Suomalaisten ryssäviha kiihdytetty rauhanajan uuteen ennätykseen – eXtrauutiset\n26.10.2021 18:58 26.10.2021 18:58 Seppo Huhta9 Comments\nElinkeinoelämän valtuuskunnan EVA:n teettämän kyselytutkimuksen mukaan jopa 85 %:a suomalaisista pitää Venäjää keskusjohtoisena diktatuurina.\nSuomalaisten käsitys Venäjästä on muuttunut 2000-luvun mittaan aiempaa kielteisemmäksi, kerrotaan EVAn julkaisemassa mielipidetiedustelussa. Vastaajista 34 prosenttia oli sitä mieltä, että suomalaisilla ei ole mitään syytä suhtautua suureen naapuriinsa kielteisesti, vaikka Venäjällä on omat ongelmansa. 45 prosenttia on asiasta toista mieltä.\nKäänne asenteissa tapahtui noin kymmenen vuotta sitten. Vielä vuonna 2012 lähes kaksi kolmesta (63 %) suhtautui Venäjään suopeasti, mutta sittemmin myönteinen suhtautuminen Venäjää kohtaan on pudonnut noin 30 prosenttiyksikköä. Kielteinen suhtautuminen Venäjään on sitä suurempaa, mitä nuorempi vastaaja on. Selvästi Venäjä-myönteisin ikäluokka ovat yli 65-vuotiaat.Vanhemmat ikäluokat tietävät mitä tarkoittaa, kun joutuu Venäjän kanssa riitoihin-vaikka tuolloin ennen vanhaan aloittaja oli Venäjä niin huonosti meille kävi, saatikka että itse aloittaisimme konfliktin\nEVAn päätelmä on,että kaikki vika on Venäjässä ja sen johtajassa:\n”Käänne tapahtui samaan aikaan, kun Venäjän presidentti Vladimir Putin aloitti kolmannen presidenttikautensa vuonna 2012 ja Venäjä miehitti Krimin vuonna 2014″.\nTähän on muistutettava, että Venäjä ei tule ikinä antamaan Krimiä Ukrainalle, ei vaikka Lännen boikotit kestäisivät tuhat vuotta. Aivan yhtä mahdoton ajatus kuin, että Yhdysvallat luovuttaisi Hawajin hawajilaisille.\nVenäjä-vihamielinen punavihreä media syyllinen\nTosiasia lienee kuitenkin on se, että viitisentoista vuotta sitten alkanut median raaka punavihertyminen on todellinen syyllinen.\nKuten on tunnettua niin Vasemmistoliitto vihaa nyky-Venäjää ”sydämensä pohjasta”. Vihreille Venäjä on ollut aina vihollinen, koska Venäjä ei anna vihreille, eikä heidän tukemilleen tahoille minkäänlaista arvoa. Kun vuonna 2010 Aamulehti julkaisi oman tutkimuksensa toimittajistaan niin niin se kertoi, että puoluekanta-jakautuma on:\n40 % vihreitä\n25 % kokoomuslaisia\n15 % keskustalaisia\n10 % sosiaalidemokraatteja\n10 % muita\nJa, kun otetaan huomioon, että Tampereen yliopisto julkaisi selvityksen opiskelijoidensa poliittisista kannoista vuonna 2019, niin journalismia opiskelevista 88,6 % oli tuolloin vihreiden kannattajia. Em. selvitykset todistavat sen, että vihreillä toimittajilla, vai pitäisikö sanoa propakandisteilla, on erittäin suuri vaikutus siihen, mitä mediat kertovat, ja se taas ei voi olla vaikuttamatta yhteiskunnalliseen ilmapiiriin, ja varsinkin suomalaisten suhtautumiseen itäiseen naapuriimme.\n-Jonka kuskeina ovat nimenomaan vihreät ”journalistit”. Vain vihreiden kannattajat nimittäin ovat vielä vasemmistoliittolaisiakin Venäjä-kriittisempiä.\nSuomalaisten tulkinta venäläisen demokratian tilasta on synkistynyt rajusti. 85 prosenttia vastaajista on sitä mieltä, että Venäjä on lähinnä keskusjohtoinen diktatuuri. Suomalaisten näkemys Venäjän demokratian tilasta on synkistynyt liki kolmekymmentä prosenttiyksikköä kuudessatoista vuodessa.\nEVA:n kyselyn mukaan suomalaisten käsitys venäläisistä kanssaihmisinä on ennallaan. Joka toinen pitää venäläisiä miellyttävinä ihmisinä, ja eri mieltä on vain 15 prosenttia.\nNyt on viimeistään aika lopettaa vihankylvö\nKun Suomi nyt aloittaa Barentsin arktisen neuvoston puheenjohtajamaana, niin esimerkiksi ulkoministeri Pekka Haaviston on syytä jättää ”Brysselin faksit” Merikasarmille, -ulkoministeriön kivilinnaan Helsingin Katajanokalle, ja samalla jättää EU-viisastelut EU-pöytiin. Ja tehdä se minkä osaa suhteiden parantamiseksi niin Venäjän ulkoministeri Sergei Lavroviin, jonka hän tapaa tänään Norjan Tromssassa, – ja samalla Venäjään.\nYmmärrän, että vihreälle poliitikolle tosiasioiden tunnustaminen on vaikeaa, mutta Suomen ja Venäjän suhteiden kyseessä ollessa se on viisauden alku.\nPietarin vierailu oli katastrofi-nyt ei ole varaa tehdä samaa virhettä toiseen kertaan.\nMinä en ikinä ole ollut myötämielinen ryssille sillä sukuni sotia suomen jokaisessa sodassa.\nPahinta vielä että sukuni tulee Karjalasta, turha varmaan kertoa mitä siellä tapahtui.\nMinähän en on joku helvetin vihreä vasemmisto natsi tai natomyönteinen, päinvastoin.\nMinä kun en eläissäni anna neukuille anteeksi miten suomelta Karjan ryöstöraiskasi.\nPalakoot helvetissä koko maa.\nVenäläiset polttivat sukutilamme v.1589 ja tappoivat kaikki jotka kiinni saivat paitsi lapset jotka möivät idän markkinoille orjiksi. Talvisodan Suomen valtausyrityksessä tappoivat viisi isän ja äidin veljeä. Suomiko sitä vihaa on kylvänyt?\nEi pahasta voi sen aikaista Venäjää yksin syyttää. Se on osaksi ruotsalaista propagandaa. Oli suurvalta Ruotsi, joka kolonisoi Suomea ja käytti suomalaisia sotilaita Venäjää vastaan. Kunnollinen Ruotsi olisi puolustanut Suomen oloja eikä käyttänyt hyväkseen.\n1808 Venäjä valloitti Suomen ja sen jälkeen Suomi alkoi elää. Suomalainen kulttuuri räjähti ja syntyi itsenäinen Suomi, jota venäläiset haavailivat jo 1700 luvulla esteeksi Ruotsia vastaan.\nVenäjän keisarinna Elisabeth jopa suunnitteli poikaansa Suomen kuninkaaksi. Ikävää, että Ruotsin-Venäjän rauhansopimuksessa kuitenkin Suomi palautettiin Ruotsille. Toinen moka oli, ettei vuoden 1809 rauhassa rajaa vedetty kielirajan mukaan: Ruotsille jäi suomenkieliset Tornionjoen ja Kainuunjoen (Kalix) laaksot, joissa saattoi sortaa suomenkielisiä.\nVenäjän myöhemmät rajaviranomaiset tekivät vahingon, kun Norjan ja Venäjän (-Suomen Suuriruhtinaskunnan) välillä jaettiin tunturi-Lappia, niin ”tuottamattomat alueet” annettiin Norjalle: Käsivarren ja Suomen ”päälaen” välinen mutka.\nLaiha sopu olisi parempi\nAina oikein ihmetyttää tämä ryssäviha. Kun kerran saksalaisetkin ovat anteeksi antaneet ja luoneet hyvät kauppasuhteet Venäjälle, niin miksi suomalaiset eivät pääse yli siitä tosiasiasta että marmatus ei kannata? Mitä tapahtui kun suomalaiset tottelivat ”amerikan presidenttiä” ja aloittivat boikotin Venäjää vastaan?\nEnsin kaatui konkurssiin vanha maineikas perheytiö Ekström. Suurin asiakaskunta kun olivat venäläiset. Ja taas tuli iso kasa työttömiä ja valtio jäi ilman niitäkin veromarkkoja. Entäs sitten Valio… Boikotin seurauksena Riihimäelle valmistuvaa tehdasta ei kannattanut keskeyttää. Ja sitä nimenomaan rakennettiin Venäjän kasvaville markkinoille. No, Tesco napasi Suomen merkkinaosuuden Venäjältä välittömäasti. Eikä Riihimäen uudelle tehtaalle jäänyt muuta mahdollisuutta kuin valmistaa tuotteita Tescolle, joka maksaa niistä murusia venäläisiin verrattuna. Ja vie niitä vientituilla Iso-Britaniankin markkinoille.\nSuomella olisi ollut niin loistavat mahdollisuudet Venäjän kauppaan että muu maailma olisi katsellut kateellisena vierestä. Lyhyet siirtomatkat on sellainen etu että sitä tulisi käyttää hyväksi. Esim. paperikoneita voisi myydä Venäjälle mutta kun niitäkään ”ei voida kun on boikotit päällä”. Kuinka tyhmiä suomalaiset oikein ovat?