään toetuttavaksi toimijaksi, joka pyrkii tulkitsemaan ja suunnittelemaan omaan elämäänsä. Kuntoutujaa ei enää mielletä kuntoutuspalveluiden ja asiantuntijuuden kohteeksi, vaan oman elämänsä aktiiviseksi toimijaksi. Psykiatriassa näkökulman muutos on merkittävä. Mielenterveysongelmaisia on pidetty riippuvaisina, avuttomina ja harkintakyvyttöminä, ja asiantuntijuus on 5\n11 perustunut enemmän työntekijän ammattitaitoon ja tietoon kuin asiakkaan asiantuntemukseen omasta elämästään. Sariola ja Ojanen (1997, ) toteavat, että erilaisissa kuntoutusmalleissa on kyse laajemmin kuntoutuksen filosofiasta; siitä, millaisia voimavaroja ihmisessä nähdään ja miten he voivat osallistua omien ongelmiensa ja asioidensa ratkomiseen. Kuntoutujat eivät ole laiskoja, syyllisiä, ymmärtämättömiä tai uhreja, sanoilla haastetuksi joutunut kuvataan kognitiivisten teorioiden piirissä tilaa, mihin henkilö on joutunut. Psykososiaalisen kuntoutuksen toimintafilosofia kuvaa yhtä lähestymistapaa mielenterveyskuntoutukseen. Se korostaa kuntoutujan omaa aktiivisuutta ja oman elämänsä asiantuntijuutta, oikeutta saada tarvittavaa apua ja tukea sekä päättää omaa elämää koskevista asioista. Ojanen (2004, 39-40) esittää, että kuntoutuksen lähtökohtana on ollut kuntoutujan aktiivisuuden ja vastuullisuuden tukeminen. Toisinaan myös henkilökunta on ensin saatava innostumaan työstään, koska muutoin tuloksia ei saada. Vuorinen (2002, 10-11) viittaa tutkimustuloksiin, jossa kuntoutujan omat arviot aiemmasta selviytymisestään, psykososiaalisen kokemisen kokonaisuuden, on todettu olevan keskeisin sairaudesta kuntoutumista ennakoiva tekijä. Psykososiaaliset selitystavat ovat osoittautuneet paremmin kuntoutumista ennustavaksi selityksiksi kuin lääketieteelliset, diagnoosiin tai hoitoon liittyneet selitystavat. Vuorinen toteaakin kuntoutujan omiin selviytymistään ennakoiviin käsityksiin vaikuttamisen olevan eräs keskeinen mielenterveyskuntoutuksen tehtävä. Ojasen (2004, 39) mukaan kuntoutus onnistuu parhaiten silloin, kun kuntoutusta tarvitseva henkilö saadaan aktiivisesti mukaan toimintaan. Hietala, Valjakka ja Martikka (2000, 12) toteavat myös, että terveyspalveluissa käyttäjän rooli on muuttumassa perustavalla tavalla kohti asiakaslähtöisempiä toimintamuotoja. Asiantuntijan ja maallikon suhteella on hierarkkiset perinteet, mutta suhde on tasa-arvoistunut ja kuntoutuja pyritään saamaan mukaan hoitoa koskevaan päätöksentekoon Kuntoutuksen monialaisuus ja moniammatillisuus Kuntoutuksen monialaisuudella tarkoitetaan Koskisuun (2004, 21) mukaan sitä, ettei yksi tieteenala edusta koko kuntoutuksen kenttää, vaan taustalla on monia tieteitä ja lähestymistapoja. Perinteisesti mielenterveyskuntoutus on nojautunut psykiatriseen ja yksilöpsykologiseen tietoon ja tutkimukseen, mutta kuntoutus tieteenalana hyödyntää myös mm. sosiaalitieteitä, kansanterveystiedettä, sosiologiaa, liikuntatieteitä, talous- ja hallintotieteitä sekä fysio- ja toimintaterapian taustateorioita. Monialaisuus tuo käytännön työhön monia haasteita. Tavoitteena tulisi Koskisuun mukaan olla yhteinen kuntoutusajattelu eli jaettu näkemys kuntoutuksen perusluonteesta sekä työtä ohjaavista perusolettamuksista ja arvoista. Parikka ja Peltola (2004) esittävät uusien tutkimusmenetelmien tuoneen lisää ymmärrystä keskushermoston toimintaan, mikä on merkinnyt huomattavaa kehitystä psyykkisten häiriöiden ja kuntoutustarpeiden ymmärtämisessä. Tieteellinen kehitys myös lääkehoidon alalla on tuonut uusia näkökulmia kuntoutumiseen. Mielen ja biologisen rakenteen yhteyttä on opittu paremmin ymmärtämään, samoin kuin psykoottistasoisiin häiriöihin liittyviä geneettisiä ja rakenteellisia taustoja. Keskushermoston toiminta nähdään Parikan ja Peltolan mukaan nykyisin dynaamiseksi, johon liittyen on opittu ymmärtämään, että biologiseen tasoon voidaan vaikuttaa paitsi lääkehoidolla, myös psykososiaalisilla hoitomuodoilla, neurokognitiivisella valmennuksella ja psykoterapeuttisilla keinoilla. Tämä tekee moniammatillisen näkökulman ja hoitoon osallistumisen välttämättömäksi. Parikka ja Peltola näkevät, että niin neurobiologian, psykologian, sosiaalityön kuin hoitotyönkin kuuluu olla samaa hoidon kokonaisuutta. 6\n12 Parikan ja Peltolan (2004) mukaan huomion kohteeksi on viime aikoina noussut psykoosisairauden sairastumisalttiuden varhaistunnistaminen ja kuntoutustoimenpiteet jo ennen vakavan sairauden puhkeamista. Haasteena on kehittää verkottuneita yhteistyömuotoja erikoissairaanhoidon ja muiden toimijoiden välille. Tärkeäksi on koettu syrjäytymiskehityksen ehkäiseminen ja sairastumisen kroonistumisen välttäminen, mikä onnistuu parhaiten tehokkaalla akuuttivaiheen hoidolla sekä kuntoutuksen aloittaminen mahdollisimman varhaisessa vaiheessa Tuloksellisuuden arviointi Ojanen (2004, 41) toteaa tieteellisesti luotettavan tuloksellisuuden arvioinnin olevan vaikeaa. Viime vuosina on erotettu vaikuttavuuden ja tuloksellisuuden arviointi. Vaikuttavuus perustuu kontrolloitujen kokeellisten analyysien antamiin tuloksiin, tuloksellisuus hyväksyy myös muita uskottavia arviointiperusteluja (mm. henkilöiden kokemukset tuloksista). Kontrolloituja vaikuttavuuden tutkimuksia on tehty Ojasen mukaan lähinnä Yhdysvalloissa. Arvioinnin perusteet ovat Ojasen (2004, 41-42) mukaan toinen keskeinen arviointiin liittyvä kysymys eli se, millä mittareilla tuloksia arvioidaan. Psykososiaalisen kuntoutuksen tuloksia tulisi arvioida suhteessa edellisessä luvussa esitettyihin kuntoutuksen tavoitteisiin. Ammatillisen kuntoutuksen arvioinnissa tulisi niiden lisäksi huomioida työn tai ammatin saaminen ja siinä pysyminen. Anthony (2001) toteaa empiirisen näytön osoittavan, että vaikeistakin mielenterveyden häiriöistä voi toipua. Hän toivoo, että tutkimuksissa laajennetaan syy-seuraus ajattelua enemmän sellaisten menetelmien käyttöönotolle, jotka mahdollistavat ymmärryksen lisäämisen mielenterveyden häiriöistä toipumisesta ja kuntoutumisesta. Subjektiivisille kokemuksille tulee saada aivotutkimuksen rinnalla yhä enemmän painoarvoa. Sairauden oireiden ja fysiologian rinnalla Anthonyn mukaan psykiatrinen ja psykososiaalinen kuntoutus tulee nähdä entistä keskeisempänä tutkimuskohteena. Tämä asettaa Anthonyn mukaan haasteita nykyisin käytössä oleville mittareille ja menetelmille. Ojanen (2004, 42) tiivistää mielenterveyskuntoutujien ammatillisesta kuntoutuksesta tehtyjä tutkimustuloksia seuraavasti: Mitä merkittävämpi ja persoonallisuuden kannalta keskeisempi alue, sitä vaikeampi siihen on vaikuttaa. Mitä kapeampi mittauksen kohde on, sitä helpompi siihen on vaikuttaa. Kokonaisvaltaisissa elämän laadun ja hyvinvoinnin mittareissa muutokset ovat yleensä määrällisesti vaikeammin tuotettavia ja pienempiä, mutta niiden merkitys voi olla yksilön kannalta suuri. Ojanen (2004, 47) toteaa ammatillisen kuntoutuksen tuloksellisuuden herättävän nykyisin mielenkiintoa. Useissa maissa tavoitteeksi on asetettu kuntoutujien sijoittuminen normaaliin työelämään. Lääkkeet helpottavat työhön sijoittumista, samoin erilaiset kokeiluhankkeet madaltavat työelämäkynnystä. Suojatyötä tarjotaan edelleen, mutta sen tavoitteet ovat kohonneet. Kontrolloitujen tutkimusten mukaan hyvin nopeasti työelämään sijoitetut ovat selviytyneet paremmin kuin pitkän valmennusohjelman läpikäyneet. Pitkä ja perusteellinen valmennus voi siis osaltaan lisätä epävarmuutta selviytymisestä. Ojanen (2004, 47) kuvaa Yhdysvalloissa tehtyjä tutkimuksia, joissa skitsofrenia diagnoosin saaneiden ja sairaalahoidossa olleiden työhön sijoittuminen on esimerkiksi Pohjoismaihin verrattuna korkealla tasolla (20-50%). Kontrolloitujen tutkimusten niukkuudesta huolimatta Ojasen mukaan yleiskuva on se, että ammatillisesta kuntoutuksesta on ollut hyötyä. Ne ovat auttaneet vahvistamaan mm. sosiaalisia taitoja. 7\n13 Kuoppala ja Lamminpää (2006, 3-11) ovat tehneet laajan systemoidun kirjallisuuskatsauksen arvioidakseen kuntoutuksen vaikutuksen suuruutta ja siitä saadun näytön vahvuutta suhteessa työhön paluuseen ja varhaiseen eläköitymiseen. Kirjallisuusviitteet osoittavat, että näyttö on enimmäkseen heikkoa, mutta ne kuitenkin viittaavat siihen, että terveyden edistämiseen kannattaa panostaa. Työtapoihin liittyvällä koulutuksella ja yksittäisillä kuntoutustoimenpiteillä saadaan tuloksia alkuvaiheessa, kun työntekijällä ei ole oireita tai ne ovat satunnaisia. Työntekijän sairastuttua saman vaikutuksen saamiseksi tarvitaan sekä moniammatillista lääkinnällistä että ammatillista kuntoutusta. Pelkällä lääkinnällisellä kuntoutuksella tulokset jäävät yleensä vaatimattomiksi. Hyvän tuloksen edellytyksenä ovat myös muutokset työssä tai työpaikassa Mielenterveyskuntoutujien ammatillinen kuntoutus ja sen haasteet Ammatillinen kuntoutus prosessina On hämmentävää sairastua Siinä menettää jotakin Jää vain sumu ja usva Järvi tuntuu pysähtyvän Äly tuntuu seisahtuvan Eikä huomaa, mitä kaikkea jää jäljelle. Ote päiväkirjasta (Rissanen, 2007, 23) Tiainen ja Vuorela (2004, 22) liittävät mielenterveyskuntoutujien ammatillisen kuntoutuksen prosessiin, jossa henkilö rakentaa ammatillista identiteettiä, itsetuntoa ja tuntemusta uudelleen suhteessa työelämään. Ammatillinen kuntoutus on tuen tarjoamista henkilölle siten, että henkilökohtaiset kokemukset, sairauden aiheuttamat rajoitteet tai elämänhallinnan puutteet eivät olisi työllistymisen esteinä. Prosessin tavoitteena on voimaantuminen työelämän vaatimuksista selviytymiseksi, jolla tarkoitetaan sekä henkilön yksilöllisten tekijöiden kehittymistä että ympäristötekijöiden ja rakenteiden kehittämistä. Kun kuntoutuminen voidaan ymmärtää prosessiksi, jonka aikana henkilö omaksuu uusia näkökulmia suhteessa elämän tarkoitukselliseksi ja merkitykselliseksi kokemiseen, tulisi ammatillisen kuntoutuksen Tiaisen ja Vuorelan (2004, 22-23) mukaan tulisi tarjota välineitä tämän