Läpi elämän hevospähkähullu\nMinulla on tavoite elämässä. Aion olla vanhanakin hullu hevosiin. Ei ole mitään kauniimpaa maailmassa kuin laitumella laukkaava suuri eläin, jota kukaan ei saa kiinni. Haluan näyttää lapsenlapsilleni kuinka tuota satumaista olentoa lähestytään, kuinka siitä pidetään huolta ja opettaa lapsukaiset ratsastamaan, viedä heidät elämänsä ensimmäiselle maastolenkille. Olen tehnyt tämän jo perillisen kanssa ja jokainen niistä hetkistä on kaivertunut sydämeeni elämän parhaimpina hetkinä.\nHaaveilin omasta hevosesta niin kauan, että kun unelmasta tuli lopulta totta, värisin onnesta harjatessani hevostani ensimmäisen kerran. Mikään ei vedä sillekään tunteelle vertoja. Nyt kun kaavin mutaa kavioista ja tamppaan loimia, tuo tunne on hieman laantunut. Silti en vaihtaisi sitä mihinkään. Tiedän, että vielä kahdeksankymppisenä tulen klenkkaamaan pitkin tallin pihaa ja pysähtymään aitaukselle katselemaan, kun hevoset huiskivat kärpäsiä pois ja rohmuavat ruohoa.\nHevoshulluus on niin paljon enemmän kuin pelkkää ratsastamista. Se on kytkeytymistä luontoon luontokappaleen kautta. Eläin muistuttaa ihmistä siitä, mikä on juuri nyt tärkeintä. Ratsastaessanikin en vain ratsasta vaan olen sataprosenttisesti läsnä, hetkessä, ajassa ja paikassa. Toisinaan mieli haahuilee tarinoihin maastolenkillä, mutta kentällä ravitaivutuksia tehdessä en voi kuin kuunnella hevosta ja myös itseäni. Yritän olla mahdollisimman suora, liukuva, joustava ja selkeä. Iloitsen jokaisesta oikeaan suuntaan menneestä askeleesta, onnistuneesta kuviosta ja siirtymisestä. Pääasia on olla tasapainossa yhdessä.\nEihän se täydellisyys tapahdu kuin harvoin, mutta silti se on tavoite. Harmonia. Se hetki, kun kaikki menee juuri niin kuin pitääkin. Se on ehkä päivän ainut onnistumisen tunne ja pieni tärkeä onnenhetki. Hevoselleni se on ihan sama. Malice haluaa vain syödä, loikoilla, oleskella, hirnahdella ja saada rapsutuksia. Yhtälössä on jonkinlainen tasapaino. Ihminen yrittää ja eläin tulee mukana, jos on sillä tuulella. Kaikki ei ole ainan mahdollista, mutta minulle riittää, että jotain on tavoiteltu.\nUsein mietin, että mikä oikeus minulla on päättää hevosen asioista, että tänään tehdään vain taivutuksia ja että ensi viikolla hypätään. Tai että ylipäätään omistan hevosen. Perheessämme on kissa, eikä sitä kyllä kukaan kyseenalaista. Että hello, tuo on kyllä väärin. Ja itse asiassa se onkin. Lemmikkikissat ovat syypäitä monen lintulajin sukupuuttoon (tulevaan ja jo tapahtuneeseen). Onkohan hevosen omistamisen eettisyyttä sen pahemmin tutkittu, en tiedä, mutta eläinrakkaana minulle aina välillä tupsahtaa mieleen perustavanlaatuisia kysymyksiä.\nNo ei tuo Malice nyt ainakaan onnettomalta vaikuta. Ruoka kelpaa, seura on monenkarvaista, jalottelemaan pääsee joka päivä ja oma ihminen tulee puleeraamaan ja liikuttamaan lisää kaksi kertaa viikossa. Pian kahdeksantoistavuotiaalle se ilmeisesti riittää. Kyllä tuo voisi enemmänkin, mutta oma ihminen ei ratkea enempään. Oma ihminen on miettinyt jonkun ylimääräisen ihmisen värväämistä, mutta toistaiseksi hän on vain ajatellut asiaa.\nYritän antaa tuolle minun omalle suurelle eläimelleni mahdollisimman hyvän loppuelämän. Sellaisen, missä riittää rapsutuksia ja eläinrakkautta, vehreitä niittyjä ja kivoja laidunkavereita. Saan kaiken tuon takaisin moninkertaisena. Olen ikuinen elämän kauniiden asioiden ihailija. Ja mitään sen kauniimpaa en tiedä kuin laitumella laukkaava hevonen. Siinä yhdistyy vapaus, nopeus ja voima. Se puhuttelee samaan aikaan niin esteetikkoa kuin filosofia minussa. Eivät jumalat luoneet ihmistä. He loivat hevosen!\nLähettänyt Mary Von Törne klo 21.30 Ei kommentteja:\nOta kantaa (kirjallisuusblaablaata)\nMaxoun kanta asiaan on karvainen.\nKaikesta on oltava jotain mieltä ja jokainen mielipide on tärkeä. Toisten mielipiteistä ei saa suuttua, mutta omaa mielipidettään on puolustettava... jne.\nIhmiset ottavat kantaa ihan kaikkeen, mutta mitä se tarkoittaa?\nOttaa kantaa tarkoittaa 'muodostaa tai ilmaista kantansa' jonkin asian suhteen. Sanan kanta merkitys on tässä 'suhtautuminen, asennoituminen, asenne, mielipide, käsitys, näkemys'. Kantaa ottava henkilö siis muodostaa tai ilmaisee mielipiteensä jostakin asiasta.\nLähde: Kielitoimiston sanakirja (Kotimaisten kielten tutkimuskeskus 2006)\nJos ei kukaan ota kantaa, siis ilmaise mielipidettään asiasta, ei maailmassa tapahdu edistystä minkään asian suhteen ja kaikki pysyy ennallaan. Kantansa voi ilmaista monella tapaa. Moni älähtää sosiaalisessa mediassa. Toiset puolustavat mielipidettään osallistumalla marsseihin tai/ja mielenosoituksiin. Ne joilla on mahdollisuus, kirjoittavat painavat sanansa sanoma- ja aikakausilehtiin. Jokainen täysi-ikäinen voi äänestää.\nKirjailijat ovat kautta aikojen tuoneet aatteensa ja uudistusmieliset ideansa kaiken kansan luettavaksi kirjallisten teostensa kautta. Ilman kirjanpainoja eivät valistuksen ajan filosofit ja ajattelijat olisi voineet levittää kuninkaan valtaa vastustavia lentolehtisiään.\nAjat ovat itse asiassa muuttuneet vain vähän sitten 1700-luvun. Yhä moni ääni pääsee kuuluviin vain painetun tai sähköisen sanan muodossa. Nykyään kirjailijaa ei ehkä enää uhkaa syyte maanpetoksesta, vaikka hän runoilisi kuinka rujoja totuuksia valtaa pitävistä. Tai noh, miten tämän nyt ottaa. En oikein vieläkään tiedä mitä ajatella viime viikon #sipilagate sta. Toimittajien on tietenkin aina pitänyt tarkkaan katsoa, mitä lehteen painavat.\nEi kirjailijakaan voi mitä tahansa kirjoittaa, mutta mitä kirjailijan pitäisi sanoa tai yrittää sanoa vai pitäisikö mitään? Ranskassa melkein kaikki itseään riittävän tärkeinä pitävät poliitikot kirjoittavat kirjoja. Ja hyvä niin. Kirja onkin ehkä riittävän pitkä teksti ilmaista näkemystään kansakunnan tilasta ja tulevaisuudesta.\nFormulakuskit, jääkiekkoilijat ja nyrkkeilijätkin julkaisevat kirjoja. Heiltä ei kai kuitenkaan odoteta julkisia mielipiteitä muista kuin urheiluun liittyvistä aiheista. Elleivät he ryhdy kunnallispoliitikoiksi jossain vaiheessa. Eduskuntakin on mahdollisuus vaihtaa uraa pitkän ja ansioikkaan huippu-urheilun päälle, kun kaikille ei riitä pestejä Olympiakomiteassa.\nJokainen teos ottaa kantaa jollain tasolla johonkin, lastenkirjoista alkaen. Nuortenkirjat ovatkin sitten jo hyvin kantaa ottavia mitä tulee yhteiskunnan epäkohtiin, ekologiaan, vähemmistöjen oikeuksiin ja naisten asemaan. Viihdekirjallisuuden saralla dekkarit pureutuvat usein yhteiskunnallisiin epäkohtiin kuten ihmis- ja asekauppaan.\nFantasiakirjallisuus voi toisinaan olla poskeen läimäyttävän kantaa ottavaa. Usein liikutaan maailmassa, jossa kurja hallitsija pitää ikävää kuria yllä ja sortaa kansaa. Lopulta sankarit taistelevat tiensä kohti parempaa tulevaisuutta ja pelastavat maailman tuholta siinä sivussa. Suomikummassa liikutaan toisinaan enemmän yksilön tasolla. Yksi ihminen tai olento kohtaa maailman kummallisuuksineen ja löytää tai ei löydä ratkaisun ongelmiinsa ja pelastaa tai tuhoaa maailman siinä sivussa.\nSpekulatiivisen fiktion keinoin on aina kritisoitu ja otettu kantaa, erityisesti vähemmistöjen oikeuksien puolesta. Yksi lempi avaruusoopperakirjasarjoistani sijoittuu tulevaisuuteen, missä Aurinkokuntaa asuttavat maapallolaisten lisäksi marsilaiset ja asteroidivyöhykeläiset. He ovat tietenkin toisistaan erilaisia ja yhteiselo ei aina onnistu (lue: täystuho uhkaa). Kirjasarjan päähenkilö on valkoihoinen maapallolainen, mutta hän seurustelee tummaihoisen asteroidivyhykeläisen kanssa. Sarjassa on myös useampi samaa sukupuolta edustava pariskunta, joilla on myös lapsia ja nainen johtaa YK:ta. Mielelläni näen tulevaisuuden tällaisena, ainakin juuri nyt vuoden 2016 lopulla, jolloin vähemmistöjen ja naisten asema ei vieläkään ole kaikille ihan selkeä juttu. (Tsiisus, kerroinko juuri kantani asioihin!)\nKuulin (näin) eilen uutisissa jutun, joka pisti vihaksi. Siinä näytettiin, kun nainen käveli sisään kahvilaan Pariisin esikaupunkialueella. Kaikki muut asiakkaat olivat miehiä ja kahvilan omistaja tuli selittämään naiselle, että ei tänne saa naiset tulla. Nainen kysyi, että mitä häh miksi, ja kahvilanpitäjä selitti, että kun tänne tulee vain miehet, että tämä on miesten kahvila, ei naiset käy kahviloissa. Joo, Euroopassa vuonna 2016! Muistatteko sen brittinaurusarjan, missä kauppias sanoi jostain muualta tulleelle asiakkaalle: "This is a local shop for local people." Se jaksoi naurattaa, mutta sukupuoleen liittyvä liikkumisen ja olemisen rajoittaminen oikeassa elävässä maailmassa saa minut kavahtamaan, irvistämään ja yökähtelemään.\nKyseessä oli Pariisin esikaupunkialue. Ei Pariisin keskustan kahviloissa kukaan aja naisasiakasta pihalle (eihän?!). Esikaupunkialueen kahvilanpitäjäkin oikein opasti naisasiakasta, että hei, täällä homma toimii ihan niin kuin "au bled". Tuo "au bled" on slangia ranskaksi ja tarkoittaa kotikylää niin ikään pohjoisen Afrikan mantereella.\nOtanpa kantaa tähän: (tai en otakaan, koska ei siitä ole mitään hyötyä kenellekään)\nMieluummin kirjoitan tarinoita, joissa naiset saavat käydä kahvilla missä haluavat ja potkaisevat naamaan, jos joku tulee ehdottamaan muuta. Uutisreportaasin nainen ei ymmärrettävistä syistä voinut protestoida väärinkohteluaan muuten kuin ilmaisemalla mielipiteensä suullisesti. Mielestäni hän oli jo melkoisen rohkea yksinkertaisesti olemalla eri mieltä kahvilanpitäjän kanssa.