VR Groupin uudeksi toimitusjohtajaksi Lauri Sipponen | Uutissuomalainen | Länsi-Uusimaa\nEtusivu » Uutissuomalainen 1.7.2021 9:21\nVR Groupin uudeksi toimitusjohtajaksi Lauri Sipponen\nVR:n uuden toimitusjohtajan etsintä alkoi maaliskuussa. Vesa Moilanen / LEHTIKUVA\nVR Groupin uudeksi toimitusjohtajaksi on nimitetty Lauri Sipponen, joka toimii tällä hetkellä hallitusammattilaisena. Aikaisemmin hän on ollut Lidl Suomessa eri johto- ja kehittämistehtävissä lähes 20 vuoden ajan, viimeksi toimitusjohtajana vuodet 2010–19.\n– Olen iloinen, että saamme erittäin kokeneen ja ammattitaitoisen liiketoimintajohtajan kehittämään VR Groupia liikkumisen, logistiikan ja kunnossapidon vastuullisena palveluyrityksenä, sanoi VR Groupin hallituksen puheenjohtaja Kjell Forsén tiedotteessa.\n– Valinnassa painottui kokemus liiketoiminnan kehittämisestä strategian mukaisesti vastuullisesti ja yhdessä henkilöstön kanssa.\nSipponen sanoi odottavansa innolla mahdollisuutta päästä mukaan kehittämään kestäviä liikenneratkaisuja Suomessa ja lähialueilla.\n– VR:n menestystekijät ovat mitä suurimmassa määrin asiakaspalvelua. Konsernin henkilökunnasta minulla on positiivisia kokemuksia kuluttaja-asiakkaana ja samoin logistiikkapalveluista yritysasiakkaana. Koen erittäin mieluisana päästä mukaan tähän taitavaan joukkoon, Sipponen sanoi.\nVR:n uuden toimitusjohtajan etsintä alkoi maaliskuussa, kun Rolf Jansson irtisanoutui siirtyäkseen Aspon toimitusjohtajaksi.\nToimitusjohtaja- & pääjohtajamuutos\nLohjan kaupunginjohtaja Mika Sivulan seuraajavalinnan askelmerkit hahmottuvat, sijaisesta päätös jo lähiviikkoina – uuden kaupunginjohtajan nimi selvillä maalis-huhtikuussa\nRaaseporin kaupunkipyöräkokeilu onnistui: Nyt kaupunkipyöräjärjestelmä kilpailutetaan kolmeksi vuodeksi\nJättiyllätys! Lohjan kaupunginjohtaja Mika Sivula irtisanoutuu virastaan – Näin Keskon Etelä-Suomen aluejohtajaksi siirtyvä Sivula kommentoi yllätysratkaisunsa syitä\nNuoret moottoripyöräilijät kaahasivat poliisia pakoon Raaseporissa – video kaahailusta levisi somessa\n500 euroa kivusta ja särystä, 600 euroa henkisestä kärsimyksestä – lohjalaismies pahoinpiteli puolisoaan vuosia\nLohjan Menneen ajan joulumarkkinat tulevat jälleen - myyjiä ilmoittautunut jo 130


Hallituspuolueiden pitäisi hävetä - Savon Sanomat\nKreikan pakolaisleirien lasten auttamisella on kiire. Sisäministeri Maria Ohisalon (vihr.) ehdotus perheettömien alaikäisten turvapaikanhakijoiden tuomisesta Suomeen Kreikan pakolaisleireiltä yllätti hallituskumppani keskustan. Pääministeri Sanna Marin (sd.) sanoi eduskunnassa, että hallituksen pitää ensin keskustella siitä, otetaanko lapsia Suomeen ylipäätään.\nKreikan pakolaisleireillä on noin 5 000 ilman perhettään olevaa alaikäistä turvapaikanhakijaa. Lapset leikkivät roskien keskellä ja nukkuvat yöt kylmissä teltoissa. Kelvolliset asuintilat, puhdas vesi ja pääsy perustarpeiden pariin puuttuvat. Terveydenhuoltoa, koulutusta ja hygieniaa ei ole. Taudit leviävät, ruokaa ja vettä saadakseen pitää seistä jonossa jatkuvasti. Tilanne pahenee päivä päivältä.\nSuomi on ratifioinut YK:n lapsen oikeuksien sopimuksen, joka on lapsia koskeva ihmisoikeussopimus. Hallituksessa on tiettävästi viime syksystä lähtien keskusteltu Kreikan alaikäisistä turvapaikanhakijoista ja heistä pienen osan tuomisesta Suomeen. Lopulliset päätökset antavat odottaa itseään. Greta Thunbergiä lainaten hallituspuolueiden pitäisi hävetä.\nKreikka ja Suomi ovat EU:n ulkorajamaita. On kohtuutonta, jos EU ei pääse taakanjaosta sopimukseen, vaan taakka jätetään yksin Kreikan kannettavaksi. Suomen pitäisi näyttää muille EU-maille esimerkkiä solidaarisuudesta, sillä saatamme joskus olla Kreikan kaltaisessa tilanteessa.


> Pohjois-Amerikka > Yhdysvallat > Whittier > Smoky Mountain Country Club Smoky Mountain Country Club Smoky Mountain Country Club >\nOsoite: 1300 Conleys Creek Rd`, nc\nSijaintina on 6280 Ela Rd, luoteis-Whittier, ja etäisyys keskustasta autolla vain 5 minuuttia.Perhe-tyylinen Carriage Inn-hotelli on varustettu kaikilla mukavuuksilla, joihin kuuluvat esimerkiksi: IlmLue lisääainen pysäköinti.Golfkentän lähellä on mukava lisä hotellin palveluihin. Hotellissa on uima-allas, jossa voit virkistäytyä. Hotelli kuuluu SC-ketjuun. Käytännön tietoa:Hotellissa on ilmainen pysäköinti.Piilota teksti\nKeskus-Bryson City on helposti saavutettavissasi, sillä matka vie jalan vain 18 minuuttia. Osoitteessa 82 Songbird Forest Road sijaitseva hotelli on ihanteellinen tukikohta, kun haluat nauttia kaikistLue lisääa kaupungin antimista, viivyitpä sitten vain muutaman päivän tai kauemmin. Hotellissa on 59 huonetta tyypistä Room kategoriaan Suite Non Smoking Queen. Microtel Inn and Suites Bryson City -hotellin edullisin huonehinta on 50 euroa.Budjetti-tyylinen Microtel Inn and Suites Bryson City-hotelli on varustettu kaikilla mukavuuksilla, joihin kuuluvat esimerkiksi: Business-keskus.Hotelli kuuluu Microtel Inns & Suites-ketjuun. Piilota teksti\nEtäisyys keskustasta jalan on 17 minuuttia, ja hotellin sijainti on 500 Veterans Blvd, kaakkois-Bryson City, mikä sopii loistavasti kaupungin ja sen ympäristön tutkimiseen.Sleep Inn tarjoaa monipuolisLue lisääen huonevalikoiman Standard 2 Queens Non Smoking-tyypistä Standard King Smoking 2nd floor -tyyppiin. Huoneiden lukumäärä on 20, ja hinnat alkavat summasta 66 euroa.Budjetti-tyylinen Sleep Inn kuuluu kaksi tähteä-kategoriaan, ja se on varustettu kaikilla mukavuuksilla: n.a..Piilota teksti\nEtäisyys keskustasta jalan on 13 minuuttia, ja hotellin sijainti on 580 NANTAHALA CABINS LANE BRYSON CITY NC US 28713, kaakkois-Bryson City, mikä sopii loistavasti kaupungin ja sen ympäristön tutkimisLue lisääeen.Budjetti-tyylinen NANTAHALA CABINS-hotelli on varustettu kaikilla mukavuuksilla, joihin kuuluvat esimerkiksi: n.a..Piilota teksti\nSijaintina on 500 Veterans Boulevard, kaakkois-Bryson City, ja etäisyys keskustasta jalan vain 14 minuuttia.50 huoneella varustetun Sleep Inn - Bryson City-hotellin huoneiden lähtöhinta on 70 euroa, jLue lisääa voit valita kaikista eri huonekategorioista (Room-2 Queen Beds No Smoking Free High-Speed Wireless 2Nd Floor).Kaksi tähteä -kategoriaan kuuluvan budjetti-tyylisen hotellin sijaintina on Bryson City. Hotelli tarjoaa käyttöösi useita eri palveluja, joihin kuuluvat mm. Business-keskus, Ilmainen pysäköinti . Kun haluat rentoutua, hotellin ulkouima-allas on käytössäsi.Golfkentän lähellä on mukava lisä hotellin palveluihin. Hotelli kuuluu Sleep Inn-ketjuun. Hotelli tarjoaa käyttöösi laajakaista-Internetin.Muuta hyödyllistä tietoa:Hotellissa on ilmainen pysäköinti.Piilota teksti


Joustavat ja reilut reitit kohti korkeakouluopintoja – IRINA TUOKKO\nesittäjältä irinatuokko.In Yleinen.Jätä kommentti artikkeliin Joustavat ja reilut reitit kohti korkeakouluopintoja\nKävin viikonloppuna hyvän keskustelun nuorten abiturienttien kanssa.\nHe sanoivat suorat sanat siitä, kuinka stressaavaa ja ärsyttävää on, että lukion ylioppilaskirjoitusten painoarvo kasvaa korkeakouluhauissa.\nNuoret nostivat esille myös kuluneella Sipilän hallituskaudella säädetyt ensikertalaiskiintiöt korkeakouluihin.\nYksi nuori sanoi suoraan, että luultavasti hänkin tulee viettämään välivuoden ensikertalaiskiintiöiden takia, sillä ei halua valita toiseksi parasta vaihtoehtoa heikentäen mahdollisuuksiaan päästä ensisijaiseen hakukohteeseensa.\nPysähdyin pohtimaan omia ylioppilaskirjoituksiani ja mietin, kuinka ylioppilaskirjoitusten painoarvon kasvu korkeakouluvalinnoissa olisi voinut pysäyttää ainakin minun matkani yliopistoon.\nOma isäni sai aivoinfarktin keväänä, jolloin minulla oli ensimmäiset kirjoitukset edessä.\nLukemisen sijaan ravasin vierailemassa sairaalassa isäni luona viikkoja. Hän ei pystynyt puhumaan, ei syömään, eikä kävelemään. Hän taisteli hengestään.\nMitä, jos kaikki opiskeluiden eteen tekemäni työ olisi valunut tuohon kevääseen ja yhdet ainoat kirjoitukset olisivat ohjanneet merkittävästi mahdollisuuksiani korkeakouluttautua?\nTulevalla hallituskaudella korkeakoulujen autonomiaa opiskelijavalinnasta päätettäessä tulee vahvistaa ja vaatimukset ensikertalaiskiintiöstä sekä ylioppilastutkinnon perusteella valittavien kiintiöstä tulee poistaa.\nYlioppilastutkinnon painotus opiskelijavalinnassa ajaa lukio-opiskelijat putkitutkintoihin siirtäen stressiä yhä vain nuoremmalle iälle. Yhden kevään kirjoitukset eivät voi olla kohtalokkaasti määrittävä tekijä siinä, onko sinulla mahdollisuutta päästä opiskelemaan unelmiesi alaa korkeakouluun.\nElämme juuri nyt ja seuraavien vuosikymmenten aikana valtavaa työelämän murrosvaihetta. Suomalaisnuorten koulutustaso on käännettävä taas nousuun ja kymmenien tuhansien opiskelemaan haluavien seisottaminen korkeakoulun jonotuslistalla on saatava loppumaan.\nKoulutustason nostaminen ei toteudu valintakriteerejä hienosäätämällä, alanvaihtajia syyllistämällä tai maksullisuuden lisäämisellä, vaan vaatii nykyisten koulutusmäärien kriittistä tarkastelua ja useamman sisäänpääsyväylän luomista.\nOpiskelijavalintajärjestelmä ei saa aiheuttaa ylimääräistä kitkaa opintojen nivelvaiheisiin tai estää opiskelijoiden uudelleensuuntautumista.\nPääsykokeen tulee edelleen säilyä aidosti mahdollisena väylänä korkeakouluopintoihin, mutta soveltuville aloille voidaan opiskelijoita valita myös toisen asteen menestyksen perusteella. Tuplatestausta tulee välttää ja pääsykokeen tulee perustua ulkoluvun sijaan aineiston soveltamiseen sekä alalle soveltuvuuden varmistamiseen.\nMyös erillisvalinnan tulee olla korkeakouluille aidosti mahdollinen väylä ottaa sisään alaa vaihtavia tai muutoin jo aiemmin opiskelleita hakijoita, eikä sen tule vähentää päävalinnassa hyväksyttävien hakijoiden määrää.\nKannustetaan korkeakouluja kehittämään muualla hankitun osaamisen tunnistamista sekä muutoin helpottamaan siirtymiä korkeakoulujen sisällä ja niiden välillä. Erityisesti alemman ja ylemmän korkeakoulututkinnon välillä tulee pystyä siirtymään joustavasti koulutusohjelmasta toiseen.\nEdellinen Edellinen artikkeli: Oppimisen tuki on lapsen oikeus – laitetaan kolmiportainen tuki kuntoon!\nSeuraava Seuraava artikkeli: Kiitos, Keski-Suomi! Työ jatkuu vaalien jälkeenkin.


Satua: marraskuuta 2014\nHeti silmät avatessa väsyttää liikaa, auto jää jumiin auraamattomalle pihalle, vauva puklaa puoli sohvaa... No joo, kuva kertoo enemmän kuin tuhat sanaa.\nLähettänyt Satua klo 17.03 Ei kommentteja:\nPitäis laittaa itselle joku rajoitus noille facebookin nettikirppareille. Tulee tehtyä pikkasen liikaakin heräteostoksia. Ja kaikkein pahin on nyt uusin löytönä: Lastenvaatteiden nollahuutis-ryhmä. Tulee vietettyä ihan liikaa aikaa selatessa halpoja lyötöjä sieltä. Tässä viimeisen kuukauden "saalis".\nKun kuvassa alimpana vähän näkyvä samettipuku kotiutui, tajusin, että mullahan on jo yksi toppahaalaria ohuempi haalari kokoa 62cm...\nNettikirppistelyn lisäksi tulee käytyä välillä kiertämässä ihan noita fyysisiä kirppareita. Tai no täkäläinen valikoima kun on mitä on, niin sitä yhtä. Joonan puheterapia on loistava aika sille harrastukselle. Viime viikolla löytyi poikkeuksellisesti täytettä Joonan kaappiin.\nHuppari, kahdet uudet hanskat sekä vuorellinen sadeasu. Omasta mielestäni katsoin hyvin tuon sadeasun läpi, mutta tottahan sieltä kotona paljastui pieni pakkaus polvesta. Pahus. No tuskin haittaa käyttöä. On muutenkin ilmeisesti onnistunut vauvan ja Juuson seurassa katsomaan saman polven kahteen kertaan, koska tässä toisessa polvessa oli tuota kulumaa muutenkin vähän enemmän.