\nSaksahan ilmoitti boikottien alettua heti että ”meidän tuotteita voi ostaa kolmansien maiden kautta joten me emme osallistu niihin”. Suomi olisi voinut todeta samalla tavalla. Mutta ei. Me uskoimme jotain globalistien kätyriä joka asuu amerikassa eikä varmaan edes tiedä missä Suomi sijaitsee.\nNooh, mitä tulee tuohon sotaan, niin sehän oli Suomen ihan oma vika. Oli ymmärrettävää että raja oli silloin liian lähellä Neuvostoliiton pääkaupunkia. Toisaalta, Suomen metsäteollisuuden patruunat höpöttivät upseeristollemme että saatte ne kaikki maat jotka saatte vallattua ja me ostamme puutavaran sitten teiltä. Toisaalta, meille tarjottiin kaksinkertainen pinta-ala maata vaihtokaupassa Karjalasta. Kuinkas kävikään? Suomalaiset valitsivat sodan koska silloinkin meillä oli huonot päättäjät. Soittaako kelloja? Ja se tarjottu maa… Miettikää kuinka kovassa huudossa se on nyt maailman kaupankäynin kannalta.\nNyt kun koko eurooppaan koitetaan saada amerikkalaisten toimesta sotaan Venäjää vastaan ja Suomen puolueettomuuspolitiikkakin on uhattuna kaiken maailman allekirjoitusten johdosta, niin miettikääpä mikä on Suomen kohtalo alkavassa sodankäynnissä? NATO-kenraalithan juuri viikolla sanoivat että koska Suomi ei ole NATO–jäsen niin se ei saa mitään. Silti, Suomi maksaa 1.5-kertaisia jäsenmaksuja koska ei ole jäsen. Toisaalta, Venäjä ei salli sitä että Suomen kautta päästään rantautumaan. Ja mitähän se tarkoittaa? Sitä että ensimmäisenä katkaistaan pohjoismaat Oulun korkeudelta ja koko pohjoisosa alistetaan Venäjälle. Samaan aikaan Suomi miehitetään ettei rannikon kautta pääse kukaan maihin.\nJA KOSKA Suomi on nykyään täysin riippuvainen ulkomaan tuonnista, niin se 130 rahtilaivaa kuukaudessa jää saapumatta maihin. EI tule hajuvesiä, ei kuivashamppoita, ei hammastahnoja, ei autojen varaosia, ei rakennustarvikkeita, ei hedelmiä, eikä sitä Agnuksen hormoni lihaa argentiinasta. Ei myöskään tanskalaista joulukinkkua. Ja mikä tärkeintä EI RAAKAÖLJYÄ tai ÖLJYJALOSTEITA. Meille jää vessapaperi ja viljatuotteet sekä maataloutemme juurekset.\nEli, ennen käynnistyvää sotaa, nyt on aika varata nurkkiin niitä parfyymejä, hammastahnoja, vaseliineja ja autoihin kierros varaosia. Sekä ihan polkupyörän renkaita. Niille tulee olemaan kysyntää. Kuten lenkkitossuillekkin.\nPutin on moninkertaisesti maailman valtijojohtajista se teräväisimmistä, kokeneimmista, älykkäimmistä ja päättäväisimmistä valtiomiehistä!\nSanokoot muut sitten mitä tahansa.\nLännen nk. ”johtajat” ovat korruptoituneita, ahneita, narsistisia ja turhamaisia surkimuksia ja he kaikki tietävät itsekin olevansa! Siksi he kaikki vihaavat patologisesti Venäjää ja Putinia, joka on kuin Donald Trump ”Yhdysvallat ensin!” -politiikallaan, joka ei palvele isänmaatonta rahaa palvovia globaliusteja ja NWO:n pedofiili-satanisteja. Vaan kansallisvaltion omia kansalaisia kuten isänmaallinen johtajan tuleekin tehdä palvella yhteistä kansallista hyvää eikä kumartaa vieraita valtoja kylvämällä velkarahaa ympäriinsä. Vaan maksaa entisiä velkoja pois ja harjoittaa sellaista kestävää talouspiolitiikkaa, joka heijastuu jokaiselle sosiaaliluokalle riippumatta etnisestä taustasta tai uskonnosta kooten kaikki samojen siipien alle, joka hitsaa kaikki yhteen. Antaen kansalaisillen kaikki yhteiskunnallliset vapaudet vailla korruptoitunutta pakkohallintoa ja hallituksen despoottista sortokoneistoa, joka on silkkaa kommunismia, jonka jättämät ruumiskasat ulottuvat taivaisiin asti läpi sen verisen historian.\nNo kyllä Venäjällä nimenomaan on mätä korruptoitunut sortokoneisto vallassa ja vallitsee. Mitään oikeuksia ei ole ja vankilatuomio napsahtaa poliittisista syistä tai sitten hlö vain katoaa tai ”kuolee koronaan” tai murhataan. Juutalaiset oligarkit ja juutalainenmafia omistavat kaiken ja määräävät kaikesta. Ne oligarkit pyösrittää sitä mafiaa tai siis komentaa sitä ja kgb pyörittää\nTämä pitää jakaa kaikille lukutaitoisille. Vihoittelun tilalle ystävyyttä ja diplomatiaa.


Vasojen vahvistama TVS lähtee menestymään - Urheilu - Turun Sanomat\nVasojen vahvistama TVS lähtee menestymään\nSanttu Leskinen kannatteli joukkuettaan Tennisliigassa viime kaudella. Kesällä Leskisen saavutuksiin lisättiin SM-hopea.\nUudistunut TVS-Tennis lähtee tulevaan Tennisliigan kauteen mielessään pudotuspelipaikka ja menestys.\nViime kaudella karsintojen kautta paikkansa miesten Tennisliigassa säilyttäneen TVS:n joukkue on vahvistunut tulevalle kaudelle. Lauantaina kautensa Henri Laaksosen tähdittämän helsinkiläisen HLK:n v...


Mintun askartelujutut: Sarah Kay\nMukavaa sunnuntaita:) Onneksi nyt on jo vähän viileämpää..Meidänkin piti lähteä mökille viikonlopuksi mutta Asta teki tepposensa ja kaatoi puita sähkölinjan päälle joten ei sitten mentykään. Ei sillä sähköllä muuta väliä mutta jääkaappiin ei olisi saanut mitään ruokatarvikkeita ja eilen käytiin sitten nopsaan tyhjentämässä vielä pakastinta, osa oli kyllä jo niin sulanut..ja katsomassa oliko muuta tuhoa tullut mutta ei onneksi, puita vain kaatunut. Toivottavasti saavat piakkoin kuntoon että paikalliset asukkaat saisivat sähkön koteihinsa.\nTämän Sarah Kayn tytön olen värittänyt jo jokin aika sitten Copic tusseilla ja varjostuksia Inktense kynillä. Tykkäsin itse kun tuli niin voimakkaat värit:) Paperit ovat MajaDesignin ja Timpan uudesta lehtiöstä (nimeä en nyt muista tähän hätään) ja myös Magnolian jouluinen nuottipapru löytyy kuvan takaa.. Kukat ovat Wild Orchid Craftista paitsi nuo pikkuruusut muistaakseni Paperellasta Priman. Nuo heteet bongasin Tiimarista, ei ollut kuin kaksi kimppua jäljellä ja alennuksessa vain 10 cnt!! Olipa kiva yllätys. Purin molemmat kimput ja niistä tuli aika monta tuollaista yksittäistä. Pitsi on vanhaa varastoa. Eka kertaa käytin myös näitä valmiita tageja kortin taakse ihan vain koristeeksi..\nReunoille leimasin Stempelgleden leimalla vähän "pisteitä". Papereiden ja leimakuvan reunat käsittelin Walnut Stain musteella ja surautin ompelukoneella:)\nLähettänyt Minna klo 15.41\nSuloinen Sarahkorti. Voi kuinka elävää ja kivaa pitnaa olet saanut tusseilla aikaan. Tiimari on kiva kauppa vaikka sieltä ei aina välttämättä löydy juuri sitä mitä tarvitsisi niin sieltä löytyy paljon kaikkea muuta kivaa :)\nMukava kuulla ettei Mökillänne ollut mitään pahempaa sattunut myrskyn aikana, hurja juttu tuo koettelemus monelle siellä ollut.\n1. elokuuta 2010 klo 16.55\nTodella kaunis kortti ja upeasti väritetty kuva. Kivoja nuo Tiimarin heteet. Joskus löytää yllättävistäkin paikoista edullista piristystä ja erikoisuutta kortteihin, kun pitää silmät auki ja mielen avoimena.\n1. elokuuta 2010 klo 20.44\nUpea kortti!! Kauniita yksityiskohtia!! =)\n2. elokuuta 2010 klo 1.05\nOnpas sinulla todella kaunis blogi täällä. Heti piti lukijaksi ruveta ;) Ja miten kauniita kortteja teetkään *huokailee*. Värityksesi on erinomaista ja tapasi kasata kortit on upeaa. Voisin hyvinkin viettää tuntikaupalla aikaa blogissasi ihastellen ja katsellen.\nTämäkin kortti on hurjan kaunis ja miten mahtavat koristukset. Nuo heteetkin ovat todella kauniit.\n2. elokuuta 2010 klo 12.16\nSarah Kay kortti ja muuta höpinää...\nMukavaa alkavaa viikonloppua:)) Mökiltä ollaan siis palattu JO viikko sitten mutten ole ehtinyt blogiini..on taas niin monta projektia miele...