\nSe miten tuo kantansa esiin tekstissä on erikoinen taiteenlaji. Asia on tuotava esille siihen kantaa ottamatta, mutta niin että lukija tunnistaa, mikä toiminta on oikein ja mikä väärin, ja saa tyydytystä siitä kun päähenkilö onnistuu korjaamaan epäkohdat. Stephen King opastaa kirjassaan On writing, ettei kirjailijan kannata tuoda omia poliittisia näkemyksiään esiin tekstissä, tai toisin sanoen ottaa kantaa päivän politiikkaan. Stephen King on mielestäni kritisoinut teoksissaan ihan kaikkea mahdollista. On hän kirjoittanut myös kirjoja, jotka eivät oikein ota kantaa mihinkään, mutta kaikki kuolevat kirjan lopussa, ja hyvä niinkin. Joskus tekee hyvää lukea kirja, joka on vain pelottava, kiihkeä tai täysin älytön.\nMutta King on varmaankin oikeassa. En usko, että kukaan lukijoistani haluaa kuulla, mitä mieltä olen Suomen tai Ranskan hallituksen toimista. Mutta voin ihan vapaasti siirtää samankaltaisia toimia jonkin fiktiivisen hallituksen hommailemaksi ja syytää kansakunnan perikatoon ja katsoa kuinka henkilöhahmo xyz selviää elossa.\nNiin, huomennakin nousen ylös ja kirjoitan maailmasta, jossa urheat ihmiset pelastavat itsensä ja toisensa, ovat ystävällisiä, kohteliaita, suivaantuvat epäoikeudenmukaisuuksista ja metsästävät hirviöitä.\nLähettänyt Mary Von Törne klo 19.30 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Kirjoista ja kirjoittamisesta\nLuettu: Kellari, Maaria Päivinen (10/2016)\nKellari- Like Kustannus\n"Kahden lapsen yksinhuoltajaäiti Vilma sulkee entisen miehensä äänieristettyyn kopperoon. On hylätyksi tulleen naisen vuoro elää kaksoiselämää. Äidinrakkaudessa kaikki on sallittua. Kun tyttäret oikuttelevat, kellarissa kärsitään. Samaan aikaan naapuritalon leskirouva seuraa Vilman elämää ikkunan takaa. Voiko Vilma olla vastaus hänen vuosikymmeniä kestäneisiin haaveisiinsa omasta perheestä?\nMaaria Päivisen Islantiin sijoittuva romaani on vangitseva teos pakkomielteisestä rakkaudesta ja kitkerästä mustasukkaisuudesta. Se ei päästä helpolla, kuten ei rakkauskaan." (Kirjan esittelyteksti kustantamon sivuilta)\nOstin Maaria Päivisen Kellari'n e-kirjana, koska Islanti kiehtoi tapahtumapaikkana ja erityisesti koska kirjan päähenkilö Vilma on ulkosuomalainen. Tarina vei heti mukanaan ja lukaisin sen parissa päivässä. Mikään heppoinen teos Kellari ei ole. Aihe on painavaakin painavampi, mutta en kokenut lukemista raskaaksi, kuten joskus vaikeiden aiheiden äärellä.\nMaarian kieli on riemastuttavaa, pirskahtelevaa ja visuaalista. Hänen ilmaisunsa menee iholle ja sen alle. Se on täydellistä parisuhdeongelmien kuvailuun.\n"Vilma ei nukkunut silmäystäkään koko yönä. Seuraava päivä kiemursi kohti hitaana ja apaattisena, ja lopulta kello seitsemän, kun oli vielä pilkkopimeää, aamu puri hampaansa Vilman lihaan ja rouskutti hänet suihinsa kuin kylmän omenan. " s. 56\n"Kuin salamaniskusta koti pysähtyi. Puutarhankin jähmettyi odottamaan jatkoa, vain lumihiutaleita ei voinut vähempää kiinnostaa, ne putoilivat välinpitämättöminä tyyneltä taivaalta maan syliin." s.64\nKellari on kirja monesta kipukohdasta, mutta minulle tärkeimmiksi nousivat esiin torjutuksi tulemisen pelko ja siitä kumpuava kärsimys. Päähenkilö Vilma jää yksin, kun aviomies hänet jättää. Naapurin vanha Ingridur ei onnistu kaikista yrityksistään huolimatta saamaan todellista kosketusta Vilmaan, mutta hän yrittääkin liikaa ja turhaan, vaikka pitää jokaista pientäkin voittoa suurena saavutuksena, niin yksinäinen hän on. Vilman nuorempi lapsi, pieni Stella, taasen jää vaille äidin rakkautta, kun isosisko saa kaiken ja liikaakin.\nMaaria vie lukijan matkalle tuliseen ja helvetillisen kylmään Islantiin. Maisemat ovat jylhiä ja elementit säälimättömiä. Kerronta on niin elävää, että lukija uppoaa kirjan sivuille kuin elokuvaan. Näkisin tämän kirjan sovitettuna valkokankaalle, tai miksei teatterilavalle. Siitä ei puutu jännitystä eikä rujoa runoutta. Maaria Päivinen taitaa myös mustan huumorin. Vilman sanailu ja kommentit kellarissa viruvan miehensä kanssa ovat synkän riemastuttavia.\n"Suklaamuroja, Silvia-hetkiä, kaikenmoista arvokasta, kuinka moni vanki sai pyytämättä suklaamuroja, kysynpä vain, Vilma ehti ajatella ennen kuin avasi vihdoin luukun, työnsi tavarat sisään ja sanoi tahtomattaan: "Onko ikävä Reykjavikin pikku hutsua?" s. 66\nKellarissa esitellään myös kaksi eri reittiä epäonneen. Naapurin rouva Ingridur on ikänsä kaivannut nuoruutensa mahdotonta ensirakkautta. Hän ei rakastanut yhtä paljon, jos ollenkaan, miestä, jonka kanssa päätyi avioon. Vilma sen sijaan rakastaa miestään, eikä sen tähden halua päästää tästä irti, ei sitten millään. Vilma halusi olla täydellinen äiti ja vaimo ja lopulta sen mahdottomuus suistikin avioliiton raiteiltaan. Puhtaana hohtava talo ja kukkaloistava puutarha sulkivat sisälleen onnettoman perheen.\nKoin herkulliseksi asetelman, jossa Vilma ei suostukaan päästämään miestään pakoon. Tässä on kirjallisuuden taika, voidaan leikkiä ajatuksilla. Mitä seuraa, jos petetty nainen päättääkin todella kostaa?\n"Kun Vima näki peilistä kasvonsa, suu sanoi: "Olen paha."" s. 34\nMaarian teksti ei ole pelkästään kaunista, se on runoutta, mutta hänen kielensä pysyy selkeänä ja helppolukuisena. Tarinaa olisi mielestäni voinut tiivistää paikoittain ihan pikkuisen, jotta se olisi kulkenut vielä joutuisammin, mutta toisaalta nämä verkkaisemmat kohdat lisäsivät syvyyttä henkilöhahmoihin ja heidän ajatusmaailmoihinsa.\nHaluan päästä Islantiin katsomaan, kun suulat lentävät myrskyävän meren yllä. Suosittelen kirjaa psykologisen trillerin ja jylhien maisemien ystäville.\nRivakkaa köllittelyä (totuuksia stressistä)\nKölli-kissa kyllä tietää.\nEi tarvitse kuin vilkaista kissaa, ja on ymmärtänyt kaiken oleellisen elämästä: nuku aina kun pystyt. Olen herkkäuninen ja varsinkin herkkä vuodenaikojen vaihteluille. Olen vasta nyt tottunut syyspimeään ja talviaikaan. Joulukuuhan jo kolkuttaa ovella ja led-valot on asennettu kylänraitille muistuttamaan tulevasta kulutushysteriasta. Kivaa, että vireystila on vihdoin palautunut, että voi kuluttaa sitä loppuvuoden juhlien valmisteluun.\nLenkillä vireystilaa nostattamassa.\nAloitin pesemällä auton. Vein sen kolmen euron rullapesuun ja sen päälle vielä imuroin hevosenkarvat ja kuivuneet mudat takakontista ja pyyhin pölyt kojelaudasta. Ikkunatkin oikein pesin ikkunanpesuaineella. Kyllä nyt kehtaa taas ajella. Siinä samassa imuroin miehenkin auton, kun nyt kerran tarmonpuuska iski. Kumma kyllä miehen auto ei ollut yhtä sottainen kuin omani. Johtuu ehkä siitä, ettei tuo kuljeta loimia, satulahuopia ja muita heinäisiä, karvaisia ja mutaisia asioita autossaan, jos ei perillistä lueta mukaan. Silti ero oli melko häikäisevä omaan kotterooni verrattuna. Ilmeisesti mies siivoaa autonsa useammin kuin minä. Minulle riittäisi kaksi kolme (=kaksi) kertaa vuodessa. Joskus joudun tamppaan matot, kun polkimet tahtovat tarttua likaan kiinni.\nAuton likaongelma saa alkunsa täältä.\nPätevä tekosyyni on, ettei minulla ole koskaan aikaa siivota koslaa. Ja ei sillä ministereitä kuljeteta, että mitä turhia. Taloudessani on aina tärkeämpääkin tointa tarjolla. Kuten satulan rasvaus. Kuka sitä nyt narisevalla satulla haluaa ratsastaa?\nMietin vain näitä tärkeysjärjestyksiä elämässä, ja sitä kuinka ne ovat erilaiset eri ihmisillä. Ja sitä kuinka siivousintoilijat saavat vähemmän innostuneet potemaan huonoa omaatuntoa. Pitäisi nuo verhotkin pestä ja silittää, lehdet haravoida ja kiillottaa saappaat tjms. Eikö olisi parempi, jos osaisi tuntea hyvää omaa tuntoa sitten kun joskus jaksaa ja ehtii. Mutta ei. Sehän piti joka tapauksessa tehdä jo vuosi sitten.\nHelppo ja nopea lounas, jonka valmistaminen ei stressaa,\nkun ottaa sen hyvältä kantilta eli lasi viiniä seurana.\nSen sijaan pidän kaikenlaista lööbailua niin normihommana, että sille pitäisi olla oma sovelluksensa. Laite huutaa Yeah! Great! You're doing fine! aina kun on vetänyt tirsat tai lukenut kirjaa puoli tuntia. Tai pääsee ylemmälle tasolle, kun on nukkunut kolmena yönä putkeen pitempään kuin kahdeksan tuntia. Kehittäisikö joku tällaisen minulle, kun en minä nyt ehdi. Pitää sulatella ensin lounasta ja sitten on katsottava leffaa ja sitten joskus ajattelin laittaa pyykit kuivumaan.\nLähettänyt Mary Von Törne klo 20.00 Ei kommentteja:\nNormandian syksyssä pohdittuja\nPostiluukkuun ilmestyi yllättävä ja ilostuttava kirjekuori. En nimittäin uskonut, että saisin lainauskorvauksia. Tunne oli sitäkin suurempi, kun laskeskelin, että kirjaa on lainattu sen ensimmäisinä ilmestymiskuukausina yli 700 kertaa. Pistää nöyräksi, sillä luettavaksihan tuon kirjoitin. Olen kiitollinen Suomen kirjastolaitokselle, Sanastolle ja ennen muuta lukijoille. Tämänkin innoittamana jaksan kirjoittaa lisää.\nSyksyn viimeinen ruusu\nNormandian syksy on ollut yhtä paikasta toiseen ravaamista, ja kun yllättäen on ollut aikaa istua alas ja hengähtää, olen pohtinut, että mitähän minä sitten teen kun teinistä kasvaa opiskelija. Opiskelija muuttaa pois kotoa jonnekin maailmanääreen. Harkkakuljetukset jäävät pois, kokeisiin preppaamiset myös, yhteiset juoksulenkit ja tallipäivät.\nOlen kyllä tunkenut elämääni niin paljon harrastuksia, että yöunetkin niistä usein kärsivät, että en usko kyllästyväni. Senköhän takia tulee neljänkympinkreisi, ettei ehdi huomata, kun lapsi kasvaa aikuiseksi ja alkaa elää omaa elämäänsä? Hieman jo pelottaa tuo tuleva. Onhan meitä sitten vielä kaksi kotona, mutta ei se ole sama.\nLenkkimaisema (kuvassa myös kaksi peuraa)\nEhkä perillisen kasvaminen pois pesästä on otettava uutena alkuna. Tai paluuna aikaan ennen. Ja toisaalta onhan tuohon vielä vuosia. Mutta ei se estä pohdiskelijaa miettimästä. Kaikesta ahdistuvaa ahdistumasta. Itse lähdin pesästä heti kun pystyin. Olin opiskelija ja pääsin kimppakämppään lähemmäs opinahjoa. Pari vuotta myöhemmin lähdin Ranskaan. Mitä jos oma teini päättää vaihtaa maata tai mannerta? Ehkä veri vetää seikkailuihin. Lähdenkö perään?