Korkeutta kerrostalon verran, läpimittaa 22 metriä ja tilavuutta 3 500 kuutiota – Uponor Infra toimitti maailman suurimman meriolosuhteisiin tarkoitetun muovirakenteen | Tekniikkatalous\nKorkeutta kerrostalon verran, läpimittaa 22 metriä ja tilavuutta 3 500 kuutiota – Uponor Infra toimitti maailman suurimman meriolosuhteisiin tarkoitetun muovirakenteen\nSofia Virtanen, 27.11.2019 12:58 |päivitetty 29.11.2019 15:02 InfraRakentaminenTeollisuus\nNorjalainen kalanviljelylaitos on ennätyssuuri muovirakenne merellä.\nFishglobe V5 -laitos nostettiin mereen ja hinattiin paikoilleen tämän vuoden heinäkuussa. Ensimmäiset 250 000 lohenpoikasta on siirretty laitokseen äskettäin.\nLounais-Norjaan Stavangeriin toimitettu kalanviljelylaitos Fishglobe V5 on maailman suurin meriolosuhteisiin koskaan suunniteltu PE-muovirakenne. Uraauurtavan laitoksen materiaalitoimituksista ja rakentamisesta vastasi Uponor Infra.\nUponor Infran vientipäällikkö Kari Karjalainen sanoo Uponorin tiedotteessa, että hanke on ollut maailmanlaajuisesti ainutlaatuinen.\n”Tämän kokoista meriolosuhteisiin suunniteltua PE-muovistruktuuria ei ole aiemmin rakennettu missään”, hän kertoo.\nKarjalainen uskoo, että Fishglobe tulee mullistamaan paitsi meressä tapahtuvan kalanviljelyn, myös muiden meriolosuhteisiin tarkoitettujen muovirakenteiden tulevaisuuden.\n”Tämä tuo aivan uudenlaisia mahdollisuuksia rakentaa muovista erilaisia merelle tarkoitettuja, suurikokoisia sovelluksia. Muovin edut ovat kiistattomia – se on kestävä materiaali, jonka elinikä on yli sata vuotta. Materiaalin joustavuuden ansiosta siihen ei tule rikkoutumiseen johtavia säröjä, eikä siinä myöskään ole riskiä esimerkiksi korroosiolle”, Karjalainen sanoo.\nUponor tuo markkinoille vedenvalvontayksikön, jolla voi tarkkailla kulutusmääriä – ”Euroopan vesihukka on lähestymässä kriittistä tasoa"\nMateriaaleiltaan kalliimpi kasetti nopeuttaa putkiremppaa: säästöä jopa 100 000 euroa – mutta vain jos kaikki menee putkeen\nMarraskuussa 2019 käyttöön otettu Fishglobe V5 on suljettu, täysin automaattisesti toimiva kalanviljelylaitos. Toiminnasta huolehtiva tekniikka ja integroitu ruokasyöttöyksikkö on sijoitettu laitoksen yläosaan. Kelluvan laitoksen kauttaaltaan umpinainen rakenne varmistaa, etteivät aallot pääse tuomaan laitoksen sisään esimerkiksi lohitäitä tai muita loisia. Umpinainen rakenne estää myös kaloja karkaamasta luontoon.\nYhtiö halusi laitoksen materiaaliksi PE100-muovin, mutta haasteena oli löytää riittävän vahva rakenne, joka kestäisi 200 000 kiloa painavan, 18 metriä korkean rakennelman massiivisen koon ja Norjanmeren rankat olosuhteet. Epäilijöitäkin riitti – Fishgloben perustaja ja tuotekehitystä johtava Arne Berg on kertonut, ettei yksikään hänen tapaamansa insinööri aluksi uskonut, että laitos olisi mahdollista rakentaa PE-muovista.\nUponorin kehittämät kerrosrakenteisesta PE-profiilista valmistetut paneelit ja putket voidaan mitoittaa ja varustella yksilöllisesti useisiin eri käyttötarkoituksiin, esimerkiksi säiliöiksi, pohjalaatoiksi, tukirakenteiksi, pumppaamorakennuksiksi ja merellä tarvittaviksi kelluviksi rakenteiksi. Niistä on viime vuosina kehitetty lukuisia uusia tuotteita ja rakenteita.\nYhtä vahvaa ja suurikokoista paneelia kuin Fishglobea varten Uponor Infra ei ollut aiemmin valmistanut. Yhtiö valmisti laitoksen loimeen tarvittavat, jopa 3 x 8 metrin kokoiset paneelit sekä keskiputkeksi asennetun, sisähalkaisijaltaan kolmemetrisen putken Vaasan tehtaallaan.\nKuusi syöttöputkea, jotka toimivat myös laitoksen tukirakenteina, ovat 1 100-millistä PE-paineputkea. Syöttöputket kuljettavat laitoksen sisään merivettä, joka poistetaan myöhemmin puhdistettuna takaisin mereen järjestelmän keskiputken kautta.\nNiin suunnittelu-, valmistus- kuin rakennusprosessikin on Karjalaisen mukaan ollut äärimmäisen vaativa. Paneelit ja putket toimitettiin Lounais-Norjaan joulukuussa 2018, jonka jälkeen rakennustyöt alkoivat.\nVuoden 2020 aikana Lysefjordiin on tarkoitus toimittaa vielä kaksi samankokoista kalankasvatuslaitosta. Suunnittelutyö on jo alkanut ja profiilien ja paneelien valmistuskin päästäneen aloittamaan pian.


Rinkkaputki - Hetta-Pallas, osa 6: Salomon selätys\nJulkaistu 3.7.2016 20.2.2018 kirjoittanut Anne Sulander\nKuten edellisessä osassa kerroin, marssimme Hannukurusta Suaskurun kodalle meni vielä jotenkuten, tuuli kovaa ja jonkun verran tihuutti lunta, mutta selvisimme melko kuivin nahoin kodalle asti. Lounaan jälkeen, juteltuamme kodalla parin muun retkiseurueen kanssa, lähdimme eteenpäin, sillä vaikka tilanne näytti kehnolta, olimme jo ylittäneet Suastunturin ja näin ollen olimme taas päivämatkan puolessavälissä. Nammalakurun autiotuvalla tiesimme odottavan kuivaushuoneen vaatteille sekä muutaman meidän edellä tarpovan lämmittämän tuvan.\nLähdimme ylittämään Lumikeron tunturia. Tuuli yltyi, lumisade yltyi, maahan alkoi kertyä kinosta. Itsestäni tuntui turvalliselta laittaa vaelluskenkää toisen eteen ja olin hyvin suojassa uusien retkeilyvaatteitteni alla, mutta olin huolissani siitä, miten muut seurueessa jakselevat ja olivatko he peloissaan sään hurjuudesta. Heikillä oli samat kamppeet kuin minulla ja hän näyttikin peukkua välillä ja virnuili kuin hullu. Itsekin jouduin välillä pysähtymään, ettei tuuli paiskaisi minua nurin ja kaaduin yhden kerran, kun oikein kova puuska tarttui rinkkaani.\nBonuksena tähän hulluuteen oli se, ettei minulla ollut kunnollista pipoa eikä ollenkaan hanskoja. Käsissäni ei tosin kylmä ollut, sillä hupparini hihat ovat sopivasti pitkät ja vedin vuorotellen kummankin käden hihan sisään lämmittelemään, toisessa kädessä oli vaellussauva. Minulla on ihmeellisen hyvä ääreisverenkierto, käteni ovat aina lämpimät, muttei vara olisi tässä kohtaa venettä kaatanut. Hanskani olivat jääneet autoon lähtiessä. Kuulin tosin myöhemmin muilta, että lapaset ja sormikkaat olivat olleet litimärät ja vain pahentaneet tilannetta. Hiihtohanskoilla tai märkyyttä sietävillä rukkasilla ei ollut kukaan varustautunut. Minunkin hupparissani oli märät hihat Nammalakuruun päästyä, mutta pärjäsin kuitenkin. Pipon korvasi putkihuivi (siitä kiitos työnantajalle, ihan tavallisella mainoshuivilla kohti myrskyä!) ja hupparin huppu sekä myrskyhuppu takissani.\nJohtuneeko adrenaliinista, mutta kun kävelin askel kerrallaan myrskyssä, tunsin olevani vahvempi kuin olinkaan ja samalla tunsin kiitollisuutta vaatteistani, jotka toimivat kuin unelma. Kunnioitin myrskyn voimaa ja toivoin, ettei se enempää riepottaisi minua, mutta tässä vahvuudessa se ei voinut minulle mitään. En ollut paleltumisvaarassa eivätkä voimani loppuisi kesken tällä taipaleella. Todelliset riskit olivatkin lähinnä siinä, jos askel lipsahtaa ja nilkka nyrjähtää tai jotain muuta liikkumista hidastavaa tapahtuu. Tiedän, ettei kenenkään järkevän ihmisen tulisi olla tunturissa tuollaisella säällä, mutta niin me vain siellä olimme. Riskien todennäköisyyslaskenta rullasi päässäni, mutta nauroin ääneen, kun ajattelin:\nEikö mitään voi tehdä vain tavallisesti? Ekalle kevyelle kesävaelluksellekin tulee lumimyrsky.\nLumikeron huipulla ei paljon selfieitä otettu. Kun menimme ”suojaan” kivikasan tykö, huomasimme pyörteen pyörittävän lunta vielä naamankin suunnasta.\nPaliskuntien välisen poroaidan kohdalla oli pieni lasku ja siinä tuuli loppui täysin. Heitin rinkan maahan ja siivosin enimmät lumet sen olkaimista ja sivutaskuista, joita sadesuoja ei ollut onnistunut täysin suojaamaan. Tarkistimme kartasta vielä etäisyyden majapaikkaan ja söimme jokainen jotain pientä sekä joimme vettä. Tuossa kohtaa oli enää Vuontiskeron ylitys ja olisimme Montellin majalla, joka tosin ei enää kiinnostanut meitä yöpymismielessä kuultuamme Nammalakurun luksuksesta, kuivaushuoneesta ja vuonna 2013 rakennetusta tuvasta.\nLunta satoi vankasti, mutta onneksi tuuli koko ajan joko takaa tai sivusta, ei edestä. Edestä puhaltanut tuuli olisi tehnyt urakastamme mahdottoman. Pian poroaidan jälkeen näimme porojakin, jotka ilmeisesti eivät huomanneet meitä lumisateessa ja kovassa tuulessa.\nKun näimme Montellin majan, ryntäsimme sinne, mutta siellä pysähtyminen oli ainakin omalta kohdaltani pieni virhe, matkaa Nammalakuruun oli enää 1,2 kilometriä ja en ehtinyt enää saada kunnollista lämpöä vaatteitteni sisään. Montellin majan lämmössä nimittäin jää housujen tuulen vastaisessa ulkopinnassa alkoi sulaa ja sitoa itseensä lämpöä ja se aiheutti hetkellisen kylmyyden tunteen. Se meni ohi, kun pääsimme hetken päästä yöpaikkaamme.\nVältän sadevehkeitä viimeiseen asti, koska niitten sisällä tulee hiki ja sitten olen märkä sekä päältä että vaatteiden sisältä. 13,3 kilometriä retkeilyvaatteeni (Fjällräven Keb -takki ja -housut, joista kirjoitan teille lisää tietoa ja käyttökokemuksia lähiaikoina) ja merinovillaiset alusvaatteet pitivät märkyyden poissa iholta juuri ja juuri. Lumi oli tosin ihan lunta, tai lumen ja rännän välimallia, mutta sellaista ”vähän vaan märkää”. Jos matka olisi ollut pidempi, olisin vaihtanut Montellin majan kohdalla kuivat vaatteet välikerrokseen ja mukanani olleet sademaastohousut (kangas on kuin Goretex, mutta jokin kopio siitä) jalkaan, kuivattanut takin ja jatkanut matkaa. Tiesin kuitenkin, että matkaa on jäljellä enää 1,2 kilometriä, enää ei ollut huippuja ylitettävänä ja perillä odotti lämmin tupa ja kuivaushuone. Sadevaatteet olisin vastahakoisesti valinnut jo aamulla, jos olisi satanut vettä, mutta nyt satoi lunta.\nNammalakurussa kuoriuduimme vaatteistamme ja laitoimme ne kaikki kuivumaan kuivaushuoneeseen, joka tulikin melko täyteen. Tiesimme perässä tulevan vielä ison porukan, joten laitoimme kaminaan lisää puita ja toivoimme vaatteiden ehtivän kuivua ennen muiden saapumista. Kengät veimme suosiolla tupaan, että ne ehtisivät varmasti kuivua kunnolla ennen seuraavaa päivää. Ihanat kanssaretkeilijät olivat laittaneet tuvan lämpiämään ja pääsimme suoraan ruoanlaittoon. Tupa täyttyi iltasella kokonaan, kun vielä kaksi porukkaa seurasi meitä hetken päästä. Nammalakurussa on kuitenkin 20 paikkaa autiotuvan puolella, joten kaikki mahduimme nukkumaan, se kuinka hyvin, onkin sitten eri juttu. Korvatulpat ovat ystävät!\nReissu oli tällä kohtaa yli puolen välin, ja jo ikimuistoinen! Seuraava pätkä olikin reissun viimeinen, siitä lisää taas pian.\nVaelsimme Hetasta Pallakselle kesäkuun alussa 2016 reittiä Hetta-Sioskuru-Tappuri-Hannukuru-Nammalakuru-Pallas. Hetta-Pallas-vaelluksemme esitellään pieninä paloina noin kymmenessä osassa, joista tämä on kuudes. Välissä kerron myös retken valmisteluista ja varusteista. Kaikki osat löytyvät tunnisteen Hetta-Pallas alta täältä. Jos haluat tietää jostain tietystä kohteesta tai etapista enemmän, kysy, kommentoi tai laita viestiä!\nKaupallinen yhteistyö: Scandinavian Outdoor / Fjällräven Keb Curved -housut.\nKategoriatKamppeet ja info, Lappi AvainsanatHetta-Pallas, Lumikero, Montellin maja, myrsky, Nammalakuru, Pallas-Yllästunturin kansallispuisto, Salomon-myrsky, vaellus\n7 vastausta artikkeliin “Hetta-Pallas, osa 6: Salomon selätys”\nPaluuviite: Retkeilyvaatteet on mun aatteet – Rinkkaputki\nPaluuviite: Elämää ulkohousuissa – Rinkkaputki\nSeuraava artikkeliSeuraava Haltiassa hupsuttelemassa


Justin Bieber neuvoo prinssi Williamia kaljuuntumisen estämisessä | Viihde | Iltalehti.fi\nJustin Bieber neuvoo prinssi Williamia kaljuuntumisen estämisessä\nTorstai 26.7.2012 klo 14.25\nPop-tähti Justin Bieber neuvoo brittilehdessä, mitä prinssi Williamin kannattaisi tehdä hiustenlähdölleen.\nLaulaja Justin Bieber ei tahdo ymmärtää, miksi prinssi William ei tee hiustenlähdölleen mitään. (SPLASH/AOP)\nTeinitähti Justin Bieber kommentoi Ison-Britannian kruununperijän prinssi Williamin, Cambridgen herttuan hiustenlähtöä haastattelussaan brittiläisessä Rollacoaster-lehdessä.\n18-vuotiaalta Justinilta kysyttiin, mitä hän itse tekisi, jos hänen hiuksensa alkaisivat yllättäen harveta, kuten prinssi Williamilla.\n- Nykyisinhän on hoitokeinoja kaljuuntumisen ehkäisemiseksi. En tiedä, miksi hän ei vain hanki noita tuotteita, Justin kummastelee.\n- Tarvitsee vain ottaa lääkettä, kuten Propeciaa ja hiuksesi kasvavat takaisin. Eikö teillä ole sitä?\nPropecia on reseptilääke, joka auttaa miesten hiustenlähtöön.\nBrittimedioiden mukaan Prinssi Williamin tiedetään olevan hyvin huumorintajuinen hiustensa ohenemisesta ja hyväksyneen asian, minkä vuoksi hän ei myöskään koe tarvetta tehdä asialle mitään.\nJustin Bieber ei ole myöskään ensimmäinen amerikkalaistähti, joka prinssin hiuksia on kommentoinut. Viime vuonna näyttelijä Jennifer Aniston antoi oman mielipiteensä asiaan Capital FM -radiossa. Tosin hänen näkemyksensä oli päinvastainen.\n- Minusta hänen pitäisi vain antaa tapahtua, mitä sitten tapahtuukin. Jos hänet yhtäkkiä nähtäisiin tuuheahiuksisena hiussiirteen jälkeen, kaikkihan tietäisivät sen.\nLähteet:Daily Express, Chicago Tribune\n29. Miss Plus Size Niina Kuhta: ”Painoani ei ole koskaan ennen arvosteltu näin paljon”\n31. Seksiskandaalissa ryvettynyt mestarinyrkkeilijä palasi kehään komealla tyrmäysvoitolla: ”Haluan maailmanmestariksi tänä tai ensi vuonna!”\n48. Tampereelta viime vuonna kadonnut nainen löytyi kuolleena järvestä - ohikulkija havaitsi