Eskimo-jäätelö saattaa tulevaisuudessa löytyä jäätelöaltaasta erilaisella nimellä varustettuna. Nykyisen nimen soveliaisuus on herättänyt pohdintaa. Pasi Liesimaa\nmaanantai 22.6.2020 klo 16:11\nSuomalaisen jäätelöaltaan vakiokaluste, perinteikäs Eskimo-puikko voi saada tulevaisuudessa uuden nimen.\nKäynnissä oleva keskustelu rasismista ja tasa-arvosta on aiheuttanut Pingviini-jäätelöitä valmistavan Fronerin toimistoissa pohdintaa Eskimo-puikon kohtalosta.\n– Tässä kohtaa tarkastellaan asiaa joka näkövinkkelistä ja se on aktiivisesti juuri nyt mietinnässä, kertoo markkinointijohtaja Minna Brunberg Froneri Finlandista.\nEnnen Valiojäätelölle kuulunut Pingviini-brändi myytiin Nestlélle ja nykyisin jäätelötoimintaa operoi Froneri.\nEskimo-puikoilla on pitkä historia ja vuosikymmenten aikana lunastettu paikka suomalaisten sydämissä. Eskimo-jäätelöt tulivat pakastealtaisiin vuonna 1968 ja perinteikäs, vahva brändi mietityttää myös nimenmuutosta pohtiessa.\n– Eskimo on hyvin ikoninen jäätelöbrändi, Brunberg pohtii.\nVaakakupissa onkin vahva brändi ja tarve nykyaikaistaa nimi.\n– Tätä punnitaan. Missään nimessä emme halua toimia epätasa-arvoisesti.\nBrändi ei välttämättä nimenmuutoksesta kärsi. Yhdeksän vuotta takaperin, vuonna 2001, Brunbergin Suukko-makeiset saivat nykyisen nimensä, eikä makeinen ole kadonnut hyllyiltä vaikka nimenmuutosuutinen poikikin aikanaan äänekästä vastustusta.\nEskimo-puikkojen kohdalla markkinointijohtaja Minna Brunberg jarruttelee vielä puheita varmasta nimenmuutoksesta. Päätöstä ei vielä ole tehty.\n– Tämä on työpöydällä ja selvittelyssä.\nMaailmalla aktivoitunut ja Suomessakin tuulta purjeisiinsa ottanut Black Lives Matter -liike on vauhdittanut Eskimo-jäätelöiden brändin pohdintaa myös Fronerissa. Brunbergin mukaan aihe on pinnalla ja tällä hetkellä palautteita jäätelöpuikon nimestä tulee aiempien vuosien yksittäisiä yhteydenottoja enemmän.\n– Se [Black Lives Matter] on totta kai aktivoinut myös Suomessa ihmisiä. Tämä ei lähde yhdysvaltalaisesta muutoksesta, vaan aihe on yleisesti ajankohtainen, Brunberg sanoo.\nHän huomauttaa, että tasa-arvo ja yhdenvertaisuus ovat myös Fronerille ja Pingviini-brändille tärkeitä arvoja.\nMikäli päätös nimenmuutoksesta tehtäisiin tämän hetken pohdinnan tuloksena, näkyisi uudistus käytännössä jäätelöaltailla todennäköisesti ensi kesänä, uuden jäätelökauden alkaessa.\nMuutospaineesta uutisoi ensimmäisenä Yle.\nBrunbergin Suukon kritiikkiä herättänyt pakkaus muuttuu: hyvästit suukottelevalle pariskunnalle\nMiksi Brunbergin suukkoja koristaa afrikkalainen pariskunta? Toimitusjohtaja vastaa


Uusien kasviproteiinien mahdollisuudet elintarvikejalostuksessa ja ruokapalveluissa - Zoom\nUusien kasviproteiinien mahdollisuudet elintarvikejalostuksessa ja ruokapalveluissa - Shared screen with speaker view\nKysymyksiä voi laittaa chattiin, käymme niitä paneelin lopuksi läpi.\nMeillä keskustelu ja kehittäminenkin kasviproteiineissa tuntuu olevan hyvin raaka-ainelähtöistä. Kuluttajatuotteisiin soveltuvia raaka-aineita on jo paljon mutta uusia kuluttajatuotteita, saati sitten brändejä, on vähemmän. Pitäisikö kehittämisen olla kuluttajalähtöisempää?\nTerhi Löfstedt MTK V-S\nUusien viljelykasvien boostaus voisi nopeutua sopimustuotannolla? Muuten riski jää tuottajalle (yksin)? Alkutuotannossa on valmiutta uusiin tuotteisiin, Esa/Koivulehdon tila on hyvä esimerkki. Lisää tutkimustietoa tarvitaan kasvien tuotannosta/mahdollisuuksista, tutkimusten tulokset nopeasti tilojen käyttöön.Muistaen koko ketju yhdessä eteenpäin.\nRavintoloissa ja ruokapalveluissa saa palautetta välittömästi.\nTässä yksi tutkimus jaettavaksi! :)https://horeca.beanit.fi/fi/suomalaiset-luottavat-ravintola-alan-ammattilaisiin-halutessaan-kokeilla-kasviruokaa/\nJa tuosta toinen!https://www.beanit.fi/fi/suuri-ruokakyselymme-64-prosenttia-suomalaisista-kokee-keskustelun-ruokavalioiden-ymparilla-olevan-karjistynytta/Ensimmäinen linkki on ruokapalvelujen ja ravintoloiden näkökulmasta, jälkimmäinen kuluttajien asenteista ja kokemuksista.\nKaisu Honkapää, VTT\nKiitos paljon! Tosi mielenkiintoista oli :)


Niinikangastus: heinäkuuta 2008\nMe olemme ajopuita. Ajelehdimme asuntonäytöstä toiseen, kaupungista toiseen ja toisinaan maasta toiseen. Heti kun päätämme muuttaa Hämeeseen ja etsiä talon sieltä löydämmekin itsemme ihastelemasta jotain taloa pääkaupunkiseudulta. Sama toimii myös toisinpäin. Olen vakuuttunut, että kun pääsemme viimein lähtemään lomaturneellemme Keski-Suomeen niin hassaamme koko omaisuutemme ja paljon pankin rahaa johonkin kummalliseen röttelöön siellä. Ajattelemme taloja. Syömme taloja. Hengitämme niitä. Niissä on niin paljon kosteusvahinkoja, että ei ole ihmekään, että olemme koko ajan kipeinä.\nTämän päivän olemme kuitenkin päättäneet pitää lomaa taloista. Ajamme kauas maalle; Anstkogin ruukkiin Tyttären Tädin kesäpaikkaan.\nMatkalla käymme Karjaalla morjenstamassa vanhaa kaveriani hänen työpaikallaan. Tai niin ainakin luulemme. Emme ole nähneet vuoteen. Hän haluaa lainata heti autoamme käydäkseen kotonaan ja sitten Säästö-Marketissa ostamassa uudet kengät ja parit sukkaparit. Lähden mukaan. Äiti ja Lapsi jäävät kahvilaan.\nKaverin kämppä on pommin jäljiltä. Se on sisältä prikulleen samanlainen kuin asuntonsa Tampereella oli. Minulla oli samanlainen parin levyseinän takana. Olimme naapureita ja kohtalotovereita purku-uhan alaisessa makkaratehtaassa useita vuosia.\nKaveri pesee jalkansa ja jättää sukkansa kuivumaan kämppänsä kuistille. Tai eivät ne oikeasti ole mitkään sukat enää. Ne ovat valkoisista tennissukista muokatut puoliksi maatuneet harmaat jalkarätit. Ne eivät ole multaiset. Ne ovat multaa.\nMatkalla markettiin näemme kaverin pomon. Hän on viemässä taimilaatikoita asiakkaalle. Kaveri vetää hattua syvemmälle päähän, minä nojaan eteenpäin.\nLöydämme Säästö-Marketista oivat popot ja palaamme pankkiautomaatin kautta takaisin taimistoon. Kaverin pomo ajaa vastaan. Kaveri sukeltaa penkkien väliin.\nKarjaan pääkadulle neljä ruskettunutta mafiosoa norkoilee Ke-Ke parturin edessä sillä Karjaa on Suomen New Jersey ja Perniö Syyläri City. Pomon harmaa kaupunkimaasturi vilahtaa peilissä. Joku on kirjoittanut harmaan liikehuoneiston seinään: Elämmekö mielikuvituskuplassa? Elämme. Palaamme.\nTädin mökillä Tyttö leikkii serkkujensa leluilla ja hieman serkkujen kanssakin. Me aikuiset keskustelemme viisaita. Setä savustaa nakkeja ja Täti paistaa lettuja. Syömme.\nKotimatkalla tummat pilvet kasaantuvat taustapeiliin. Espoon yllä loistaa sateenkaari. Se on omituinen; lyhyt ja paksu eikä siinä ole kuin kahta väriä. Siinä on alkuviikkoisen Puistolan talon värit: Punaista ja vihreää. En edes yritä löytää siitä mitään symboliikkaa.