muutoksen toteuttamiseen suhteessa työelämään. Tavoitteena ei ole tarkoituksenmukaista pitää aiemman työkyvyn palautumista tai muita aikaisempaan elämäntilanteeseen palauttavia järjestelyjä, vaan tavoitteena tulee olla uudenlainen työkyky suhteessa sen hetkiseen tilanteeseen. Lainsäädännön mukaan ammatillinen kuntoutus on tarkoitettu henkilöille, joiden työkyky ja ansiomahdollisuudet ovat sairauden, vian tai vamman vuoksi olennaisesti heikentyneet. Tavoitteena on edistää kuntoutuvan henkilön selviytymistä työelämässä tai tukea työelämään pääsyä tai sinne paluuta. Lainsäädäntö ei erottele erilaisia vikoja tai vammoja. Lainsäädäntöä toimeenpantaessa puoelstaan näyttäytyvät helposti asenteet ja ennakkoluulot eri tavalla vajaakuntoisia henkilöitä kohtaan. Kuntoutuksesta huolehtivia organisaatioita Suomessa ovat mm. nsaneläkelaitos, työeläkelaitokset, kunnallinen sosiaali- ja terveystoimi, Vakuutuskuntoutus ja työvoimatoimistot. (Veijalainen & Vuorela, 2004.) Tiainen ja Vuorela (2004, 10) toteavat työn olevan keskeinen elämänlaadun osatekijä psyykkisesti vajaakuntoisten hoitoon liittyvissä tutkimuksissa. Ammatillisiin kuntoutuspalveluihin osallistumisen on todettu vähentävän psyykkisten sairauksien oireita, parantavan yleistä toimintakykyä ja itse- 8\n14 tuntoa sekä tuovan helpotusta taloudelliseen tilanteeseen. Vaikka asiantuntijat ovat yksimielisiä siitä, että työ on tärkeä osa psyykkisesti vajaakuntoisten elämää, on teemaa tutkittu toistaiseksi suhteellisen vähän. Ojanen (2004, 46) viittaa tutkimusnäyttöihin, jotka tukevat työn merkitystä. Potilaiden on mm. havaittu käyttäytyvän normaalisti nimenomaan työtoiminnoissa, mutta he ilmaisivat runsaasti oireilua psykiatrin haastattelussa ja vapaana oleilussa. Työkyvyn käsitteellä kuvataan yksinkertaisimmillaan henkilön kykyä selviytyä työstään, mutta Vuorisen (2002, 6-7) mukaan mutkikas sosiaaliturva on muuttanut yksinkertaisen käsitteen monimutkaiseksi. Työkyky ymmärretään usein lääketieteellisesti määriteltynä käsitteenä, mutta sitä voidaan tarkastella myös psykologisesta tai sosiaalisesta näkökulmasta. Työkyvyn yksi keskeisin ulottuvuus on henkilön oman kokemus työkyvystään. Työkyvyn kokemus perustuu paljolti mielikuviin, ja näillä mielikuvilla omasta työkyvystä tai kyvyttömyydestä on taipumus toteutua. Vuorinen (2002, 7) toteaa, että tulevaa työkykyä parhaiten ennustavaa henkilön oma kokemus senhetkisestä työkyvystä. Sairauden luonne ei tutkimusten mukaan ennusta työllistymistä niin hyvin kuin henkilökohtaiset muutostarpeet, tyytyväisyys ja pystyvyyskäsitykset Ammatillisen kuntoutuksen haasteet Mielenterveyskuntoutuksen asiantuntijatyöryhmä on todennut ammatillisen kuntoutuksen olevan psykiatrisen hoidon piirissä usein laiminlyöty osa-alue (Paatero & Rissanen, 2004, 8). Mielenterveyskuntoutujien ammatillinen kuntoutuminen on usein monivaiheinen ja pitkään kestävä prosessi. Se vaatii yksilöllistä ja toiminnallista kuntoutusta eli arkielämään liittyvien asioiden hoitamisen nivomista ammatilliseen koulutukseen ja työllistymiseen. Kuntoutumisessa on tärkeää huomioida myös kuntoutujien opiskeluvalmiudet. Ammatillisen kuntoutuksen toimenpiteet voivat olla esimerkiksi ammatinvalinnanohjausta, kuntoutustutkimusta, työ- ja koulutuskokeiluja, työhönvalmennusta, ammatillista tai muuta koulutusta, työvoimaneuvontaa ja työhönsijoitusta, elinkeinotukea sekä työhön tai opiskeluun liittyviä apuvälineitä ja työolosuhteiden järjestelytukea. Paatero ja Rissanen (2004, 9) toteavat perinteisten ammatillisen kuntoutuksen toimintatapojen olevan mielenterveyskuntoutujien kannalta ongelmallisia. Niiden tarjoama tuki on päättynyt työelämän kynnykselle eivätkä ne ole tukeneet kuntoutujaa sopeutumis- ja totutteluvaiheessa. Nykyään pyritäänkin kiinnittämään enemmän huomiota työhönsijoittumisvaiheen tukemiseen ja työllistymisen jälkeen tapahtuvaan ohjaukseen ja kuntoutukseen. Tuetun työllistymisen menetelmä on osoittautunut hyväksi työllistämistavaksi mielenterveyskuntoutuksessa. Sariola (2005, 10) määrittelee tuetun työllistymisen tukimenetelmäksi, jonka avulla vammainen tai heikossa työmarkkina-asemassa oleva ohjataan työllistymään suoraan avoimille työmarkkinoille. Erityisenä piirteenä on työvalmentajan tuki, joka jatkuu työpaikalla myös henkilön työllistymisen jälkeen. Paatero ja Rissanen (2004, 9) toteavat suoran tuetun työllistämisen tuovan selvästi parempia tuloksia kuin työhön valmennus tai työharjoittelu. Ammatillisen kuntoutuksen palveluiden kehittämisen tarve on suuri, ja Suomessa onkin Vuorisen (2002) mukaan herännyt erityinen kiinnostus mielenterveyskuntoutujien kuntoutus- ja työllistämispalveluiden kehittämiseen. Viimeisten kymmenen vuoden aikana teemaan on kiinnitetty erityistä huomiota ja sen myötä on syntynyt erilaisia työhön kuntouttavia ja valmentavia ohjelmia ja kokeiluhankkeita. Valmennusohjelmat ovat mahdollistaneet monien sellaistenkin henkilöiden työhön kuntoutumisen, joiden on arvioitu jäävän pysyvästi ja kokonaan työelämän ulkopuolelle. Tämän tutkimuksen tarkastelun kohteena oleva valmentava ja kuntouttava opetus ja ohjaus on yksi esimerkki näistä valmennusohjelmista. 9\n15 Viime vuosina Euroopan Sosiaalirahaston ohjelmien puitteissa on käynnistynyt vajaakuntoisille ja mielenterveyskuntoutujille suunnattuja kuntoutus- ja työllistämistoimintoja. Hietala, Valjakka ja Marttila (2000, 14) toteavat, että mielenterveyskuntoutujien työllistymisen esteet eivät ole ensisijaisesti ammatillisia, vaan pikemminkin psyykkiseen sairauteen liittyviä, kuten vaikeuksia työhön sopeutumisessa ja sosiaalisessa kanssakäymisessä. Psyykkisesti sairastuneiden henkilöiden työssä suoriutuminen perustuukin tutkimusten mukaan aikaisemmin työelämässä saavutettuihin valmiuksiin, sopeutumiskykyyn ja sosiaalisiin taitoihin. Tärkeäksi on havaittu työnteko mahdollisimman normaalissa työympäristössä, jolloin konkretisoituu käsitys omasta työkyvystä ja taidoista. Pitkäaikaisista mielenterveyden ongelmista kuntoutuvien henkilöiden yhteiskuntaan integroitumisen ja kuntoutumisen haasteet ovat moniulotteisia. Vuorinen (2002, 10-11) toteaa sairauden seurauksista kuntoutumisen voivan olla suurempi haaste kuin varsinaisesta sairaudesta toipumisen. Sosiaalisen tuen puute ja sosiaalisten kontaktien niukkuus liittyvät usein mielenterveyspalveluiden käyttöön. Kontaktit ammattiauttajiin voivat korvata normaalit vastavuoroiset ihmissuhteet. Pitkät hoitojaksot sekä vahva ja pitkäaikainen lääkitys voivat myös kapeuttaa toimintakykyä ja käyttäytymistä. Collinsin ym. (2000) tutkimus osoittaa mielenterveyskuntoutujien tuen tarpeen opintojen aikana liittyvän erityisesti sosiaaliseen kanssakäymiseen. Työelämään siirtymisen tueksi on kehitetty erilaisia tukimuotoja, jossa tavoitteena on yhdistää yksilöllinen neuvonta ja ohjaus sekä yhteisöllinen tuki. Näitä vaihtoehtoja ovat esimerkiksi yksilöllisesti räätälöidyt kuntoutumis- ja työllistymispolut, kuntoutusohjaus, erilaiset täysivaltaistumista ja voimaantumista painottavat työotteet, tuetun työllistymisen menetelmän kehittäminen sekä sosiaalisen yritystoiminnan tukeminen. (Työhön, elämään, työelämään, 1998.) Lucca ja Allen (2001) ovat arvioineet 22 psykososiaalisen kuntoutuksen hanketta Yhdysvalloissa. Jotta ohjelmat vastaisivat entistä paremmin käyttäjien tarpeisiin, tulisi seuraavat tekijät huomioida: 1. Osallistumismäärät päivittäisiin toimintoihin ovat alhaiset: vain 25% jäsenistä osallistui päivittäin kuntoutuspalveluihin. Tutkijoiden mukaan ohjelmissa tulee tarkastella sitä, keitä ne eivät palvele ja miksi. Ohjelmiin tulisi sisällyttää suoraviivaisempia ja täydentäviä menetelmiä, joita voisi omaksua esimerkiksi klubitalojen toiminnasta ja psykoedukatiivisesta lähestymistavasta. 2. Vertaisuuteen perustuvia toimintoja käytettiin monissa ohjelmissa vähän: vain 23% toiminnoista oli vertaisten vetämiä. Jotta osallistujien todellista voimaantumista saavutettaisiin, vastuuta ohjelmista tulee siirtää johdonmukaisesti pois henkilökunnalta palveluiden käyttäjille. 3. Monet psykososiaalisen kuntoutuksen toiminnot sijaitsevat perinteisissä mielenterveystoimistoissa tms. hoitopaikoissa. Psykososiaalisen kuntoutuksen filosofia korostaa kuitenkin palveluiden tarjoamista mahdollisimman normaalissa, ei-kliinisessä ympäristössä. Lähes kolmannes tutkimuksessa mukana olleista ohjelmista sijaitsi mielenterveystoimistojen yhteydessä. Tutkijat näkevät merkitykselliseksi kontekstin, missä palveluja tarjotaan. Se mahdollistaa osallistujille kokemuksen psykiatrisen potilaan roolin ulkopuolella olemisesta ja tunteen muuhun yhteiskuntaan kuulumisesta. 4. Monet ohjelmat eivät huomioi monikulttuurista näkökulmaa: 41% ohjelmilla ei ollut monikulttuurista otetta toiminnoissaan. Yhdysvalloissa monikulttuurisen näkökulman huomiointi on keskeistä siitäkin syystä, että vähemmistöt kokevat erityisiä haasteita myös varsinaisen psykiatrisen hoidon asiakkaina. Haasteena on myös tietyille etnisille ryhmille soveltuvien kuntoutusmahdollisuuksien kehittäminen. 