Hyvän olon metsästäjät: 2013\nMinulla oli tänään puolenpäivän treenit sovittuna PT:n kanssa, whii. :) Halusin olla hyvässä terässä tällä kertaa, joten vähän jännitti etukäteen miten ehdin hoitaa ruoka-asiat niin että saan tankattua tarpeeksi ennen treenejä. Aamupäivä meni nimittäin enemmän tai vähemmän lasten tulevassa päiväkodissa tutustumassa eskariin... Onneksi sieltä pääsi sen verran ajoissa pois, että ehdin syödä ja polkaista alkulämpäksi salille.\nHalusin samalla uuden saliohjelman, Karo oli tehnyt sen valmiiksi tälle kerralle. Ei siis ollut minkäänlaista hajua, mitä mahdan joutua tekemään. Treeni alkoi maastavedolla, jota en ihan hirveästi ollut aiemmin tehnyt. Siis Pumpissa toki, mutta en isolla tangolla. Treeni oli edelleen tehty pudotussarjoilla, joissa toistojen määrä väheni sitä mukaa mitä painot nousivat. 20 kg tankoon laitettiin ensimmäisellä kierroksella 10 kg päätyihin, viimeisellä kierroksella yhteispaino taisi olla 50 tai 60 kg. Hitsi kun en muista mitä sinne lisättiin. X) Viimeisessä sarjassa suurin haaste oli se, että en meinannut saada tankoa pysymään käsissä ja oli pakko pitää pieniä taukoja. Se mokoma vaan lipsui! Eikä mulla tietenkään ollut hanskoja, saati sitten vetoremmejä joista olisi varmasti ollut apua.\nSeuraava iso haaste oli vatsatreeni, hoovereita sivukosketuksilla käsi-käsi-jalka-jalka, kolme kierrosta ja toistojen määrä nousi... Karo teki tämän rääkin solidaarisuudesta yhtä aikaa mun kanssa, ei ollut ihan helppoa meinaan. Jälkeenpäin kyllä mietin että en varmaan olisi huomannut vaikkei olisi tehnytkään, minulla on näköjään tapana keskittyä tiukkoihin sarjoihin niin täysin, etten näe tai kuule mitään muuta kuin ohjeet siitä mitä pitää tehdä. Tekniikan pitämisessä oli tekeminen ja ekalla kierroksella tuntui että just ja just jaksaa ne toistot mitä käskettiin tekniikan pettämättä ja tästä pitäisi vielä toistoja nostaa?? Mutta kyllä ne menivät. Kaivoin esille vanhan mantrani jonka lanseerasin itselleni alunperin kuopuksen synnytyksessä. "Ei tänne olla tultu nynnyilemään!" Raivolla loppuun asti. Tätä asennetta muuten tarvittiin ihan useamman kerran treenin aikana. ;)\nAsenne on hassu juttu. Juteltiin siinä tauoilla, että minullakin on liikunnan suhteen ollut asenne, että jos sen kanssa voi päästä vähän helpommalla niin mieluummin sitten mennään vähän helpommalla. Vasta viime vuosina olen huomannut että voin ylittää itseni ja miten upealta se tuntuu, kun löytää itsestään uusia ulottuvuuksia. Siinä mielessä joskus on haitallista jos todetaan että "ei tarvitse tehdä kuin 10 toistoa", teen tasan ne kymmenen ja siinä se, vaikka olisi ollut paukkuja enempäänkin. On vaatinut ihan kunnollista päänsisäistä työstöä, että saan itseni olemaan luovuttamatta liian aikaisin.\nTämä oli koko kropan treeni, ihan siksi koska suurimmaksi osaksi käyn kuitenkin ryhmäliikuntatunneilla ja pumpissa. Viime aikojen motivaatio salikäynteihin ei ole oikein riittänyt että kaksijakoinen ohjelma olisi kannattanut. Treeni sisälsi jalkoja prässissä kunnon painoilla ja askelkyykkyjä smithissä, jäätävän karmean olkapääsarjan ja ojentajia ja hauiksia, rintaa ja selkääkin sopivasti. Penkissä sain kerrankin sarjat tuntumaan kunnolla ja menemään perille, kun tekniikka oli tarkistettu. Pukkarin puolelle hoippuessani tärisi koko nainen ja kotiin polkeminen oli melkoisen.. hapokasta etten sanoisi. :) Ans kattoo kävelenkö, tai nostanko mitään huomenna. :D\nIllalla hoidin venyttelyt siinä samalla kun kylvimme pihalle salaatteja. Luultavasti kuukauden päästä meidän ei enää tarvitse ostaa salaattia ennen lokakuuta...\nLähettänyt Marnie Koo klo 22.04\nTunnisteet: Kuntosali, PT\nToukokuu tuntuu olevan kaikenlaisten päivien kuukausi. Tunnetuimpia ovat tietysti äitienpäivä, kaatuneiden muistopäivä, helatorstai ja helluntai. Mutta näiden lisäksi eilen oli kansainvälinen kätilö-päivä, kansainvälinen sateenkaaripäivä ja naurupäivä. Toukokuusta löytyy myös lapsettomien päivä ja kansainvälinen tupakaton päivä.\nTänään on näköjään kansainvälinen Älä laihduta -päivä. Syömishäiriöliitto-SYLI kertoo päivästä seuraavaa:\nTodella kaunis, ja tarpeellinen ajatusmaailma tämän takana. :) Siksi minua kävi vähän nyppimään kun luin päivästä tehdyn lehtijutun, jonka otsikko oli "Laihduttaja! Tänään on lupa herkutella! Katso miksi." Äh? Tarkoittaako sitten oman itsensä ja kehonsa hyväksyminen ja kokonsa arvostaminen sitä, että saa lyödä läskiksi luvan kanssa? Älä laihduta-päivä edustaa minun maailmankatsomuksessani edelleen sitä, että itsestään pitää pitää huolta syömällä hyvin, liikkumalla, rentoutumalla ja nukkumalla, niin että sille herkuttelullekin on tilaa. Eli toisin sanoen sitä, että kunnioittaa itseään niin paljon, ettei kiduta itseään kaikenmaailman dieettirääkeillä, mutta pitää huolta itsestään ja sallii välillä vapauksiakin, eikä arvota itseään sen mukaan, mitä vaaka sanoo.\nHyvää Älä laihduta -päivää teille kaikille! Mitä ajatuksia tämä sinussa herättää?\nPs. Ehkä vähän ironista, että juuri tänään alkoi taas uusi Superdieetti-kierros. Oikein telkkarimainosten saattelemana.\nLähettänyt Marnie Koo klo 11.26\nTunnisteet: Rentoutuminen, Ruoka, Superdieetti, Yleistä, Ärrinmurrin\nMukavaa vappupäivän iltaa. :) Meidän vappu on sujunut hyvinkin rauhallisissa merkeissä, mitään kummempia suunnitelmia ei ollut, joten mitään kummempaa ei tehtykään. No ehkä vähän muisteltiin sitä, miten 15 vuotta sitten vietimme tuon miehentekeleen kanssa ensimmäistä vappua yhdessä, siitä asti on pidetty yhtä. :)\nYritin syödä illalla jäätelöä. Minulla oli sinnikäs seuralainen.\nVappuaatto aloitettiin kauppareissulla ja BodyPumpilla. Jotenkin tuntui, ettei Pumpissa meinannut kulkea millään, kauhean tahmaista menoa. Silti olo oli mainio ja varsin virkistynyt sen jälkeen. Tänään sen on sitten tuntenut vähän joka puolella. Jännä kyllä tämä nykyinen ohjelma, aiemmin ei lihaksiin särkenyt yhtään pumppi-tunnin jälkeen, tämän ohjelman kanssa jonkinlaisia tuntemuksia on ollut joka tunnin jälkeen.\nTänään näytti siltä, että upeasta ilmasta huolimatta mihinkään ei tule lähdettyä, minulla oli suorastaan surkea aamu, olin kiukkuinen ja väsynyt. Anopin lihapatojen, videovuokraamon ja hetken lepäilyn jälkeen keräsimme itsemme ja lähdimme kaivelemaan lasten polkupyörät varastosta. Esikoinen ei ole vielä lämmennyt apupyörien poisottamiselle, mutta niitä korotettiin nyt sen verran, että tasapainoa joutuu harjoittelemaan. Tehtiin pieni lenkki lähimaastossa ja jossain vaiheessa sitten keksin ehdottaa hirveää kyytiä polkevalle esikoiselle, että katsotaan kumpi menee kovempaa, sinä pyörällä vai äiti juosten.\nEihän sitä juoksua paljon tullut, mutta kivasti siinä sai sykettä ylöspäin ja ennen kaikkea mieltä ylöspäin. :) Lapsia nauratti kauheasti, loppujen lopuksi piti juosta vähän kummankin kanssa. Tästä innostuneena kaivoin kotona vielä XBOXin esille ja pelasin tunnin verran Your Shape-peliä. Se olikin yllättävän hauskaa, en ollut pelannut sitä varmaan vuoteen. Mätkin tiiliä, pumppasin palloja, pyörittelin hula-vannetta, hypin narua, tein core-harjoituksia ja treeniohjelmia käsille, enkä edes ehtinyt kuin raapaista pintaa. Pitää pelata tuota jatkossa vähän useammin, sillä saa hien pintaan ja monipuolisen treenin ihan omassa olkkarissa. Tässä pelistä vielä mainosvideo:\nTunnisteet: BodyPump, Rentoutuminen, Yleistä


Ilmoittautuminen syysleirille 2019\nTällä lomakkeella voit ilmoittautua Luonto-Liiton Uudenmaan piirin syysleireille, joita pidetään kaksi; Nuorille omansa ja lapsille omansa, molemmat Sierlan leirikeskuksessa. Sinulle on paikka leirillä vasta, kun olet saanut toimistosta vahvistusviestin. Vahvistamme leiri-ilmoittautumisia n. kerran viikossa, yleensä perjantaisin.\nTäytä tämä lomake yhdessä huoltajasi kanssa.\nHUOM! Ilmoittautuminen on sitova vasta, kun olemme ottaneet yhteyttä huoltajaan ja saaneet varmistuksen osallistumisesta. Kun ilmoittautuminen on varmistettu, voit jäädä rauhassa odottelemaan leirikirjettäsi. Se tulee sähköpostilla antamaasi osoitteeseen noin 2 viikkoa ennen leiriä. Kirjeessä on mukana tarkempia tietoja leiristä, varustelista, henkilötietolomake ja lasku. Henkilötietolomake ja kuitti maksetusta laskusta kerätään leirin alussa.\nMikäli sinulle heräsi kysymyksiä leiristä, otathan yhteyttä lup@luontoliitto.fi tai lup-lapset@luontoliitto.fi.\nVINKKI: Ennen kuin ilmoittaudut, voit liittyä Luonto-Liiton jäseneksi tästä linkistä: www.luontoliitto.fi/liity\nSäästät saman tien leirimaksussa ja saat Luonto-Liiton jäsenedut!\nOk, haluan jatkaa


Siirry mallin DROPS 185-33 alkuperäisohjeeseen.\nTagit: lemmikit, palmikko, puserot,\nDROPS Design: Malli u-838\njoka kokoon 150 g väriä 50, vihreä\nDROPS SUKKAPUIKOT (koko XS), PYÖRÖPUIKKO (40 cm, koot S ja M) NRO 4 tai käsialan mukaan.\nDROPS SUKKAPUIKOT JA PYÖRÖPUIKKO (40 cm) NRO 3 (joustinneuleeseen) tai käsialan mukaan.\nLaske kuinka usein kerroksella lisätään seuraavasti: Laske kerroksen silmukkaluku (esim. 80 silmukkaa) ja jaa tämä luku lisäysten määrän kanssa (esim. 32) = 2,5. Tässä esimerkissä tehdään 1 langankierto vuorotellen joka 2. ja joka 3.silmukan jälkeen. Seuraavalla kerroksella langankierto neulotaan kiertäen oikein, jottei työhön muodostuisi reikää.\nNeulotaan suljettuna neuleena sukkapuikoilla/pyöröpuikolla, pääntieltä alas etujalkoihin. Tämän jälkeen työ jaetaan etujalkoja varten ja selkä- ja mahakappale neulotaan tasona erikseen. Vartalon alaosa neulotaan suljettuna neuleena ja lopuksi neulotaan tasoneuletta alas kohti häntää. Lahkeet neulotaan suljettuna neuleena sukkapuikoilla.\nLuo 60-80-100 silmukkaa sukkapuikoille nro 3 Karisma-langalla. Neulo 4-5-6 cm joustinneuletta (= 2 silmukkaa oikein / 2 silmukkaa nurin) = kaksinkerroin taitettava kaulus. Vaihda lyhyeen pyöröpuikkoon nro 4 (vaihda koossa XS sukkapuikkoihin). Neulo 1 kerros oikein ja lisää tasavälein 16-32-54 silmukkaa (lue LISÄYSVINKKI) = 76-112-154 silmukkaa.\nNeulo mallineuletta piirroksen A.2 mukaisesti (= 4 silmukkaa), 2 silmukkaa nurin, A.2 (= 4 silmukkaa), 3 silmukkaa nurin, A.3 (= 14 silmukkaa), A.2 (= 4 silmukkaa), A.1 (= 24 silmukkaa keskellä päällä selässä), A.2 (= 4 silmukkaa), A.3 (= 14 silmukkaa) ja 3 silmukkaa nurin. Jatka mallineuletta tähän tapaan. TARKISTA NEULETIHEYS! Kun työn pituus on 8 cm, päätä silmukat etujalkoja varten otsikon KAIKKI KOOT alla olevan ohjeen mukaisesti.\nNeulo *mallineuletta piirroksen A.2 mukaisesti (= 4 silmukkaa), 2 silmukkaa nurin*, toista *-* yhteensä 2 kertaa, A.2 (= 4 silmukkaa), *A.3 (= 14 silmukkaa), A.2 (= 4 silmukkaa)*, toista *-* yhteensä 2 kertaa, A.1 (= 24 silmukkaa keskellä päällä selässä), *A.2 (= 4 silmukkaa), A.3 (= 14 silmukkaa)*, toista *-* yhteensä 2 kertaa. Jatka mallineuletta tähän tapaan. TARKISTA NEULETIHEYS! Kun työn pituus on 11 cm, päätä silmukat etujalkoja varten otsikon KAIKKI KOOT alla olevan ohjeen mukaisesti.\nNeulo *mallineuletta piirroksen A.2 mukaisesti (= 4 silmukkaa), 2 silmukkaa nurin*, toista *-* yhteensä 3 kertaa, A.2 (= 4 silmukkaa), *A.3 (= 14 silmukkaa), A.2 (= 4 silmukkaa)*, toista *-* yhteensä 3 kertaa, A.1 (= 24 silmukkaa keskellä päällä selässä), *A.2 (= 4 silmukkaa), A.3 (= 14 silmukkaa)*, toista *-* yhteensä 3 kertaa. Jatka mallineuletta tähän tapaan. TARKISTA NEULETIHEYS! Kun työn pituus on 14 cm, päätä silmukat etujalkoja varten otsikon KAIKKI KOOT alla olevan ohjeen mukaisesti.\nKun työn pituus luomisreunasta mitattuna on 8-11-14 cm, jaa työ etujalkoja varten. Neulo seuraava kerros näin: Neulo ensimmäiset 10-16-22 silmukkaa ja siirrä nämä silmukat apulangalle (= keskellä mahan alla), neulo 2 silmukkaa nurin yhteen, neulo kunnes jäljellä on 2 silmukkaa, neulo 2 silmukkaa nurin yhteen = 64-94-130 silmukkaa (= selkäkappale).\nNeulo tasona näillä silmukoilla 6-8-10 cm mallineuletta (työn pituus on yhteensä 14-19-24 cm), viimeinen kerros = nurja puoli. Siirrä nämä 64-94-130 silmukkaa apulangalle.\nOta mahan alla olevalla apulangalla odottavat 10-16-22 silmukkaa takaisin työhön. Luo kumpaankin reunaan 1 silmukka = 12-18-24 silmukkaa. Jatka tasona mallineuletta, lukuun ottamatta 1 nurjaa silmukkaa kummassakin reunassa, kunnes olet neulonut 6-8-10 cm ja viimeinen kerros on nurjan puolen kerros.\nOta kaikki silmukat pyöröpuikolle/sukkapuikoille = 76-112-154 silmukkaa. Jatka mallineuletta suljettuna neuleena. Kun työn pituus on yhteensä 20-27-32 cm, päätä keskeltä mahan alta 12-20-28 silmukkaa ja jatka neulomista tasona = 64-92-126 silmukkaa. Päätä vielä kummastakin reunasta joka 2.kerros: 3 silmukkaa kerran, 2 silmukkaa 2-3-4 kertaa, 1 silmukka 2-3-4 kertaa, 2 silmukkaa 2-3-4 kertaa ja 3 silmukkaa kerran = 32-50-74 silmukkaa jäljellä työssä. Työn pituus on n. 26-35-42 cm.\nPoimi päätösreunasta silmukoita pyöröpuikolle nro 3 siten, että työssä on yhteensä n. 84-108-140 silmukkaa. Neulo 2-3-4 cm joustinneuletta (= 2 silmukkaa oikein / 2 silmukkaa nurin). Päätä silmukat joustinneuletta neuloen.\nPoimi toisen jalka-aukon reunasta n. 36-44-52 silmukkaa sukkapuikoille nro 3. Neulo 2-3-4 cm joustinneuletta (= 2 silmukkaa oikein / 2 silmukkaa nurin). Päätä silmukat joustinneuletta neuloen. Toista toisen jalka-aukon reunassa.\nLisää kommentti ohjeeseen DROPS 185-33