\nLähettänyt Kalle Niinikangas klo 11.20 Ei kommentteja:\nÄidin ollessa lomalla ovat vanhempien roolit alkaneet sekaantua. Isä tosin hoitaa yhä yksinoikeudella kaikki jätekuilun puhdistukset ja aamuherätykset jaetaan jotenkin tasan. Mutta muutoin: Äiti tekee ruokaa, Isä tiskaa. Äiti leikkii lapsen kanssa, Isä imuroi.\nLisäksi horisontissa häämöttävä töihinpaluu on vienyt Isän mielen tummaksi kuin kiinalainen kaupunki-ilma. Ei huvittaisi tehdä mitään. Vain lukeminen jaksaa kiinnostaa. Lainaan Äidiltä Michael Connellyn dekkarin Betoniblondi. Luen sen reilussa vuorokaudessa. Normioloissa aika on pitkä. Lapsiperheessä fantastinen tulos: Herääkin epäilys siitä, että olenko kokonaan vetäytynyt lapsenhoitovastuusta?\nMichael Connellyn sankari, Harry Bosch, tuo jotenkin mieleeni Harry Potterin. Johtuuko se ainoastaan päähenkilön nimestä? En osaa sanoa. Kirjan edetessä selviää, että myös Harry Boschin äiti on murhattu epäilyttävissä olosuhteissa. Onko Harry Bosch siis aikuistunut Harry Potter joka taikuuden avulla selvittelee murhia maailmanlopun Los Angelesissa?\nLehtiä en nyt oikein lue. Mitä nyt vähän internetistä, Aamulehteä ja muutamaa aikakausilehteä... Tämä johtuu luonnollisesti siitä, että olemme keskeyttäneet Helsingin Sanomiemme tilauksen kesäloman ajaksi. Aamulehti taas tulee meille yhä. Kysymys kuuluukin: Kuinka kauan ja kuka sen on meille tilannut?\nTämän viikon kuumimmat uutisaiheet ovat olleet: Kimi Räikkösen mummo toivoo, että lapsenlapsensa lopettaisi väkivaltaisen käytöksen. Tämähän johtuu tietysti siitä, että Räikkönen Ison Britannian GP:ssä tönäisi nurin liian lähelle tulleen valokuvaajan. Ville Valo kaipaa perhettä ja lapsia. Niinpä. Kukapa ei jossain elämänsä vaiheessa. Toista se on sitten kun niitä on. Viimeisin jymyuutinen koskee Satu Taiveahon ja Antti Kaikkosen häitä: Iltalehden mukaan ne ovat ökyhäät jotka järjestetään lainarahalla. Kaikkosen mukaan häiden järjestämiseen ei riitä nelinumeroinen summa. Olen lamaantunut. Me tuhlasimme satasen. Olemmeko pihejä? Varmasti. Bileet järjestimme puoli vuotta myöhemmin. Niissä ei kuluja laskettu.\nJaksan kuitenkin liikahtaa paikoiltani Talon takia. Kohdalleni jää jäljet lattiaan. Minusta on tullut Pühkemaja Vöerahansun vihreä divaani jonka alle kärpäset vaeltavat kuolemaan. Talo on tällä kertaa Puistolassa. Se on omakotitalo mutta kuuluu rivitaloyhtiöön. Välittäjä ei osaa kertoa haluamiani tietoja. Tai oikeastaan: En osaa muotoilla haluamaani kysymystä. Yhtiöjärjestyksen mukaan talon osakkeiden hallitsija hallitsee asuntoa joka kattaa keskimmäisen kerroksen ja on 79,5 neliötä. Kuitenkin talossa on vintti ja kellari. Niiden hallinnasta ei mainita mitään. Pahin pelkoni on, että taloyhtiö jossain vaiheessa alkaa laskuttamaan myös niiden neliöistä tahi pahimmassa tapauksessa toteaa niiden olevan kokonaan talohtiön omaisuutta. Teidän tapauksia, joissa näin on käynyt. Omistussuhteen pitää aina olla tarkoin selvitettynä ennen ostoa. Myyjä kakoo ja selittelee: Kyllä se on koko talo jota tässä myydään... On se aina ollut näin... Ei näissä tapauksissa täällä meidän alueella ole ollut ongelmia... Idässä on joskus ollut näissä riitaa... Tämä piha-alueen laajuus nyt on tullut vahingossa merkittyä väärin... Lapsi ryömii pitkin lattioita ja hukkaa hattunsa. Se on hänen smurffihattunsa, sopii erityisesti sinisiin vaatteisiin. Suru on suuri. Emme löydä sitä vaikka kierrämme koko talon ja puutarhan uudestaan. Epäilen välittäjän piilottaneen sen, että tulisimme takaisin. Ovesta ulos astuessamme huomaan ulko-oven hilseilevän pahasti, kivijalan rapautuvan ja katon olevan kohta uusittavan. Kuuluvatkohan ne taloyhtiön korjattaviin?\nPaluumatkalla kotiin ostamme kulutusjuhlan kulmakivestä, Malmin Prismasta, makeita mansikoita ja vattuja. Niiden hinnat ovat marjojen hinnoiksi suolaisia. Mansikat: 4,80 € litra, vatut 3 € pieni tötterö. Tötterössä on parisenkymmentä isoa, tummaa vattua. Vatut ovat aina olleet suosikkimarjojani. Mutta eivät enää: Nämä ovat vetisiä, happamia ja omituisesti kitkeriä. Enkä nyt siis puhu pihlajanmarjoista.\nKymmenen uutisten aikaan välittäjä lähettää viestin. Hän muistanut myyvänsä erästä toistakin taloa. Katsomme sen netistä. Se on ruma. On aika mennä nukkumaan.\nHaluaisin lukea Harryjen seikkailuista kertovaa kirjaa vuoteessa ennen valojen sammuttamista. Sellaista minulle ei enää ole. Ajauduin siis omiin ajatuksiini: En ole hentoääninen poika jolla on raskas kaasujalka enkä töni valokuvaajia. En ole runoilijaksi halunnut rokkari enkä rokkariksi haikaileva runoilija. En ole lapsista haaveileva laiha ketjupolttaja. En ole Kimi Räikkönen tai Ville Valo. Pikemminkin olen Antti Kaikkosen fyysinen olomuoto tai Kalle Kilo. Ja ennen pidin vatuista.\nLähettänyt Kalle Niinikangas klo 17.57 Ei kommentteja:\nKotona. Tyttö kiukuttelee. Heittää tavaroita lattialla. Heittää ruokaa lattialle. Suuhun laitetun ruoan hän kaivaa suustaan ja heittää sitten lattialle. Äiti on pahalla tuulella. Isän nuha palaa. Joko hän on unohtanut lääkkeen?\nKotiin palautettu Tyttö osoittaa jälleen, että on kiertolainen. Hän kapinoi kotona oloa vastaan. Äiti viettää lomaa. Hän käy kaupoissa, parturissa. Viettää aikaansa keskustassa. Isä niiskuttaa. Kotona. Ja hoitaa Tytärtä. Koti-isyyttä on jäljellä enää vajaa kuukausi. Mitenkähän paluu tulee menemään? Koetanko vaihtaa kolleegoiden ja asiakkaiden vaippoja?\nPerjantai-iltana saan mahdollisuuden käydä haistelemassa vapauden paheellisia tuulia. Aloitan turmioni Kallion Ikuisen Vapun aukiolta sillä löydän sieltä vanhan työkaverini norkoilemasta pankkiautomaatin edessä. Siirryn hänen kanssa Kolmannelle Linjalle Sirdieen. On hyvä saada muistutus maailman muuttumattomuudesta. Sirdien jukeboksin uusin levy on Tuomari Nurmion Oi mutsi mutsi vuodelta 1979.\nPieni ravintola on kuuma kuin turkkilainen sauna. Hiki on painananut omistajan välimerelliset kiharat pitkin päätä. Minäkin hikoan. Hikeni on märempää kuin olut tuopissani. On poistuttava. Menemme Om'puun. Käsitykseni mukana ravintola oli ensin Omppu, sitten Ompu ja nyt Om'pu. Mieletöntä nimenkeksintää. Lapsuudenmiljöössäni oli kahvila Vieteri. Nimenmuutoksen jälkeen siitä tuli kahvila Jousi. Kahvi keittimessä pysyi samana.\nPoikkeamme vielä Rytmissä ja Factoryssa ennen yöbussittelua kotiin.\nLauantaina Äiti lähtee ystävänsä polttareihin. Uudessa mekossa, hiukset juurilaitettuina ja yli puolenvälin raskaana hän on juuri avautuva unikon siemenkota. Tyttö nukkuu pitkät päiväunet, Isäkin. Tai Iä, kuten hän sanoo.