10\n16 1.3. Opiskelu ammatillisen kuntoutuksen vaihtoehtona Koulutuksellinen tasa-arvo edellyttää, että jokaisella Suomessa asuvalla tulee olla oppimis- ja toimintaedellytyksistä riippumatta mahdollisuus osallistua myös peruskoulun jälkeiseen toisen asteen koulutukseen. Suomessa ei ole oppivelvollisuutta toisen asteen koulutuksen osalta, mutta koulutuksellisen tasa-arvon periaatteen mukaisesti koko ikäluokalle pyritään tarjoamaan siihen mahdollisuus. (Ehdotus erityisopetuksen strategiaksi, 2002.) Koulutuksen kehittämisen tavoitteena on antaa kaikille mahdollisuus itsensä kehittämiseen, kasvuun ja oppimiseen omista edellytyksistä ja elämäntilanteesta lähtien. Koulutuspoliittisten linjausten mukaan koulutusjärjestelmän on vastattava muuttuvan yhteiskunnan haasteisiin ja koulutusmahdollisuuksien tulee olla kaikkien ulottuvilla. Opiskelijoiden yksilölliset tarpeet ja elämäntilanteet tulee huomioida, samoin oppimisen ja osallistumisen esteet. Tasa-arvon periaatteen mukaisesti koulutusjärjestelmän on taattava jokaiselle yhtäläiset mahdollisuudet kykyjen ja edellytysten mukaiseen koulutukseen ja mahdollisimman samanlainen koulutuksellinen pätevyys. (Ehdotus erityisopetuksen strategiaksi, 2002.) Näiden koulutuspoliittisten linjausten toteuttajina toimivat peruskoulun jälkeiset toisen asteen ja korkea-asteen oppilaitokset. Oppilaitoksista on tullut merkittäviä mielenterveyskuntoutujien ammatillisen kuntoutuksen palveluiden tuottajia. Ammatilliset erityisoppilaitokset ovat saaneet tehtävän vaikeimmin vammaisten koulutusmahdollisuuksien turvaajana. Ammatillisten erityisoppilaitosten lisäksi ns. tavallisissa toisen asteen ammatillisissa oppilaitoksissa on lähdetty vastaamaan mielenterveyden ongelmista kuntoutuvien erityisen tuen tarpeisiin mm. kehittämällä erityisopetuksen palveluja. Työvoimapoliittista koulutusta suunnataan vaikeassa työmarkkina-asemassa oleville, ja näissä koulutuksissa mielenterveyden tukemisen haasteet nousevat myös voimakkaasti esille Koulutusvalmennus ja tuettu koulutus Koulutusvalmennuksella tarkoitetaan Ungerin (1998) mukaan yksilöllistä tai ryhmämuotoista tukea peruskoulun jälkeisiä opintoja suunnittelevalle tai jo opiskelevalle henkilölle, jolla on taustallaan mielenterveyden ongelmia. Koulutusvalmennuksen tavoitteena on tukea opintojen suunnittelussa, oman tilanteen arvioinnissa sekä opinnoista selviytymisessä ja niiden jälkeisessä työllistymisessä. Koulutusvalmennuksen pyrkimyksenä on edesauttaa opiskelijan kokonaisvaltaista kuntoutumista ja tasavertaista yhteiskunnan jäsenyyttä (Unger, 1998; ks. Venäläinen, 2005). Koulutusvalmennus perustuu Yhdysvalloissa 1980 luvulla kehitettyyn tuetun työllistymisen malliin, jossa henkilökohtainen työvalmentaja tukee asiakasta mm. työuran suunnittelussa, työpaikan hankkimisessa sekä työelämässä tarvittavien valmiuksien hankkimisessa. Työssä tarvittavien taitojen harjoittelu tapahtuu ensisijaisesti työpaikoissa. Oleellista on, että niin tuetun työn tekijällä kuin työnantajallakin on mahdollisuus saada tukea työllistymisen jälkeenkin. (Venäläinen, 2005.) Koulutusvalmennuksen rinnalla on käytetty tuetun koulutuksen käsitettä. (engl. supported education), joka voidaan Ungerin (1998) mukaan määritellä seuraavasti: Tuettu koulutus on opiskelua normaalissa, integroidussa opiskeluympäristössä henkilöille, joiden peruskoulun jälkeiset opinnot ovat keskeytyneet tai alkamatta johtuen vakavista psykiatrisista häiriöistä ja jotka vammansa takia tarvitsevat jatkuvaa tukea opiskeluympäristössä selviytymiseksi. 11\n17 Tuetun koulutuksen ohjelmat alkoivat yleistyä Yhdysvalloissa 1980 luvulla, jonka jälkeen niiden sovellukset ja käyttö ovat huomattavasti laajentuneet (Unger, 1998). Niiden tehtävä on tyypillisesti tukea opiskelijaa osallistumaan normaaleihin, kaikille avoimiin koulutusvaihtoehtoihin. Tuki tarkoittaa sekä psykologista tukea että käytännön apua eri tilanteissa. Tuen tarjoajina ovat usein eri tahot kuin ne, jotka vastaavat psykiatrisesta hoidosta. (Isenwater, Lanham, & Thornhill, 2002.) Suomessa ammatillisilla erityisoppilaitoksilla on erityinen tehtävä huolehtia vaikeimmin vammaisten opetuksesta ja ohjauksesta, mutta perinteisesti niiden osaaminen ja painopiste ei ole painottunut mielenterveyden häiriöistä kuntoutuvien opettamiseen ja ohjaamiseen, vaan ne ovat syntyneet muiden vammaryhmien ammatillisten kuntoutusmahdollisuuksien mahdollistajiksi. Nykyisin kasvavalla osuudella ammatillisiin erityisoppilaitoksiin hakevista erityisopetuksen perusteena ovat vakavat mielenterveyden häiriöt. Oppilaitoksissa tarjottava tuki on sidoksissa oppilaitoksissa opiskeleviin henkilöihin ja heidän opintojen jälkeiseen työllistymiseensä. Valmentavat ja kuntouttavat opintolinjat ovat tarjonneet ammatillisesta tulevaisuudestaan ja voimavaroista epätietoisemmille henkilöille mahdollisuuden selkiyttää tilannettaan vuoden kestävän koulutuksen aikana. Samoin oppilaitosten tarjoamat koulutuskokeilujaksot tarjoavat mahdollisuuden opiskelualoihin tutustumiseen ja oman opiskelukyvyn arviointiin. Koulutusvalmennuksen ja tuetun koulutuksen periaatteita Suomessa ovat soveltaneet mm. Oulussa Hyvän Mielen Talo ja Helsingissä Mielenterveyden keskusliitto. Toiminnat ovat suunnattu kuntoutujille, jotka haluavat arvioida omaa tilannettaan suhteessa opiskeluun, tarvitsevat tietoa opiskelun ja työllistymisen mahdollisuuksista tai tukea opiskelussa selviytymiseen. Tuetun koulutuksen hankkeita on Suomeenkin tullut viime vuosina lisää. Euroopan sosiaalirahaston Equal ohjelmat ovat mahdollistaneet erilaisten ohjaus ja koulutuskäytäntöjen kokeiluja oppilaitosten ja työelämän siirtymävaiheisiin (ks. Ala-uhaluoma, Lempola, & Härkäpää, 2005, 44-48). Ungerin (1998) mukaan tuetun koulutuksen taustafilosofia pohjautuu seuraaviin lähtökohtiin: 1. Psykiatrisen kuntoutuksen lähestymistapaan, mikä korostaa erilaisten taitojen harjaannuttamista ja tarjoaa tarvittavaa tukea vuorovaikutustilanteista selviytymiseen. 2. Yksilösuuntautuneeseen terapiaan, joka tarjoaa positiivista tukea opiskelijalle ja uskoa siihen, että opiskelijalla on luonnollinen suunta kohti terveyttä. 3. Sosiaalisen oppimisen teoriaan, joka korostaa sitä, että opitun käyttäytymisen voi muuttaa uusien kokemusten avulla ja ympäristö tarjoaa mielekkäitä mahdollisuuksia ko. oppimisen toteutumiseen. Tuetun koulutuksen taustalla ovat Ungerin (1998) seuraavat arvot: Tuki: Ne tuen muodot, jotka opiskelijat kokevat hyödyllisiksi, tulee olla tarjolla niin pitkään kuin niitä tarvitaan. Normalisointi: Palveluiden tulee olla kulttuurisesti normaaleja ja niiden tulee käyttää leimaamattomia menetelmiä ja lähtökohtia. Palvelut tulee integroida normaaleihin opiskeluympäristöön liittyviin käytäntöihin. Saatavuus ja saavutettavuus: Opiskelijoille tulee mahdollistaa tieto tarjottavista palveluista ja niiden tulee sijaita opiskeluyhteisössä helposti tavoitettavissa. Yksilöllisyys: Palveluiden tulee kohdata jokaisen opiskelijan yksilölliset ja muuttuvat tarpeet. Itsemäärittely: Opiskelijoille tulee jättää mahdollisimman suuri vastuu omasta elämästään. Tämä tarkoittaa sitä, että opiskelija määrittää omat tavoitteensa ja on avainhenkilö onnistumisen kriteerejä sovittaessa, samoin kuin oman etenemisen arvioinnissa. Määrittämätön kesto: Palveluiden tulee olla tarjolla niin kauan kuin opiskelija niitä tarvitsee ja/tai haluaa tukea. Joustavuus: Palveluja arvioidaan jatkuvasti ja niitä tulee kehittää siten, että ne vastaavat paremmin opiskelijoiden tarpeisiin. 12\n18 Koordinointi: Koulutukselliset resurssit ja yhteisön muut resurssit tulee tuoda yhteen, jotta ne palvelevat opiskelijoita parhaalla mahdollisella tavalla. Toivo: Opiskelijat kohdataan kehittyviä yksilöinä, joilla on mahdollisuus kasvuun ja positiiviseen muutokseen. Yhdysvalloissa on kehitetty kolme tuetun koulutuksen perusmallia (Unger 1998; Cooper 1993): 1. Self-contaided classroom: Opiskelijat osallistuvat koulutukseen ryhmässä toisten mielenterveysongelmia kohdanneiden opiskelijoiden kanssa. Ohjelma voi olla yleisesti tukea antava tai se voi olla suunnattu helpottamaan siirtymistä akateemiseen ympäristöön. Tuki on tarjolla opiskelijoille senkin jälkeen, kun he siirtyvät opiskelemaan normaaleihin ryhmiin. 2. On-site support: Opiskelijat osallistuvat koulutukseen normaaleissa koulutusohjelmissa. Opiskelijat saavat tukea opintoihinsa esim. mielenterveystoimistosta tai oppilaitoksen henkilökunnalta. 3. Mobile support: Opiskelijat osallistuvat koulutukseen normaaleissa koulutusohjelmissa, kuten edellisessäkin mallissa, ja saavat sen rinnalla tukea opintoihinsa. Tässä mallissa tuen tarjoaa yhteisöpohjainen mielenterveyspalveluiden henkilökunta. Tuki ei ole sidoksissa tiettyyn oppilaitokseen, vaan sitä voidaan tarjota monen eri oppilaitoksen ammattiin johtaviin opintoihin. Mowbray (2000) esittää, että tuettu koulutus ja opiskelu tulisi pitää ensisijaisena vaihtoehtona niille kuntoutujille, jotka ovat saavuttaneet vakaan vaiheen sairaudessaan. Tätä puoltavat niin empiiriset tutkimustulokset kuin American Psychiatric Assosiation in hoitosuositukset. Mowbrayn tutkimuksessa ne osallistujat, jotka arvioivat opiskeluun pääsemisen tärkeimmäksi tavoitteekseen, saavuttivat tavoitteensa todennäköisemmin kuin muut osallistujat. Tuettu koulutus voi käytännössä toteutua monenlaisina variaatioina. Unger (1998) kuvaa viisi erilaista tuetun koulutuksen mallia, jotka voivat toteutua 1) oppilaitoksessa, 2) potilasliitossa / - järjestössä, 3) klubitalossa, 4) asumisyhteisön palveluna ja 5) sairaalaympäristössä. Frankie ja Levine (1996) ovat tutkineet mielenterveyskuntoutujien opiskelua ns. normaalissa oppilaitoksessa, jossa opiskelija saa opiskeluissa tarvittavan tuen hänelle sopivalla tavalla. Frankie ja Levine jaottelevat tuen muotoja seuraavasti: Luokkahuonemalli, jossa on strukturoitu opetusohjelma. Ryhmämalli, jossa hyödynnetään vertaistukea. Yksilömalli, jossa tarjotaan neuvoa opiskelijan tarpeen mukaan. Parten (1993) on hahmotellut kolmen tekijän mallin opiskelun aikaisen tuen tarjoamiseen. Mielenterveyden ongelmista kuntoutuvia opiskelijoita on yleisesti pidetty liian sairaina opiskelemaan, huonosti motivoituneina, häiritsevinä tai valmistautumattomina ollakseen college-opiskelijan roolissa. Näiden havaintojen pohjalta Parten on kehittänyt ja evaluoinut opiskelijoiden todellisia tarpeita. Tuloksena on kolmen tekijän malli palveluiden tarjoamiseen: 1. Koulutuksen tukipalvelut, jotka ovat samanarvoisia niiden kanssa, joilla on muita sairauksia tai vammoja. 2. Luokkaohjaus, joka tarjoaa tarvittavia siirtymätaitoja opiskelijoille. 