Muunna yksiköstä Kilohertsi yksikköön Nanohertsi (Taajuus)\nKilohertsi -> Nanohertsi\nMuunna yksiköstä Kilohertsi yksikköön Nanohertsi:\nValitse lopuksi yksikkö, johon arvo muunnetaan, tässä tapauksessa 'Nanohertsi [nHz]'.\nTämän laskimen avulla muunnettava arvo voidaan syöttää alkuperäisen mittayksikön kanssa yhdessä, esimerkiksi '888 Kilohertsi'. Tätä tapaa käytettäessä voidaan käyttää joko yksikön täyttä nimeä tai sen lyhennettäesimerkiksi 'Kilohertsi' tai 'kHz'. Laskin valitsee tämän jälkeen muunnettavan yksikön kategorian, tässä tapauksessa 'Taajuus'. Tämän jälkeen laskin muuntaa syötetyn arvon tunnettuun, soveltuvaan yksikköön. Löydät tuloslistalta myös alun perin haluamasi muunnoksen. Arvo voidaan vaihtoehtoisesti myös syöttää seuraavasti: '83 Kilohertsi yksikkoon Nanohertsi' tai '41 kHz -> nHz' tai '46 kHz = nHz'. Tässä käyttötavassa laskin selvittää välittömästi mihin yksikköön alkuperäinen arvo on tarkoitettu muunnettavaksi. Riippumatta siitä, mitä vaihtoehtoa käytetään, vältetään tällä tavalla oikean valinnan etsintä pitkältä listalta kategorioita ja tuettuja yksiköitä. Laskin hoitaa valinnan, mahdollistaen näin laskutoimituksen suorittamisen vain sekunnin murto-osassa.\nLaskin tukee myös matemaattisten lausekkeiden käyttöä. Numeroita voidaan siis laskea sekä yhteen, esimerkiksi '(65 * 99) kHz', mutta myös erilaisia mittayksiköitä voidaan laskea yhteen suoraan muunnoksen kautta. Laskutoimitus voi esimerkiksi näyttää seuraavalta: '888 Kilohertsi + 2664 Nanohertsi' tai '51mm x 8cm x 92dm = ? cm^3'. Näin yhteen laskettujen mittayksiköiden tulee luonnollisesti sopia yhteen ja toimia samassa laskutoimituksessa.\nMittayksiköiden laskuri, jonka avulla arvoja voi muuntaa arvoja esimerkiksi yksiköstä Kilohertsi yksikköön Nanohertsi: 1 Kilohertsi [kHz] = 1 000 000 000 000 Nanohertsi [nHz]


Jemina Staalon multimediavakka: Ja filmnoirimpi oli yö.... näyttelyn teksti\nJemina Staalo: Ja filmnoirimpi oli yö\nJa filmnoirimpi oli yö digitaalisen grafiikan yksityisnäyttelyni oli Vallilan kirjaston Viljo Kajava salissa 1.-20.10.2007.\nArtikkeli näyttelystäni Ja filmnoirimpi oli yö... 19.10.2007 Ylioppilaslehdessä linkissä: http://www.ylioppilaslehti.fi/2007/10/19/femmeista-fataaleimmat/\nNäyttely sisältää digitaalisen grafiikan, oikean valokuvauksen, ja tussitaiteeni teoksia noin vuosilta 1988-2006. Vaakakuvia koristavat mustat palkit, jotta teokset näyttäisivät laajakangasfilmiltä - muistuttaen myös junanraiteita. Ja filmnoirimpi oli yö näyttely sisältää digitaalisen grafiikkani, ”oikean” filmille tarttuneen valokuvaukseni, ja tussitaiteeni poikkitaiteellisia muotoja noin vuosilta 1988-2007. Näyttely koostuu valokuvateoksista, jotka muodostavat vaakakuvien kuvajanan pitkällä seinällä. Vaakakuvia koristavat mustat palkit, jotta teokset näyttäisivät laajakangasfilmiltä - muistuttaen myös junanraiteita. Kaikki raiteet johtavat keskitysleireille. Ja onko vaino vain harhaa?? Erityisesti Euroopasta tulleet siirtolaiset loivat Amerikassa film noirin - jatkaen suoraan saksalaista ekspressionismia, ahdistusta, vainoharhaa - johtuen järjettömien sotien aiheuttamasta turvattomuuden tunteesta – keneenkään ei voi luottaa.\nJa filmnoirimpi oli yö koostuu sinisen, tai alakuloisen sävyisistä teoksista, jotka ovat muokattuja valokuvia ja/ tai piirroksia digitaalisena kuvana. Kaikissa töissä vallitsevana värinä on nimenomaan sininen, joka on yön ja unen väri - lastenlauluista ja goottilaisesta kuvastosta lähtien. Sininen on rauhoittava väri, mutta myös kylmä ja aatelinen. Kielenä on musta elokuva, filmnoir, ja teemana rikos, joka on tehtävä laajakangaselokuvia muistuttavissa teoksissa. Liikun unen ja yön symboliikassa, logiikassa, ja alitajunnassa, ja lopulta popimmassa pinnassa, ja David Lynchin plagiaatiossa. Miksi jäljitellä jäljitelmiä? Minä pidän pop-taiteen jauhavasta painotekniikasta, jossa jokin alkuperäinen muuttuu joko myytiksi, tai haaleaksi vesileimaksi. Alkuperäisiä tussi-, akryyli- tai valokuvatöitäni olen käsitellyt mm Photoshopin kuvankäsittelyohjelmalla kollaasiksi tai unenomaiseksi venytetyksi, milteipä nestemäiseksi kuvaksi. Teossarja alkaa vasemmalta sinisen sävyisellä mainosjulisteella, ja päättyy pikku hiljaa punaisen sävyisiksi muuttuviin kuviin, jota voi ajatella kauhuelokuvan kliimaksina mm. auringonnousun, aamun, heräämisen hyvyyden symboliksi ( vampyyrit pelkäävät auringonvaloa ), tai sitten realistisen vaaran koittamiseksi.\nOch natten bli Film Noir i Vallilan kirjasto -Vallgård bibliotek, 1.-20.10.2007, i Kajava sali, Päijännevägen 5, Helsingfors. - Min uppvisning, utställning eller bara expedition till mörkhet är av mina gamla teckningar, och fotobilder från 1988-2007. Med Digital Grafik – javist! Den här utställningen har starka Film Noir atmosfär med alla slags starka kontraster med ljus och mörkhet, och med rökande femme fatale i galatoalett, och cynisk detektive som försöker att liva efter galen kriget… - Varför vi behöver deckares – bara att njuta att vara i ljuvliga hemma? Där ingenting ond aldrig kan hända?!! Jag tycker om Film Noir bero av avstånd i 1940-talet.\nMiksi me tarvitsemme sitten rikostarinoita?\nLuemme niitä ahmien mm. lomaviihteenä rauhallisella kesämökillä, omassa rauhassa, kahvia, minttuteetä tai sitruunavettä juoden, Hanna-tädin kakkuja syöden, varjossa puutarhan divaanilla tai riippumatossa, kun sisältä vekkarikello raksuttaa pirtissä, vaikka aika ei meille merkitse mitään, ja ainoa yhdysside sivilisaatioon on matkaradio, joka kuuluttaa huomaamattomasti ohuesta yläpilvestä jossain Puuskajakarissa, ja nautimme kun rikos tapahtuu kirjan sivuilla, hallitusti. Toisaalta, kovassa raekuurosta, voimme katsoa videoilta vanhoja rikosfilmejä. Näissä foorumeissa sankari voi ottaa lain omiin käsiinsä – tavallisen poliisin ollessa joko täysin korruptoitunut, tai sitten poliiseilla on liian vähän määrärahoja, ja liian paljon maksettavia asuntovelkoja liian pienellä palkalla. Emme halua kuulla radiosta kuulutuksia, kuinka se ja se rikollinen on karannut vankilasta, ja minne hänen epäillään matkaavan. Ei. Luemme tai katsomme kirjoitettua tarinaa, jossa kosto on mahdollista. Kaiken voi yrittää saada paremmaksi, oikeus voi tapahtua. Ainakin tarinan loppuun mennessä. Myös syyllisen arvuuttelu on hauskaa. Se on palapeliä. Toisaalta, myös julkisilla kulkuvälineillä alati matkustaessa dekkari on aina mukana. Se on paljon turvallisempaa matkaseuraa kuin metroon tupsahtanut juuri vankilasta vapautunut kovaääninen tarinaniskijä. Rikoskirjan sivuille ja tunnelmaan on helppo päästä, nopeasti. Valinta on lukijalla, eikä hän ole velvollinen kenellekään.\nKaikissa töissäni vallitsevana värinä on sininen, joka on yön ja unen väri – se on ristiriitainen sävy aina lastenlauluista ja goottilaisesta kuvastosta lähtien. Sininen on rauhoittava väri, mutta myös kylmä ja aatelinen. Kuva on jotenkin vääristynyt, kuin katsoisin kellarista, tai vankilasta. Pidän filmiruutujen ja junanraiteiden tai kaistaviivojen katkoittaisesta, jatkuvasta rytmistä, joka on road movien rytmiä. Siinä on paon, ja taakse vilkaisun maku. Alkuperäisiä tussi-, akryyli- tai valokuvatöitäni olen käsitellyt niin Photoshopin kuin ACDSeen kuvankäsittelyohjelmilla kollaasiksi tai unenomaiseksi venytetyksi, milteipä nestemäiseksi kuvaksi. Teossarja voi alkaa sinisen sävyisellä mainosjulisteella, ja päättyy pikku hiljaa punaisen sävyisiksi muuttuviin kuviin, jota voi ajatella kauhuelokuvan kliimaksina mm. auringonnousun, aamun, heräämisen hyvyyden symboliksi, tai sitten realistisen vaaran koittamiseksi. Että se oli ollut vain pahaa unta. Tai auringon noustessa vampyyrit ja demonit kaikkoavat.\nOn herättävä ja kohdatta arki.\nMiksi ( ranskalaisten kuolaavien arvostelijoiden jälkeen päin [ genren / tunnelman ] nimeämä ) film noir eli 1940-1950-lukujen amerikkalaiset mustavalkoiset, vainoharhaiset rikoselokuvat eli sotien jälkeinen illuusioton musta elokuva viehättää minua? Valot, varjot, jyrkät kontrastit, yö. Musta ja valkoinen. Savu, hämärä, huurrutetut lasiovet, savukkeen holkit, harsohatut, toimistotilat, huopahatut, kävelypuvut, sälekaihtimet, femme fatale, ja miespuolinen yksityisetsivä, joka huikkaa elämänsä. Se on klaustrofobista, fetisististä ja vainoharhaista sotien jälkeistä urbaania 1940-luvun ja 1950-luvun elokuvaa, jossa kenenkään ei voi luottaa. Humphrey Bogart ja Lauren Bacall ovat selkeitä mielleyhtymiä kovaksikeitettyine letkautuksineen, koska sodan jälkeisessä pirstaleisessa yhteiskunnassa oli pakko kovettaa itsensä, jotta selviäisi. 1940-luvun film noir elokuvissa kuten Kirjava satama on jäänteitä lännenfilmien pyssy vasten pyssyä –asetelmasta, kuten myös aikalaisessaan Myrskyvaroitus. Kumpaakin filmiä tähdittää vahva duo: Bogart & Bacall. Musta elokuva Kirjava satama ( To Have and Have Not, 1948, ohjaus Howard Hawks, käsikirjoitus William Faulkner - Ernest Hemingway n romaaniin perustuen ) on rantafilmi, jossa femme fatale Bacall yrittää tienata kovaksi keitettynä vamppina yökerhossa ensin grogia, ja sittemmin menolippua paremmille apajille, toimien sittemmin hyväksyttävämmin kapakkalaulajattarena, juuri kovaksi keitettyä Bogartia lumoten. Savukkeen / tulen pyytäminen on taitolaji, ja nykyisin suomaalaisissa ravinteleissa tällainen vamppaus on kiellettyä – muualla kuin terassilla. Film noirissa tupakointi oli yhtä asiaan kuuluvaa ja kiistämätöntä kuin evästen syönti Viisikko-kirjoissa. Blue Velvet ( 1986 ) toisti kauniisti päähenkilömiehen retkahtamista kohtalokkaaseen yökerhoesiintyjään. Teema on versonut huumorin puolella myös sarjassa Kolmas kivi auringosta ( 1996 – 2001 ) jossa asiallinen professori muuttuu vastaavaksi kapakkalaulajattareksi. Tv-sarja Twin Peaks ( 1990-1991 ) taas esitteli puhtoisen dekkarin, joka törmää amerikkalaisen pikkukaupunki-idyllin kulissien taakse - ihmismielen pimeämmälle puolelle ahdistavasti porautuen. Tätä agenttia näytteli Kyle MacLachlan, joka toimi vastaavassa tirkistelijän / katsojan roolissa myös mainitussa filmissä Blue Velvet, jossa hän oli nuhteeton nuorukainen, joka goottilaisen kuvaston tavoin ei tiedä, valitako kiltti tyttö vai paha nainen…\nKauhuromantiikassa tällaisessa pääroolissa on aina ennen ollut nainen, joka ei tiedä, valitako hirviö vai sankari\nkuten teoksissa Bram Stokerin Dracula ja Oopperan kummitus.\nSota rappeuttaa, leskeyttää, karkoittaa illuusiot\nJuuri westerneistään tutun John Hustonin ohjaama Myrskyvaroitus ( Key Largo, 1948 ) on graafiselta asultaan mustavalkoinen rikostarina, jossa sodan rappeuttaman ja leskeyttämänä etsitään paikkaa maailmassa. Melodraamaa se on musiikin, ja illuusionsa menettäneen alkoholisoituneen, pahaan poikaan retkahtaneen kapakkalaulajattaren osalta, ja kauhuromantiikkaa myrskyn raivotessa kuumeisena Floridan edustan saarella, jossa olemme ahdistavan kuumassa, ja henkisestikin vangittuina hotellissa tunnottoman mafioson rikollisjoukon kidnappaamana. Koska ikkunoiden myrskysuojat on kiinnitetty, ei mahdollista auringonsäettä näy, vaan valona toimii viimekädessä myrskylyhdyt. Tuuli ujeltaa, ja verhot haapuillen heiluvat haamujen lailla, mutta pelottavina ihmiselle on toisen ihmisen arvaamattomuus. Mutta onneksi meillä on Humphrey Bogart, ihmemies, ja kapteeni, joka kiidättää meidät purrellaan turvaan. Elokuvassa High Sierra ( 1941, ohjaus Raoul Walsh, käsikirjoitus W.R. Burnett & John Huston ) Humphrey Bogart on vaihteeksi kovapintainen roisto, pankkirosvo ”Mad Dog” Earle, joka armahdetaan. Film noirissa on aina kyse valinnoista, elämän mutkista matkassa. Aloittaako uusi, siisti elämä tavallisena kaduntallaajana rehellistä työtä hakien, vai ajautuako takaisin rikoksen pariin koska ainoat tuntemat ihmisetkin ovat vanhoja tai tulevia rikostovereita? Kauhuromantiikkaa teoksessa on hyvä nainen ja paha nainen – kun goottilaisessa tarinassa on yleensä aina valokeilassa nainen, sankaritar, joka ei osaa päättää, rakastaako hän loppujen lopuksi kiinnostavaa hirviötä ( paha poika kuten Ooperan Kummitus tai Dracula ) vai kunnon miestä ( hyvä poika, kuten varakas herramies varakreivi de Changey, tai nuhteeton, tuleva lakimies Jonathan Harker ). Niin esimerkiksi mustassa elokuvassa High Sierra [pyssy]sankariamme Bogartia viehättää paha ja hyvä nainen; ensin mainittua näyttelee Ida Lupino, joka on ganstereiden heilana Mariena varuillaan oleva, karaistunut, älykäs, sisukas, kokenut, ja laskelmoiva – tietysti savuke kädessään. Kun taas jälkimmäistä näyttelee Joan Leslie, joka on viaton, perhekeskeinen, empaattinen, luottavainen, kokematon ja kovin nuori Velma, joka kaiken lisäksi on rampa, kampurajalka. Näin teos lähenee toista film noiria, joka itse asiassa on mustan huumorin klassikko eli Ritari Siniparta ( Monsieur Verdoux, 1947, ohjaus, käsikirjoitus, tuotanto & miespääosa Charles Chaplin ), jossa niin ikään päähenkilömies ei ole pelkästään paha, eikä suinkaan ainoastaan rikollinen, vaan monipuolisempi, koska hän on oikea ihminen, ei paperinukke, ja hänellä on omat motiivinsa – näinä nihilistisinä ja oikeasti toivottomina aikoina. Kummassakin teoksessa naisen rampaus tekee miehestä hyvän / rikollisen. Jotta selviydyttäisiin.