\nIltapäivällä käymme tapaamassa Kunniakummisetää Linnanmäellä. Tyttö on tohkeissaan vaikka laitteisiin ei tällä kertaa mennäkään. Äiti tulee paikalle myöhemmin ja palaamme yhdessä kotiin. Äiti kertoo yrittäneensä aamulla väärän auton kyytiin. Sen kuljettaja oli ollutkin joku tuntematon nuori mies joka oli hämmentynyt saamastaan huomiosta. Hän oli kuitenkin ajanut aina uudestaan katsomaan heiluttelijaa. Lieneekö raukalla ollut kova muisteleminen päällä? Ei kai se vaan täällä ollut, kun...\nSunnuntaina käymme taas Talon etsintään. Vierailemme yhdessä. Se sijaitsee Nurmijärven Klaukkalassa. Myyjän mukaan sen on rakentanut itse muurari puhdetöinään. Talo on ihan kiva. Jos olisi sellaiset 250 000 euroa sukanvarressa niin sen voisi ostaa. Ja sitten vielä se satakunta tuhatta millä sitä korjailtaisiin. Alkuun. Illemmalla käymme katsomassa neljää kohdetta. Ulkoa. Näin koska aikataulumme eivät käy yksiin välittäjien kanssa. Mikään talosta ei tee meihin vaikutusta. Itse asiassa emme edes kunnolla näe kuin yhden.\nIllalla ajamme vielä Vantaan Jokiniemeen katsomaan erästä navettaa. Siitäkään ei ole kodiksemme. Navetan takaa löydämme Metsäntutkimuslaitoksen rakennuksia. Ne ovat todella hienoja: Oikeita jugendlinnoja. Sellaisen kuin saisi. Silloin remonttirahassakin pitäisi kyllä olla vähintään yksi nolla enemmän.\nLähettänyt Kalle Niinikangas klo 17.45 Ei kommentteja:\nSairauden niska on katkaistu: Se makaa korahtelevana raatona Kuressaaren hotelli Staadionin huoneen 106 lattialla. Kaikkialla on taistelun merkkejä: Auto on täynnä niistettyjä nenäliinoja. Huone on täynnä niistettyjä nenäliinoja. Taskut ovat täynnä niistettyjä nenäliinoja. Sieraimet ovat sierettyneet. Koti-isän lomaviikset ovat rää'än ja venäläisen nenäsumutteen vahaamat. Ne kiiltävät.\nOlemme aamiaisella ensimmäisten joukossa, jo seitsemän jälkeen. Tauti on vienyt ruokahaluni. Saan vaivoin tungettua kaksi paahtoleipää suuhuni. Muut hotellivieraat tuntuvat olevan suomalaisia eläkeläisiä. Emme sovi joukkoon. Olemme muita raihnaisempia.\nJaksamme lähteä liikkeelle vasta kun huone pitää luovuttaa; juuri kahdentoista aikaan. Siihen asti nautiskelemme hotellista: Luemme, lepäilemme. Varaan netitse huoneen Vöerahansu Pühkemajasta Münamäestä.\nMatkalla Muhun saarelle ja Kuivastun satamaan katselemme Saarenmaalaisia nähtävyyksiä. Niistä tärkeimpään, Kaalin meteoriittijärveen, tutustumme jalan auton ulkopuolelta. Olen käynyt siellä joskus aiemminkin. En muista siitä mitään. Toisaalta, ei siinä juuri muistamista olekaan: Kaalin kraateri on arviolta 7600 vuotta vanha meteoriitin törmäyskraateri. Oikeastaan, kraatereita on kaikkiaan yhdeksän. Käymme pääkraatterissa. Sen keskellä on pieni järvi. Kraatterin reunat ovat murskaantunutta dolomiittia. Mukanamme olevasta Tapio Mäkisen kirjasta Viro: Kartanoiden, kirkkojen ja kukkaketojen maa olemme lukeneet Lennart Meren arvelleen tapahtuman jättäneet muistonsa kansantarinoihin. Keksimme oitis erilaisia satuja meteoriitista. Omassa suosikkisatuni kertoo ajasta, jolloin ei ollut vielä aurinkoa eikä kuuta. Tuolloin tänne oli eksynyt muuan Kolja iso kaalinkerä laukussaan. Pitkällä matkalla kaali pilaantuu. Koljalle tulee mahavaivoja. Hän lennähtää kaali käsissään ilmojen halki jättäen taaksensa valtavan kraaterin ja savuavat dolomiittilohkareet. Kyläläiset nimeävät kraaterin luonnollisesti Kaaliksi. Taivaalle lennähtänyt Kolja puolestaan pudottaa kaalinkerän heti ilmakehän ulkopuolella. Siitä tulee kuu. Itse Kolja jatkaa matkaansa, syttyy vähitellen tuleen ja muuttuu auringoksi. Äidin tarinassa puolestaan saarenmaalaiset ovat saaneet käsiinsä yhden kaalinsiemenen. Se istutetaan saaren keskelle, nykyiseen Kaaliin. Siitä tulee iso ja mahtava. Se on niin painava, että se painaa maahan kuopan. Kun se viimein on kypsä koko kylä tarvitaan työntämään se pois. Pidetään suuret juhlat ja kaikki saavat mahansa täyteen. Äiti pitää tarinasta erikoisesti siksi, että se on koko kylän yhteinen tapahtuma. "Niinku kollektiivihommaa tai jotain."\nKraatterilta laskeudumme viereiseen kyläkouluun. Siellä myydään paikallista pitsiä ja postikortteja. Koulun aulassa on Kaalin kartanon omistajien vaakuna: He ovat olleet von Gaehleneja. Vaakunassa on ylös kurkottava kurki. Myyjä kertoo paikan nimen Kaali olevan muunnossa Gaehleneista. Kuinka tylsää! Samalla muistankin kaalin olevan viroksi kapsa. Koetan suomentaa vaakunassa olevaa vanhaa saksankielen lausetta. Paksua suomalaista Pohjanmaa t-paidassa naurattaa. Se en ole minä.\nLautta mantereelle on tällä kertaa totta tosiaan vanhoja Helsingborgin lauttoja: Entisen kotisataman nimi loistaa yhä paksun maalikerroksen alta.\nMantereella ajelemme pieniä hiekkateitä kohti retkeilymajaamme. Tie pölisee. Ohitamme kartanonraunioita, lehmihakoja, harmaita töllejä, mopoilevia miehiä. Täkäläinen maaseutu on vielä elossa. Kurttuiset mummot kuokkivat kukkapenkkejään, kurttuiset miehet katsovat varjoistaan ohikiitävää autoa. Heidän ikäisiään ei suomen maaseudulta enää taida löytyä: Kaikki ovat menneet Kuressaareen tai Pärnuun juomaan Odessa-kuohuviiniä tai Vana Tallin-likööriä.\nLöydämme pühkemajan kuin vahingossa. Se vaikuttaa parhaat päivänsä nähneeltä. Tai tuskin se on parhaina päivinäänkään ollut kovin loistokas. Yli-iloinen täti ottaa meidät vastaan. Hänen takanaan seisoo puhumaton nuori mies iso kiintoavain kädessään. Kiintoavaimesta putoilee kirkkaan oransseja pisaroita. Lieneekö marinadia keittiöntarpeisiin, ajattelen. Rouva pyytelee viittätoista lisäminuuttia huoneemme valmisteluun. Sitä meillä ei ole joten tarkastamme huoneen saman tien. Sisällä talossa tuoksuu savu. Seinät ovat maalausten ja hiilipiirrosten peitossa. Meille selviää, että paikka on kuuluisan virolaisen taidemaalarin Johannes Vöerahansun synnyinkoti. Taulut seinillä lienevät hänen. Valtavassa salissa on vielä aamiaisen jäänteitä: Pari vedessä lilluvaa harmaata nakkia ja kullankeltaista hilloa.\nHuoneemme on omituisesti talon katonharjassa mutta se ei kuitenkaan ole ylimmäinen huone. Yllämme on vielä pieni komero Katto Kassiselle. Katsastamme tilat nopeasti ja ajamme Raplaan etsimään syötävää. Matkalla kurkistamme Räikkülan kartanoa. Sekin on ollut joskus hieno.\nRapla on pienehkö maaseututaajama. Ruokapaikkaa on hankala löytää. Nälän sumentamin aivoin suuntaamme viimein Konsum-kaupan yhteydessä sijaitsevaan Farmburgeriin. Se on mielenkiintoinen kokemus, ei tosin kulinaristisesti. Äiti tilaa Kahe juustuburgeri eineen; tuplajuustoaterian? Ei aivan. Hänelle tuodaan ateria, joka koostuu kahdesta juustohampurilaisesta. Olisi pitänyt arvata. Kumpikaan ei ole kovin hyvää. Pihvit ovat jotenkin pehmeitä. Pakasteita, jotka on sulatettu, mutta ei kunnolla paistettu?