3. Tilapäinen kriisi-interventiomahdollisuus. Ungerin (1998) mukaan tuetun koulutuksen tarjoama tuki ei korvaa mielenterveyden häiriöiden hoitoa eivätkä ohjelmat ole hoidollisia, vaan opiskeluun keskittyviä. Psykiatrisen hoidon vastuualueena on huolehtia mielenterveyden häiriöiden hoidosta ja kuntoutuksesta, tuetun koulutuksen vastuulla on puolestaan tukea opiskelijaa niissä opintoihin liittyvissä kysymyksissä, missä hän tukea tarvitsee. Unger ja Pardee (2002) näkevät tuetun koulutuksen kannattavaksi interventioksi, joka tähtää toipumiseen ja tukee kuntoutumista. Kehitteillä olevat erilaiset ohjelmat tähtäävät mielenter- 13\n19 veyden häiriöistä toipuvien henkilöiden opintojen tukemiseen ja sitä kautta työelämään pääsemiseen ja täysivaltaiseksi yhteiskunnan jäseneksi määrittelyyn. Yhdysvalloissa toteutettujen tuetun koulutuksen ohjelmia arvioitaessa keskeiseksi on noussut se, että tuen tulee olla tarjolla campus alueella, mahdollisimman lähellä normaalia opiskelua (ks. esim. Frankie & Levine, 1996; Mowbray ym., 2001). Keskeistä on myös yhteistyö psykiatrisen hoidon ja koulutusinstituution kanssa sekä opiskelijoiden esittämien haasteiden aito kuuleminen ja niihin paneutuminen Tutkimustuloksia tuetusta koulutuksesta Davidson ym. (2001) ovat tutkineet tuetun sosialisaation merkitystä tuetussa opiskelussa, asumisessa ja työllistymisessä. Keskeiseksi tutkittavien kokemuksessa nousi mahdollisuus kokea itsensä normaaliin yhteiskuntaan kuuluvaksi ja normaalien vuorovaikutussuhteiden solmiminen henkiöiden kanssa, jotka eivät liittyneet sairauteen. Tämän koettiin laajentavan näköaloja ( life isn t just one big horror ) ja tuovan vanhoja, sairauden myötä kadoksissa olleita elämän osa-alueita takaisin käyttöön ( there are other things to think about beside mental illness ). Davidsonin ym. tutkimuksessa keskeistä oli myös havainto, että henkilöt, joilla on psykiatrinen diagnoosi ja pitkäkin sairaushistoria, kaipaavat yhtä lailla ystävyyssuhteita ja mahdollisuuksia sosiaaliseen vuorovaikutukseen kuin ketkä tahansa ihmiset ( human beings are by nature social animals ). Sosiaalisten kontaktien kaipaus tuli esille myös heidän kohdalta, jotka ulospäin vaikuttivat vetäytyviltä ja apaattisilta. Mielenterveyskuntoutujien tuen tarpeet eivät ole laadultaan erilaisia verrattuna muihin opiskelijoihin. Collins ym. (2000) toteavat samojen tekijöiden, jotka liittyvät opiskeluun ns. tavallisilla opiskelijoilla, olevan koulutuksessa menestymisen kannalta tärkeitä myös mielenterveyskuntoutujille. Näitä tekijöitä olivat mm. taloudellinen ja sosiaalinen tuki. Mielenterveyskuntoutujien kohdalla korostui erityisesti sosiaalisen tuen tarve opintojen aikana. Pettella ja Tarnoczy (1996) ovat todenneet opintoihin etukäteen valmentautumisen, koulutuksessa vaadittavien taitojen harjoittelun sekä erilaisten workshop jaksojen helpottavan opiskelijan integroitumista opiskeluyhteisöön ja edesauttavan opinnoissa selviytymistä. Mowbray ym. (2001) ovat havainneet tuen jatkuvuuden ja riittävän pitkän keston vaikuttavan positiivisesti opiskelijan selviytymiseen opiskelussa ja harjoittelussa. Unger, Pardee ja Shafer (2000) ovat tutkineet mielenterveyskuntoutujille suunnattuja tuetun koulutuksen ohjelmia ja niiden aikana tarvittavaa tukea. Tutkimukseen osallistui 124 opiskelijaa viiden lukukauden ajan. Opiskelijat saivat suoritettua 90% kurssitehtävistään collegessa. Itsenäisesti asuvien opiskelijoiden määrä kasvoi tutkimuksen aikana. Psykiatrisen diagnoosin laatu ei ennustanut opiskeluissa menestymistä, mutta sen sijaan oman auton omistaminen ja ennen tuetun koulutuksen ohjelmaa olevien sairaalajaksojen määrä olivat opinnoissa menestyvistä ennustavia tekijöitä. Opiskeluiden loppuunsuorittaminen oli samaa tasoa kuin muilla osa-aikaisilla opiskelijoilla. Työllistymisprosentti (42%) tutkimuksen aikana oli alhaisempi kuin muilla osa-aikaisilla opiskelijoilla, mutta korkeampi kuin mielenterveyskuntoutujilla keskimäärin. Tutkimuksen aikana ei tapahtunut tilastollisesti merkittäviä muutoksia itsetunnossa tai elämänlaadussa. Collins, Mowbray ja Bybee (2000) ovat tutkineet opinnoissa menestymistä ennakoivia tekijöitä niillä opiskelijoilla, joilla oli taustallaan vakavia mielenterveyden häiriöitä. Tutkimus kohdistui tuetun koulutuksen ohjelmaan, joka tarjosi kuntoutusta ja tukipalveluja henkilöille, jotka osallistuivat ammatilliseen koulutukseen. Tutkimukseen osallistui 147 henkilöä. Opinnoissa menestymistä arvioi- 14\n20 tiin seuraavilla muuttujilla: yleiset väestötieteelliset taustamuuttujat, työ- ja koulutustausta, sosiaalinen tuki, itsehavainnot liittyen itsetuntoon, voimaantumiseen, elämänlaatuun ja opiskelukykyyn sekä sairauteen liittyvinä muuttujina diagnoosi, oireet ja sairauden kesto. Väestötieteellisistä muuttujista perhetilanne oli ainoa merkittävä muuttuja: yksin elävät henkilöt olivat harvemmin mukana palveluissa. Osallistujat, joilla oli säännöllinen kontakti sosiaalisen verkostonsa kanssa, osallistuivat palveluihin useammin. Vastaavasti he, jotka saivat rohkaisua koulutukseen osallistumiselle omalta verkostoltaan, osallistuivat harvemmin. Sairauteen liittyvät muuttujat tai itsehavainnot eivät olleet merkittäviä ennustajia. Sosiaalinen tuki osoittautui tutkimuksessa avaintekijäksi opinnollisten ja ammatillisten tavoitteiden saavuttamisessa. Erilaisten roolien omaksumisen merkitystä on tutkittu tuetun koulutuksen hankkeissa (ks. esim. Wolf & DiPietro, 1992). Sillä, määritteleekö henkilö itsensä potilaaksi, kuntoutujaksi vai opiskelijaksi on havaittu olevan suuri merkitys opinnoissa selviytymisen ja työllistymisen kannalta. Wolf ja DiPietro (1992) toteavat opiskelijan rooliin siirtymisen passiivisemmasta potilaan roolista olevan merkityksellinen tekijä. Niiden henkilöiden itsearvostus lisääntyi, jotka kykenivät vakavista mielenterveyden häiriöistä huolimatta omaksumaan aktiivisen opiskelijan roolin vaativissakin opinnoissa. Sariola ja Ojanen (1997, 97) toteavat, että mielisairaus ei ole koskaan vain sairaus, vaan aina myös omaksuttu rooli, jonka toteutuminen edellyttää sen hyväksymistä. Roolista tulee malli, jonka mukaan toimitaan. Poikkeavasti käyttäytyvä voi tehdä enemmän tai vähemmän tietoisesti ratkaisuja, jotka tukevat mielisairaustulkintaa. Isenwater, Lanham ja Thornhill (2002) raportoivat tutkimustuloksistaan, joiden mukaan pitkään sairastaneilla tuetun koulutuksen ohjelmaan osallistuneilla ongelmien aiheuttama leimaantumisen kokemus oli vähentynyt sekä itsevarmuus, sosiaalinen toimintakyky, itsenäisyys ja kognitiiviset taidot olivat vahvistuneet. Sairaalajaksojen määrä oli tutkimukseen osallistuneilla merkittävästi vähentynyt. Monet ohjelmaan osallistuneista halusivat jatkaa opintoja tai etsiä joko vapaaehtois- tai palkkatyötä. Tuetun koulutuksen hankkeista tehdyissä tutkimuksissa (ks. esim. Mowbray 1999) on havaittu, että opinnoissa selviytymistä edesauttaa se, että opiskelijoiden kokemat opiskelun esteet ja leimautumisen pelko kuullaan ja otetaan todesta. Cook ja Yamaguchi (1993) toteavat pelon leimaantumisesta mielisairaaksi olevan opiskelijoilla merkittävä ahdistuksen aiheuttaja. Koulutusta tarjoavan organisaation henkilökunnalla voi olla myös väärinkäsityksiä ja negatiivisia asenteita mielenterveyskuntoutujien koulutukseen osallistumiseen. Bateman (1997) on tutkinut tuetun koulutuksen ohjelmiin osallistujien sekä heidän perheidensä uskomuksia, arvoja ja tarpeita liittyen tuettuun koulutukseen. Ura ja ammatti motivoivat kuntoutujia osallistumaan ammatillisiin opintoihin. Opiskeluhalua varjostaa kuitenkin erilaiset pelot opiskelupaikkaan liittyen. Kuntoutujat ja heidän perheenjäsenensä eivät usko ammatillisten oppilaitosten tai yliopistojen henkilöstön vastaavan niihin tarpeisiin, joita on mielenterveyden ongelmista kuntoutuvilla opiskelijoilla. Sekä kuntoutujat että heidän vanhempansa pitivät ammatillisia oppilaitoksia ja yliopistoja vihamielisinä paikkoina, mihin he eivät ole tervetulleita. Kuntoutujilla ei-kognitiiviset tekijät (mm. itsetunto, luottamus, pelot) olivat tärkeimpiä päätöksentekoprosessissa. Mikäli näiden tekijöiden merkitystä ei huomioida päätöksenteossa, Bateman uskoo monien kuntoutujien olevan hakematta opintoihin. Dougherty ja Campana (1996) ovat todenneet henkilökunnalle suunnatun koulutuksen selvästi hyödylliseksi ja sen on havaittu muuttavan asenteita ja käsitystä mielenterveyskuntoutujista opiskelijoina. Tuetun koulutuksen ohjelmien on todettu tuovan opiskelumyönteistä ilmapiiriä klubitalojen 15


hyvät yhdessä: Varaudu suomalaisten kolmeen yleisimpään vakavaan sairauteen JA säästä samalla.\nverotuksellisesti edullinen ja voit nostaa varoja silloin kun itse tahdot.\nVakuutusmaksu kohdistetaan aina kapitalisaatiosopimukselle. Kapitalisaatiosopimuksen säästöosan pääomasta laskutetaan kuukausittain vakavan sairauden turvan hinnaston mukainen maksu. Säästöpankki Elämänvaran sijoituskohteina toimii kolme erilaista Varainhoitajan Parhaat -sijoituskoria:\nSäästöpankki Elämänvara -vakuutuksen myöntää Sp-Henkivakuutus Oy. Sopimuksen vakavan sairauden turvan myöntää Chubb*.\nVakuutussäästäminen tarjoaa myös monia muita hyviä vaihtoehtoja Elämänvaran lisäksi. Käy tutustumassa muihin vakuutussäästämisen vaihtoehtoihin täällä.\n*Osana Brexit-valmistelujaan Chubb European Group on muuttunut eurooppayhtiöksi. Tämän myötä vakuutusyhtiön nimi on myös muuttunut Chubb European Group SE:ksi.\nChubb European Group SE on muuttanut päätoimipaikkansa Yhdistyneestä kuningaskunnasta Ranskaan 1.1.2019 ja toimii sivukonttorin kautta Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Sen rekisteröity toimisto on nyt osoitteessa La Tour Carpe Diem, 31 Place des Corolles, Esplanade Nord, (92400) Courbevoie, France ja yrityksen rekisterinumero on muuttunut (450 327 374 RCS Nanterre). Chubb Groupin yritysten päätoimisto on edelleen osoitteessa 100 Leadenhall Street, London, EC3A 3BP, United Kingdom.