\nMe and Mister Bogart…\nRikosklassikossa Maltan haukka ( 1941, ohjaus & käsikirjoitus John Huston - perustuen Dashiel Hammettin samannimiseen tekstiin The Maltese Falcon vuodelta 1930, juuri kovaksi keitetyn rikoskirjallisuuden kulta-ajalta ) ystävämme Bogart on tietysti yksityisetsivien yksityisetsivä Sam Spade, joka todella coolina istuu toimistossaan, jonne luotettava sihteeri pyrähtää – kuin tulevia James Bond –agenttitarinoita ennakoiden… Tässä sopassa on lisäksi parikin petollista naista, mutta kemia heidän ja Bogartin on aikalaisen latteaa naisten ollessa lähinnä liian ahdistuneen yksi-ilmeisiä. Ahneuden rajoja tutkaillaan ja juonitellaan kuin parhaimmassakin hovissa.\nKun 1930-luvun amerikkalainen kovaksi keitetty hard boiled rikoskirjallisuus oli liian suppeaa, kuvatonta, yksioikoista nyrkkitaistelua ja poikakirjallisuutta, niin brittiläinen rikoskirjallisuus rappeutuvine kartanoineen, elähtäneine lordeineen, antoi enemmän lukijalle enemmän. Hän aprikoi rappeutunutta luokkayhteiskuntaa, rahan / vallan / aatelisuuden mahtia, peittelyjä, mahdollisia salaliittoja. Tästä on hienona esimerkkinä juuri aikalaisen Agatha Christien tuotanto, ja nykyajalta Robert Altmanin herkullinen Gosford Park. Maltan haukka nimisessä, kovasti boccaciolaisessa dekkariklassikossa maailma kaatuu taas Humphrey Bogartin niskaan, kun hän erehtyy ottamaan asiakkaakseen salaperäisen naisen.\nEritoten Barbara Stanwyck oli femmeistä se kaikkein fatalein… Suosikkejani on häneltä mm Paholaisnainen ( The Strange Love of Martha Ivers, 1945 ), joka alkaa kauhuromantiikkana, muuttuu melodraamaksi, ja sieltä film noiriksi. Täydellinen Auringonlaskun katu ( Sunset Boulevard, 1950, ohjaus Billy Wilder, käsikirjoitus Charles Brackett & Billy Wilder ) oli jo lajityyppinsä parodiaa, kertojan äänineen, takautumineen sekä naisine savuava revolveri tai savuke kädessä; filmissä tutkitaan minkä ikäiseksi saakka femme saakaan olla fatale. Klassisessa rikostarinassa Morsian pukeutuu mustaan ( La Mariée était en noir, 1968, ohjaus Francois Truffaut, käsikirjoitus Jean-Louis Richard & François Truffaut - Cornell Woolrichin vuoden 1940 alkuperäisteokseen The Bride Wore Black perustuen ) oli uutta, 1960-luvuttain väritettyä lopun ajan noiria. Sarjakuvaromaanista onnistuneesti filmatisoitu Sin City ( 2005 ) on korostetun synkkää, ja mustaa, jonka kostean, lakritsisien maun jopa tuntee, se on hyvin sadomasokistista, fetisististä ja raakaa film noiria, jossa fatalet femmet eivät kuitenkaan aina odota kädet ristissä pelastavaa arpimaamaista ritaria mustassa amazonissaan, vaan joutuvat ottamaan avukseen kättä pidempää kostoretkelle lähtiessään. Tosin kyseessä on myös kauniista rakkaustarinasta. Erityisesti Sin Cityn hahmo Marv, ( jota tuttavallisesti näytteli ihastuttava Mickey Rourke ) on selkeä beast, peto / hirviö teoksesta kaunotar ja hirviö. Mitä yhteistä sitten viktoriaanisella kauhuromantiikalla ja film noirilla on synkän tunnelman ja valon & varjon vaikuttavan vaihtuvuuden lisäksi? Ainakin sukupuoli; naiset ovat naisia ja miehet miehiä. Tällä en tarkoita kammottavaa 50-lukua, jossa sukupuoli rajoitettiin luonnottomasti naisten toimiessa meikattuina robotteina, vaan juuri 1800-luvun loppua ja 1940-lukua. Koska murroskausina ensin 1960-1970-luvuilla unisex-muoti, ja syvällisemmin hippiaate tasa-arvoitti kummallekin pitkän tukan ja piukat, leveälahkeiset farkut rintsikoiden ja sotilaspassien roihutessa, ja taas seuraavana murroskausina 1970-1980-lukujen kukkoileva glamrock, uusromantiikka ja sukkahousuhevi vapauttivat sukupuoleen katsomatta lakkaamaan varpaankyntensä, pukeutumaan röyhelöihin ja takuttamaan pitkät tukkansa – falsetissa laulaen. Niin ikään 1600-1700-luvuilla miehet tosiaan olivat riikinkukkoja korkeine korkoineen, silkkisukkineen, puutereineen, upeine peruukkeineen…. Mutta 1800-luvun monessakin murroksessa miehen tukka visusti lyheni, ja puku muuttui hyvin jäyhäksi. Myös peruukit poistuivat miesten arkiasuista, ja tilalle tuli silinteri. Leikö nykyäänkin ole tuo miesten puku aivan saman mallinen – lukuun ottamatta 1970-luvun kauluksia. Turhat krumeluudet jäivät pois, tai rikkailla ehkä vain turhiin kalvosinnappeihin. Koska puvustus kuuluu olennaisena osana film noir –tunnelmaan, ja paljon jäljiteltyyn estetiikkaan autojen lisäksi.\nMaailma muuttuu, Saarikoskiseni\nSittemmin 1990-luvun flanellipaita-grunge, telaketjufeministisyys, butch-lesbot, drag ja drak-showttein arkipäiväistyminen ja metroseksuaalisuus muuttivat sukupuolen kuvaa. Ja 2000-luvulle tultaessa pienissä konttoreissaan tyhjänpäiväisellä kuvatulvalla, ja turhalla teknisellä krääsällä ylikuormitetut palveluammattien nöyristelijät kaipaavat menneisyyden sankareita, ja historiallisia seikkailuja: Kleopatraa, Gladiaattoria, Aleksanteri Suurta, kuningas Arthuria niin tv-sarjoissa kuin suurtuotantofilmeissäkin. Puhumattakaan veijaritarinoitten antisankareista, kuten romanttisesta merirosvosta nimeltä Jack Sparrow. Myös fantasia, kuten Taru sormusten herrasta kuvasi aikakauden tuntoja.\nMiesten mies ja naisten nainen - mitä?\nKun Humphrey Bogart oli 1940-1950-luvuilla ainoa luotettava, lahjomaton valkokankaan valkoinen mies, joka pelasti realistisissa, ja nihilistisissä, filmeissä maailman, niin 2000-luvulla Bruce Willis jaksaa jatkaa samaa rataa sekä uusimmassa Die Hard filmissä kuin mainitussa Sin Cityssä. Clive Owen nimisestä näyttelijästä puhumattakaan – hän mainostaa miehekkäästi partavettä Stockalla [ tosi vain pahviständinä ] ja on vahvoine leukoineen ollut mukana mm. teoksissa Sin City, Gosford Park, ja olihan hän itse kuningas Arthur.\nKirouksia, jakkupukuja ja kännyköitä\nJadeskorpionin kirous ( The Curse of the Jade Scorpion, 2001, käsikirjoitus & ohjaus Woody Allen ), on kiinnostava retro-film noir juuri screwball -komediana, koska siinä herkkävainuisin, armottomin, ahkerin ja tiukin vakuutustarkastaja retkahtaa totaalisesti paheelliseen naiseen. Myös skifisarja Salaiset Kansiot ( The X Files, 1993-2002 ), on film noir -vaikutteinen, onhan siinä päähenkilöinä dualistisesti nainen ja mies, agentit jakkupuvussa, miltei aina pimeässä, kosteassa yössä toimiston ja auton välillä…. Ja vainoharhaa lisää hallitus, joka kieltää ufo- yms. mahdolliset ja mahdottomat huuhaa-havainnot. Koska 1990-luvulla ei enää saanut röökata filmillä, oli tässä X Files sarjassa yksi paha mies, joka kessuttelee koko ajan. Käsiaseiden rinnalle arsenaaliin tähän filmnoirahtavaan sarjaan tuli näkyvästi Nokian kännykät.\nMitä yhteistä on lajeilla Gothic / kauhuromantiikka / gotiikka / goottilaisuus ja film noir on?\nMusta elokuva on tietenkin syntynyt 1700-luvun kauhuromantiikasta, sen vainoharhasta, ja dualistisen mustavalkoisesta maailmankuvasta, ja 1920-luvun saksalaisesta ekspressiivisestä elokuvasta, sen kulissien symbolisestakin vinoudesta, jyrkistä kontrasteista valon ja varjon välillä, ja mutkan kautta kovaksi keitetyssä, tylsässä rikostarinassa 1930-luvulla koukaten. Synnyttihän goottilainen kirjallisuus mm. varsinaiset dekkarit 1800-luvulla Edgar Allan Poen kynästä lähtien, sekä tietysti melodraaman, jonka 1970-1980-luvuilla juuri naisen sieluun keskittyen vimmaisia Rainer Werner Fassbinder nosti jumaloidulle paikalle, jolle se olisi jo kuulunut. Kauhuromantiikan keskittyessä 1700-luvun lopulta yliluonnollisuuteen, tai mahdolliseen yliluonnollisuuteen, hämärään kauhuun, epävarmuuteen, minän hajoamiseen, ja yleensäkin teemaan nuori nainen ahdingossa, on film noir realistisempi, nihilistisempi ja naisella on useampia vaihtoehtoja ja toimintatapoja tuhota itsensä. Kun gotiikassa nainen yleensä tuhoaa hirviön ennen happy endiä.\nYhteistä goottilaiselle ja film noirin tarinalle on seksuaalisuus – esimerkiksi vanhan ajan Hammer –yhtiön 1950-1960-lukujen genren huomattavimman ohjaajan Terence Fisherin ollessa, onneksi, puikoissa makoisassa brittikauhussa Dracula – Pimeyden ruhtinas ( Dracula – Prince of Darkness, 1966 ). Teoksessa tapahtuu metamorfoosi: siveä, tiukkapipoinen ja nariseva vakavikko nainen muuttuu vapautuneemmaksi vampyyrimonarkki Draculan häntä puraistua / imettyä. Viktoriaanisessa kaksinaismoralistisessa puritaanisuudessa nainen on miehen / isän omaisuutta, mutta vampyyritarinoissa nainen vapautuu, hän avaa nutturansa, kulkee paljain jaloin, ja pukeutuu kuin Isadora Duncan harsoihin, ja muuttuu aktiiviseksi, itsenäiseksi saalistajaksi. Hänen vapaaelämänsä kuitenkin loppuu kun paikalliset iskevät hänen rintaansa vaarnan. Film noirissa Auringonlaskun katu nainen on vanhempi, rikas ja unohdettu mykän ajan suurista suurin elokuvatähti. Toinen nainen on ahkera työläinen, käsikirjoittaja. Päähenkilö-mies on heidän välissään, paikkaa hakien. Parodiassa Jadeskorpionin kirous kohtalokas nainen käyttää viettelijättären valtaa.\nKaikista parhaiten film noir elokuvien sielu on kiteytetty taannoisessa FST:n Aikaa elokuvalle ohjelmassa, jossa genre oli yleisenä teemana – olihan juuri tullut ensi-iltaan suuren budjetin neo-film noir elokuvia kuten Musta Dahlia, Lonely Hearts ja Hollywoodland, jotka kaikki aiheineen liittyivät ” todellisiin, jo myyttisiin murhatapahtumiin tai outoihin kuolemantapauksiin” kuten ohjelmassa kerrotaan. Anna Bäck kertoi Ranskaan tulleen sodan jälkeen amerikkalaiselokuvia uusine synkkine tunnelmineen. Ja itse ranskalaiset antoivat näille samaan syssyyn ilmestyneille elokuville tämän termille filmn noir, musta elokuva. Joka ei ole edes genre, vaan ” pikemminkin tunnelma ja tyyli” kuten elokuva-arvostelija Hans Sundström ohjelmassa kertoi jatkaen film noir elokuvien ohjaajien tulevan Euroopasta, kuten juuri Lang ja Wilder, jotka ”olivat varttuneet Saksassa 20-luvun elokuvan aikana”, ja tuon ajan vahva saksalainen ekspressionismi [ muistamme suosikkielokuviani tyyliin Tohtori Caligarin kabinetti, Prahan ylioppilas, Nosferatu, Metropolis ] ” muistuttaa kovasti film noiria, sen valaistusta ja kamerakieltä”.\nProfessori Anu Koivunen puolestaan kertoo film noirissa ilmenneen sodanjälkeistä kyynisyyttä, murskautuneita illuusioita ja pettymystä ” maailman hirveyksien jälkeen”. Hän jatkaa myös sisäisiä demonejaan vastaan taistelevista miehistä, ” joita kielletyt alueet, rikokset ja kohtalokkaat naiset vetävät puoleensa”.\nPidän film noir tunnelmasta, jossa yksityisetsivä retkahtaa väärään naiseen kuten replikanttiin teoksessa Blade Runner, ja teoksessa Basic Instinct taas biseksuaaliin kirjailija-murhaajaan.. Kovaksi keitetyn rikostarinan lohkaisut ( Kirjava satama, Auringonlaskun katu ) ovat kunnollista suohon laulamista ja miltei yhtä nerokkaita kuin screwball-komediassa. Film noirin kaupunki on itsessään hirviö kuten teoksissa Sin City ja Musta Dahlia. Genreen kuuluu, että sankari, oi tuo yksityisetsivä, ainoa lahjomaton mädäntyneessä maailmassa, jossa vain gangstereilla on valtaa, saa jatkuvasti turpaansa, kolhuja ja naarmuja kuten Geena Davis juuri kotopoikamme Renny Harlinin teoksessa Long Kiss Goodnight, joka jo alan teoksia lainaavan nimenkin perusteella on kovaksikeitetyn makuista… Mutta aina hän nousee, jatkaa, kostaa – koska muistinmenetys on kiinnostava ja käsitelty aihe nimenomaan vakoojajännäreissä….\nMinulle sekä Mickey Rourke ja Humphrey Bogart ovat niitä genren dekkarin arkkityyppejä pystyyn nostettuine kauluksineen. Viime aikoina Bruce Willis on luultavimmin perinyt Bogartin manttelin – vai olisiko ironisempaa sanoa popliinitakin – esittäessään toistuvasti lahjomatonta, luotettavaa ja rouheaa perusmiestä, joka panee monella tasolla valtaa pitävät konnat kuriin esim. filmeissä Die Hard 4.0 ja Panttivanki.