\nVoisin muuttaa Australiaan au pairiksi. Tai ei. Liikaa hämähäkkejä. Islantiin töihin kasvihuoneeseen. Kaliforniaan opettamaan samppanjajoogaa. Suomeen? Itse asiassa, näen itseni vähiten paluumuuttajana. Suomi on niin eri maa kuin 2000-luvun alussa. Ehkä kaikkeen tottuu. Totuinhan Ranskaankin, melkein. Mutta silti. Jotenkin. Pelkkä ajatuskin tuntuu nyt oudolta. Ja mitähän minä siellä mukamas tekisin? Ryhtyisin taiteilijaksi? Ei taida olla muuta tarjolla. Muuttaisin ehkä Lappiin. Ryhtyisin Korpinaiseksi ja ajeluttaisin ranskalaisturisteja revontulia katsomaan.\nEhkä perillinen suorittaa asevelvollisuuden, ehkä ei. Ei siitä kai haittaakaan olisi. Hernerokkaa on kyllä turha perilliselle tuputtaa. Metsässä rämpiminen sen sijaan kelpaisi. Ehkä perillinen haluaisi jäädä sen jälkeen Suomeen opiskelemaan. Onhan se halvempaakin kuin Ranskassa, missä peritään lukukausimaksuja. Koulutkin ovat ehkä jostain kotoisin. Vai ovatko? Eikö siellä Suomessakin olla leikattu viime vuodet kaikesta?\nKelpaa ottaa kuvia jopa hanskat päällä.\nMutta lopulta nämä pohdinnot aina päätyvät samaan johtopäätökseen. Vaikka tuleva voi olla tehty monesta muutoksesta, niin turhaa niitä on etukäteen liikaa miettiä. Valmistautua voi monella tapaa. Ehkä parasta on, että pitää terveydestä huolta, tekee sitä mikä miellyttää ja ottaa ilon irti teinin äitiydestä* niin kauan kuin se vielä on mahdollista. Katson sitten aikanaan mihin suuntaan kelkka kallistuu.\n*ilo irti teinin äitiydestä =\n1. ruutuajan vahtiminen\n3. ihanaa kun vielä saa halia\n4. teinikielen opettelu (usein joudun googlettamaan uusia ilmaisuja ja joka kerta tunnen itseni ihan mummoksi)\n6. äiti-vitsi-miten-sä-tiedät-ihan-kaiken-hetket (koepreppaus Ranskan historiasta)\n10. mahdollisuudet vaikuttaa perillisen tulevaisuuteen kaikkine äitimäisine jankutuksineni, kiristyksineni ja suostutteluineni (luelueluelueluelueluekirjojakirjojakirjojakirjoja)\nLähettänyt Mary Von Törne klo 20.30 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Normandiasta, Ulkosuomalaisuudesta\nTarinasta toiseen (kirjallisuusblaablaata)\nKuilun pohjalla vai valoa tunnelin päässä? (Gouffre de Padirac)\nRämmin pois upottavasta tarinasta. Olen viettänyt sen parissa kuukausia, vihannut ja rakastanut, juonitellut ja jumittanut, luistellut ja kompastellut. Mutta nyt käsikirjoitus on tältä erää valmis. On esilukijoiden vuoro rypistellä kulmakarvojaan. Minä en halua kuulla, nähdä enkä haistaa sitä hetkeen.\nOlen siirtynyt uuden tarinan suunnitteluun. Minähän en kirjoittamisesta lomaile. En suhtaudu siihen edes työnä, vaikka sitä se enimmäkseen on, mutta kirjoittaminen kaikkine monimutkaisine vaiheineen on niin osa minua, että en tietäisi kuinka päin olla, jos en jostain syystä voisi koko ajan kirjoittaa*.\nSuunnitella voi missä vain ja yleensä se tapahtuukin hetkinä, joina sen ei varsinaisesti suunnitellut tapahtuvan. Kun hyvä idea on juurtunut ja alkanut versoamaan, voidaan kai sanoa, että suunnittelu alkaa. Eilen istuin hevosen selässä maneesissa ja kävelimme hiljaa ympyrää kuunnellen sadetta. En ajatellut mitään. Kunnes henkilöhahmot aloittivat jäpättää päässäni. Kuuntelin heitä tovin kunnes hiljensin radiota ja mietin, miksi he tuollaisia puhuvat. Esitin kysymyksiä ja keksin niihin vastauksia ja sain syvennettyä henkilöhahmojen motiiveja. Tarina nytkähti askeleen eteenpäin.\nToissapäivänä imuroin ullakolla kuolleita kärpäsiä. (Eikö teillä ole ullakolla jokasyksyistä kuolleiden kärpästen imurointioperaatiota?) Puuhaan kului tunti ja koko sen ajan kirjoitin päässäni toisen päähenkilön henkilöhistoriaa. Ajattelutyöhön ei aina ole aikaa, joten se on parasta tehdä silloin kun mahdollista. Yksi toinen hyvä suunnitteluhetki on hölkkälenkki, jolloin pää tarvitsee muuta ajateltavaa kuin tuskan, jonka juokseminen aiheuttaa. Suihkussa ajatukset valuvat myös helposti päänahasta hiuksia pitkin. Osa päätyy viemäriin, osa jää elämään. Vältän ideointia ajaessani, koska henkeni on kallis, mutta jonkun muun ajaessa, ratkon usein juonenkäänteitä. Ette voi uskoa kuinka mullistavia käänteitä on keksitty liikenneympyröissä.\nPäänsisäisen suunnittelun lisäksi kirjaan ylös kaiken ajattelemani muistikirjaan ja ensimmäiseen tekstitiedostoon, johon jokin tuleva kaunis päivä alan kirjottamaan uutta tarinaa. Mutta sitä ennen suunnittelen. Kaikki suunnittelu ei siirry lopulliseen tarinaan, koska suunnitelmat muuttuvat aina matkan varrella. Ja liika suunnittelu voi olla tarinalle vahingollista, koska se vie kirjoittamisesta puhtia. Kirjottaminen vaatii inspiraatiota polttoaineekseen, ja jos suunnitelma on liian kaiken kattava, ei inspiraatiolle jää tilaa. Suunnittelu on luuranko, joka voi muuttaa muotoa, jos sen jättää riittävän väljäksi. Suunnittelit hevosen ja lopulta synnytit virtahevon.\nKirjoitusvaiheessa tarinalle rakennetaan luurangon ympärille lihakset ja jänteet ja inspiraatio puhaltaa kokonaisuuteen sielun. Kuulostaa yksinkertaiselta, mutta jokainen joka on joskus kirjoittanut romaanikäsikirjoituksen, tietää ettei se sitä ole.\nHyvä suunnittelu helpottaa kirjoittajaa tarpomaan eri vaiheiden läpi kohti valmista käsikirjoitusta. Tein lyhyen listan asioista, joita suunnittelussa voi ottaa huomioon:\n- timantin kova idea, joka raapii takaraivossa riittävän pitkään ja lujaa (tämä viimeisin idea on pyörinyt mielessäni jo noin vuoden)\n- henkilöhahmot ja keitä he ovat (jos et tiedä mitä heistä jokainen sanoisi tai ajattelisi Brexitistä tai USA:n pressanvaaleista (tai mistä nyt lie), et tunne heitä vielä riittävän hyvin, jotta voisit kertoa heidän tarinaansa muille)\n- maailma ja tapahtumapaikat (riittävän hyvin suunniteltuasi tiedät mitä näissä paikoissa eläminen maksaa, kuinka siellä liikutaan paikasta toiseen ja kuka pitää valtaa ja miten verorahat käytetään)\n- taika (tarina tarvitsee taikapölyä tai sitä jotakin, minkä takia lukija haluaa lukea tarinaasi; mikä tekee siitä erilaisen kuin kaikki muut rikosromaanit tai tieteisseikkailut, omaperäisen ja ainutlaatuisen, ihanan ja koskettavan, hurjan ja pelottavan...)\n- juoni (hyvässä tarinassa on juoni, jos ei ole, se ei ole hyvä tarina**; kehittele juoni niin pitkälle, että tiedät kuinka taistelet tarinan vaikean keskikohdan yli ja sen jälkeen sinun on enää kirjoitettava stoori loppuun)\nSuunnittelu on se vaihe kirjoittamista, jolloin kaikki on vielä mahdollista. Voit käyttää mielikuvitustasi rajattomasti, kehittää niin monimutkaisen juonen, että vietät loppuelämäsi sitä ihmetellessä tai syventää henkilöhahmojesi tarinaa tasolle, jolla luot jotain elävämpää kuin oikean ihmisen.\nSuunnittelutapoja on yhtä monta kuin kirjoittajia, jokaisella omansa. Joku tekee muutaman muistiinpanon ja se riittää. Toiset suunnittelevat vuosia ja kirjoittavat raakaversion kuukaudessa. Jos voisin uppoutua pelkkään suunnitteluun ja unohtaa elämässä kaiken muun (päivätyön, perheen ja kaikenmaailman karvakuonot, kärpäsiä unohtamatta) luulen, että noin kuukausi riittäisi luurangon rakentamiseen, mutta koska elän normaalia elämää, saattaa tämä venyä pariin tai kolmeen.\nIdeaalissa kirjoittajaparatiisissa viettäisin suunnittelukuukauden pienessä bretagnelaisessa kalastajakylässä, valkoiseksi kalkitussa majatalossa, siideriä siemaillen, koiria*** rantakallioilla ulkoiluttaen ja inspiraatio viuhuen.\n*tämä ei ole totta, koska pidin kesällä kaksi viikkoa lomaa kirjoittamisesta (ensimmäiset vuosiin), ja se tuli tarpeeseen\n**blogistin henkilökohtainen mielipide\n***kissaa ei voi ulkoiluttaa ja kai minulle ideaalissa kirjailijaparatiisissa joku koiran tai pari lainaisi\nLähettänyt Mary Von Törne klo 14.13 Ei kommentteja:\nSyksyinen maastolenkki ja muita heppahöpinöitä\nSumun hälvettyä sinitaivas säihkyi ja ponitallin ratsukot suuntasivat metsäpoluille. Syksy oli maalannut maiseman ruskan eri sävyillä. Hevoset korskahtelivat ja pärskähtelivät innosta. Ratsastajat pulisivat iloisina. Mikään ei ole hauskempaa kuin koko jengin yhteinen maastolenkki.\nMadame Malice du Don vanhimpana ja viisaimpana vähiten uppiniskaisena lähti johtamaan retkuetta. Hetkittäin rouvan tahti oli liian nopea nuoremmille ja pitkäsäärisemmille. On se nyt ihme, kun eivät nuoremmat pysy tahdissa mukana, Malice tuhahteli ja mietti kuinka mukavaa olisi hieman laukata sopivassa ylämäessä, mutta reiluna tyyppinä Malice kuitenkin sopeutti vauhdin porukan hitaimman tahtiin. Muutamaan otteeseen pysähdyttiin maistamaan lehtiä tai ruohoa polun varrelta. Mitä muuta siinä odotellessa pitäisi tehdä?\n***(lue ankkajuttu alempaa)\nMetsästä häntäjouhiin tarttui risuja ja takiaispalloja. Niitä esiteltiin ylpeinä sotasaaliina tallille takaisin päästyä. Onneksi syksy on ollut harvinaisen kuiva ja mutaa ei tarvinnut raaputtaa pois mahan alta niin kuin yleensä. Ankkalätäkkö ei sentään ole vielä täysin kuivunut, mutta sekin on vaarallisesti pienentynyt. Pelkään pahoin, että kun sadekausi taas alkaa, olemme niin tottuneita korkeapaineeseen, että menee hetki ennen kuin taas hyväksymme kosteuden ja mudan.\nSuurimmalla osalla ponitallin asukeista on selässään välikauden sateenpitävä loimi. Eivät pollet kylmästä vielä kärsi, vaikka öisin lämpötila laskeekin 5-8 asteen tienoille. Päivisin on vielä melkein kuuma, auringossa ainakin. Ympärivuorokautinen laiduntaminen sen sijaan on ohi. Hepat yöpyvät bokseissa seuraavaan huhtikuuhun asti. Peittelemme hevoset jo nyt, jotta ne eivät kasvata liian paksua talvikarvaa, joka hikoiluttaa inhasti. Hiestä läpimärkä hevonen voi talvella vilustua ja sairastua helposti. Suurin osa tallimme poneista ja hevosista klipataan tulevien päivien aikana. Tilasin Madame Malicelle puolikkaan sheivauksen, koska vanha rouva hikoilee pääasiassa kaulan ja ryntäiden alueelta. Takaosa saa pitää pitkät karvansa. Näin ollen me emme myöskään tarvitse ristiselkää ja lautasia lämmittävää puolipeitettä, joka muussa tapauksessa olisi välttämätön aina ratsastustunnin alussa ja lopussa.