Voi itku. - Starbox Voi itku.\n17.8.2017 klo 12:09 Emmi Karoliina Tilaa blogi\nKaikki eivät ole sitä vielä myöntäneet, mutta kyllä se on nyt kuulkaa niin, että syksy on täällä. Sen tietää siitä, että koivujen lehdet kellastuu. Sen tietää siitä, että illat pimenee ja viilenee nopeemmin. Sen tietää siitä, että kaupat mainostavat ja myyvät uusia koulutarvikkeita. Ja ennenkaikkea siitä, että pienet ihmiset innoissaan aloittavat koulun. Ja toiset, vähän jo isommat, palaavat sinne intoa täynnä.\nTai täähän olis optimaalinen tilanne. Että kaikki menis sinne innoissaan. Jokainen pieni ja tietysti myös suurempi koululainen oikein uhkuis intoa, kun eka koulupäivä lähestyis.\nNiin vaan täällä aikuisten maailmassa tiedetään, ettei asia ole lainkaan noin simppeli. Toisia pieniä koululaisia, tai niitä suurempiakaan, ei oteta mukaan. Ensimmäisestä päivästä alkaen, tai ehkä toisesta, jätetään ulkopuolelle. Siihen päälle vielä, kun opitaan, mistä muualtakaan kuin täältä aikuisten maailmasta, lauotaan solvauksia. Siinä se pieni ja edelleen myös se isompikin ihminen miettii ihan yksin, että mikä hänessä on vikana. Yksin. Ypöyksin.\nMie toivon, että niin ei olis. Ei kenenkään ole tarkoitus olla yksin. Ei varsinkaan lapsien. Miun sydän särkyy joka kerta, kun luen uutisen, jossa jonkun syntymäpäiväjuhlille ei oo menny ketään. Ei ketään. Se pieni ihminen odottaa toivoa täynnä. Odottaa ja odottaa. Ja ketään ei tule. Miten pahalta se voi tuntua, miten se murentaa kaiken mukavasta päivästä leijailleen toivon. Kun katsoo miten äiti korjaa tarjoilut pois, koittaen samalla niellä omaa pettymystään. Jos miusta, aikuisesta ihmisestä tuntuu niin pahalta, että oon huomenna silmät punasena ja turvoksissa töissä, niin miettikää miltä se tuntuu siitä pienestä ja ennenkaikkea viattomasta ihmisestä, jolla ei ole ystäviä.\nMie en täysin tiedä millä tasolla kiusaamisen vastainen työ on kouluissa tällä hetkellä. Toivottavasti paremmassa jamassa kuin mitä se oli sillon, kun mie olin peruskoululainen. "Ketään ei saa kiusata" -lause ei estä kiusaamista. Ymmärretäänkö aikuisten maailmassa tämä? Vai toivooko jokainen tämän maailman edustaja, ettei omaa lasta kiusattaisi ja jos toive käy toteen, on tämä aikuinen tyytyväinen ja hiljaa. Toivottavasti ei. Koska siinä missä lapset ovat haavoittuvaisia, osaavat ne myös olla pirullisen ilkeitä toisiaan kohtaan, näin mie oon kuullu. Ja sillon meitä, teitä, aikuisia kaivataan puuttumaan tilanteisiin ihan todella.\nKeskustellaanko kouluissa siitä, mitä kiusaaminen voi oikeasti aiheuttaa? Mihin se voi ihmisen ajaa? Keskustellaanko, vaikka ei oltais havaittu kiusaamista? Tässäkin asiassa mie uskon ennaltaehkäisyyn. Vähän niiku tossa lapsiasiassakin. Lapset voivat olla haavoittuvaisia, lapset voivat olla ilkeitä, mutta tyhmiä ne eivät ole. Ne pystyvät käsittelemään perusteluja ja ymmärtävät, että teoilla on seuraukset.\nMie oon kuullu näistä Kiva Koulu -jutuista. Mie oon myös lukenu lappeenrantalaisen äidin kirjotuksen siitä, miten Kiva Koulu -kampanja(?)lla voi vaikka esimerkiks pyyhkiä perseen. Että ei se vissii oo ns. rokannu ihan toivotulla tavalla sitten sekään. Tällee Lappeenrantalaisittain voitais vaikka sanoa, että meni ku sähköjenvetäminen Marian aukiolle. Ni ei menny, jos joku ei tienny.\nJoo tiedän, itsemurha- tai huumekoukkukertomukset ei kuulu ekaluokkalaisille, mutta yläasteikäset on jo valmiita kuulemaan, että millasia ne seuraukset voi olla. Ja pienille lapsille selitetään ne mahdolliset seuraukset ikään nähden sopivalla tavalla. Onhan miunkin röökiaskissa kuva vauvasta tupakka suussa ja ihan hyvin oon tajunnu, et jos polttaa ni muuttuu vauvaks. Ei pidä aliarvioida meitä ihmislapsosia. Että tehtäiskö tästä maailmasta edes vähän parempi paikka ja pidettäis huoli, että siihen kiusaamiseen puututaan jos sellaista havaitaan. Eiköhän tässä olla hyssytelty ihan riittämiin. Emu on puhunut.\n"Nyt ei enää hempeily auta, on otettava järeämmät aseet käyttöön"


30 parasta hotellia kohteessa Bad Kleinkirchheim, Itävalta – Booking.com – Varaa hotellisi nyt!\nKärnten 3 226 majoituspaikkaa\n30 parasta hotellia kohteessa Bad Kleinkirchheim\nVierailijoiden mieleen: laskettelu, rentoutuminen, luonto\nAnna päivämäärät ja valitse 246 majoituspaikan joukosta!\nEtsitkö tarjouksia kohteessa Bad Kleinkirchheim? Tarkista hinnat ja majoitus:\nParas diili 13. huhtik. — 15. huhtik. Tänään 22. maalisk. — 23. maalisk. Tämä viikonloppu 23. maalisk. — 25. maalisk. Seuraava viikonloppu 30. maalisk. — 1. huhtik.\nOnko Bad Kleinkirchheim työmatkasi seuraava kohde?\nNäistä paikoista tykkäämme kohteessa Bad Kleinkirchheim\n246 majoituspaikkaa kohteessa Bad Kleinkirchheim\nHotel Sportalm 3 tähden hotelli Tämä majoituspaikka kuuluu preferred-ohjelmaamme. Se tarjoaa sekä erinomaista palvelua että hyvää vastinetta rahoille ja on saanut loistavia arvioita Booking.comin asiakkailta. Majoituspaikka saattaa maksaa Booking.comille enemmän ollakseen mukana tässä ohjelmassa. Tämä majoituspaikka kuuluu preferred-ohjelmaamme. Se tarjoaa sekä erinomaista palvelua että hyvää vastinetta rahoille ja on saanut loistavia arvioita Booking.comin asiakkailta. Majoituspaikka saattaa maksaa Booking.comille enemmän ollakseen mukana tässä ohjelmassa.\n8,1 Todella hyvä 280 arviota\nWohlfühl- & Genusshotel Felsenhof 4 tähden hotelli Tämä majoituspaikka kuuluu preferred-ohjelmaamme. Se tarjoaa sekä erinomaista palvelua että hyvää vastinetta rahoille ja on saanut loistavia arvioita Booking.comin asiakkailta. Majoituspaikka saattaa maksaa Booking.comille enemmän ollakseen mukana tässä ohjelmassa. Tämä majoituspaikka kuuluu preferred-ohjelmaamme. Se tarjoaa sekä erinomaista palvelua että hyvää vastinetta rahoille ja on saanut loistavia arvioita Booking.comin asiakkailta. Majoituspaikka saattaa maksaa Booking.comille enemmän ollakseen mukana tässä ohjelmassa.\n"Absolutely fantastic breakfast and very good dinner; great choice of wines. Very friendly and helpful staff. The price included regional card for the free use of cable cars, buses, etc."\nLandhaus Hinteregger 3 tähteä\nHotel Kirchenwirt 3 tähden hotelli Tämä majoituspaikka kuuluu preferred-ohjelmaamme. Se tarjoaa sekä erinomaista palvelua että hyvää vastinetta rahoille ja on saanut loistavia arvioita Booking.comin asiakkailta. Majoituspaikka saattaa maksaa Booking.comille enemmän ollakseen mukana tässä ohjelmassa. Tämä majoituspaikka kuuluu preferred-ohjelmaamme. Se tarjoaa sekä erinomaista palvelua että hyvää vastinetta rahoille ja on saanut loistavia arvioita Booking.comin asiakkailta. Majoituspaikka saattaa maksaa Booking.comille enemmän ollakseen mukana tässä ohjelmassa.\n"Service. Hotel was empty, we were the only people in the whole house - despite this, the owners prepared us fully breakfast service, multiple choice of whole types of food - outstanding!"\nHotel Sonnalm 4 tähden hotelli Tämä majoituspaikka kuuluu preferred-ohjelmaamme. Se tarjoaa sekä erinomaista palvelua että hyvää vastinetta rahoille ja on saanut loistavia arvioita Booking.comin asiakkailta. Majoituspaikka saattaa maksaa Booking.comille enemmän ollakseen mukana tässä ohjelmassa. Tämä majoituspaikka kuuluu preferred-ohjelmaamme. Se tarjoaa sekä erinomaista palvelua että hyvää vastinetta rahoille ja on saanut loistavia arvioita Booking.comin asiakkailta. Majoituspaikka saattaa maksaa Booking.comille enemmän ollakseen mukana tässä ohjelmassa.\nKaikki 246 majoituspaikkaa kohteessa Bad Kleinkirchheim\nBad Kleinkirchheim ja maastopyöräily sopivat erinomaisesti yhteen 1:n Suomesta tulevan matkailijan mielestä! Kurkkaa, mitä muuta Bad Kleinkirchheim tarjoaa.\nSelaa "Parhaat majoituspaikat" -listojamme, niin löydät parhaat arviot saaneet majoituspaikat kohteessa Bad Kleinkirchheim 10 753 todellisen asiakasarvion perusteella\nBad Kleinkirchheim: Parhaat loma-asunnot\nPerustuu 4 097 asiakasarvioon\n# 1 yhteensä 154 loma-asunnosta – Bad Kleinkirchheim\n”Loistava aamiainen, ystävällinen palvelu, viihtyisä...”\n# 2 yhteensä 154 loma-asunnosta – Bad Kleinkirchheim\nKatso kaikki loma-asuntoarviot kohteessa Bad Kleinkirchheim\nKatso 30 parasta majoituspaikkaa kohteessa Bad Kleinkirchheim\nSuosittuja hotelleja kohteessa Bad Kleinkirchheim\nBad Kleinkirchheim ja lähiympäristö\nVelden am Wörthersee Etäisyys 28,9 km\nMillstatt Etäisyys 17,3 km\nPörtschach am Wörthersee Etäisyys 33 km\nWeissensee Etäisyys 40 km\nSankt Michael im Lungau Etäisyys 34 km\nSeeboden Etäisyys 21,4 km\nVillach Etäisyys 22,3 km\nKlagenfurt Etäisyys 43,9 km\nFaak am See Etäisyys 28,9 km\nPatergassen Etäisyys 5,2 km\nDrobollach am Faakersee Etäisyys 27,2 km\nFeld am See Etäisyys 5,7 km\nRadenthein Etäisyys 6,8 km\nWiedweg Etäisyys 4,6 km\nKaning Etäisyys 7 km\nBach Etäisyys 0,8 km\nStaudach Etäisyys 3,3 km\nSankt Oswald Etäisyys 3,8 km\nSankt Peter in Tweng Etäisyys 5,2 km\nUntertweng Etäisyys 5,4 km\nKlagenfurtin lentokenttä (KLU) 43,9 km\nLjubljanan Jože Pučnikin lentokenttä (LJU) 81,9 km