\nMikä tässä vanhan aikaisessa kovaksi keitetyssä lajityypissä on pakollisen ”maskuliinista”, verrattuna ns. ”murhamammoihin” kuten Agatha Christie, Dorothy L. Sayers ja P. D. James?? Ainakin näissä miesten kirjoittamissa fantasioissa, sillä fantasioiksihan näitä täytyy sanoa, koska päähenkilönä toimiva yksityisetsivä selviää kaikista kolhuista yliluonnollisen vaistonsa avulla kaiken kokeneena eikä mihinkään hurahtamatta. Kirjan toimittanut Haining jopa vertaa tätä genren arkkityyppiä supermieheksi edellä olevia kykyjä alleviivaten. Näissä miesten kirjoittamissa fantasioissa ja karikatyyreissä on kahdenlaisia typyköitä, niitä joihin voi luottaa, ja niitä toisia - naiset ovat luonnottoman kauniita. Haining tiivistää kovaksi keitettyjen kyttien syntyneen ” illuusionsa kadottaneessa I maailmansodan jälkeisessä Amerikassa. Silloin normaalikansalaiset alkoivat kokea turhautuneisuutta menetelmistä, joilla järjestäytynyt rikollisuus julkisuuden valokiilaan nostettujen gangstereiden ja palkkatappajien muodossa otti hallintaansa suurkaupungit, näiden virkamiehet ja hallinnon, täyttivät katuvieret salakapakoilla, peliluolilla ja kaikenkarvaisia alamaailman eläjiä pursuavilla paheen pesillä. ”\nOnneksi Kovaksi keitetyt ja Kovaksi keitetyt 2 kirjoissa on mukana uusia tai ”uusia ja uusia”, mutta minulle ennen tuntemattomia kiinnostavia löytöjä – rakastanhan klonia ullakoita ja löytää jotain haurasta, ja hylättyä, ja puhaltaa pölyt, varovasti, ja lukea - kirjoittajia kuten Robert Leslie Bellem, jonka hyytävä Kuolleen miehen pää julkaistiin lehdessä ensi kertaa 1934. Novelli tuntuu inhottavalta – vaikka esittelyssä ei mainitakaan, on se kumman tuttu tarina yhdestä Hollywoodin sadistisesta näyttelijästä – jopa miehen lempinimi Skinny on väännetty humoristisesti päin vastaiseksi kuin oikeassa Hollywoodissa vastenmielisen murhaaja-näyttelijällä oli – tätä ällöttävää tapaustahan puitiin viimeksi Yle Teeman Seksin ja sensuurin valkokangas sarjassa. Bellem tunsi omat taskunsa kuin Los Angelesin – paremmin kuin James Ellroy ja Raymond Chandler… Tai kirjassa ei tässä kohtaa James Ellroyta mainita, vain Chandler. Se ei ole Salomen eikä Judithin tarina, mutta silti toimiva. Toinen kiinnostava ”uusi” tuttavuus oli Carroll John Daly, jonka hypnotisoiva novelli Egyptin hurma julkaistiin lajityypin lehdessä 1928. Mikä näissä kahdessa erikoisessa tekstissä kiehtoo on tuo pakottomuus, vapaus. Vaikka kannessa mainostetaan ”pulpin parhaat” ovat tekstit lähempänä etabloitunutta kaunokirjallisuutta ( ainakin nyt – kirja julkaistiin 1996 nimellä Pulp Friction, aivan, mukana on myös legendaarisen elokuvan Pulp Fiction tekijän Quentin Tarantinon Kello novelli laajennettuna muunnelmana samaisesta filmistä, ja pokkariversiot on suomennettu ainakin 2000ja 2001 ) kuin varsinaista törhöistä pulppia ja kirkuvaa huttua – vaikka osa legendaarisista novelleista on julkaistu aikoinaan 1920-1940-luvuilla nimenomaan genren lehdissä, ja saanet seuraavan päivänvalon vasta tässä paketissa. Hyvä niin.\nJames Hedley Chasen kiehtova rikosromaani Avain kadotukseen ilmestyi noin vuodelta 1947 nimellä No business of Mine, kerrotaan lehtimies Steve Harmasin kovaksikeitetystä näkökulmasta sijoittuneena Lontooseen joka kuvataan oudon amerikkalaiseksi. Kiinnostavinta teoksessa on se, mitä valintoja päähenkilö tekee, ja mihin luottaa. Kovaksi keitetyt 2 kokoelmassa esitellään James Hedley Chase - mukana hän on novellilla Ota tästäkin selvää. Chasen muusta tuotannosta voi mainita, kuinka itse George Orwell voi pahoin lukiessa erästäkin pahamaineista rikosromaania… Eros ja Thanatos ilkikurisesti, ja makaaberisti kilpailevat, ja kisailevat Chasen rivien välissä, ja harvoin lukee näin leijuvan letkeää, ja sujuvaa eksploitaatiota. Ja on mukava huomata kirjailijan tietävän, mikä tosiaan pyörittää maailmaa. Hänen tekstissä seksi ja väkivalta eivät ole myynnin takia, vaan pulppuavat aidommin ihmisen lihallisesta sielusta. Tyrmäävien naisten, kiiltävien ja kiitävien autojen, ja oikullisten teitten kurvit kuvataan kutsuvina ja vaarallisina…\nRita Polsterin esittämä femme fatale Stella tuossa Kivikasvojen gangsterimusikaalissa Maitonaama on tuhma, ja ironinen viettelevä kapakkalaulajatar – jonka pitäisi olla tuskastuneena työtön – eletäänhän kieltolakia… Hän on gangsterin tytär, ja toisen gangsterin heila, mutta hän tykästyy kun kaupunkiin astuu uusi, viaton, turmeltumaton ja lahjomaton mies Maitonaama, joka ei ole viskiä haistanutkaan, ja on tullut urbaaniin 1930-luvun sykkeeseen vain kovasti töitä tekemään vain saadakseen rahat köyhän äitinsä silmäleikkaukseen – tälle luvanneena, ettei turmelukseen eikä syntiin vie tiensä… Veikeässä musikaalissa autot ovat komeita, kuten chicagolaisilla gangstereilla pitää ollakin…\nUusin, eilinen rikossarja Dexter alkaa pimeän ja väriloiston yhdistelmänä, väreilevänä mobiilina, ja siirtyy film noiriin. Kauniin haikea mambo svengaa taustalla, ja kertojan ääni on mieluisaa, yhtyen jopa Amerikan Psyko teokseen, koska tälläkään päähenkilö-psykopaatilla ei ole tunteita. Uima-altaalla ollaan groteskisti peräti kuin Auringonlaskun katu teoksessa – btw minä olen muuten lukenut viime aikana aika lailla auervaaroista dekkareista Dynamiittia ja ompelutarvikkeita aina Suudelma ennen kuolemaa klassikkoon asti. Näissä kuvataan kaunis ja viettelevä toyboy, don juan, casanova, kultapoika, joka iskee kyntensä sumeilematta vanhempiin, rikkaisiin naisiin… Ai, asiaan liittyen, niin The Producers eli Kevät koittaa Hitlerille sai ensi-iltansa! Olisipa varaa nähdä se, Lontoon produktio ja Brooksin leffa tietenkin ovat aivan täydellisen vallattomia. Nämä auervaarat ovat sosiopaatteja, jotka lypsävät rahaa ja mammonaa. Dexter on jotain aivan muuta. Hän loihtii aistikkaasti punaisista veriroiskeista valkoisilla seinillä kun olisi Sillä silmällä ohjelmassa juontajana. Kovaksi keitetyn perinteeseenhän kuuluu käänne, jossa päähenkilöstä tulee kostaja. Varsin kiinnostavaa tämä on naisen ollessa kostaja – eihän helvetin raivolla ole mitään sijaa naisen raivostuessa… vai miten se kliseeksi kääntynyt vääntö menikään, kuten teoksissa Morsian pukeutuu mustaan, Kill Bill, Thelma & Louise, ja Pane mua, äkkisiltään. Naisen toimiessa koston jumalattarena alkaa tapahtua, sinne ei lain kova koura pääse. Myös James Hedley Chasen ja James Ellroyn teksteissä pitää ottaa lusikka kauniisti käteen, ja samalla oikeus omaan. Koska tavallinen poliisi / oikeuslaitos on liian korruptoitunut / ylityöllistetty / alipalkattu, on kaikki resurssit vähissä. Tällöin on Dexterin toimittava hyvänä ja pahana, hyvä siksi, että hän hakee oikeutusta, paha siksi, että hän on sarjamurhaaja. Olemme oppineet lukuisissa poliisi- ja lakisarjoissa, miten pienellä virheellä esimerkiksi liian hätäisessä kotiratsiassa ei ole orjallisesti noudatettu joka pilkun pykälää, niin selkeä rikollinen kävelee vapaalle jalalle, koska poliisi on tehnyt pienen virheen. Kovasti ennakkomainostettu ja estetisoitu Dexter on omasta mielestään hyvin siisti hirviö. Mikäs siinä. Minulla on pillit puhtaina pussissa.\nToisaalta, mielestäni, taiteilija voi työstää omia demonejaan, kuten James Ellroy, Mary Shelley, Edgar Allan Poe, H.P. Lovecraft ja Roman Polanski. Juuri James Ellroyn samannimiseen romaaniin perustuva Musta Dahlia sai filmatisoinnin jälkeen pokkariversioonsa täysin uudet, elokuvajulisteen kasvot. Rautaa taotaan, ennen kuin on liian myöhäistä.\nTuhon tietä kuljen…..\nProfessori Anu Koivunen jatkaa vastapoolina olevista kiiltokuvamaisista naisista, ja kuinka film noir ” ilmensi valkoisen amerikkalaisen miehen pelkoa suurkaupunkeja kohtaan, joista tuli mustien aluetta.” Film noirin kohtalokkaat ja salaperäiset naiset eivätkä olleet pelkkiä kauniita koristeita, vaan tietoisesti täysin moraalittomia, ja he myös toimivat, tekevät valintoja ja yrittävät selvitä - miehiä hyväksikäyttäen ja toisia miehiä tarviten Koivusen mukaan.\nMielestäni 1940-luvun meikki on kaunein, luonnollisin ja rauhallisin. Sotien ja pula-aikojen vuoksi kaikki oli kortilla paitsi unelmat, ja olen mieluusti kerännyt 1940-luvun naistenlehtiä, joissa naisten mekkoja tehdään miesten juhlapuvuista. Kaunista on ollut myös punajuuren käyttö huulipuikkona, kun meikkejä ei ollut, onhan punajuuren puna huumaavan fuksiaa.\nMustavalkoisessa, hieman udun keskellä, sukkahousujen lävitse kuvattuna, sopivaa sopivaa filtteriä käyttäen näytetään jumaloidut naisen dramaattiset kasvot, jotka pidetään tietyn välimatkan päässä, näin ne vaikuttavat kuolemattomilta. Ironista kyllä film noirin kostaville, pettäville, hylkääville, ja vietteleville naisille käy aina huonosti. Onko opetuksena rikos ei kannata? Vai ennakoivatko film noirin naiset kauhistuttavaa tulevaa amerikkalaista 50-lukua, jossa naisen oli oltava aivoton kotiäitirobotti sadistisissa piikkikoroissa ja kuristavassa esiliinassa jäykän tiimalasimekon sisällä käskystä hymyillen? Että naiset valitsivat mieluummin kuoleman kuin tuollaista kammottavaa tulevaisuutta…. Professori Anu Koivunen jatkaa film noirin kertovan aina seksuaalisista seikkailuista ” eli tavallisen rajat ylittävästä houkutuksesta ”, nautintoa ja vaaraa tarjoten. Kun taas neo-noir hänen mielestään ottaa sen pääasiakseen, kuten juuri filmissä Musta Dahlia. Itse olen kaukaa kiertänyt lentokenttien true crime –osastot, ja onneksi tällä lajityypillä ei suomessa mässäillä.\nTarviiko Butch fatalen kuolla ennen lopputekstejä?\nKirjastot myyvät nykyisin poistokirjoja 10 eurolla pär pussi. Pussiin mahtuu noin 33 erinomaista tai klassikkoja ja träsh-osaston kirjaa. Yksi löydöistäni oli James M. Cainin klassinen rikosromaani Vahinko kello kaulassa, joka on alkuperäiseltä nimeltään tietenkin The Postman Always Rings Twice… Film noir kumpuaa aina tuosta kielletystä rakkaudesta, kuten edellisessä, sekä teoksessa Bound, jossa on sekä femme fatale että butch fatale.. Sen sijaan Lonely Hearts Killers elokuva oli pettymys, koska se on värikäs kuin C.S.I. Miami!! Elokuvan aihe kumpuaa todellisuudesta, ja varsin tuttu oli myös viimeisimmän Todistettavasti syyllinen rikossarjan jakso, jossa kovasti tutun niminen pariskunta murhasi myös epätoivoisia, senssipalstoilta seuraa hakevia naisia..\nMiksi salakytät aina rakastuvat replikantteihin?\nMuita neo-noir filmejä:\n- Tappava tunnustus ( 1980 ) ja Mulholland Drive ( 2001 ) esittelevät toisenlaisen femme fatalen.\n- Taivaansilpoja ( Sliver, 1993 ), L. A. Confidential ( 1997 ), Blue Velvet ( 1986 ) ja jopa Psyko ( 1960 ) keskittyvät taas vallankäyttöön, seksuaalisuuden kompleksisuuteen / monimuotoisuuteen, ja tirkistelyn. Kuka oikeastaan on paha? Kuka toimii oikein? Mikä sysää rikoksen tielle? Ketä pitää rangaista?\n- Bonnie and Clyde ( 1967 ), Villi sydän ( 1990 ), Lost Highway ( 1997 ), Syntyneet tappajiksi ( 1994 ) ja True Romance ( 1993 ) esittelevät päähenkilöinään tuhoisat, kiinnostavat rakastavaiset.\n- Quentin Tarantinon Reservoir Dogs ( 1992 ), ja Pulp Fiction ( 1994 ) jatkoivat kovaksi keitetyn genren letkeää äijäkeskeistä läpänheittoa ja pyssy vasten pyssyä -taidetta, mutta viimeistään Jackie Brown ( 1997 ), Kill Bill vol. 1-2 ( 2003-2004) ja Death Proof ( 2007 ) esittelivät päähenkilönä vahvan naisen valintoineen, ja toimintamalleineen rikostarinassa.\n- 1990-luvun sarjamurhaajaelokuvat saivat vaikutteita film noirista, juuri Uhrilampaat (1991), Seitsemän ( 1995 ), ja Kalifornia ( 1993 ).\n- Puhumattakaan 1980-1990-luvun eroottisista trillereistä kuin Vaarallinen suhde ( 1987 ), Musta Leski ( 1986 ), Basic Instinct - Vaiston varassa ( 1992 ), Käsi joka kehtoa keinuttaa ( 1992 ), Body of Evidence ( 1993 ), joissa kaikissa vahva siis häiriintynyt / bi-seksuaali / murhaava / sadomasokistinen / vapautunut femme fatale rikkoo ydinperheen idyllin vampatessaan isän. Klaustrofobia siirtyi amerikkalaiseen perusomakotitaloon, ja pitämään sen kulisseja pystyssä. Vanha film noir teema - poliisi retkahtaa väärään naiseen – oli myös tapetilla, ja vimmaisena, ajavana voimana. Ylitse pursuava inflaation kokenut seksuaalisuus alkoi jo turruttaa ja naurattaa tarkoituksenomaisuudellaan, eikä enää paljon mikään ollut eroottista, eikä aiheuttanut muutakaan jännitystä. Kopioiden kopioitten lisäksi tv-sarjat iskivät kyntensä 1990-luvulla genreen, ja syntyi tietämättään hauskoja sarjoja kuten Silkkejä ja luoteja ( Silk Stalkings , 1991-1999 ), joissa ainakin alkutekstien aikana revolveri löytyi sukkanauhoista.