\nMatkalla Vöerahansuun kulutamme aikaa ajelemalla pitkin ja poikin virolaista maaseuta. Käymme katsastamassa Kehtnan kartanon. Sielläkin olisi ollut majoitusta. Mutta emmehän me olisi sitä voineet tietää sillä varaamme yleensä (aina) ensimmäisen vaihtoehdon. Kartanon puutarha on lumoava. Siihen on padottu pari lammikkoakin joissa muutama herrasmies kalastelee. Pikatiellä kartanon vieressä on hienon hieno kahvila; Cafe Olee! Ikävä kyllä se on kiinni. Lienee ollut jo kaksikymmentä vuotta. Kahvilan katolla on haikaranpesä. Poikanen nostaa pitkää kaulaansa.\nHieman myöhemmin olemme eksyneet. Ajamme ympyrää jonka keskellä pühkemajamme on. Siitä tulee Baba Jagan talo joka juoksee edeltämme syvemmälle metsään. Ohitamme viljavia peltoja, pieniä jokia, myllyjä, asfalttiteitä ja metsiä. Kun viimein löydämme perille, huomaamme, että olemme lukeneet karttaa vain parinsadan metrin päässä!\nHuone ei vielä houkuta meitä joten jäämme ulos. Lapsi saa juosta nurmella. Keinumme koko perhe perinteisessä virolaisessa pihakeinussa. Lääkitsen itseäni Riga Balzamilla ja muutamalla Saku on ice -oluella. Ne ovat hyviä. Niissä on vanhanmallinen rinkulakorkki ja ne viheltävät aukaistessa.\nTalon toiselta puolen löydämme pari lehmää ja sonninmullikan. Tyttö innostuu. Maja 2:n takana on kenneli. Sen asukkaat innostuvat Tytön hihkunnasta. Sonni ja lehmät alkavat mölistä. Kaikki on kovin eloisaa.\nTytön iltapesu postimerkin kokoisessa pesualtaassa on mielenkiintoinen haaste. Selvitämme sen jotenkin. Iloinen rouva on pedannut divaanin lastensängyksi. Ajattelen siirtää sen parisängyn viereen. Se on virhe. Sohvaa ei ole siirretty sitten glastnostin. Kuolleet kärpäset ovat piirtäneet rajat sen alle. Niitä on melkein sentin paksuinen kerros. Siirrän sohvan takaisin. Myös katossa töröttävä ruusuinen plafondi on täynnä kuolleita siivekkäitä. Se on omalla tavalla kaunis; metaforatasolla. Päätän kuitenkin nostaa vastustuskykyäni vielä pienellä lääkeannoksella. Olen mieltynyt Balzamin yrttiseen, hoitavaan makuun. Mietiskelen, kauankohan ruumiini mahtaisi säilyä jos sen balsamoisi kokonaan kyseisellä aineella?\nAamulla heräämme virkeinä Tytön iloiseen viserrykseen. En muista nukkuneeni yhtä hyvin pitkiin aikoihin. Talosta kuuluu natinaa, nitinää, lirinää ja astioiden kolinaa. Menemme aamiaiselle. Salin takassa palaa tuli. Takka savuttaa. Ulkona on hyvä ilma. Lähdemme pihalle syömään.\nAamaisen jälkeen pyydämme isäntää esittelemään meille Johannes Vöerahansun kotimuseon. Meille selviää, että tämä on ollut yksi Viron merkityksellisimpiä maalareita ja maalauksen opettajia. Hän oli syntynyt vuonna 1902 talossa joka oli sijainnut pühkemajan lähellä mutta muuttanut jo hyvin pienenä pois. Taiteilija oli kuollut vuonna 1980 ja tätä synnyinkotia oli alettu rakentaa vuonna 1993. Erikoista.\nMatkalla Tallinnaan käymme katsomassa Sakun kartanoa ja sen kuulua tehdasta. Tarkoituksemme on ostaa tulijaisia. Myymälää ei kuitenkaan löydy. Ehkä sellaista ei olekaan. Ajamme Tallinnaan ja menemme Selver-markettiin Järvekeskuksessa. Ostelemme melko maltillisesti sillä jälleen joudumme itse maksamaan kaiken. Elämä sitten osaa olla kieroa.\nLaivamatka on tällä kertaa pidempi: Olen varannut meille paikan Helsinkiin Tallinkin Galaxystä tietämättä, että se on ollut radio Iskelmän keskiviikkoristeilyllä. Palaamme siis kotiin iskelmäväen seassa. Kerrassaan mielenkiintoista. Käymme kuuntelemassa parin entisen Iskelmäkuninkaallisen mietteitä elämästä. Opimme paljon.\nKotona kaikki on ennallaan eikä mikään ole samaa: Lauantaiaamuinen siivoukseni on ollut aivan turhaa sillä tavaroita pakatessa olen sotkenut kaiken uudelleen. Etanat ovat vallanneet puutarhan ja nurmikko on villiintynyt. Apilat kihisevät kimalaisia. Se on hienoa. Tomaatintaimissa asuva sammakkokin näyttäytyy. Se on kasvanut. Parannamme hieman sen pesää taimipusseja siirtelemällä. On kunnia-asia, että se asuu meillä. Se on itse Saku, iskelmillä sammakoksi lumottu prinssi.\nLähettänyt Kalle Niinikangas klo 18.52 Ei kommentteja:\nTunnisteet: flunssa, Kaali, Kuressaare, meteoriitti, Riga Balzam, Saku, viikset\nSiitä onkin jo aikaa, kun viimeksi kirjoittelin! Ja niin paljon on ehtinyt tapahtua, että en oikein edes tiedä mistä aloittaisin.\nLähdimme Tyttären kanssa kotoa jo lauantaina. Ostimme Helsingistä mukaan puutiaispihdit sillä ajattelin saarilla niitä lymyävän. Laivamatka Tallinnaan meni mukavasti, mitä nyt satamassa jonottaminen oli kuumaa ja hidasta. Laivassa menimme heti leikkipaikalle. Se oli suuri virhe! Ei niinkään itse leikkipaikka, vaan sieltä poislähteminen. Se aiheutti huudon. Onneksi Äiti oli meitä vastassa satamassa. Äiti vaikutti nuhaiselta; oli saanut Tytärtä edellisviikolla piinanneen flunssan. Tyttö taasen tuntui olevan jo paremmassa kunnossa.\nEnsimmäisen yön vietimme Tallinnassa Pühavaimun vierastalossa. Se oli miellyttävä paikka. Ja voitko uskoa, aivan raatihuoneentorin, Raekojaplatsin vieressä! Illalla kävelimme hieman vanhassa kaupungissa ja kävimme eräässä kaupungin muurissa sijainneessa ravintolassa syömässä. Aamulla Tyttö heräsi jo kello kuusi ja muutaman tunnin päästä olimme lähtövalmiina. Söimme aamiaisen Reval Cafessa ja ajoimme Haapsaluun. Kukaan meistä ei ollut aiemmin käynyt siellä mutta pidimme kaupungista paljon. Kävelimme hieman vanhassa kaupungissa ja kävimme pitsalla.\nHaapsalusta siirryimme tuotapikaa Hiidenmaan lautan satamaan. Matka ei ollut kovinkaan pitkä, kymmenisen kilometriä. Tien sivussa näimme useita raunioita. Kartanonnäköisiä sortumia ja bunkkereita. Todellakin. En edes ollut muistanut että liikuimme erään entisen maailman skitsofeenisimman valtion länsilaidalla. Täällä odotettiin imperialistista hyökkääjäsikaa kuusikymmentä vuotta. Ja nyt ne paskaiset ovat tulleetkin takakautta!\nLautta Hiidenmaalle kesti parisen tuntia. Lautalla oli lasten leikkipaikka. Tyttö leikki. Ja itki. Ja leikki ja itki. Lautta oli käsittääkseni entinen Ruotsin ja Tanskan välinen lautta. Lieneekö jokin niistä, millä Urpo-eno aikanaan aina matkusti Helsingborgista yli? Muistaakseni hänen suosikkilaivansa nimi oli Jeppe. Saatan kyllä muistaa väärinkin. Sen sijaan hänen asuntonsa viereiset koirakaranteenit muistan hyvin. Ja haukunnan.\nEnsimmäinen iltamme Hiidenmaalla sujui siivillä. Majoituimme Keldrimäen Külälistemajaan Kässarin saareen. Aino ja Oskar Kallasin kesämökki oli vain kahdensadan metrin päässä. Sadan metrin päässä oli kyltin mukaan ravintola Pullu. Esitteessä keikisteli vähäpukeinen nuori nainen. Mietiskelin hetken aikaa viron kielen ääntämistä. Oliko se niin, että u ääntyy kuin suomen y-kirjain? En muistanut. Vaimo suuttui. Myöhemmin kävimme Kärdlassa. Oppaan mukaan nimi avautuu helposti suolalaaksoksi ruotsin kielellä. Makustelimme sanaa mutta emme saaneet siitä suolaa. Äidin flunssa saavutti jonkinlaisen antikliimaksin; itsekin aloin aivastella. Illalla sain turhaan ehdotella puutiaistarkastusta uuden pihdit käsissäni. Turha toivo.