Monemvasiá – Wikipedia\nKoordinaatit: 36°41′N, 23°3′E\n(Ohjattu sivulta Monemvasia)\n– Kallikrates-koodi 4305\n– Kuntakeskus Moláoi\n– Kokonaispinta-ala 947,0 km²\nVäkiluku (2011) 21 942\n– Kunnallisyksikkö 4 041\n– Kyläyhdyskunta 1 418\n– Tiheys 23,17 as./km²\nPostinumero 230 70\nMonemvasián kylään johtava pengertie.\nMonemvasiá (kreik. Μονεμβασιά; kath. Μονεμβασία, Monemvasía) on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Μονεμβασιάς, Dímos Monemvasiás), joka sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnan pinta-ala on 947,0 neliökilometriä ja väkiluku 21 942. Varsinaisen Monemvasián kylän väkiluku on 19 ja läheisen Géfyran (Néa Monemvasiá, ”Uusi Monemvasiá”) kylän väkiluku 1 299 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Moláoi.\nMonemvasián kylä sijaitsee Peloponnesoksen itärannikolla pienellä niemellä. Niemen yhdistää mantereeseen 200 metrin mittainen pengertie. Monemvasiá, josta frankit käyttivät nimitystä Malvasia, tarkoitti alun perin niemellä sijaitsevaa keskiaikaista linnaketta. Paikan nimi juontuu kahdesta kreikan kielen sanasta, mono ja emvassia, "yksi sisäänkäynti". Nykyinen kylä on linnakkeen yhteydessä. Linnakkeen raunioihin kuuluu puolustusrakennelmia ja useita bysanttilaisia kirkkoja. Monet kylän kadut ovat niin kapeita, että niillä voivat liikkua vain jalankulkijat. Pohjoispuolella on Palaiá Monemvasián lahti. Monemvasiáa kutsutaan joskus idän Gibraltariksi tai Kallioksi. Kallio on 300 m korkea ja 1,8 km pitkä.\nNykyinen Monemvasián kunta muodostui, kun Monemvasiá, Asopós, Moláoi, Voiés ja Zárakas yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.\nVuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Monemvasián kunta muodostuu viidestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:\nAsopós Asopós Asopós 1 023\nDaimonía Archángelos 33\nFoiníki Foiníki 416\nPapadiánika Karavostási 38\nPapadiánika 1 657\nYhteensä: 3 840\nMoláoi Elaía Elaía 427\nMonemvasiá Ágios Nikólaos Ágios Nikólaos 142\nÁgios Dimítrios Monemvasías Ágios Dimítrios 179\nÁgios Ioánnis Epidávrou Limíras Ágios Ioánnis 425\nPaliá Monemvasía 5\nAngelóna Angelóna 458\nKouléntia Ellinikó 117\nLirá Kalýves 3\nMonemvasiá Agía Kyriakí 100\nGéfyra (Néa Monemvasiá) 1 299\nNómia Agía Paraskeví 107\nÁgios Fokás 19\nÁgios Stéfanos 53\nTálanta Klironomaíika 20\nVeliés Veliés 458\nYhteensä: 4 041\nVoiés Ágioi Apóstoloi Ágioi Apóstoloi 545\nÁgios Geórgios Ágios Geórgios 506\nMegáli Spiliá 77\nÁgios Nikólaos Voión Ágios Nikólaos 575\nProfítis Ilías 44\nÁno Kastanéa Áno Kastanéa 98\nElíka Ágios Mámas 36\nFarakló Farakló 46\nKámpos Adiákopos 10\nKastanéa Epidávrou Limirás Káto Kastanéa 85\nLáchi Láchi 337\nMesochóri Ágios Konstantínos 61\nNeápoli Neápoli Voión 3 090\nPantánassa Ágios Elissaíos 15\nVelanídia Velanídia 353\nYhteensä: 7 703\nZárakas Chárax Chárax 172\nIérax Ágios Ioánnis 6\nLimín Iérakos 62\nKyparíssi Kápsala 10\nLampókampos Lampókampos 100\nReichéa Belesaíika 114\nYhteensä: 1 378\nYhteensä: 21 942\nWikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monemvasiá.\nΔήμος Μονεμβασιάς. Monemvasián kunnan verkkosivut. (kreikaksi)\nMonemvassia. Kaupungin esittely. Greek Travel Pages. (englanniksi)\nNoudettu kohteesta https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Monemvasiá&oldid=15231762\nSivua on viimeksi muutettu 23. syyskuuta 2015 kello 18.44.


Skanskan, ABB:n ja Metropolian yhteinen SmartLab-alusta kiihdyttää älykkään asumisen ratkaisuja | www.skanska.fi\nLehdistötiedotteet 20.1.2022 8.00 CET\nKäytännössä Metropolian Myllypuron kampuksella sijaitseva SmartLab on kevytrakenteinen, aidon oloinen kaksio. Kodinkoneiden ja seinien takaa löytyy kuitenkin vyyhti tekniikkaa, antureita ja järjestelmiä, joiden avulla kehitetään energiatehokkaita, taloudellisia ja asumismukavuutta lisääviä ratkaisuja.\n”Asunnot digitalisoituvat vauhdilla ja eri järjestelmien on pelattava saumattomasti yhteen. SmartLab on erinomainen alusta testata nopealla syklillä, mitä ratkaisuja kuluttajien käyttöön skaalataan ja miten toiminnot tekevät asumisesta intuitiivisempaa. Yhteistoiminta ABB:n ja Metropolian kanssa on ollut todella innostavaa. SmartLabin ekosysteemi mahdollistaa lyhyemmän kehityskaaren kautta testatut, käyttäjäystävälliset ratkaisut muun muassa Skanska Kotien tuleville asiakkaille”, toteaa Skanskan toimialajohtaja Jukka Hörkkö.\n”SmartLab on ainutlaatuinen alusta, joka mahdollistaa aivan uudella tavalla monialaisen oppimisen ja tutkimus- ja kehitystyön. Hanke tukee vahvasti tutkimushanketoimintaamme ja yritysten kehitystyötä. On todella tärkeää, että Skanskan ja ABB:n kaltaiset suuret toimijat ovat lähteneet mukaan käynnistämään tällaista avausta. Odotan innolla millaisia ratkaisuja, uusia innovaatioita ja tulevaisuuden potentiaalisia vientituotteita SmartLabissa syntyy hyvässä yhteistyössä Skanskan ja ABB:n, opiskelijoiden sekä kolmansien osapuolien kanssa”, sanoo Metropolian innovaatiojohtaja Anna-Stina Tähkävuori.\n”Näemme yhteistyön Metropolian ja Skanskan kanssa ainutlaatuisena mahdollisuutena varmistaa, että tarjoamme pohjoismaisiin olosuhteisiin ja asukkaiden odotuksiin sopivia ratkaisuja. Jaamme Skanskan kanssa yhteisen tavoitteen lisätä asumismukavuutta ja asumisen energiatehokkuutta. Metropolian opiskelijat taas tuovat ajatteluun raikasta, uutta kulmaa. Kehityksen tahti on kovaa eikä kukaan pärjää yksin. Siksi yhteisessä kehitysympäristössä toimiminen on ollut hyvin palkitsevaa”, kertoo ABB:n tuotemarkkinointijohtaja Jami Sorsa.\nTulevaisuuden kodit oppivat asukkaistaan ja mukautuvat muuttuviin elämäntilanteisiin\nSmartLabissa kerätään käyttäjäkokemuksia aivan tavallisilta ihmisiltä vauvasta vaariin. Tuloksia hyödynnetään tulevaisuuden asuntojen suunnittelussa.\nTaloteknisten järjestelmien yhteensovittamisen lisäksi hankkeessa tutkitaan sitä, minkälaista teknologiaa ihmiset koteihinsa haluavat ja hyväksyvät. Millaista on yksin asuvan, lapsiperheen tai ikääntyvän arki kodissa, joka reagoi asukkaan läsnäoloon ja jopa mielialaan? SmartLabin avulla kysymyksiin voidaan vastata konkreettisella tavalla.\nKäynnissä onkin jo monta innovaatioprojektia, joiden punaisena lankana kulkee datan kerääminen, ohjaaminen ja käsittely. Kerätyn datan ansiosta asunto voi alkaa adaptoitumaan asujansa mukaan ja tukea arjen sujuvuutta ja ihmisen hyvinvointia, kuten unen laatua. Tulevaisuuden älykodit oppivat asukkaistaan ja parhaimmillaan parantavat hyvinvointia konkreettisesti ilman, että niiden tekemiä ratkaisuja edes huomaa.\nSkanska Oy, toimialajohtaja Jukka Hörkkö, puh. 040 5728 955, jukka.horkko[at]skanska.fi\nMetropolia Ammattikorkeakoulu, innovaatiojohtaja Anna-Stina Tähkävuori, puh. 040 670 8525, anna-stina.tahkavuori[at]metropolia.fi\nABB Oy, tuotemarkkinointijohtaja Jami Sorsa, puh. 010 225 7635, jami.sorsa[at]fi.abb.com\n30.6.2022 15.59 CET SKA B: SEK 153,0 -0,7%g


Urheilu ja kansainvälinen politiikka | Tiedonantaja\nHome >> Blogit >> Aimo Minkkinen >> Urheilu ja kansainvälinen politiikka\n04.09.2013 - 13:15\nUrheilun rooli kansainvälisessä politiikassa tuli erityisen kärkevästi esiin, kun neuvostourheilijat tulivat ensimmäistä kertaa kansainväliselle areenalle vuonna 1952 Helsingin olympialaisiin. Suomen kannalta kisat olivat tietysti merkittävä tapa nostaa maan omaa kansainvälistä profiilia – sekä samalla vahvistaa sillanrakentajan roolia idän ja lännen välillä ja mielikuvaa puolueettomuudesta.\nMaailmansodan jälkeistä poliittista kahtiajakoa kuvaa se, että nykyisen kaltaisen yhtenäisen olympiakylän tarjoaminen kaikkien urheilijoiden majoituspaikaksi oli mahdoton ajatus. Varsinainen kisakylä oli Käpylässä, mutta neuvostourheilijoiden ajateltiin lentävän päivittäin kisapaikalle Leningradista tai majoittuvan Porkkalan vuokra-alueelle. Lopulta kaikki sosialistiset maat majoittuivat Otaniemen teekkarikylään, jonka piti alun perin toimia naisten olympiakylänä. Ajan henkeen kuului myös se, ettei naisten ja miesten voitu ajatellakaan asuvan samassa kisakylässä. Otaniemeen majoittuivat kuitenkin kaikki sosialististen maiden urheilijat. He olivat edelläkävijöitä tässä suhteessa.\nNeuvostoliittolaisilla oli näytön paikka. Kisat käynnistyivät neuvostonaisten kolmoisvoitolla kiekonheitossa ja mitalisade jatkui voimistelussa. Voimistelu olikin Neuvosto-Venäjällä ollut vallankumouksesta lähtien kovassa kurssissa. Tehtaissa ja kouluissa voimisteltiin osana päivätoimintaa ja Moskovan radio lähetti voimisteluaiheisia ohjelmia joka aamu. Neuvostourheilun juuret olivat valtiojohtoisessa liikuntakulttuurissa.\nJalkapallo-otteluita käytiin myös Tampereella. Sosialististen maiden rintamasta irronneen Titon Jugoslavian kohtaaminen oli Neuvostoliiton jalkapallojoukkueelle totinen paikka, sillä Moskovasta käskettiin jalkapalloilijoita yksiselitteisesti voittamaan jugoslaavit hinnalla millä hyvänsä.\nVuonna 1950 Neuvostoliitto ei ollut osallistunut MM-kisoihin Jugoslavian mukanaolon vuoksi, eikä Titon ”klikin” edessä sopinut menettää kasvojaan häviämällä. Epäilemättä myös toisella puolella ottelun poliittinen merkitys oli suuri. Paineita pelaajilla olisi riittänyt tarpeeksi ilman poliittista ulottuvuuttakin, sillä Jugoslavia oli yksi maailman parhaita jalkapallomaita, jonka maajoukkue vilisi tähtiä. Myös Neuvostoliitto oli kova ryhmä.