\nBasic Instinct - Vaiston varassa elokuvan uusintaversio Basic Instinct 2 ( 2006 ) tuomittiin vuoden huonoimpana filminä, jossa seksin miltei korvasi autolla lujaa päättömästi ajaminen, joka välittyy myös sadomasokismin / fetisismin alalajina alansa klassikkoteoksesta Crash ( 1996 ), ja niin ikään Death Proof ( 2007 ). Ruualla leikkiminen teoksessa Yhdeksän ja puoli viikkoa ( Nine 1/2 Weeks, 1986) ), ja monipuolinen sadomasokismi puolestaan elokuvassa Katkera kuu ( 1992 ) piristivät rakastavaisia, ja siirtyivät kauemmaksi film noirin rikos-keskiöstä, ja fokusoivat kahden ihmisen väliseen raa´an tiiviiseen parisuhteeseen.\nKuten ennen vanhaan film noirin naisille kävi huonosti tarkoituksella tai sattuman kautta, niin näissäkin eroottisissa jännitysfilmeissä avio-onnen rikkoja kohtalokas nainen sai kokea välittömän tuhon – toimittuaan ensin koko elokuvan ajan tirkistelyn kohteena. Ja pettäjä-mies palaa häntä koipien välissä perheensä luo. Edellä mainitut filmit olivat kohtalaisen realistisia, ja toimivat silloisessa nykyajassa, kun taas 1800-lukua kuvaavassa lännenfilmissä Bad Girls ( 1994 ) prostituoidut karauttavat saluunasta kostoretkelle. Filmissä Verkossa ( 1994 ) esitellään kohtalokas nainen, joka harjoittaa seksuaalista häirintää työpaikalla. Hm… Ja tietysti oli aika nostaa kissa pöydälle, ja tehdä filmatisointi Arthur Millerin näytelmästä Noitavaino ( 1996 ).\nOnko femmeä fatalempaa kun noidan leiman hän otsaansa saa\nVuoden 1986 maukkain eroottisin kohuelokuva 9 ½ viikkoa ( Nine 1/2 Weeks ) tulee lähelle ihoa. Vaikka tirkistelyähän se on. Ohjaaja Adrian Lyne on painiskellut genressä myös myöhemmin kiinnostavissa eroottisväritteisissä ja / tai seksuaalisuutta, valtaa ja pakkomielteitä puivissa filmeissä kuten Vaarallinen Suhde ( Fatal Attraction, 1987), Lolita (1997), Vain yksi yö ( Indecent Proposal, 1993) ja Kohtalokas syrjähyppy ( Unfaithful, 2002). Miksipä ei käyttäisi hyvää sabluunaa kun sen kerran on kaivertanut.. Aikoinaan monia aisteja kutkuttava, hurmioon johtava Mickey Rourke - mitäs minä nyt erehdyin kirjoittamaan, elokuvan tunnelmastahan minun piti… Siispä filmi johdatti hedonistiseen uuteen maailmaan, ja aistien hurmioon, sykkivän vitaalisesti, vaarallisesti ja hauskasti esittäessään, kuinka pitkälle voi mennä uudessa sadomasokistisessa suhteessa, kuinka suuria, ja ennen kokemattomia elämyksiä vastaanottaa, ja antaa, ja koska arki jämähtää harmaan ankeana, mitä rajoja voi ylittää… Nainen ja mies kohtaavat, ja tässä käännetään film noir asetelma ylösalaisin: mies ( ihastuttava Mickey Rourke ) on se mysteerinen olento, jonka taustasta ei tiedä mitään. Hän on tyynen kohtalokas, tyylikkääseen, tummaan syystakkiin pukeutunut juppi öljyttyine, taakse kammattuine hiuksineen, ja nainen - Kim Basinger – ei ihan Hitchcockin blondi, mutta helpommin samaistuttavissa oleva eronnut New Yorkin galleristi. Mutta onhan Kim näytellyt muuallakin salaperäisen miehen eli Batmanin kanssa - Vicki Valen roolissa Tim Burtonin ihastuttavan goottilaisen noirissa leffassa Batman ( 1989 ).\nBasingerin ehkä kuuluisin film noirin femme fatale hahmo ( kaksoiselämää viettävänä normaalina rakastuneen naisena / Veronica Lakeksi stailattuna laatuprostituoituna ) oli mainiossa filmissä L.A. Confidential (1997), jossa kaikki on kohdallaan, ja vinksallaan – perustuen James Ellroyn ainakin vuonna 1997 suomennettuun rikosromaaniin L.A - Langennut kaupunki ( L.A.Confidential, 1990). Ehkä hän oli sitä myös teoksessa Wayne's World 2 lystikkäällä roolinimellään Honey Hornee.\nMutta jos palaan Mickey Rourkeen… Elokuvassa on kummallinen perusvire - Thanatos ja Eros ovat jatkuvasti läsnä, olemmehan suurkaupungissa. Itsevarma ja tyyni Rourke tuo Basingerin minne lie tuttavansa loma-apartmenttiin, vaihtaa, niin ikään tyynesti lakanat, ja Basinger ihmettelee, kuinka tällä on pokkaa…. Rourke laittaa jopa Billie Holidayn levyn soimaan, ja laulu on Gloomy Sunday. Elokuvan videoversion suomentaja ei ole tiennyt, kuka Billie Holiday on, ja hänen nimensä on kirjoitettu väärin, tietysti.\nGloomy Sunday on hyvin, hyvin synkkä laulu myös taustoiltaan ( kuuntele vaikka täydellisen Diamanda Galasin versio ), jonka mukaan laulun tekijä teki itsemurhan noin vuonna 1968, laulu tunnettiin unkarilaisena itsemurhalauluna, ja kun tietää nämä unkarilaiset tilastot niin - - Billie Holidayn versio on vuodelta 1941, ja kun Rourke laittaa sen soimaan hyvin syrjäisessä paikassa, jossa naapurit eivät kuule, ja saakin olla varuillaan. Miten hänellä on varaa ostaa 300 dollaria maksava vanha ranskalainen huivi kirpputorilta? Vaarallisuus on aina läsnä, mahdollista, ja siinä on dance macabren makua. Pääsemme vihdoin tutustumaan Rourken omaan juppi-asuntoon, joka on kalustettu kapitalistisen naurettavasti juuri maskuliinisen stoalaisesti: mustaa nahkaa, harmaita petivaatteita ja verhottomia ikkunoita korostaen. Mutta hänen vaatekomeronsa ankara kurinalaisuus ja kloonius alkaa jo mietityttää katsoja/kokijaa, että onko hän sarjamurhaaja. Kun Basinger jää huoneistoon yksin, niin hän tietysti klonii kaikki kaapit – yht´ äkkiä Rourke soittaa, ja kysyy, tonkiiko tämä hänen tavaroitaan…. Tietysti Rourke rankaisee tästä. Mutta mistä Rourke tietää, mitä nainen tekee? Eikö Rourke poistunutkaan asunnosta? Onko hän asentanut sinne kamerat?\nKokki-rakastaja Rourke on tietenkin kekseliäs jääkaapilla kun hän yhdistää molemmat taitonsa…. Mansikat, oliviit, pastasuikerot, kirsikkahyytelöt, jalopeñat, vaahterasiirappi ja jääpalaset ovat harvoin saanet olla näin suuren merkityksenä lähikuvassa… Mutta kun Rourke laittaa rakastamalleen naiselle ruokalapun, ja syöttää tätä, tullee jotenkin häiriintynyt olo. Haluaako Wall Streetin isokiho Rourke lähihoitajaksi? Vaiko vain nuken jota hoitaa, jolla leikkiä? Rourke jopa kampaa hellästi naisen hiuksia. Nukkekoti –teema tullee myös mieleen kun pariskunta kokeilee sänkyä huonekalukaupassa. Siellä Rourke palvoo Basingeria kunnon jalkafetisistinä. Myös sängynpäädyn kestävyyttä testataan, kuten aina tällaisessa kaupankäynnissä on tapana.\nRoman Polanskin Katkera kuu ( Bitter Moon, 1992 ) on selkeämmin goottilaisen dualistinen: tehokkaassa vastakkainasettelussa on kernaasti nainen-mies, julkinen-intiimi, britti-jenkki, boheemi-konservatiivi, itsensä paljastaja-tirkistäjä, seksiaddikti-invalidisoitu. Elokuvan julmat havainnot parisuhteesta, ja elämää ja kuolemaa suuremmasta rakkaudesta, liikkuvat kauhun ja mustan huumorin rajamailla. Sekä 9 ½ viikkoa että Katkera kuu elokuvissa soi übercoolin Bryan Ferryn unohtumaton Slave to Love joka sopii kumpaankin, pakkomielteitä alleviivaten.\nValo ja varjo leikkivät täydellisesti kauniitten esineitten ja ihmisten muodoilla, auringonvalo siilautuu kauniisti sälekaihtimista, jääkaappikin luo omaa, kovaa valoaan, ja diaprojektorin sininen sumu voi peittää allensa. Sileät parketti- ja marmorilattiat kiiltävät tyhjyyttään. Intohimot, pakkomielteet, ahdistukset, ja niitä poistavat tai lisäävät aineet…. Siihenkö kuvastuu koko 1980-luvun Moolokin kita vai oksennus?\nOhjaaja on ilmeisesti halunnut sekä vangita että vapauttaa kaikki aistit. Pariskunta harrastaa roolileikkejä, Basinger pukeutuu mm. mieheksi, ja he syövät ravintolassa – kumpikin miehen puvuissa. He suutelevat kadulla, ja cityjuntit haukkuvat autosta heitä hinteiksi, Basinger huutaa junteille takasin miehenä, ja juntit lähtevät jahtaaman heitä…. Tässä ei sentään ihan teokseen Ihmisjahti mennä, mutta selvää on, että vaikka ollaankin jo 1980-luvulla suuressa, modernissa kaupungissa, törmäämme silti ahdasmielisyyteen… Mutta oi he löytävät onneksi piilopaikan maan alta, likaisen, huonosti valaistun portaikon, jossa Rourke saa Basingerin kävelemään seinää pitkin….\nJa tietysti jossain vaiheessa ajaudumme osoitteeseen 222 West 23rd Street, eli legebndaariseen paikkaan nimeltä Chelsea Hotel, ja huoneeseen 601. Chelsea Hotel on tunnettu boheemeista vieraistaan, ja siellä on hyöriineet kuvausryhmät mm. kiinnostavista filmeistä Kinsey, Léon, Manhattanin murhamysteeri, ja Sid and Nancy. Mitähän tuolla huoneessa 601 on aiemmin tapahtunut, ajattelen, koska aiemmin Rourke on vienyt Basingerin viihtyisään italialaiseen perheravintolaan syömään – selostaen samalla kuka mafioso on ammuttu tuolille,\njolla Basinger juuri istuu… Miksi käytän nimiä Basinger ja Rourke enkä heidän roolinimiään? Koska kyse on brändistä. Mutta onko liian täydellinen, paha poika, outo tumma muukalainen Rourke edes totta?\nCharlien Enkelit, Viisikko, Neiti Etsivä, Sherlock Holmes, rikosylikomisario Jane Tennison, Susikoira Roi, FBI:n agentti Dale Cooper, Nikita, Ritari Ässä, Neiti Marple, rikostutkija Ingrid Dahl, Komisario Palmu, Maria Kallio, ja tietysti perkuleen Hercule Poirot, Sam Spade, Matula, Chimanski, Vanha Kettu, Kuolinsyyntutkija Kate Ferrari, komisario Keijo Nortia, Philip Marlowe, Komisario Winter, Ylikomisario Tom Barnaby, etsivä Joe Friday, Puutarhaetsivät, Komisario Frost, Jessica Fletcher, murhaetsivä Lilly Rush, V. I. Warshawski, Rose ja Maloney - he kaikki ratkovat rikoksia populäärikulttuurissa eri kerroksissa, ja eri muodoissaan - puhumattakaan spektaakkelista Laulava salapoliisi, ja mitä niitä muita, virtaviivaisempia, ironisia tai hölmöyksiä onkaan: Murphyn lailla, Rikostarkastaja Rebus, Ylämaan kettu, Hetty ratkaisee, Miami Vice, Starsky ja Hutch, Teko ja tuomio, Kylmäverisesti sinun, Kuumaa piiri, Shield, Hiljainen todistaja, Kutsukaa McCall ….\nJa onhan heitä lisää kirjahyllyssäni: salapoliisi Christer Wijk, rikostoimittaja Annika Bengtzon, lordi Peter Wimsey, rikostarkastaja Adam Dalgliesh, yksityisetsivä Bella Block, komissaario Maigret, etsivä Mick Cardby, sheriffi Matt Gabriel, Scotland Yardin ylitarkastaja aaveiden etsijä John Sinclair, TV-kirjailija show-alan amatöörietsivä Larry Baker, ja etsivä Toby Peters, jonka pitäisi selvittää, miksi Bela Lugosin henkeä uhataan…\nRikoskirjallisuuteen törmää niin kirjaston pikalainoissa kuin poistokirjoissakin, lentokenttien ja kioskien pyörivissä hyllyissä, kuin tv-sarjoissa, ja tietysti tyylitellyissä elokuvissakin. Erityisesti nyt pyörii jatkuvasti dekkareita television joka kanavalla ” tavallisen ” etsivän lisäksi polttopisteessä toimijoina ovat myös patologit, ja oikeuslääkärit, sekä tietysti juristit. Puhumattakaan tiimistä kuten C.S.I., Criminal Minds – FBI-tutkijat ja CSI: Crime Scene Investigation – yksinäisiä susia ( Sherlock Holmes, Sam Spade, Philip Marlowe, W.I Warshawski ) ei tarvita, vaan syyllinen saadaan kiinni usean eri alan ekspertin panoksella – heillä ei tuota vapaa-aikaa pahemmin ole kitata viskiä eikä kahvia – aina on oltava hälytysvalmiina. Kiinnostavia, intiimimpiä ovat nainen ja mies –parivaljakot sarjoissa Taistelupari, Konnankoukkuja kahdelle, ja Salaiset Kansiot, ja he eroavat toisistaan täysin….\nNäissä kaikissa etsivä on saletisti nero, paitsi poikkeuksena Sledgehammer, joka sloganinsa ( luota minuun – osaan kyllä tämän homman ) vastaisesti tyrii kaiken 1980-luvun parodisessa sarjassaan. Vaikka ainahan on poliiseille naurettu – kuten Peppi Pitkätossu teoksen tomppelit poliisit Kling ja Klang – puhumattakaan komisario Jacques Clouseausta, jonka tyriminen on jo hengenvaarallista, ja akrobatialtaan Hong Kong cineman luokkaa…\nTutustukaa vaikka Tornion kirjaston DekkariNetti sivuihin – terveisiä taas vaan Terttu Uusimaalle, jonka on sisukkaasti päivittänyt myös allekirjoittaneen nettisivuja Torniolaakson kirjailijoitten omilla sivuilla!\nMutta myös rikollisia antisankareitakin veijaritarinoissa tai kovaksi keitetyssä draamassa löytyy: Ritari Mustaparta, Robin Hood, Don Juan, Monster, Bad Girls, Sin City ja Lahjakas herra Ripley. Joissa kaikissa päähenkilö joutuu ottamaan lain omiin käsiinsä, ja ajautuu rikokseen. Vaikka opetetaan, ettei rikos kannata ja lopussa kiitos seisoo, niin….\nSaksalainen rikossarja sopi vanhaan aikaan lauantain alkuillan ratoksi\nkatsoa papiljotit päässä, tai reikäpaita päällä saunan jälkeen. Oliko se katharsis vai kynnys ulkomaailmaan? Koska samalla valmistauduttiin tansseihin, tai muuhun kylille menoon.\n2000-luvulla rikokset ovat soluttautuneet herttaisina sarjoina jopa television arkiaamuna lähettäviin uusintoihin kuten Matlock. Dekkareita tulvii parhaaseen katseluaikaan, mutta myös yömyöhään. Ja kaikille on varmasti jotakin: luotettavaa britti- tai skandinaavista laatua, ja amerikkalaista tusinaa, ja luultavasti myös jotain siitä välistä.\nEräänä päivänä ykköseltä tuli Diagnoosi: Murha, Hercule Poirot ja Midsomerin murhat samana viattomana perjantaipäivänä. Lauantaina tulivat Puutarhaetsivät, Murhasta tuli totta, Ylikomisario Morse ja Anna Pihl. Toisena lauantaina tuli Diagnoosi: Murha, Murhasta tuli totta, Monk, ja Yorkshiren etsivät. Muita sarjoja: kakkosen lauantaissa on ainakin: Liikennepoliisit, Tonavan jokipoliisit, lauantain JIMillä Deadwood, ja muillakin kanavilla ympäri viikon pyörii murhine mysteerit kuten Dolmen, Spiral, Tähtimerkkimurhat, Todistettavasti syyllinen, Erikoisjoukkue, Bones, C.S.I. Las Vegas, Miami ja New York, Yli synkän virran, Hädän hetkellä, Ilman johtolankaa, Criminal Minds – FBI-tutkijat, Kova laki: rikollinen mieli, ja Murha mielessä. Myös Teräsmieheni, Buffy vampyyrintappaja, ja Ihmemies MacGyver joutuvat toisinaan selvittämään rikoksia. Tietysti myös Jeeves hoitaa kaiken….