\nKeldrimäen aamiaispöytä yllätti meidät aamulla. Sen sato oli kuin itsensä Enid Blytonin kirjoista: Tummaa leipää, paahtoleipää, leikkeleitä (kinkkua, sipuliteemakkaraa), juustoa, tomaattia, kurkkua, puuroa, mysliä, muroja, jugurttia, mehuja, kahvia ja teetä. Ahmimme. Ulkona satoi. Sateesta huolimatta sullouduimme autoon. Äiti niiskutti, omat aivasteluni ylittivät jo kaikki raja-arvot: Olin kipeä.\nAjoimme Emmasteen, pieneen kylään, ja Sõrun lauttasatamaan katsomaan miten Saarenmaan lauttoja kulkee. Niitä meni neljä päivässä ja mikäli ymmärsin yhtään parrakasta luotsia niin lippuja voi ostaa vain ja ainoastaan laivasta. Sõrustä ajoimme Hiidenmaan halki Kõpun majakkaa katsomaan. Se on eräs maailman vanhimmista majakoista, vanhin yhä toimiva. Se oli hieno. Söimme grillimakkaran kahvilassa. Ulkona satoi. Palatessa auton ikkunat höyrystyivät ja ajoimme risteyksemme yli. Onneksi mittakaavat Hiidenmaalla eivät ole kovin pitkiä. Lisälenkkimme käsitti vain parisenkymmentä kilometriä. Oloni huononi.\nAjelimme kohti Kärdlaa saaren pohjoislaitaa. Satoi kaatamalla. Väliin näkyvyys laski vain kymmeniin metreihin. Radiossamme soi Johnny Cash; American Recording nelonen. Bridge over Troubled Water ja muut. Jossain saaren keskivaiheilla yhytimme suomalaisen eläkeläisporukan polkupyörillä. Eipä käynyt katteeksi.\nEnnen Kärdlaa käännyimme katsomaan Tahknan majakan ja Estonia-muistomerkin. Sade lakkasi. Saavutimme merenrannan. Astuimme ulos autosta. Sade jatkui. Sen voima lisääntyi, se piiskasi meitä raivopäisenä. Kävelimme silti majakalle. Se oli kiinni. Oli maanantai. Paluumatkalla ajoimme Hiiumaa Militaarimuseumiin. Kiinni. Miihklin talomuseoon. Kiinni. Kärdlan Turismiputiikkiin. Auki. Siellä myytiin värikyniä ja käytettyjä 0mpelukoneita. Kävimme apteekissa: Buranaa, Coldrexia, sumutteita jne.\nKärdlan laidalta löysimme vanhan tuttumme: Selver-marketin. Mutta kukaan ei ollut nyt maksamassa ostoksiamme. Ostimme siis järkevästi. Flunssaan Riga Balzamia ja mausteisia lihapiirakoita. Jos tauti ei niillä talttuisi niin ainakaan se ei harmittaisi niin paljoa. Marketista lähdettyämme sarvensa pudottanut hirvi ylitti tien. Se oli majesteellinen näky sadankin metrin päästä. Onneksemme se ei kohdannut meitä sateessa: En olisi millään saanut jarrutettua.\nIllalla kävimme vielä Suuremõisan kartanossa. Kiinni. Viimein menimme naapurin Veitsi Talliin syömään. Se oli auki mutta parempi olisi jos ei olisi ollut. Yöksi balsamoin itseni. Se helpottaa. Vierasmajan henkilökunta on antanut meille myös vedenkeittimen lainaan. Teemme teetä.\nSeuraavana päivänä, tänään siis, onko nyt sitten tiistai vai mikä, siirrymme Saarenmaalle. Lautta on pieni. Tyttö touhuaa koko matkan: Konttaa lattialla ja availee muiden matkustajien tarralenkkarien tarroja. Olemme liian väsyneitä ja raihnaisia puuttuaksemme. Lautalta päästyämme ajamme suoraan Kuressaareen. Voimat eivät riitä muuhun. Jäämme toiseksi löytämäämme hotelliin, Staadioniin. Se on siisti. Se merkitsee meille.\nIltapäivällä oloni huononee. Niskakin kipeytyy. Kävelemme kaupunkiin. On saatava lääkettä. Vaekoja Pubista ei kuitenkaan saa balsamia. On tilattava Jägermaisteria. Sitä on tosin nautittava tuplasti koska siinä on vähemmän yrttejä. Vähitellen oloni helpottuu.\nIllalla huomaamme, että huoneemme kattovalo on kuin valvontakamera. Teemme pienen elokuvan.\nLähettänyt Kalle Niinikangas klo 21.09 Ei kommentteja:


Hengelliset kesäjuhlat toteutuvat tänä vuonna tavalla tai toisella – osallistua voi myös etänä - Kirkko ja kaupunki\nnull Hengelliset kesäjuhlat toteutuvat tänä vuonna tavalla tai toisella – osallistua voi myös etänä\nOsa hengellisten kesäjuhlien ohjelmasta on perinteisesti järjestetty ulkona. Nyt ei ole vielä täyttä varmuutta, saako heinäkuussa järjestää suuria ulkotapahtumiakaan. Kuva Herättäjäjuhlilta Nivalasta vuonna 2019.\nHengellisten kesäjuhlien suma osuu tänä vuonna heinäkuun alkupuolelle. Järjestelyissä varaudutaan siihen, ettei yhteen voida kokoontua.\nTuula Jokiaho / Herättäjä-Yhdistys, SLEY ry, Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys ry ja\nKoronapandemia vaikuttaa hengellisten kesäjuhlien järjestämiseen myös tänä vuonna. Toisin kuin vaikka monia musiikkitapahtumia, hengellisiä kesätapahtumia ei ole välttämättä täysin peruttu, mutta järjestelyissä huomioidaan terveysturvallisuus tai tapahtumat on siirretty täysin tai osittain nettiin ja radioon.\nKesän tapahtumien oli tarkoitus alkaa tällä viikolla Kirkkopäivien, Lähetysjuhlien ja Oulun seurakuntayhtymän yhteistapahtumalla, joka on kuitenkin siirretty vuodella eteenpäin. Torstaina 20. toukokuuta järjestetään kuitenkin virtuaalitapahtuma #YHDESSÄ2021, jonka aiheena on muun muassa vihapuhe.\nVuorovaikutus voi toteutua myös etänä\nHeinäkuun alussa on tiedossa hengellisten kesätapahtumien suma. Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) järjestämää Evankeliumijuhlaa vietetään 2.–4. heinäkuuta Turussa. Tapahtuma toteutetaan yhteistyössä Turun Mikaelinseurakunnan kanssa. On vielä epäselvää, missä muodossa juhla toteutuu, mutta pääjuhla ja muu ohjelma on suunniteltu siten, että siihen voi osallistua monin tavoin, myös netin ja Radio Dein kautta. Juhlan teema on tänä vuonna ”Kaikki on hyvin”.\nNuoret alkavat olla tosi kypsiä kaikkeen etänä tapahtuvaan toimintaan. - Lukas Brenner\nEvankeliumijuhlien projektipäällikkö Lukas Brenner toivoo, että tilanne sallisi kokoontumisen erityisesti nuorille.\n– Nuoret alkavat olla tosi kypsiä kaikkeen etänä tapahtuvaan toimintaan. On ollut koulua ja harrastuksia etänä. Nuorten ohjelma painottuu siksi kasvokkain kohtaamiseen, on puistopiknikkiä ja retki Ruissaloon, Brenner kertoo.\nViime vuonna Evankeliumijuhlien ohjelmaa lähetettiin kolmelta paikkakunnalta verkkoon ja radioon. Joillakin paikkakunnilla oli pieniä yhteiskatsomoita.\nYhteisöllisyys ja toisten kohtaaminen on iso osa kesäjuhlia. Lukas Brennerin mukaan tämäkin voi toteutua verkossa, tosin se on erilaista kuin kasvokkain kohdatessa.\n– Viime vuonna meillä oli ikään kuin ”evankelinen kansanradio”, se oli kauhean pidetty. Ihmiset saivat soittaa lähetykseen, kertoa missä päin kuuntelevat ja kertoa tunnelmia . Joku soitti traktorinratista, toinen kesämökin rannasta.\n– Jos toiminnanjohtajan puhetta ei pääse paikan päälle kuuntelemaan, voidaan panna chatti laulamaan, jokainen saa esittää kysymyksiä ja kommentteja. Se ei olisi isossa juhlassa mahdollista, Brenner kertoo.