\nTalvikausi ei ole se helpoin hevosenomistajalle. Kavioita joutuu rasvaamisen lisäksi tervaamaan. Hevosen harjaamiseen kuluu puolet enemmän aikaa kuin kesällä. Muta paakkuuntuu ja kuivuu harjaan ja häntään ja loimiin. Ensin harjaat ponin, sitten loimen ja lopulta itsesi. Siitinä pysyminen on mahdotonta. Niin, joudut myös imuroimaan autosi useammin, koska hevosmuta päätyy lopulta jotenkin autosi sisälle.\nYksi hyvä puoli syksyssä ja talvessa sentään on: kärpäset ovat kadonneet!\nMalicen välikauden loimi on periaatteessa sininen. Ja poni kimo.\n*** Ankkatarina: tallimme omistajalla on kaksi valkoista ankkaa. Eräs päivä toinen katosi ja omistaja etsi ankkaansa joka puolelta. Hän löysi sen lopulta tien toisella puolen asuvan naapurin pihasta. Oliko ankka taapertanut sinne omin toimin? Yleensä ne vaappuvat ja kaakottavat joka paikkaan kahdestaan. Ja tallinomistaja ei ollut koskaan nähnyt niiden poistuvan pihastaan. Sen sijaan hän hieman epäilee naapuriaan ankkavarkaudesta, koska ilmeisesti kyseisten valkoisten ankkojen liha on makoisaa. Oli miten oli, nyt tallinomistaja ei enää unohda sulkea pihaporttiaan, vaikka poistuisi kotoa vain vartiksi.\nErilaisista varkauksista olen kuullut: yhdeltä hävisi auto, toiselta vene pihasta, mutta ankka on kyllä ensimmäinen. Onneksi ankka löytyi.\nLähettänyt Mary Von Törne klo 19.30 2 kommenttia:\nLuettu: Luciferin oppipojat, JP Koskinen (2016)\nJulkaistu: 08/2016 (kirja, e-kirja)\nSivumäärä: 293 s. (kirja)\nLuciferin oppipojat oli minulle yksi vuoden odotetuimpia kirjoja. Suomessa julkaistaan harvoin avaruuteen sijoittuvaa tieteiskirjallisuutta. Juha-Pekka Koskinen on onnistunut siinä missä moni suomeksi kirjoittava spefi-kirjailija on joutunut nuolemaan näppejään: ylittämään kustannuskynnyksen avaruusseikkailulla. Koskinen on kirjoittaa niin historiallisia romaaneja kuin lastenkirjojakin. Hän kykenee mihin vain. Tämän lisäksi 47-vuotias filosofian maisteri pitää Savurenkaita blogia, missä hän kertoo kirjailijan elämästä.\nLuciferin oppipojat kirjan esittelyteksi kustantajan sivuilta:\nAvaruusaluksessa vihamiehet on helppo pitää lähellä.Olemme syvällä 2100-luvulla, kun kapteeni Gabriel Bonhomme XIV saa tärkeän tehtävän. Hänen on miehistöineen kuusi ihmistä -, kaksitoista nukkuvaa kyborgia - lennettävä Olympoksen planeetalle tukahduttamaan kyborgien kapina. Sen pitäisi olla rutiinikeikka, mutta avaruudessa ei sellaisia ole. Heti aluksi alus saa salaperäisen viestin, joka varoittaa miehistöön piiloutuneesta luopiosta. Inventaariossa miehistö löytää varastosta ylimääräisiä aseita ja pelastuskapseleita. Miksi ruokaa kuluu enemmän kuin kuusi miehistön jäsentä syö?Eikä Bonhomme itsekään ole ihan tavallinen avaruuden kiertolainen. Maan päällä hänet tunnetaan miehenä, joka tappoi Jumalan. Hänen omat poikansa ovat kohdanneet loppunsa avaruuden kylmässä sylissä. Pian Bonhommelle selviää, että Olympoksella ratkeavat sekä hänen oman menneisyytensä salaisuudet että koko ihmiskunnan tulevaisuus.Luciferin oppipojat on kova, yllättävä ja korulauseita kaihtava suuri seikkailu uskosta, petturuudesta ja ihmisyydestä. Kiinnittäkää turvavyönne, valmistautukaa lähtökiihdytykseen sinne, mistä ei ole paluuta.\nEsittelyn perusteella olin valmis hyppäämään tarinan kyytiin ilman turvavöitä. Ja se kannatti, koska viihdyin kirjan parissa. Tyyliltään teos on puhdas, mutta ei liian kiillotettu. Kerronnassa on särmää ja teksti ilahduttavan selkeää. Onnekseni Koskinen ei ole dumpannut kirjaansa turhaa tieteissälää. Tarina ja henkilöhahmot ovat etualalla, mutta siitä huolimatta Luciferin oppipojat on rotupuhdas tieteiskirja.\nAvaruusaluksen miehistöstä tuli minulle mielikuvia monesta eri elokuvasta. Koskinen ei ole kirjoittanut karikatyyrejä vaan eräälaisen kunnianosoituksen. Tieteisseikkailuiden ystävälle Luciferin oppipojat on kuin irtokarkkipussi. Osa karkeista on tuttuja ja toiset yllättävän kirpeitä. Yhtä kaikki tämä kirja on hyytävä seikkailu avaruuden tyhjiössä. Kertojana toimii aluksen kapteeni Bonhomme, jonka kylmäverinen vainoharhaisuus herättää halun tietää enemmän ja tarinan edetessä lukijalle selviää kuinka hän tappoi Jumalan ja mitä hänen pojilleen tapahtui.\nJännityksen lisäksi Koskinen tarjoaa lukijalleen pohdittavaa niin ihmiskunnan historiasta kuin tulevaisuudestakin. Mietittävää riittää niin ihmisen perisynneistä, pahuudesta ja kyborgien oikeuksista. Koskinen luonnehtii teostaan tulevaisuuteen sijoittuvana historiallisena romaanina, mikä kuvaakin kirjaa hyvin. Kaikki selviää lopussa.\nJ.P. Koskinen on nähtävissä ja kuultavissa tänään alkavilla Helsingin kirjamessuilla.\nLähettänyt Mary Von Törne klo 18.20 Ei kommentteja:\nSuomi-ikävään kuvatuksia kesästä\nLähettänyt Mary Von Törne klo 0.30 2 kommenttia:\n*lyö tassun naamaan*\nMinä: tämä kässärin korjauskierros menee aika hyvin\nMinä: ehkä tästä tulee jotain\nKissa: *heilauttaa häntää laiskasti*\nMinä: mutta tämä kaipaa vielä paljon työtä\nMinä: *miettii vielä esikoista*\nKissa: *pyörittelee silmiään*\nMinä: *korjaa sanajärjestystä*\nKissa: vika ei ole sinussa, kai sinä sen tiedät\nMinä: *kohottaa toista kulmakarvaa*\nKissa: tässä leikissä pärjäävät vain sinnikkäät ja onnestakin se riippuu\nMinä: tarvitsen kahvia, teenkö sinullekin\nMinä: olet oikeassa, on jo myöhä, mieluummin teetä, sopiiko Earl Grey?\nMinä: English breakfast?\nKissa: now you're talking\nMinä: *puuhailee keittiössä ja palaa sohvalle kuppien kanssa*\nKissa: tuosta sinun epävarmuudestasi vielä sen verran, että *rapsuttaa korvan takaa* se on ihan\ntavallista kirjailijan arkea\nMinä: niin kai sitten *etsii toistoja**tuhoaa toistoja*\nKissa: unohdit maidon\nMinä: *juoksee keittiöön ja jupisee*\nKissa: mikset yritä kirjoituspiiriä? sieltä saisit niin kuin vertaistukea\nMinä: asun ulkomailla\nKissa: *haukottelee leveästi torahampaat välkkyen* oma vika\nMinä: tiedätkö, yritin kerran eräänlaista etäkirjoituspiiriä, mutta se ei toiminut\nKissa: haluanko edes tietää, miksei *siemaisee teetä viikset ojossa*\nMinä: *ottaa dramaattisen ilmeen niin kuin joku olisi juuri kuollut*\nKissa: *tuijottaa silmiään räpäyttämättä*\nMinä: koska minun tekstini ei saanut palautetta silloin kuin se olisi sitä tarvinnut, toiselle osapuolelle tapahtui elämä ja minä sain nuolla näppejäni\nKissa: *soittaa viulua*\nMinä: tiedän, olen naurettava\nKissa: *soittaa selloa*\nMinä: otinpahan opikseni\nKissa: kaikki tämä johtuu vain siitä ehdokkuudesta\nMinä: no mistä muustakaan\nKissa: tiedätkö, että sinun kirjasi ei ole ainut, joka ei yltänyt lyhytlistalle\nMinä: tuskin se oli edes pitkällä\nMinä: olen surkea\nKissa: niin te kirjailijat aina olette\nMinä: minulla on töitä\nKissa: niin teillä kirjailijoilla aina on\nMinä: teeni on kylmää\nKissa: *lyö tassun naamaan*\nLähettänyt Mary Von Törne klo 14.48 2 kommenttia:\nPainuin metsään painetta pakoon\nLokakuisen aamun ujo aurinko häilyi Normandian nummien yllä. Sumu oli tuskin väistynyt. Käänsin ratsuni turvan kohti metsää. Viimeisestä kerrasta oli kulunut jo liian kauan. Sen tunsi paineena silmien takana ja kivistyksenä niskassa. Tarvitsin rentoutusta, metsän hiljaisia ääniä ja ajatonta etenemistä vailla sen suurempia ajatuksia.\nMetsä on oma valtakuntansa erillään ihmisten maailmasta. Siellä ei ole kiirettä, ei ruutuja, ei somea, ei jatkuvaa pölinää, vaatimuksia. Metsässä on vain se, minkä sinne mukanaan kantaa. Ja kun jättää kaiken harteita painavan kotiin, täyttää metsä tyhjät tilat omalla taiallaan, laululla, runoilla ja rauhalla.\nSyksyssä on aina jotain vimmaisaa, se saa ihmiset ryntäilemään työssä, koulussa ja kotonakin. Aina pitää jotain, ja vielä jotain, ja lisää vielä. Kaikkea ei ehdi. Ehtimättömyys stressaa ja kiristää hermoja. Ruuvipenkki täyttyy tekemättömistä asioista ja vastaamattomista meileistä. Kun saisi muutaman tunnin lisää vuorokauteen. Kahdeksannen päivän viikkoon.\nKärsin jännityspäänsärystä. Se iskee aina syksyisin. Verenpainekin on koholla ja nyt silmälääkäri ilmoitti silmänpaineen nousseen. Olen muuttumassa painekattilaksi. Pian pihisen, ellen päästä höyryjä pois.\nEn tunne oloani stressaantuneeksi, mutta silti olen. En myöskään ahdistuneeksi, mutta uni ei enää maita. Päässäni pyörii kehässä ruma maailma, kotiaskareet, työnilo ja henkilöhahmojen sielunelämä. Life happens. Ei sen ihmeempää.\nOlen lisännyt stressin ja yleisen ahdistuksenhallintaan metsäilyn.\nMillä te blogistanialaiset helpotatte arjen paineita? (ei tuhmia vastauksia anonyyminä ;)\nTunnisteet: Ahdistaa, Hevostelu\nLukijan odotukset ja mielikuvat (kirjallisuusblaablaata)\nYksi romaanikirjoittamisen yleisesti viljeltyjä sääntöjä kuuluu, että kirjoita itsellesi ja sellaista mikä itseäsi miellyttää. Sääntöjä ja neuvoja on moneen lähtöön, mutta tämä yksi on sellainen, jota kannattaa noudattaa.\nAinakin minä noudatin, kun kustannussopimus oli pelkästään pilke silmäkulmassani. Kirjoitin itselleni, omaksi huvikseni, tarinaa, jota kukaan muu ei ollut vielä kirjoittanut, Viihdyin tekstini parissa niin hyvin, että siitä paisui romaanikäsikirjoitus, ja senkin uhalla että huushollissani vallitsi täyskaaos, koska en halunnut enää muuta tehdä.\nKirjaani on luettu ja lukijani ovat jättäneet kokemuksistaan jälkiä. Mikään ei miellytä yhtä paljon kirjailijaa kuin lukijoiden kommentit. Kirjat on kirjoitettu luettaviksi ja lukevat ihmiset kuuluvat yhteiskuntamme viisaimpiin, eli kirjoittamisen päätarkoitus on saavutettu. Pyörä on pyörähtänyt täyden kierroksen ideasta koetuksi.