\nJugoslavia hankkiutui jo ensimmäisellä puoliajalla tavoittamattoman tuntuiseen 4–0-johtoon. Viisitoista minuuttia ennen loppua Jugoslavia johti 5–1. Sitten nähtiin loppukiri, joka hakee vertaistaan jalkapallon historiassa. Neuvostoliitto nousi tasapeliin iskemällä neljästi – kaikki maalit tehtiin puskemalla. Saiko tappion pelko kenties joukkueen ylittämään osaamisensa? Piina ei kuitenkaan hellittänyt, sillä edessä oli uusintaottelu.\nEnsimmäinen huikean jännittävä ottelu oli päättynyt tasapeliin Stalinin ”kannustussoiton” jälkeen. Neuvostoliiton joukkue hävisi uusintaottelun eikä saanut siitä kiitosta kotimaassa. "Jalkapalloilijoiden häviö aiheutti vakavaa vahinkoa neuvostourheilulle", kirjoitettiin määräyksessä, jolla syyllisiksi katsotuille pelaajille jaettiin kilpailukieltoja.\nKoripallon loppuotteluun selviytyivät Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton joukkueet. Maat olivat kohdanneet jo aiemmin, jolloin Yhdysvallat voitti selvästi 86 - 58. Loppuotteluun joukkue lähtikin selvänä ennakkosuosikkina. Joukkueiden kohtaamisesta ei tullut nopeatyylistä vauhtiottelua, vaan latteaa katseltavaa. Neuvostoliiton taktiikkana oli hidastyylinen peli, jossa se pyrki pallon hallussapitoon tarkoin syötöin. Yhdysvaltojen joukkue yritti ensin pitää enemmän vauhtia yllä, mutta loppua kohti myös sen peliote muuttui varmisteluksi. Ottelu päättyi Yhdysvaltojen voittoon tuloksella 36 - 25.\nKosto seurasi parinkymmenen vuoden päästä Münchenin surullisen kuuluisissa olympialaisissa. Koripallofinaalissa kohtasivat jälleen ”kylmän sodan” pääpukarit Neuvostoliitto ja Yhdysvallat. Jenkit johtivat loppusekunnille saakka pisteellä ja voitto oli jo heidän taskussaan, mutta viimeisellä sekunnilla Ivan Belovin heitto upposi loppusignaalin soidessa sisään. Syntyi uskomaton sekasorto. Lopulta Neuvostoliitto tuomittiin voittajaksi yhdellä pisteellä.\nSitten oli olympiaboikottien vuoro. Ensin USA ja sen liittolaiset boikotoivat Moskovan kisoja ja Neuvostoliitto liittolaisineen puolestaan Los Angelesin olympialaisia. Urheilusta oli tullut suurvaltapolitiikan suora pelinappula.


Raportti: Applen itseajavien autojen teknologiayksikkö siirtyi tekoälypomon alaisuuteen – kehitystyössä mukana satoja insinöörejä | Mobiili.fi\nMarkus Lehtiniitty | Julkaistu 9.12.2020, klo 08:40\nGiannandrea siirtyi Applen palvelukseen vuonna 2018 Googlelta, ja on vastannut laajasti Applen koneoppimiseen ja tekoälyyn liittyvästä kehityksestä, sisältäen aiemmin muun muassa Sirin.\nProject Titan -nimellä kulkevan teknologiaprojektin alla työskentelee satoja tuotekehitys- ja testausinsinöörejä.\nBloombergin mukaan tällä hetkellä Project Titanin päivittäisestä johtamisesta vastaa Applen Teslalta rekrytoima Doug Field. Aiemmin Field raportoi Apple-veteraani Bob Mansfieldille, joka aikanaan palasi eläkepäiviltään johtamaan autoprojektia vuonna 2016. Nyt Mansfieldin kerrotaan ”eläköityneen täysin Applelta”.\nApplen tämän hetken tarkoista suunnitelmista autojen suhteen ei ole aivan tarkkaa tietoa. Project Titan -nimellä kulkeneen projektin pidemmän aikavälin tavoite on epäselvä.\nApple on aiemmin julkisesti vahvistanut kehittävänsä itseajamisen järjestelmiä autoihin. Vaihtelevasti viime vuosinakin on kuitenkin myös raportoitu Applen kiinnostuksesta oman sähköauton tuomiseksi markkinoille, joskaan täydellä voimalla Apple ei ole vaikuttanut omaa autoaan enää kehittävän. Aiemmin Applen huhuttiin kehittävän omaa autoaan lokakuuhun 2016 asti, jolloin raportti kertoi Applen hyllyttäneen suunnitelmat omasta autostaan ja tämän seurauksena myös vähentäneen satoja työntekijöitä projektista. Sittemmin kuitenkin itseajamisen järjestelmien lisäksi nähtyjen rekrytointien perusteella Apple on kuitenkin saattanut palata kehittämään ainakin jossain määrin myös omaa autoaan.\nNyt Bloomberg raportoi, että ensisijaisesti Apple kehittäisi itseajamisen teknologiaa kumppanina toimivalle autonvalmistajalle tai -valmistajille. Sen ja oman auton kehittämisen lisäksi kolmantena vaihtoehtona harkinnassa on ollut itseajamisen teknologian tarjoaminen olemassa oleviin autoihin myytävänä pakettina.\nRekrytointien lisäksi Apple on kasvattanut tiimiään myös yritysostoilla. Viime vuonna Apple osti itseajavia autoja kehittäneen Drive.ain, minkä myötä Apple vahvisti autotiimiään kymmenillä tuotekehittäjille.\nApple Car Bob Mansfield John Giannandrea Project Titan\nApple ylensi tekoäly- ja Siri-pomonsa osaksi johtoryhmää21.12.2018\nRaportti: Apple-autoa kehitetään taas? Teslan sähköisistä voimalinjoista vastannut pomo siirtyi Applen palkkalistoi...31.3.2019\nLue seuraavaksi: Elisan 5G-verkko nyt näillä 60 paikkakunnalla – viimeisimpänä verkko avautui Savonlinnassa


V2.fi | Arvostelu | Kohtalon valvojat\nGenre: Fantasia, Trilleri\n10.03.2011 klo 11.00 | Luettu: 10468 kertaa | Teksti: Jari Tapani Peltonen\nIhmeellinen on elämä käveli kaupungilla. Paholaisen asianajaja, Dark City, The Matrix, Evan taivaanlahja ja Jumper raiskasivat hänet. Yhdeksän kuukautta myöhemmin syntyi Kohtalon valvojat (The Adjustment Bureau). Traumoistaan huolimatta, hömppäsatu kasvatti lapsensa rakkaudella.\nDavid (Matt Damon) on nuori poliitikko. Jos häntä kutsuttaisiin Luojan lahjaksi kuolevaisille, hän nauraisi. Kyllä hymy hyytyy. Maailmaa hallitsee kaikkivoipa "Puheenjohtaja". Hän on päättänyt miten hommat hoidetaan. Davidista on tuleva jotakin suurta - ehkä jopa kuningas David -, kunhan hän ei poikkea kohtalon polulta. Polussa on bugi. David rakastuu ensisilmäyksellä räväkkään tanssijattareen (Emily Blunt). Nainen inspiroi ja täydentää häntä ja saa hänet tuntemaan rauhaa. Tämä on tervettä, mutta ei sitä, mitä kohtalon kirjassa lukee. "Puheenjohtajan" kätyrit eli "kohtalon valvojat" koettavat korjata tilanteen tekemällä pientä taktista jäynää.\nPeriaatteessa kyseessä on klassinen satu puhtaasta rakkaudesta ja henkimaailman johdatuksesta. Kun David kysyy, ovatko valvojat enkeleitä, vastaus on lähes myöntävä. Katsoja saa tulkita, että tämä on sci-fiä, mutta onnea yritykselle. Tarina ei ole mutkikas. Jo alussa kerrotaan se, mikä tässä arvostelussa, eikä lopussa laserpyssyillä alieneita ammuskella. Toki leffa on sci-fihenkinen. Ja tämähän se kummaa onkin. Tunnelma on sellainen ja asiat muotoillaan siten, että valvojat saattavat olla mitä vain. Varsinaiset faktat viittaavat tiettyyn suuntaan: esimerkiksi valvojien voimat ovat rajoitetut, koska "Puheenjohtaja" tahtoo niitä rajoittaa. Miksi tehdä verrattain harmitonta enkelihömppää ilman niitä lämpimiä väreitä, joita viralliset enkelit ovat monelle vanhalle elokuvalle antaneet?\nValvojat pukeutuvat, neuvovat ja komentelevat kuin isoisät. Jyrkistäkin uhkauksista huolimatta David panee hanttiin. Rakastavaiset eivät muuta keskenään tee, kuin rakastuvat yhä syvemmin: valvojilla on kiire estää pusutkin, jottei suhteen sielukkuus ylittäisi kriittistä pistettä. Damon ja Blunt pelaavat mainiosti yhteen. Kaikki olisi anteeksi annettavissa, jos romanssiin panostettaisiin enemmän. Tämä ei ole toimintaelokuva, mutta ideaelokuva, ja idea on käytännössä se, että yli puolet elokuvasta on romanttisen komedian loppuhuipennusta. Rakastavaisilla on ongelmansa, mutta ehkä kaikki korjaantuu, jos "lentokentälle ehditään viime tingassa".\nKohtalon ja vapaan tahdon käsitteitä käsitellään hitusen enemmän, kuin uskontoa ja politiikkaa. Uskontoa ja politiikkaa käsitellään... sanoilla enkeli ja senaattori. Syvällisten merkitysten tonkiminen rivien välistä ei välttämättä ole terveellistä, mutta mielenkiintoista se on. Eräs "kohtalon valvoja" on hyvä jätkä. Hän kyseenalaistaa "järjestelmän" - vähän niin kuin enkeli nimeltä Saatana? Puolivälissä mietin, toimiiko pätkä vertauskuvana kielletystä rakkaudesta, mutta ei, leffa torpedoi itsensä hellyyttävästi joka käänteessä. Rakkauskin esitetään nyrjähtäneessä valossa kaiken huomioiden. Tahtoi tätä analysoida miten vain, karkkien sijaan kannattaa ostaa Buranaa tai ilolientä.\nElokuvalla on sielu. Perustuubaan nähden tarina on omalaatuinen. Mustavalkoiset hahmot ja toimintakohtaukset loistavat poissaolollaan. Viihdyn kyllä, kun toteutus on asiallista ja yritys vilpitöntä, vaikka viihtyisinkin toisinaan lähinnä koska törttöily naurattaa. Kohtalon valvojat on rohkea elokuva, joka ei järkeä ja logiikkaa niinkään tarvitsisi, kuin vielä lisää rohkeutta. Tähän todellisuuteen ja tunnelmaan ja tarinaan istuisivat saumattomasti Morgan Freemanin näyttelemä Jumala (Evan taivaanlahja) ja Al Pacinon tulkitsema Saatana (Paholaisen asianajaja).\nPacino karjuu: "Ja kun hypit yhdeltä jalalta toiselle, mitä hän tekee? Hän nauraa. Hän nauraa sairaan, vittumaisen perseensä puhki! Hän on tiukkapipo! Hän on sadisti! Hän on poissaoleva isännöitsijä! Palvoisinko moista? En koskaan!"\nFreeman nokittaa: "Annahan kun kysyn jotakin. Jos joku rukoilee rohkeutta, antaako Jumala hänelle rohkeutta, vai antaako Hän hänelle tilaisuuksia olla rohkea?"\nJo se, että nuo hahmot ja repliikit istuisivat elokuvaan, on saavutus korkealentoisuuden saralla, vaikkei repliikkejä kuullakaan. Kohtalo on runollinen aihe. Lupa vetää överiksi eeppisen typerällä tavalla on annettu. Kohtalon valvojat valitsee kivan ja harmittoman polun ja kaikesta hölmöstä huolimatta kutittelee joitakin hämäriä tunnetason totuuksia.\n< Gnomeo & Julia...\tSovinto... >\n10.03.2011 klo 13.52\nEmily Blunt on aika hawt.\n10.03.2011 klo 15.36\nKazaam! kun oli surkea leffa.