\nJuhlien taloudellinen vaikutus SLEY:n toimintaan ei ole Brennerin mukaan suuri: tapahtumilla on aina myös kulunsa, eikä niillä tehdä suurta voittoa.\nEvankeliumijuhlien ohjelmaa lähetettiin viime vuonna nettiin eri paikkakunnilta.\nSuviseuroihin ei ole kansanvaellusta\nLestadiolaisten Suviseuroissa voi olla vilkkaimpana päivänä jopa 90 000 kävijää. Tänä vuonna Suviseurat Reisjärvellä on päätetty toteuttaa radiossa ja verkossa 2.–5. heinäkuuta. Suviseuroja ja muita kesän suuria seuroja voi kuunnella Kesäseuraradion välityksellä Suomessa ja ulkomailla. Kesäseuraradion FM- ja nettiradion lähetykset toteutetaan 30.6.–9.8. Suviseurat toteutettiin verkossa myös viime kesänä, ja esimerkiksi YouTube-videot olivat suosittuja. Vuoden 2022 Suviseurat järjestetään Lopella.\n2.–4. heinäkuuta järjestetään myös Kansanlähetyspäivät Ryttylässä hybriditapahtumana. Tämänhetkisen suunnitelman mukaan juhlapaikalle kutsutaan 500 vierasta, ohjelmaa striimataan nettiin ja paikallisiin ”kisakatsomoihin”. Osia ohjelmasta voi kuunnella Radio Deistä perjantaina ja lauantaina.\nSuviseuroissa Muhoksella näytti tältä vielä kesällä 2019. Tänä vuonna Suviseurat toteutetaan verkossa ja radiossa.\nHeränneiden eli körttien Herättäjäjuhlat järjestetään joko ulkoilmatapahtumana Kauhavalla tai hybriditapahtumana, jolloin osa seuraa tapahtumaa kotona eri kanavien kautta ja paikan päällä on vain sallittu määrä osallistujia. Ajankohta on 2.–4. heinäkuuta. Herättäjäjuhlien pääohjelma, seurat ja jumalanpalvelus, toteutetaan ulkona.\nTänä vuonna Herättäjäjuhlat järjestetään entisen Lentosotakoulun alueella, joten tilaa on runsaasti. Juhlaviikonloppuna ohjelmaa voi seurata ympäri vuorokauden Körttiradion nettiradiossa sekä pääkaupunkiseudun (105,8 MHz) ja Kauhavan (102,4 MHz) lähettimien kautta. Lisäksi Järviradion taajuuksilla lähetetään perjantain aattoseurat, lauantain lähetysseurat ja sunnuntain jumalanpalvelus. Yle lähettää jumalanpalveluksen suorana televisiolähetyksenä ja lauantain päiväseurat radiotallenteena. Viime vuonna Herättäjuhlat toteutettiin verkkoradion kautta. Herättäjä-Yhdistyksen taloudelle tapahtumilla on merkitystä: yhdistys joutui käymään viime vuonna kahdet yt-neuvottelut.


Voimaa iive!: Elämän demonisointi\nJoka tuutista meille työnnetään elämää millaista meidän pitäisi elää ja kas, yllätyshän ei ole, etteivät eri "asiantuntijoiden" mielipiteet yleensäkään kohtaa toisiaan.\nUutisointi johtaa siihen, että ihmiset aivan oikeasti romahtelevat kaupoissa kun eivät enää edes tiedä mitä ostaa ruuaksi. Ei tarvitse kuin aukaista iltapäivälehden sivu niin johan löytyy -Juissauksessa hepatiitin ja vatsataudin vaara (siis ei voi olla totta, tämäkin siis vaarallista!) -Teetkö vatsalihasliikkeen väärin? Voi olla haitallista terveydelle! (Kuhan nyt joku tekisi edes jonkun vatsalihasliikkeen...)\nLaihdu syömällä, laihdu paastoamalla - paastoaminen on erittäin vaarallista, älä missään nimessä syö hiilihydraatteja, rasvoja tai jopa proteiinia... eikun juu noita nimenomaan pitää syödä - ei pidä syödä - pitää syödä. Treenaa - älä treenaa. Juoksu on vaarallista - ihminen on syntynyt juoksemaan... aaargghhh!\nLihaa ei ehdottomasti saa syödä tai jos syöt niin tokihan hankit lihasi ihan itse lähimmältä luomutilalta. Kaikki kasvikset luomuna kiitos tai vielä parempi jos kasvatat ja keräät ne itse. Osta lähiruokaa, reilua kauppaa, luomua, gluteenitonta, lisäaineetonta, sokeritonta, rasvatonta, maidotonta... lista on loputon!\nMonet ihmiset eivät välitä näistä lainkaan, sitten on sellaisia kuin minä, joka yrittää kuluttaa kohtuudella, elääkin siinä kohtuullisilla rahavaroilla, terveellisesti ja vieläpä eettisesti. Siitä on tehty aivan mieletön suo. Ja ihan riittää jos kamppailet vain yhdenkin asian kanssa, sen huomaa kun seuraa fbssä Jenny ja läskimyytinmurtajat palstaa. En todellakaan ole yksin.\nViime keväänä ja syksynä kamppailin asian kanssa kovastikin, oli vaikeaa olla treenaamatta ja focus siirtyi selkeästi syömiseen ja muuhun elämään. Matka ekokauppaan vaatii autoa ja erillistä "ostosaikaa", joten olen päätynyt valitsemaan marketin eko-tuotteita niiltä osin kun niitä olen käyttökelpoiseksi todennut.\nKasvissyönnistä jouduin luopumaan osittain samasta syystä. Gluteenittomuus ja kasvissyönti ei vain ollut nyt se juttu. Ruuasta jäi oleellisesti puuttumaan tärkeitä ainesosia ja usean ruuan valmistaminen koko perheelle oli rasittavaa. Tätä kokeillaan sitten taas kun muilta "elämäntapamuutoksilta" jää tälle osiolle tilaa ja _rahaa on käytettävissä enemmän_ sillä gluteeniton kasvissyönti on kallista!\nLiikunnan suhteen annan itselleni todellakin armoa ja tällä hetkellä elämään (eikä luultavasti enää ikinä) ei todellakaan kuulu Hurjat painonpudotukset tai muut dieettiohjelmat. Rakastan sitä kun joka ikisessä Hyvän olon hormonidieetin uudessa ohjeessa muistutetaan siitä että jokainen tekee juuri sen verran kun tuntee hyväksi. Tiedän, että myös laiskuus on "vaarana" joillekin, mutta omalla kohdallani ei ole siitä kyse, pikemminkin kyse on ylisuorittamisesta. Ja sitä en enää jaksa.\nMiksi turhaan rasittaa itseään älyttömillä vaatimuksilla, etenkin kun kukaan ei oikeasti edes tunnu tietävän mitä oikeasti olisi hyvä syödä, kukaan muu kuin sinä ei voi sanoa mikä on sinulle täydellinen tapa liikkua. Kaipa jossain on "täydellisiä" ihmisiä. Minä en sellainen valitettavasti ole ja olen nyt viimein siihen ihan tyytyväinen. Ne pienetkin teot ovat tärkeitä. Ainakin parempi niin kuin ahdistuksissaan "vetää koko homma aivan överiksi (suuntaan tai toiseen) kun ei pysty saavuttamaan täydellisyyttä".\nSen mitä olen viimeaikoina erityisesti oppinut on itsensä arvostaminen tälläisena kuin olen. Ostin itselleni sopivat housut enkä enää ajatellut "laihtuvani mahdollisimman nopeasti". Syntymäpäivän kunniaksi hemmottelin itseäni ostamalla kulta"skumppaa" sen halvimman pullon sijaan. Ero hinnassa ei tosin ollut järin suuri, mutta ajatus sitäkin tärkeämpi.\nLäheiset muistivat ihanalla kukkakimpulla <3 Rakastan kukkia ja miehellä onkin helppoa kun ei tarvitse ikinä miettiä mitä haluan lahjaksi. Kukat ovat taattu lahja aina <3\nMutta silti parhaimman syntymäpäivälahjan ikinä antoi Lintunen kun oppi ajamaan polkupyörällä ilman apupyöriä. Nytkin se viilettää kodin viereistä pyörätietä edes takaisin <3\nEttä aika pienestä se onni on elämässä kiinni ja yllättäen se tulee niin hassuista asioista.\nKuten siitä kun vaan saa irroittaa lapsen pyörästä apupyörät <3\nTunnisteet: Elämäntavat, Hyvinvointi, Lifestyle, Luomu, Luonnonkosmetiikka, Maidoton, Oma elämä, Painonhallinta, Positiivisuus, Ruoka, Syömishäiriö