\nKun luen kirjaa, ja luen niitä paljon (pankkitilini on miinuksella juuri nytkin, koska olen ostanut kirjoja), keskustelen kirjailijan kanssa. Kysyn, että miksi sinä laitoit tämän hahmon sanomaan tässä näin ja mainitsen, että oi kuinka oivallista, ihanasti kirjoitettu tai rypistän kulmiani ja suutun, koska kirjan cliffhanger-lopetus ei miellyttä minua. Kun pesen hampaani en mieti, että miksi tämän hammastahnan kehittäneet ihmiset ovat päätyneet juuri tähän mintun makuun ja vihreään väriin sinisen sijaan. Niin, kirja ei ole tuote, vaikka kustantamot ja kirjakaupat niin haluaisivatkin. Kirja on keskustelua ja kirjailijat ja lukijat juttelevat asioista, jotka heitä kiinnostavat. On kaiketi turha mainita, että toisinaan nämä mielenkiinnon aiheet eivät kohtaa toisiaan.\nLukija valitsee kirjan, koska haluaa lukea jotain tietynlaista. Oli se sitten jännitystä, raakoja murhia tai pohdintaa arjen ilmiöistä. Ei ole aina helppoa valita omia odotuksiaan vastaavaa kirjallisuutta. Joskus kirjan takakansi ei vastaa kirjan sisältöä. Joskus kansi ei kerro kirjasta mitään ja nimikin voi olla harhaanjohtava.\nSe on sääli, koska näihin kahteen itse kirjailijalla on vain vähän vaikutusvaltaa. Takakansitekstin, eli kirjan myyntipuheen, ja kannen kuvituksen valitsevat yleensä kustantamon ihmiset. Hehän ovat alan ammattilaisia, joiden oletetaan osaavan hommansa, tietävän, miten kirjoja myydään. Kirjailijalla voi myös olla onnea sen verran, että hän pääsee vaikuttamaan näihin päätöksiin omilla ehdotuksillaan ja lopulta kirjan kannet muovautuvat yhteistyönä, jonka tulos on useiden kompromissien sekoitus. Oli miten oli, kannet vaikuttavat suoraan siihen, millaisia mahdollisten lukijoiden odotukset ja mielikuvat teoksesta tulevat olemaan.\nKun kuulet laulun varjojen saamien lukijakommenttien perusteella, kirja ei aina vastannut näitä odotuksia, joko hyvässä tai pahassa. Tässä alla on ote tuoreesta lukukokemuksesta (huom. lukija ei ole vielä lukenut kirjaa loppuun, eli lopullinen tuomio saattaa vielä muuttua ;)))\nNo Music No Life blogista\n"Ilokseni huomasin että vaikka tarinan idean voisi periaatteessa laskea aikamatkailuksi, se ei sitä ole mitenkään perinteisessä mielessä! :) En nyt viitsi paljastaa sen enempää etten vaan pilaa kirjaa ja tarinaa jos joku innostuu lukemaan mutta sen sanon että ei kannata olla liian epäluuloinen, tarina yllätti ainakin minut (ja ainakin nyt aluksi, olen vasta lukenut ehkä kolmasosan hehe) iloisella tavalla."\nVoiko tähän lisätä muuta? Lukija toteaa hyvin yksikantaisesti, että toisinaan ei kannata luottaa omiin odotuksiinsa ja teilata kirjaa pelkkien kansien perusteella. Niin, jos minulta kysytään, en osaa oikein vieläkään kunnolla kertoa, mistä kirjassani on kyse. Siinä on historiallista pukudraamaa, jonkin verran miekkaillaan, ratsastetaan myös metsähevosilla ja kärsitään kirouksesta. Niin, ja kaiken keskiössä on ajan epämuodostuma. Miten ihmeessä tällaista, ennen tekemätöntä, voi selittää lukijalle? Eihän sitä voi. Se on luettava itse.\nMutta sen tähden fantasia on ihana kirjallisuudenlaji. Se voi olla yllätyksellistä, mielikuvituskirjallisuutta parhaimmillaan, toisiin todellisuuksiin vievää. Minä olen lukijana säilyttänyt lapsenmieleni, joka heittäytyy uuteen leikkiin vailla ennakkoluuloja ja käsityksiä. Rakastan sitä, kun kirja yllättää, osaa olla ennalta arvaamaton ja jotain muuta kuin ne sata muuta kirjaa, jotka juuri luin.\nSilti, en ole missään vaiheessa halunnut johdattaa lukijoita väärille poluille. Jos kirjan takakansi antaa ymmärtää jotain ja sisältö ei sitä vastaakaan, on tiedotus mennyt pieleen. Lukijan mielikuvia saattavat toki muovata muutkin, ulkopuoliset seikat, kuten muoti, populaarikulttuuri ja lukijan omat lukutottumukset.\nLukijoitteni kommettien ja arvioiden perusteella moni on ollut erään televisiossa pyörineen historiallisen fantasiasarjan "saastuttama", jos saan olla hieman röyhkeä ilmaisussa. He ovat luulleet, että Kun kuulet laulun varjojen saattaisi muistuttaa hieman tätä sarjaa, joka on sovitettu erään rakastetun/vihatun kirjasarjan pohjalta. Nimphhhhhh. Osa on pyytänyt kirjastosta luettavaksi jotain samanlaista kuin tämän erään sarjan kirjat. Ehkä pahin virheeni oli sijoittaa tarinani osittain 1700-luvulle. Se on mielestäni ainut yhteneväisyys tämän erään kirjasarjan teosten ja omani välillä. Ai niin, onhan siellä se kivirinki, mutta niin on monessa muussakin kirjassa, kuten nyt vaikka Siri Pettersenin Odininlapsi'ssa ja kukaan ei ole verrannut kirjaani tähän norjalaiseen menestystarinaan. Miksi? Yhteneväisyyksiä yleensä löytää helpommin kuin eroavaisuuksia, niin toimii ihmisen mieli. Asioiden on sovittava muotteihinsa.\nKirjailijalla itsellään on hyvin vähän osaa tai arpaa lukijoiden odotusten suhteen. Ne muodostuvat kuin aamukaste nurmikolle sen mukaan kuinka kylmää yöllä oli ja oliko ilmassa paljon kosteutta. Voiko siitä syyttää ruohoa?\nOlen pahoillani, hyvät lukijat, mutta minun on luvattava, että jatkossakaan en tule kiinnittämään huomiota kenenkään mahdollisiin odotuksiin tai mielikuviin. Toivotan teille kaikille yllättäviä ja mieltä ylentäviä lukukokemuksia uusien kirjojen parissa. Olkaa rohkeita ja tarttukaa kirjaan ilman ennakkoluuloja.\nLähettänyt Mary Von Törne klo 3.30 Ei kommentteja:\nLuettu: A darker shade of magic, V.E. Schwab\nA darker shade of magic ( Shades of Magic -sarjan 1. osa)\nSe harvinaislaatuinen hetki, kun rakastun kirjaan ensisilmäyksellä, on tapahtunut. Victoria (V.E.) Schwab on nero. Luin A darker shade of magic'in viime viikolla ja nyt menossa on jo kolmas hänen kirjojaan.\nHykerrän ja kehrään. Ja lisää on luvassa, koska sarja jatkuu ja V.E. Schwab (jossain vaiheessa kirjoitan tämän nimen väärin) on vasta 29-v. ja hän on hyvin tuottelias kirjailija.\nA darker shade of magic kertoo kahden nuoren aikuisen tarinaa ei yhdessä vaan neljässä eri Lontoossa. Punaisen, Harmaan, Valkoisen ja Mustan Lontoon välillä on ovia, joiden kautta voi kulkea jos kuuluu hyvin voimakkaaseen loihtijoiden rotuun. Kell on yksi kahdesta viimeisestä antari'sta. Hän kuuluu Punaisen Lontoon hallitsijaperheeseen tai melkein. Hän pitää kruununprinssi Rhy'tä veljenään, vaikkeivat he olekaan verisukulaisia. Kell on hieman kyllästynyt elämäänsä palatsissa ja viettääkin mieluiten aikaansa seikkaillen toisissa Lontoissa, minne hän usein vie viestejä kuninkaalta ja kuningattarelta. Virallisen toimensa lisäksi Kell vie toisinaan salaa pieniä tavaroita ulottuvuudesta toiseen. Tällainen salakuljetus maailmojen välillä on täysin laitonta ja siitä seuraa yleensä vakava rangaistus, mutta Kell luottaa sokeasti kykyihinsä.\nValkoisen Lontoon viestinviejä on myös antari, se toinen jäljellä oleva. Holland on aivan toista maata kuin Kell ja sankarimme saakin pian huomata, että kuningaskuntien välisen lähetin toimi ei ole täysin vaaratonta, kun pimeät voimat kerääntyvät. Eräs onneton ilta taskuvaras Delilah (Lila) Bard tyhjentää Kell'in taskut ja vie kummallisen mustaa taikaa uhkuvan kiven mukanaan. Seikkailu alkaa ja Kell ja Lila saavat juosta henkensä edestä.\nV.E. Schwab on taikonut aivan uskomattoman ihastuttavat ihmiset kirjaansa. Ei heitä voi kutsua henkilöhahmoiksi, koska niin todentuntuisia ja rakastettavia he ovat. Kell on itsetietoinen, helposti mököttävä ja voimiinsa loputtomasti luottava nuori mies, jonka hermoja Lila kiristää mutkattomalla kielenkäytöllään ja helposti henkensä likoon heittävällä toiminnallaan. Yhdessä he ovat taistelupari vailla vertaa ja lukija ei odota muuta kuin että he tajuavat olevansa auttamattomasti....enpäs kerro muuta. Sähäkkää ja veitsenterävää naljailua, tajunnan räjäyttävää maailmanrakennusta ja paljon, hyvin paljon, taikaa, verta ja kyyneliä. Tarvitseeko tyttö muuta? (Hyvän veitsen, sanoisi Lila.)\nMinusta kirjan kansi on erityisen onnistunut. Voit lukea täältä kuinka siihen päädyttiin. Eikö olekin mielenkiintoista kuinka monesta ja hyvin erilaisesta vaihtoehdosta lähdettiin liikkeelle? Toki on otettava huomioon, että kustantamolla on varaa tähän ja kirjasta julkaistaan monta eri kantta sen mukaan mihin sitä myydään ja missä formaatissa.\nEli pidin äärettömästi ja luin toisen osan samaan putkeen. Valitettavasti kolmas osa julkaistaan vasta ensi vuonna (2017). Sitä odotellessa tartuin tänä vuonna ilmestyneeseen nuortenromaaniin This savage song. Olen fani.\nV.E. Schwab'in kotisivut\nHän on myös ahkera twiittaaja.\nLähettänyt Mary Von Törne klo 19.00 Ei kommentteja:\nMême pas mal eli taas on roikuttu vuorenrinteillä\nMaisema ansaitaan hiellä, verellä ja sisulla.\nNo okei, verta ei vuodatettu, mutta hikeä kyllä senkin edestä.\nJos sinulla on korkeanpaikankammo, jätä lukeminen tähän ja siirry kirjasuosituksiin tai muihin vähemmän verenpainetta nostattaviin teksteihin. Muuten tervetuloa matkalle roikkumaan eteläisten Alppien rinteille. Rakastan tätä seutua, koska se on sekoitus Provencea ja korkeaa vuoristoa. Sirkat sirittävät, vaellusreitin varrella tuoksuu laventeli ja aurinko porottaa 300 päivää vuodessa sinistäkin sinisemmältä taivaalta.\nLes Hautes Alpes on erinomaista aluetta vuoristoaktiviteettien harrastamiseen. Ja kun puhun harrastamisesta, tosiaan tarkoitan perheen kesken tehdyistä kivoista urheilullisista aktiviteeteistä, missä ei edes yritetä olla kaikkitietäviä tosikiipeilijöitä. Olen aloittelija. Otin ensimmäisen kiipeilytuntini luonnonseinämällä viime vuonna.\nTänä kesänä puimme jälleen turvavaljaat päälle ja lähdimme kiipeämään jo viime vuodelta tutun oppaan Nicolas'n kanssa, joka vei meidät kokeilemaan uutta seinämää, hieman vaikeampaa kuin edellisellä kerralla.\nKöydet valmiina kiipeilijöitä odottamassa.\nAurinko porotti jo aamutuimaan, kun saavuimme seinämälle, jolle Nicolas oli käynyt laittamassa varmistusköydet valmiiksi. Välinetarkistuksen ja niiden käytön kertauksen jälkeen pääsimme jokainen yrittämään ensimmäistä reittiä. Niitä oli viisi yhteensä. Neljä perusreittiä eri vaikeusasteilla ja yksi muita pidempi, jota Nicolas nimitti "jo vähän enemmän oikeaksi kiipeilyreitiksi" asiaan kuuluvan silmäniskun saattelemana. Viime vuoden kokemus oli opettanut, että toimeen on parasta tarttua odottelematta. Se ei siitä muutu helpommaksi. Jännitin hivenen etukäteen, koska viime vuonna sain pari hyperventilointikohtausta korkeanpaikankammon takia.