\nJa filmnoirimpi oli yö kuvasarjaa\nolen tehnyt noin parin viime vuoden ajan, viimeksi nyt heinäkuussa, ja olen lukenut samaan syssyyn James Ellroyn rikoskirjoja, juuri L.A. –trilogiaa, jossa munat on kyllä jääneet kattilalle kiehumaan pitkään, niin kovaksikeitettyä tekstuura on, muttei itsetarkoituksellisen kapea-alaisesti kuten esimerkiksi Chandlerilla. Hollywoodin visvaiset kulissit romahtavat Ellroyn paljastuksessa, joskus jopa kirjaimellisesti – Hollywoodmaata tarkoittavasta Hollywoodland –kyltistä tiputetaan kirjaimet LAND pois. Juuri Ellroyn tänä vuonna filmatisoidussa, todella ahdistavassa romaanissa Musta Dahlia paneudutaan mm. kauhuromanttisesti kaksoisolentoteemaan, ajattelin pukiessani päähäni peruukin.. Meno ei ole tuolla törkytehtaalla muuttunut miksikään, kaikki on vain päällystetty parfyymillä ja sensuurilla koreaksi, sisällöttömäksi kiiltokuvaksi, jota on helppo myydä. L. A. - Langennut kaupunki ( L. A. Confidential ) teoksessa paneudutaan kaksoisolento –teemaan – tavalliset prostituoidut stailataan tarkoiksi kopioiksi glamouria hehkuvista filmitähdistä.\nKuten Edgar Allan Poen kauhunovelleissa, niin Musta Dahlia kirjassakin asetellaan korkealle palvotulle jalustalle kuollut, saavuttamaton nainen. Ja häilytään mielisairauden partaille – mihinkään ei voi luottaa. On korruptoituneita yläluokkalaisia ja vallan kahvassa kiikkujia, on naisia joilla on epärealistisia unelmia, on kaikkea mätää. Lukeminen sattuu ilkeästi mahanpohjaan, ja kun on tottunut 50 minuutissa yöaikaan katsomaan jonkin rikossarjan, jossa käsitellään hirvittävyyksiä, ja paha saa lopulta palkkansa, tai ainakin rikollinen todetaan syylliseksi, on kirjan lukeminen paljon pitkitetympi kidutus, ja häilyvä nautinto. Eikä siinä ole valmiita kuvia, joita lintuemo yökkää pienokaisilleen, vaan omaa mielikuvitusta täytyy käyttää.\nMikä kovaksi keitetyssä kiehtoo?\nHuvittavaa kyllä jopa Roope-setä sarjiksen ( 09/03) kannessa lukee:\nJa tummasävyisessä kuvassa on typerä Mikki Hiiri ja upea Mustakaapu pahan, epäluotettavan miehen näköisenä kapeissa viiksissä tarkoissa pulisongeissaan ja taaksepäin kammatuissa mustissa hiuksissaan - mustia silmiä unohtamatta. Mustakaapua Nemikin hehkuttaa Rutger Hauerin ohella….\nMusta Dahlia kirjassa haahuillaan mädästä Los Angelesista vieläkin raadollisempaan Tijuanaan kuten Raymond Chandlerin Pitkät jäähyväiset dekkarissakin. Pitkät jäähyväiset teokseen kuuluu kiinnostava hahmo Sininen poika, joka enteili Frank Millerin Sin City teoksen friikigalleriaa.. Chandlerin kirjassa hoidon tarpeessa oleva juoppo kirjailijamies kirjoittaa pätkän hurjaa tajunnanvirtaa / houretta kuin William Burroughs, mutta sisällöttömästi. Burroughsin Hämy ( Sammakko, 2004 ) romaanin esipuhetta lukiessa ollaan kirjailijan itsensä tuon valottaman ytimen äärellä - täysin alastomana ja paljaana; metkasti myyvässä takakannessa kollega Ginsbergin todella kuvaavien ylisanojen mukaan ollaan tuon näkymättömän miehen nerouden alkulähteillä: ” kirjailijan sydän paljastettuna”. Lukija järkyttyy, ei gay -fantasioista eikä väkivaltaisesta Meksikosta, vaan esipuheessa kirjailijan tekemästä paljastuksesta: Joanin väkivaltainen kuolema muokkasi Burroughsista kirjailijan, ja kuinka paljon se on vaikuttanut herran teksteihin. Mutta ei Burroughs yksin ole: Mary Shelley, Roman Polanski, James Ellroy, Tori Amos…\nMeitä tragedian keskushenkilöitä on moneksi.\nVarsin erikoisen näköinen, siis kuvauksellinen arkkipahis Reggie Nalder näytteli sekä Dario Argenton vuoden 1970 giallossa The Bird with the Crystal Plumage niin ikään keltaiseen takkiin pukeutuneena salamurhaajana, kuin myös Alfred Hitchcockin jännärissä Mies joka ties liikaa ( The Man Who Knew Too Much ,1956 ) hän oli pahoilla teillä suuremmassa roolissa.... Hän on ollut mm. teoksissa Fellinin Casanova, ja sopeva vampyyrifilmeissä, kuten Tobe Hooperin teoksessa Salem's Lot (1979) ja Dracula Sucks (1979), jossa hän oli peräti Van Helsing, mutta myös SS-mies ja saksalainen poliisi.\nToimiva vahva nainen oli eilen myös polttopisteessä Robert Rodriquezin hienossa spektaakkelissa Grindhouse: Planet Terror ( 2007 ), jossa Rose McGowan on vihdoin pääroolissa. Rose McGowanin omalaatuisen dekadenttia talenttia on saanut ihailla ainakin elokuvissa Doom Generation ja Jawbreaker – makea kuolema, jossa pikaisesti vilahti myös Marilyn Manson, McGowanin silloinen mielitietty. Kuumimmillaan McGowan on myös toisessa Grindhouse –teoksen pääosassa Grindhouse: Death Proof ( 2007 ), tai noh, miltei pääosassa, mutta blondimpana ja hipimpänä. Mainstreamissa McGowan on ollut ainakin Musta Dahlia ja Siskoni on noita. Nerokas Planet Terror meinasi välillä muuttua kokonaan tv-sarjaksi, onhan siinä tuttuja, kiinnostavia naamoja sarjoista Mullan alla ja Lost. Tarantinon itsensä ylinäyttelemä ällösoturi sanoo McGowania Ava Gardnerin näköiseksi – mikä on hupaisaa zombie -elokuvassa. Onneksi palaamme takaisin elokuvan muotoon, vaikka välillä filmin leikkaus ei ole Rodriquezin huipputasoa – vai onko sekin tarkoituksellinen tyyliseikka? Ja kunnianosoitus vanhan ajan törkyfilmien monen tasoiselle suttuisuudelle…. Hirveän hauskaa on elokuvassa machokulttuurin ironisointi – lyhyt, viehättävä sankarimies Freddy Rodríguez, jonka pitäisi pelastaa maailma, ajaakin pikku pikien mopoilla… Ja ajaa todella hyvin.\nVälihuomiona: luen paraikaa Dee Dee Ramonen kirjaa Chelsea horror hotel, joka ei välttämättä toimi metkana matkamainoksena… Dee Dee asuu huoneessa 116, jonka hän väittää remontoidun huoneesta 100, joka oli tuo pahamainen luukku, jossa Sid ja Nancy asuivat. Vainoharhainen, bakteerikammoinen, harhainen ja jotensakin modernin surullinen teos vie aivan toisenlaisiin suurkaupungin tunnelmiin.\nNäin ollen Rourke on tietenkin täydellinen kokki ja huomaavainen rakastaja, joka johdattaa Basingerin salaiseen puutarhaan kovin ohdakkeista ja pistävää tietä pitkin… Kun tässä 1980-luvun elokuvassa 9 ½ viikkoa mies johdatti, ja opetti naista sadomasokismiin, niin 1990-luvulla pariskunnasta kumpikin tasa-arvoisesti juoksi nauraen sm-kauppaan, ja sieltä varsin vikkelästi kotiin härveleitä, ja rekvisiittaa kokeilemaan - kuten teoksessa Katkera kuu. Eroa lisää se, että Rourke osti raippansa lemmikkikaupasta tai tavaratalon hevososastolta jäyhän myyjän tyynesti katsoessa miten Rourken ruoska vinkui ilmassa. Paljon on muuttunut, eikä kyse ole pelkästään Eurooppa-Amerikka –jaosta. Vuoden 1999 tärkeässä filmissä 8MM nimittäin Joaquin Phoenix tässä Max Californian roolissaan pornomyyjänä poikkeaa harvinaisella tavalla alastaan omaamalla aivot: hän lukee salaa Truman Capoten Kylmäverisesti : totuudenmukainen kuvaus eräästä joukkomurhasta ja sen seurauksista ( In Cold Blood, 1966 ) romaania jonkun tyhjänpäiväisten pornokansien takana; Capotesta on tehty jatkuvasti filmejä, ensin Mark Christopherin diskofilmissä 54 ( 1998 ) kaikkien seuraaman suuren persoonan ja kunnolla tanssilattialla juhlivan, ja kerubeja poimivan Capoten roolissa vilahti Louis Negin, ja sitten ihan filmien päähenkilöksi tämä eksentrinen boheemi nostettiin mm. filmeissä Capote ( 2005 ), jossa pääosassa komeili Philip Seymour Hoffman ( filmeissä Naisen tuoksu, Lahjakas herra Ripley, Punainen lohikäärme, Mission: Impossible III hän on ollut raivostuttava pottapää ). Hm. Toinen Capotesta tehty elokuva oli Douglas McGrathin ohjaama Infamous ( 2006 ), jossa näytteli Toby Jones ( Orlando, Jean d´Arc, Elizabeth I ), ja alekorissa on olut ainakin DVD:nä inhottavan realistinen tv-elokuva In Cold Blood ( 1996 ), jossa näyttelivät Anthony Edwards ( Zodiac, Pet Sematary II ), Eric Roberts ( Cecil B. DeMented, Spun , L.A. Confidential - tv-versio vuodelta 2003 ) ja ihana Sam Neill ( Omen - The Final Conflict, Piano, Merlin, ja tulevassa saamme nähdä häntä messevässä pukusarjassa The Tudors, jossa on pääosassa Jonathan Rhys Meyers, joten saamme olla varmoja pukudraaman vähäpukeisuudesta… Mehän kaikki muistamme, missä kohtauksessa Jonathan Rhys Meyers sanoi kuvaajalle: No hands… ).\nVasta tv:ssä pyrähti Aamiainen Tiffanyllä, ja mietin pitkään, onko Carrie lopettanut tupakoinnin…. Woody Allenin filmissä Annie Hall ( 1977 ) Truman Capote näytteli muuten Truman Capote –kopiota… Wikipedia kertoo Capoten kuuluneen groteskiin, ironiseen Southern Gothic –liikkeeseen, mikä on varsin maittavaa, hengenheimolaisinaan mm. Tennessee Williams ( Viettelyksen vaunu, Kissa kuumalla katolla ), ja William Faulkner, ( Kirjava satama, Syvä uni ), ja päästäänhän vihdoinkin takaisin aiheeseen e eli teokseen nimeltä Angel Heart ( Noiduttu sydän ), joka myös mainitaan tuolla verkkosivulla ensimmäisten joukossa…\nPysyäkseni Rourkessa niin selkeämpi film noir elokuva on Alan Parkerin ohjaama Noiduttu sydän ( Angel Heart, 1987 ). Siinä herra on niin vimpan päälle rähjäinen yksityisetsivä Harry Angel rypistyneessä palsassaan ja sopimattoman pitkässä sängessään. Hänellä on tietystikin yhtä kulahtanut toimiston rämä, mutta puhdas sihteeri. Ruosteinen saksofoni soi. Katukuvassa harppiva Rourke on kuin otos James Dean –filmistä, tai mustavalkoisista 40-50-lukujen postikorteista, rähjäistä, mutta tyyliteltyä. Talojen aulat ja portaikot ovat huonosti valaistuja, ja seiniä pestään – täytyyhän veriroiskeet saada pois..\nAlussa kaupungin synkkien kujien lohduttomuus ennakoi film noiria Sin City ( jossa Rourke myös esiintyy ) , ja mahdollisesti musta kissa vie katsojan aatteet pahaenteisesti yliluonnollisuuteen, taikauskoon ja demonologiaan päin. New Orleansin aistillisuus ja mahdollinen voodoo antavat oman pikantin maun…. Kun Johnny Deppin näyttelemä rikoskomisario Abberline filmissä Viiltäjä ( From Hell, 2001 samannimiseen Alan Mooren Eddie Campbellin sarjakuvakirjaan perustuen ) jahtasi lohikäärmettä eli oli oopiumin orja, jotta näkisi tulevaan, niin mitä Rourke filmissä Noiduttu sydän hakee? Mitä hän jahtaa, jallittaa? Kun film noirissa yleensä kohtalokas nainen pelmahtaa viskinhajuisen yksityisetsivän asiakkaaksi, valehdellen ummet ja lammet, niin lähinnä tätä roolia vetää Robert De Niro – hänen hahmonsa Louis Cyphre on jotenkin tutun kuuloinen…. Hän on sopivan vaarallinen ja arvaamaton dekadentti tyyliguru kävelykeppeineen ja pitkine kynsineen. Ihastuttava tarina!\n1950-1950 –lukujen kulta-ajan film noir syntyi sotien arpeuttamasta epätoivosta – teoksessa Sin City ajellaan uskomattoman hienoilla amerikan raudoilla, erityisen kauniit ovat juuri vuosimallit 1941-1957, mitä lie chevyjä, thunderbirdejä ja plymoutheja olivatkaan. Mutta erityisen hieno on 1970 Dodge Challenger, jonka konepellillä Zoë Bell sinnittelee hävyttömän riemastuttavassa Grindhouse -elokuvassa Death Proof, ja pitää silmittömästi hauskaa....\nToimiva vahva nainen oli eilen myös polttopisteessä Robert Rodriquezin hienossa spektaakkelissa Grindhouse: Planet Terror ( 2007 ), jossa Rose McGowan on vihdoin pääroolissa. Rose McGowanin omalaatuisen dekadenttia talenttia on saanut ihailla ainakin elokuvissa Doom Generation ja Jawbreaker – makea kuolema, jossa pikaisesti vilahti myös Marilyn Manson, McGowanin silloinen mielitietty. Kuumimmillaan McGowan on myös toisessa Grindhouse –teoksen pääosassa Grindhouse: Death Proof ( 2007 ), tai noh, miltei pääosassa, mutta blondimpana ja hipimpänä. Mainstreamissa McGowan on ollut ainakin Musta Dahlia ja Siskoni on noita. Nerokas Planet Terror meinasi välillä muuttua kokonaan tv-sarjaksi, onhan siinä tuttuja, kiinnostavia naamoja sarjoista Mullan alla ja Lost. Tarantinon itsensä ylinäyttelemä ällösoturi sanoo McGowania Ava Gardnerin näköiseksi – mikä on hupaisaa zombie -elokuvassa. Onneksi palaamme takaisin elokuvan muotoon, vaikka välillä filmin leikkaus ei ole Rodriquezin huipputasoa – vai onko sekin tarkoituksellinen tyyliseikka? Ja kunnianosoitus vanhan ajan törkyfilmien monen tasoiselle suttuisuudelle…. Hirveän hauskaa on elokuvassa machokulttuurin ironisointi – lyhyt, viehättävä sankarimies Freddy Rodríguez, jonka pitäisi pelastaa maailma, ajaakin pikku poikien mopoilla… Ja ajaa todella hyvin.\nsalakytät aina rakastuvat replikantteihin?\nKiss Kiss, Bang Bang ;)\nLähettänyt Staalon Jemina klo 9.23\nTunnisteet: Auringonlaskun katu, Blade Runnerista Blue Velvetiin, femme fatale, film noir, Jemina Staalon näyttely, Morsian pukeutuu mustaan, sotien jälkeinen vainoharha ja ahdistus