Pienten ilmanpaineen vaihtelujen kanssa voi pläträtä niin maan perusteellisesti - Yrttimaan aikakirja - Vuodatus.net\nJukka Laaksonen: Äänityön kivijalka.\nTäytyy myöntää, että minulla on ollut jonninmoisia orientoitumisongelmia Kotistudio-kirjan uuden laitoksen (eli Kotistudion paluun) työstämisen aloittamiseen. Minusta on tuntunut siltä että olen oman amatöörimäisen sanani aiheesta sanonut, nyt olisi jonkun muun vuoro tarttua aiheeseen. Kotistudio-kirja sentään on myynyt melkoisen hyvin: luulisi että teemaan olisi näiden vuosien aikana tarttunut edes joku, joka oikeasti tietää asioista jotakin?\nEi muuten ole. IT Press on julkaissut Tapani Lahtisen kirjoittaman kirjan PC-kotistudio, mutta siihen se melkein jääkin. Riffi-lehden kustantamo on puolestaan tuottanut useammankin jossain määrin ammatillisempaan äänenkäsittelyyn suunnatun teoksen, jotka kyntävät omaa sarkaansa, jolle minulla ei ole mitään rahkeita edes yrittää tunkea (vaikka Kotistudio on mainittukin kirjavinkkinä ainakin joissakin netistä löytyvissä elokuvaäänityksen oppimateriaaleissa).\nÄänityön kivijalka kuuluu juuri tähän kategoriaan. Se on äänen ja äänenkäsittelyn perusteiden oppikirja ja hakuteos – harvinaisen mukavalukuinen, värikäs ja selkeä sellaiseksi, tosin. Laaksonen käy äänen fysiikkaa ja äänentallennuksen tekniikkaa läpi huolellisesti ja analyyttisesti. Se sopii lukijana mainiosti minulle, entiselle fysiikanopiskelijalle. Välissä on mukavasti historiallisia anekdootteja sekä keventämässä että selittämässä, miksi ihmeessä äänialan standardien joukossa on joitakin näennäisesti täysin käsittämättömiä valintoja. (Televisiokuvan aikakoodistandardina 29,97 ruutua sekunnissa??? Tästä ei voi syyttää edes monien muiden kummallisuuksien takana ollutta ensimmäistä sähköisen äänenkäsittelyn laajalle levinnyttä sovellusta, puhelinta.)\nKotistudion ideana oli välittää ennen kaikkea kokeilunhaluista, kuvia kumartamatonta asennetta ja ajatusta, että halvoillakin laitteilla voi saada aikaan hyvää jälkeä, kun vain käyttää mielikuvitusta ja tolkkua – ja kokeilee paljon eri vaihtoehtoja. Äänityön kivijalka ei edes hipaise musiikkiäänityksen psykologisia tai ryhmädynaamisia puolia, joiden suhteen taannoinen Behind the Glass on vankka perusteos. Laaksonen ei käsittele äänitteen tekemistä prosessina (esituotanto/äänitys/miksaus/masterointi erilaisine muunnelmineen), vaan keskittyy tekniikkaan ja siihen, mitä sillä voidaan äänelle tehdä. Tässä suhteessa se on erinomainen oppikirja, ja saa aikanaan vankanlämpimiä suosituksia Kotistudion paluun "Lisää lukemista" -osiossa.\nMutta ei Äänityön kivijalka kelpaa sekään minkäänlaiseksi tekosyyksi olla tekemättä Kotistudion paluuta. Pahus.\nLähettänyt: yrttimaa - 14.8.2008 klo 10.26


Steinar BOR kaura kemiallisesti peitattu 800 kg | Viljan Kasvuohjelma | Kasvuohjelmat | hankkija.fi\nEläinten hoito- ja ruokintatarvikkeetKasvuohjelmatKasviravinteet ja kalkitSiemenetKasvinsuojeluaineetTuholaisten torjunta-aineetNurmen ja viljanviljelytarvikkeetTäsmäviljelyAmmattipuutarhaviljelyViljakauppaLuomuMetsäVerkkokauppaRahoitusPolttoaineetVoiteluaineetMatkatAjankohtaista\nAjankohtaista Viljan KasvuohjelmassaViljan KasvuohjelmaHavaintokaistat 2018Kasvuohjelmatilaisuuksien 2020 esityksetHavaintokaistat 2017Ajankohtaista Viljan Kasvuohjelmassa\nSteinar BOR kaura kemiallisesti peitattu 800 kg\nHuippusato lujassa korressa\nMelko myöhäisiin kauroihin lukeutuva Steinar on markkinoiden lujakortisin lajike. Satoisuudessaan se päihittää lähes kaikki muut kaurat, mukaan lukien myöhäisemmät lajikkeet. Steinarin laatuetuna on ison jyvän lisäksi muita myöhäisiä kauroja alhaisempi kuoripitoisuus. Se soveltuu erittäin hyvin elintarviketeollisuuden raaka-aineeksi ja vientikauraksi sekä myös rehukäyttöön.\n•\tMarkkinoiden lujakortisin ja melko myöhäinen lajike\n•\tSatokilpailujen menestyjä, alhainen kuoripitoisuus\n•\tOivallinen mylly- ja rehuteollisuuteen\nSteinar on lyhyemmästä kasvuajastaan huolimatta yhtä satoisa lajike kuin Belinda. Steinar on menestynyt hyvin eteläisen Suomen kasvuoloissa, ja lyhyemmän kasvuaikansa ansiosta muita myöhäisiä lajikkeita paremmin III-viljelyvyöhykkeellä.\nSteinarin sadon laatu on hyvä. Jyvä on valkokuorinen ja iso. Sen hehtolitrapaino ja valkuaispitoisuus ovat samaa tasoa kuin Belindalla. Jyvän kuoripitoisuus on alhaisempi kuin Belindalla.\nViljelysuositus ja maalaji:\nSuositellaan vyöhykkeille I, II,III. Steinar soveltuu viljelyyn kaikille maalajeille. Lujakortisuutensa ansiosta Steinar on menestynyt multamailla erittäin hyvin. Hyvin rehevissä kasvustoissa kasvunsääteen käyttö varmistaa hyvälaatuisen sadon.\nSteinar on melko myöhäinen lajike, mutta silti selvästi aikaisempi kuin Belinda. Kasvuaikaero Steinarin ja Belindan välillä on kokeissa ollut yli kolme päivää ja tuleentumiseen tarvittava lämpösumma on Steinarilla noin 30 oC:tta pienempi kuin Belindalla.\nSteinarin korrenlujuus on omaa luokkaansa. Se on selkeästi muita melko myöhäisiä tai myöhäisiä kauroja lujakortisempi. Hieman pidemmän kortensa ansiosta Steinar kuitenkin sietää kuivuutta lyhytkortisia lajikkeita paremmin.\nYhtenäisissä oloissa tehtyjen havaintojen perusteella Steinarin lehtilaikun kestävyys on hyvä. Siemenen peittaus ja tautientorjunta ovat tarpeen, jos kauraa viljellään yksipuolisesti ja etenkin suorakylvössä.\nViljaseos puhdas Hankkijan Täyttävä 800 kg\nSteinar-kauran sato ylitti kovat odotukset\nKotoiset rehut ja viljan laadun merkitys


Lasimaailmaa 2: Kuusi kynttilätuikku\nLähettänyt leenuliini klo lauantaina, syyskuuta 15, 2012\nAnneli 16. syyskuuta 2012 klo 4.59\nOn sinulla kauniita tuikkuja. Ja tuotakaan en muista koskaan nähneeni. Tunnen itseni ihan tietämättömäksi :))\nleenuliini 16. syyskuuta 2012 klo 9.04\nKiitos Anneli! Älä turhaan tunne tuollaisia tunteita, ainakaan tässä asiassa. Itsekin vasta lähiaikoina näihin oikein ajatuksella tutustunut ja koko ajan opin lisää.\nTosi kiva, että jaksat käydä täälläkin kommentoimassa!\nPiri 17. syyskuuta 2012 klo 8.56\nMinun kuusituikkuni on hieman korkeampi (7 cm).\nKiva, että olet perustanut uuden blogin, kun vanhasta ei ollut enää kuvattomana mihinkän.\nleenuliini 17. syyskuuta 2012 klo 15.41\nHei Piri! Juu, kyllä tuli aiheelliseksi perustaa tämä uusi, kun ei oikein löytynyt motivaatiota päivittää kuvia uudestaan. Sekin hyvä puoli tässä on, että nyt kun tavarat vähän siirtyvät eri paikkoihin, tulee kaikki varmasti kuvattuakin.