\nVarmistamassa, ettei perijä putoa.\nNiinpä annoin pojan kiivetä ensin ja otin itse varmistajan roolin. Valitettavasti poika kiipesi ylös niin nopeasti ja tuli alas vielä nopeammin, että jouduin itse myös tositoimiin. Hengitä syvään, venyttele kädet ja menoksi. Alku oli helppo, sitten noin puolivälissä kädensijat vain katosivat. Haparoin seinämää sieltä ja täältä enkä löytänyt mitään, paitsi tuon pystysuoran halkeaman. Ai, juu siitähän saa kiinni. kun laitta kädet tälleen päällekkäin ja kiskoo ja sitten ne jalansijat taas... Kiipeäminen on melkoista hetkessä elämistä. On keskityttävä, koska muuten, no on parasta toivoa, että varmistusköysi on kireällä.\nAlhaalla siintää Orpierren kylä.\nPääsin ylös askel ja sormenvenytys kerrallaan. Se oli sen väärti. Sain kiivettyä neljä reittiä. Niistä yksi oli oikeasti hauisvoimieni rajoilla, ja kun opas huutaa alhaalta, että kädensijoja ei siinä kohtaa ole, sinun pitää vain mennä jalkavoimin.... No, mielesi tekevi laittaa sormi suuhun. Mutta tällä kertaa luotin enemmän varusteisiin, pyysin poikaa auttamaan pikkasen köydellä ja menin sitten vain niillä varpailla ylös jotenkin. Minulla oli enemmän voimaa käsivarsissa ja jaloissa ja kiipeäminen sujui helpommin senkin ansiosta. Viime vuonna tajusin, etten ole fyysisesti tarpeeksi vahva seinäkiipeilyyn ja se henkinen kantti ei ollut aina samaa mieltä sekään.\nReitti tehty! Wazaaaaa!!!\nVuoden kuntoilu ja voimaharjoittelu auttoi minut ylös asti tänä vuonna. Oli se jotakin se tunne, kun olin päässyt reitin tappiin asti ja katselin maisemaa. Vuosi sitten vapisin kauhusta ja tulin alas niin nopeasti kun pystyin. Pelko oli nyt tiessään ja mietin mahtaisinko jaksaa yrittää viimeistä ja vaikeinta reittiä.\nNo minun ei annettu päättää, koska Nicolas sanoi, että nyt pillit pussiin. Ollaan kaikki ansaittu lounas! Ranskalaiset aina ajattelevat vain ruokaa, mutisin partaani ja salaa olin tyytyväinen oppaan väliintuloon, koska en usko, että olisin jaksanut kiivetä viimeistä reittiä ylös asti. Siinä olisi vain mennyt aikaa hukkaan ja olisin saattanut jopa loukata itseni tai vähintäänkin naarmuttaa tyytyväisyyttään hohtavat luulot omista kyvyistäni.\nKiipeily on hauskaa, mutta on osattava myös lopettaa ajoissa ennen kuin sattuu, tai ainakin näin aloittelijan. Sen sijaan olin pirun ylpeä pojastani, joka uskalsi ja jaksoi tehdä kaikki viisi reittiä.\nVähän selkeämpi kädensija. Saint Julienin via ferrata, Les Baronnies.\nKiipeilyä on monenlaista. Seinämällä köyden varassa roikkuminen ja olemattomien kädensijojen etsiminen on omanlaisensa hauska, mutta pidän myös erityisesti via ferratoista. Ne ovat kiipeilyreittejä, joihin on asennettu turvallinen rata, missä kulkee varmistusvaijeri ja käden- ja jalansijat ovat ainakin suurimmaksi osaksi tehty raudasta.\nSeuraavaksi tuonne ylös, aivan ylös. Plääh.\nKokeilimme uutta via ferrataa, kun seudulla sellaisia kerran on useampi. Via Ferratoja on montaa eri vaikeustasoa ja samassakin paikassa on yleensä lasten rata, aloittelijoiden rata (vihreä), harrastajien rata (punainen) ja hurjapäiden rata (musta). Värikoodit menevät hiihtorinteiden tapaan. Ranskassa käytetään myös kirjainkoodeja D ja TD eli Difficile ja Très Difficile. Minusta ihan ensimmäiselle via ferratalleen on hyvä lähteä oppaan kanssa ihan jo varusteiden käytön opettelun takia. Toki jos kiipeilyvarusteet ovat tuttuja ja osaat laskea vaijeria pitkin pylpyrän avulla, niin why not, mutta muuten opas on ehdoton.\nLa coriace eli the tough one. Meidän reitti.\nMeillä on jo muutama via ferrata koeajettuna, jokainen muistoissa omine huimine kohtineen. Tänä vuonna iskimme turvaliinamme kiinni Les Baronnies kylän yllä nousevaan Saint Julienin via ferrataan. Vuokrasimme varusteet kylän keskustan urheilukaupasta (niitä on vain yksi) ja ajoimme sen jälkeen vuorenrinnettä ylös parkkipaikalle. Jokaisella radalla on oma parkkis, joiden sijainnit on hyvä tarkistaa kartasta, että palaa oikealle parkkikselle reitin suoritettuaan. Valitsimme punaisen reitin, koska se sopii parhaiten meidän perheelle. Isä kiipeäisi vaikka Mont Blancille, jos häntä kuuntelee. Itse tiedän, että punainen menee, mutta mustaa minun ei tarvitse vielä kokeilla ja poikamme on suurin piirtein yhtä näppärä kuin minä (13-v) eli reitti valitaan sen mukaan, mitä porukan hitain ja heikoin pystyy kiipeämään.\nSaint Julienin via ferratalle noustaan rinnettä serpentiininä nousevaa vaellusreittiä pitkin. Parkkipaikalta kesti nousta reitin alkupisteeseen n. tunti. Yhteensä koko riemu kesti siis noin kolme ja puoli tuntia. Alas tulee nopeammin. Peruskunnon on syytä olla riittävä, että jaksaa urheilla kovassa kuumuudessa.\nVia ferratalle on otettava mukaan selkäreppu, jonne pullo vettä per nassu. Aurinkolasit voi jättää kotiin. Ei niitä maisemia ehdi ihailla kuin ylhäällä maalissa ja sitten onkin jo ilta yleensä, ainakin mitä meidän kiipeilyihin tulee....hitaita tai jotakin. Suosittelen ottamaan mukaa myös jotain pientä naposteltavaa äkkipikanälän varalta kuten joku helppo tuubista imettävä kompotti, keksi, hedelmä, joka nostaa verensokeritasot ylös. Via ferrata on jatkuvaa itsensä ylös hilaamista, mikä vie nopeasti voimat käsivarsista ja saa jalat kramppaamaan, jollei juo tarpeeksi ja naukkaa hiukopalan siihen sopivassa paikassa. Sellaisia ei välttämättä ole reitillä montaa, mutta taukoa on hyvä pitää aina kun siihen on mahdollisuus.\nSelfie-tauko poikien etenemistä odotellessa.\nVia ferratalle ei kannata lähteä heti jonkun toisen porukan perään. Pahinta via ferratalla on nimittäin jonottaminen, ja jos se kestää koko reitin pituuden, olet todella turhautunut ja entistä väsyneempi lopussa. Kaikki ovat väsyneitä lopussa. Kädet tärisevät voimankoitoksesta ja jatkuvasta turvaliinojen siirtelystä vaijerilta toiselle. Paikallaan roikkuminen on todella raskasta ja sitä kannattaa välttää, jos mahdollista. Toki kokeneempi osaa asettua missä tahansa sellaiseen asentoon, ettei kädet rasitu, mutta kuitenkin. Eniten porukkaa on via ferratoilla aamuisin. Mikähän siinä on, että ihmiset haluat tahdoin ehdoin nousta lomilla aikaisin.... no comprende. Me suosimme myöhäistä iltapäivää, jolloin radalla ei ole ketään meidän lisäksi. Saamme rauhassa yodlata ja edetä omaan tahtiin. Paitsi sitten kun huomaamme, että urheilukauppa, josta vuokrasimme välineet, menee kiinni kohta ja sinne pitää soittaa, että tiedämme kuinka palautamme varusteet. Ja puhelin on minulla repussa ja olemme juuri kohdassa, missä on mahdotonta ottaa reppu selästä ja soittaa puhelu.\nSitten mennään vaijeria pitkin.\nHuudan miehelle naama punaisena ja kädet täristen, että soita kuule itse! No ei siinä oikein ole muita vaihtoehtoja kuin ryhtyä mission impossible naiseksi. Kiilaan itseni kahden seinämän väliin selkä toista ja toinen jalka toista vasten. Hivutan repun selästä hiiiiitaaaaasti, koska jos pudotan sen.... Avaan pienen etutaskun ja rukoilen, ettei kaikki tipu sen sisältä. Otan puhelimen. Suljen taskus hitaaasti. Hengähdän syvään. Etsin numeron. Missä se nyt olikaan. Hitto. Eikun tuo. Toisessa päässä alkaa soida. Nainen vastaa. Selitän tilanteen ja koitan saada hymyä ääneen. Nainen alkaa plärätä jotain papereita. Hän ei löydä. Yritän parantaa asentoani. Nainen plärää. Mikä olikaan nimi? Dee niin kuin Daavid, Aaa niin kuin Aasi, Änn niin kuin nopeasti nyt! Joo löytyi. Ei hätää. Putiikki on auki tänään myöhempään. Kaikki hyvin. Onko via ferratalla kivaa? Joo tosi kivaa. Hei hei.\nPerillä, vaikka emme sitä vielä tienneet.\nSoittelut soitettuamme jännite laskee ja matkamme jatkuu kukin omaan kiipeilyyn keskittyen. Aistin, että poika alkaa olla jo väsynyt ja ehdotan taukoa heti kun se on mahdollista. Mutkan takaa sellainen paikka tuleekin eteen. Olemme korkealla. Katselen maisemaa ja totean, että hei olemme muuten huipulla. Onko via ferrata nyt ohi? Mies sanoo, ettei tiedä, mutta että vaijeri kyllä jatkuu vielä tuonne mutkan taakse. Ehkä se menee tuonne toiselle kielekkeelle tuolla. Katselemme hetken ja toteamme, että taitaa reitti vielä jatkua. Jano on kamala ja vesi maistuu. Syömme viikunoita ja otamme valokuvia. Maisema on todella kaunis.\nKello on jo seitsemän, mutta hieman huilittuamme jaksamme taas jatkaa matkaa, mutta vain todetaksemme, että via ferrata todella päättyi. Kummasti mieliala kohosi siinä vaiheessa ja iloisesti rupatellen kapusimme alas vuorelta laskeutumisreittiä pitkin. Ja alas on niin paljon helpompaa mennä, kun tietää ettei tarvitse enää roikkua käsien varassa joltain kamalalta jyrkänteeltä, missä tuulee ja kukaan ei kuule, jos huudat.\nYksi via ferrata lisää tehty. Tämä tämänvuotinen oli melko vaikea, tai siltä se aina tuntuu, mutta loistavaa on se onnen tunne, kun reitti on ohi ja on suoriutunut siitä hyvillä mielin (ainakin melkein). Tänä vuonna en kärsinyt korkeanpaikankammosta. Se on jo suoritus sinänsä, mutta todiste siitä, että vuorien valloitus on mahdollista minunkin kaltaisille pupupöksyille.\nJos sinua kiinnostaa hieman suuremman vuoren valloitus. suosittelen lukemaan Janiinan Vuorenvalloitus blogista hänen nousustaan Mont Blancin huipulle. Olen seurannut Janiinan valmistautumista koitokseen ja olen todella iloinen, että hän onnistui tällä kertaa. Huippumimmi!\nJos kiipeily Ranskassa kiinnostaa, voit lukea lisää kokemuksistani Orpierressä ja Via Ferratoista.\nLähettänyt Mary Von Törne klo 23.33 2 kommenttia:\nLukijan odotukset ja mielikuvat (kirjallisuusblaab...


Tervetuloa My Morning Routine -ohjelmaan, jossa katsomme, miten ihmiset (eli julkkikset) aloittavat päivänsä.Kesä on Weird Al Yankovic, särmäinen parodismi, joka on supistanut Amerikan suosituimpia pop-kappaleita 1970-luvun loppupuolelta lähtien. Hän on uusi levy, Pakollinen hauskaa (todennäköisesti hänen viimeinen), joka on saavuttanut kaavioiden kärjessä ja on saanut suosion aallon niin voimakkaasti, että virallisella vetoomuksella on hänen suoritettava […]\nTervetuloa My Morning Routine -ohjelmaan, jossa katsomme, miten ihmiset (eli julkkikset) aloittavat päivänsä.\nKesä on Weird Al Yankovic, särmäinen parodismi, joka on supistanut Amerikan suosituimpia pop-kappaleita 1970-luvun loppupuolelta lähtien. Hän on uusi levy, Pakollinen hauskaa (todennäköisesti hänen viimeinen), joka on saavuttanut kaavioiden kärjessä ja on saanut suosion aallon niin voimakkaasti, että virallisella vetoomuksella on hänen suoritettava puoliajamusiikki seuraavassa Super Bowlissa. Mutta Los Angeles Countyin kotoisin ei ole antanut sen muuttaa hänen tavallista aamurutiinia Americanos ja terve vilja-vaikka hän myöntää hän on viettänyt enemmän aikaa äskettäin ajatellut mahdollisia urheilu-teemalla parodioita. Näin hän aloittaa päivänsä: **\nNo, ei ole mitään tyypillistä aamua talossani, mutta hälytys menee pois, tainnut torkkua kerran, ja toisena kerta, kun se menee pois, pääsen sänkyyn ja menen suihkulle. Ajellaan, kampanen hiukseni, harja, hammaslankaa, pukeutuvat vaatteilleni ja menen keittiöön.\nKäyn espresso-koneen päälle, ja kun se kuumenee, käynnistän kannettavan tietokoneen ja tarkistan Twitter-syötteen. Sitten Jauhataan espresso-papuja ja teen kaksinkertainen espresso, lisää sitten kaksi kuppia kuumaa vettä ameranoon. Me [ed .: oletettavasti Yankovic ja hänen vaimonsa Suzanne Krajewski] yleensä saada espresso pavut paikka menemme nimeltään Kings Road Cafe. Kahvi on todella vain vahva ja pimeä ja hyvä.\nJa sitten saan jonkin verran orgaanista viljaa, sanoisin vehnää ja mustikoita, kaadetaan soijan maitoa sen päälle, ehkä hieman tuoreita hedelmiä ja siemailla amerikkojani ja syödä kulhoni viljaa. Sitten laitoin astian ja lusikan astianpesukoneeseen, suutelin vaimoni hyvästi ja kävelen ulos ovesta.\n[Kun ostan viljaa], sekoitan sen. Olen parhaillaan hiutaleita. Olen myös tekemässä Wheet-Bixia ja erilaisia muita asioita. Vaimoni on lievä maissi ja kaura allergia; joskus ostan itselleni, mutta yritän yleensä ostaa jotain, jota hän voi syödä. Useimmiten saan vaniljajäätelöä.\nEn syö lihaa. Joskus hävitän vegaanisesta asiasta ja teen maitotuotteita, niin Olen jonnekin vegaanin ja kasvissyöjän välillä. Yritän syödä vegaania, mutta olen liioittanut liian monta kertaa korttikasvatukseen tarkoitettua vegaania.\nVoisin viitata aamiaisruokaan johonkin minun laulustani, mutta En voi sanoa, että aamiainen ruoka on koskaan inspiroinut minua taiteellisesti.\nKirjoitin paljon kappaleita ruoasta 80-luvulla. Olen yrittänyt päästä eroon ruoka-parodioista viime vuosikymmeninä. Mielestäni ihmiset ajattelivat olevansa hauskoja, koska silloin ei ollut paljon pop-lauluja ruokaa sitten. Se oli uutuus kuulet sen radion. Ruoka on aina hauskaa. On melkein liian ilmeistä tehdä parodia. Nyt olen kilpaillut tuhansien ihmisten kanssa YouTubessa. Olen yrittänyt olla tekemättä helppoa, ilmeistä reittiä, koska monet muut ihmiset ottavat sitä vastaan.\n[Jos Super Bowlin puoliajamusiikkia tarjottiin minulle, niin en haluaisi heittää sitä. Se ei ole jotain, josta ajattelen paljon, koska olen realisti, ja tiedän, ettei se tapahtuisi. Mutta se on yksi syy siihen, että kirjoitin urheilukappaleen uudelle albumille [“Sports Song”]. Jälleen, en todellakaan usko, että saan tarjouksen, mutta se sai minut ajattelemaan, “No, mitä teen, jos he tehdä tarjota minulle Super Bowl? “Ja ymmärsin, ettei sillä ole urheiluhenkisiä kappaleita, joten kirjoitin.


lomakodit – Pontcharra, FR: Talot ja muut | Vrbo\nLöydä sinulle sopivin paikka – Pontcharra\n4 huoneen majoitus Pontcharrassa\nHistoriallinen Pontcharra odottaa sinua\nAlueen muistomerkit ja historia ovat vain muutama syy sille, miksi Pontcharra on erinomainen lomakohde. Tämä kaupunki tarjoaa jokaiselle jotakin.Chartreusen kansallispuisto ja Carré Curial ovat näkemisen arvioisia kohteita alueella, jossa riittää nähtävää. Loma-asunto voi tehdä lomastasi täydellisen – monissa niistä on täysikokoinen keittiö ja pyykinpesutilat.\nTekemistä ja näkemistä – Pontcharra\nEtsitkö kenties käynnin arvoisia nähtävyyksiä alueella? Astu ulos mukavasta loma-asunnostasi ja koe, mitä Pontcharra lomalaisille tarjoaa. Katso lista päänähtävyyksistä, jotka sijaitsevat alle 50 kilometrin päässä keskustasta. Tutustu näihin:\nPontcharra ja ympäröivä luonto\nEtsitpä sitten seikkailua tai haluat vain ottaa aikaa maisemien ihailuun, Pontcharra on upea paikka viettää aikaa luonnossa. Tässä on joitakin alueen näyttävimpiä luontokohteita, jotka sijaitsevat alle 50 kilometrin päässä kaupungin keskustasta:\nChartreusen kansallispuisto (17,1 km)\nMirande Lake (5,2 km)\nPierre Tombante (6,1 km)\nTouvet’n puutarha ja linna (8,1 km)\nLac d'Aiguebeletten järvi (23 km)\nMiten kulkea alueella – Pontcharra\nVaraa lento lähimmälle lentokentälle, joka on Chambery (CMF-Chambery - Savoie) 26,5 km keskustasta.\nJos matkustat mieluiten junalla, etsi tiesi päärautatieasemalle, jonka nimi on Pontcharran asema.\nMissä voin yöpyä lähellä kohdetta Pontcharra, FR?\nVuonna 2020 tarjoamme ison valikoiman majoitustiloja lähellä kohdetta Pontcharra: 164 lomakotia, joihin kuuluvat esim. Talot (37 kpl) ja Asunnot/huoneistot (65 kpl). Löydä itsellesi ja perheellesi tai ystävillesi upea loma-asunto. Oli kyse pitkästä tai lyhyestä lomasta lähellä kohdetta Pontcharra, paras majoitus löytyy Vrbosta.\nMikä on paras alue yöpyä matkustettaessa kohteeseen Pontcharra?\nMatkustitpa sitten perheesi tai ystäviesi kanssa ja olipa suunnitelmissasi sitten pitkä lomamatka tai lyhyt viikonloppuloma, seuraavilta alueilta löydät laajimman loma-asuntovalikoiman kohteessa Pontcharra:\nSecteur 5: 48 loma-asuntoa\nMitkä ovat kohteen Pontcharra suosituimmat nähtävyydet ja maamerkit, joiden lähellä yöpyä?\nVrbo tarjoaa laajan valikoiman loma-asuntoja, jotka sijaitsevat lähellä kohteen Pontcharra upeita nähtävyyksiä. Vrbon asiakkaiden keskuudessa suosituimmat nähtävyydet, joiden lähellä yöpyä, ovat:\nPontcharran asema: 1 240 loma-asuntoa\nAix-les-Bainsin asema: 1 791 loma-asuntoa\nSavoiExpo: 634 loma-asuntoa\nSanctuaire Notre-Dame de Myans: 690 loma-asuntoa\nVrbon avulla voit löytää itsellesi majapaikan myös monien muiden kohteen Pontcharra nähtävyyksien lähettyviltä. Voit tarkastella haluamasi nähtävyyden lähellä sijaitsevia loma-asuntoja hakukenttämme avulla.\nTalot: voinko varata tämän loma-asuntotyypin kohteesta Pontcharra?\nTietysti. Kohteessa Pontcharra tarjolla olevat Talot: 37 kpl Vrbon sivustolla. Muihin suosittuihin loma-asuntotyyppeihimme kohteessa Pontcharra kuuluvat:\nVoinko löytää loma-asunnon, johon kuuluu uima-allas, kohteesta Pontcharra?\nKyllä, voit valita haluamasi loma-asunnon, johon kuuluu uima-allas. Valikoimistamme löytyy 27 loma-asuntoa, joihin kuuluu uima-allas ja jotka sijaitsevat kohteessa Pontcharra. Pääset tarkastelemaan valikoimissamme olevia loma-asuntoja hakukentän avulla.\nTutustu kohteen Pontcharra lähellä sijaitseviin alueisiin


MSI GS70: maailman ohuin 17 peliläppäri - Hardware.fi\nHardware.fi > Uutiset > MSI GS70: maailman ohuin 17 peliläppäri\nMSI GS70: "maailman ohuin 17" peliläppäri"\nKirjoittaja Valtteri Ahonen, 6. elokuuta, 2013 11:05 06.08.2013 11:05 | Kommentteja (2)\nMSI on julkaissut uudet pelikäyttöön tarkoitetun kannettavan. Se kantaa nimeä GS70, ja yhtiö kehuu sen olevan sekä maailman ohuin että kevyin 17-tuumainen peliläppäri.\nSuorittimeksi on valikoitunut neljännen sukupolven Intel Core i7-4700HQ (2.4-3.4 GHz) ja näytönohjaimena toimii NVIDIA GeForce GTX 765M. DDR3 muistia on 16 GB ja tallennuskapasiteetti on toteutettu hybridiratkaisulla, eli mukana on sekä SSD että HDD. GS70 2OD-002US -mallissa on niin sanottu Super RAID, eli 128GB mSATA SSD * 2 RAID 0 + 1TB HDD, ja edullisemmassa 2OD-001US-mallissa vaatimattomampi 128GB mSATA SSD + 750GB HDD.\nNäyttö on Full HD -tarkkuuksinen (1920 x 1080) ja kuvasuhde on 16:9, kokoa tarkalleen 17,3 tuumaa. Koneesta löytyy HDMI 1.4 -portti sekä kaksi mDP-porttia, joten asemaan saa kiinni kerralla jopa 3 lisänäyttöä. Koneesta saa tarvittaessa ulos myös 4K-resoluutiota.\nLäppäri on vajaat 2,2 cm paksu ja painoa akun kanssa kertyy 2,6 kiloa. Hintaa kertyy levykokoonpanosta riippuen joko 1800 dollaria tai 2000 dollaria.\nMSI pelikannettavat MSI GS70 kannettavat tietokoneet\nH4X0R-X 6. elokuuta, 2013 15:50\nHerää nopeasti erinomainen kysymys, että mitä oikeaa järkeä tuossa kannettavan 2 x ssd raid 0:ssa oikein on? Etenkin kun koneessa on ruhtinaallinen 16 Gb muistia. Hyöty kahden ssd:n raidimisesta on etenkin peleissä vähäistä, puhumattakaan että kyseessä on läppäri, joka tehokkuudestaan huolimatta ei ole muutenkaan paras laite hyödyntämään tuota nopeutta, monen useamman vuoden vanhan pöytäkoneenkin näyttäessä sille närhen munat.\nSitten kun kyseessä on kuitenkin vain 128 Gb levyt, niin mokomiin sopii vain muutama peli kuitekin kerrallaan. Itse laittaisin mieluummin yhden 256 Gb ssd:n noiden tilalle. Sillä saisi nopean lisätilan lisäksi, hieman paremman akunkeston, sekä säästyisi 0 raidin kommervenkeiltä, jos akku päättää hajota koneen ollessa vuoden ikäinen.\nArttuH5N1 7. elokuuta, 2013 7:52\n16GB DDR3-muistia? No ei pitäisi ihan heti loppua.\nEdellinen: Samsung aloitti alan ensimmäisten 3D V-NAND -muistien massatuotannon\nSeuraava: Bitcasan rajaton pilvi ilmaiseksi Samsungin tietokoneisiin ja tabletteihin


Seksi Ei Kiinnosta Meis Gay Meis / Discreet Gay Dating\nMiehesi pelkäsi aluksi olevansa liian homo ja nyt katsoo miehiä pornossa. Miehesi on homo ja yrityksestä huolimatta Miehesi viestii sinulle aika suoraan homoudesta. Miksi ette menisi yhdessä katsomaan miesten urheilua. Homo ei voi muuttua heteroksi. Jos miehesi on homo, teillä on vain kaksi vaihtoehtoa: Voit olla parisuhteessa ja rakastaa puolisoasi, mutta seksi ei kiinnnosta pätkääkään. Se on aika onneton tilanne. Seurustelun luoma pari tarjoaa paljon eikä siitä mukavuudesta haluaisi luopua mukavuutta on pelkästä kumppanuudestakin Rikotte itsenne ja toisenne, jos ajaudutte yhden yön juttuihin.\nSiksi sinun ei kannata koittaa muuttua ja esittää kovista. Jos miehellesi nuoleminen ei ole hänen juttunsa, asia kannattaa vähin äänin unohtaa, ellet aio tieten tahtoen olla turn of hänelle. Ei ihmistä kannata ohjata suuntaan, joka ei miellytä. Jos uskot, että miehesi on bi, voisit koittaa hajuveden vaihtamista miehekkäämmäksi. Me miehet kuitenkin olemme eläimiä. Jos parisuhteesi on kriisissä, ehkä kannattaa ottaa viikonloppuloma ja rentoutua.\nTietenkin se tärkein pointti: Anna hänen olla mies. Jos kehut hänen miehuuttaan jne.. Se, että miehesi ei koskettele sinua, voi johtua stressistä ja haluttomuudesta. Sellaista hyväilyä, joka on lämmintä ja ystävällistä. Mielellään vähän liikkeitä ja paljon rauhaa.\nTai, lyhyitä ystävällisiä ilmauksia, kuten vaikka nopea pusu niskaan tai käsien kiertäminen takaa hartioiden yli. Itse olin aviossa naisen kanssa, mutta pikkuhilljaa mielenkiinto siirtyi kokonaan miehiin. Jätin avioelämän, koska se ei vastannut sitä mitä olin, ja mitä vaimo tarvitsi. Ei ainakaan sellaista, jota kiinnostaa miehet. En usko, että on gay, ehkä bi tai jotain. Mutta sen voin sanoa, että tuo jatkuva runkkailu ja pornon katselu kannattaa lopettaa alkuunsa!\nHaittako se mieskiinnostus naisen seurassa. Naisena väitän, että se näkyy. Mun hypoteesi on, että läsnäolo paljastaa kaappihomon. Nopeesti yhdyntään, paljon silmät kii ja takaapäin, ei suutelua kummoisesti eikä suuseksi-intoa. Mulla ei varmaan näy: Umpihomoista luulis näkyvän jotenkin, mutta jos on kovin vastenmielistä, niin ei kyllä varmasti edes seiso. Bi miehenä nautin suunnattomasti seksistä myös naisen kanssa, eikä miesfantasia siihen väliin pääse mitenkään. Seksi miehen ja naisen kanssa on ainakin mulle kaksi yhtä himokasta ja nautittavaa kokemusta.\nVoiko oikeasti rakastaa jos välttelee fyysisesti? Pliis, vastailkaa tuntoja vaikka aiemmilta ajoilta. Heteromiehiä syytetään yleisesti siitä, ettei esileikki kiinnosta. Pikapano on ihan yleinen juttu ja suutelemattomuus on aika tavallista.\nPorno on helpompaa ja turvallisempaa. Yksi ongelma on se kuuluisa biologinen kello, jonka tikitys merkitsee kuolemaa parisuhteelle. Kun tikitys alkaa, parisuhteessa lähestytään finaalia.\nMutta ei petollinen luonne mun mielestä riipu seksuaalisesta suuntautumisesta, se ominaisuus tulee muualta. Ja suoraan sanottuna, en oikein tunne yhteenkuuluvuutta homoja kohtaan, vaan enemmän juuri muihin bi-miehiin. Täyshomoudessa on jotain, jota en tajua. Miten kukaan mies voi olla pitämättä myös naisista? Voihan sitä näet tykätä molemmista.\nTäyshomolla ei seiso naisten kanssa edes Viagralla, vaikka pitäisikin kovasti naisista. Kokemusta on ja kokeiltu on. Edes missitasoisen kanssa ei seiso. Voisin seurustella periaattessa kyllä naisen kanssa, jos ei tarvitsisi harrastaa seksiä. Nainen harvoin tuollaiseen suostuu, ja päätyisihän tuollainen suhde ns. Sopivan miehen kanssa varmasti olisi kuuma suhde.\nJos haluat elää suht riskittömästi, niin harrasta seksiä vain kaltaistesi bi-miesten kanssa. Homoissa ja heteroissa on runsaasti sellaisia, jotka eivät ymmärrä kaltaisiasi vaikka kuinka koettaisit selittää. Kunnollinen homo näet tähtää aina parisuhteeseen. Homolle pelkkä seksisuhde ei merkitse paljonkaan kun 4-kymppiä on täynnä. Vakiintumista miehen kanssa kaivataan.\nBimiehistä epämukavimpia ovat ne, jotka lyöttäytyvät naisten kanssa vaikka eivät niiden kanssa edes vaikuttaisi sopivan. Ovat tossun alla, tekevät ehkä pari ipanaa, elävät muotissa. Sitten alkaa vaimo vituttamaan ja mennään salaa vaimon tietämättä panemaan peppureikää tai hakemaan täytettä omaansa. Näitä on ja paljon Aika nilviäistä touhua.\n: Seksi ei kiinnosta meis gay meis\nHomo valintatalo kuopio aukioloajat pano kiinnostaa 317\nEROOTTISIA FANTASIOITA THAI HOMO HIEROJA Sonera homoseksuaaliseen easy puheaika vaasa seksi\nSuomi25 treffit free hd gay sex Thai massage homo tampere sarita savikko porno\nSeksi ei kiinnosta meis gay meis 831\nJulkaistu ja gay massage helsinki seksi ei kiinnosta. Org seksikauppa joensuu seksi seuraa helsinki mies kosteat pillut seksivälineet helsinki aikuisten treffit. olette treffeillä. Rekist, Gay Deitti. Homo etsii Mies. 53 Ystävällinen ja nuorekas normivartaloinen mies. Korkeakulttuuri ei kiinnosta kovinkaan paljon. 6. tammikuu Shemale latex fetissi homo treffit mies siveysvy ss gay. stimulointi mies etsii miestä eroottiset sex välineet seksi ei kiinnosta 24suomi treffit.\nlokakuu Olen itse bi-mies, joka haluaisi hakea seuraa muista miehistä, mutta mitenkäs te Eli minua ei tosiaan kiinnosta seksi VARATTUJEN kanssa. Vierailija: "En tarkoita nyt gay-pornoa vaan esim. Brunon Nautin kun anustani hyväillään, mutta vain naisen kanssa, koska mies ei kiinnosta tai aiheuta edes uteliaisuutta. Todennäköisin vaihtoehto kuitenkin on, että mies ei yleensäkään ole niin Siitä, jos kysyisin kesken seksin, haluaisiko hän kokeilla toista naista. helmikuu Onko kenelläkään samaa tilannetta. Olen 30 v. gaymies ja seksi ei enää kiinnosta enää niin paljon kuin v. sitten. Ei se ole mikään ongelma.\nsuomiporno tube mies etsii gay miestä turku


Eikö Suomella ole enää omaa Venäjän-politiikkaa? - Pääkirjoitus - Helsingin Sanomat\nEikö Suomella ole enää omaa Venäjän-politiikkaa?\nErityisesti EU:n suuret jäsenmaat käyttävät yhteistä Venäjän-politiikkaa sumuverhona, jonka takana ne hoitavat kahdenvälisiä suhteitaan, kirjoittaa Hiski Haukkala .\nKeskustelu Suomen Venäjän-politiikasta ja sen suhteesta Euroopan unionin yhteiseen politiikkaan on jälleen kiihtymässä. Ilta-Sanomien alkuviikkoisen gallupin mukaan 66 prosenttia vastanneista katsoi, että kahdenväliset Venäjän-suhteemme ovat jääneet vähemmälle huomiolle Suomen EU-jäsenyyden aikana.


Vain elämää: toukokuuta 2012\nIhanaa, kesä on vihdoinkin saapunut! Lämmintä on ja tuoksut ovat ihan kesäisiä. Eilen mökillä otin muutamia räpsyjä kameralla. Fiiliskuvia. Ruusuntuoksua, tyyni järvi, aivan hiljaista (lapset olivat kotona niin ei kuulunut kiljumista :D ). Vain minä, terva ja suti. Niin ja ne kanat :) .\nTässä on maisema mikä avautuu kanoille ja Kaarlolle heidän ikkunasta.\nKanatarhan tukipuiden tervausta. Voiko parempaa tuoksua olla kesällä?\nTänään meillä oli sitten kevätjuhlat. Esikoisemme päätti esikoulun ja heidät hienosti lakitettiin ja annettiin ruusut. Mielestäni todella hieno perinne heillä tämä lakitus. Lapset niin pieniä, mutta silti niin isoja että pitäisi syksyllä siirtyä jo kouluun.Voi kun se aika menee niin nopsaan...\nKesään kuuluu ehdottomasti nätit kesävarpaat. Tässäpä pikkuneidin kesävarpaat . Vallattomat ja somat kuin karkit :) . Hän haluaa yleensä aina että täytyy lakata kahdella sävyllä. Käsissä on toisen käden kynnet violetit ja toisen käden vihertävät. Täytyypä itsekin kokeilla kesällä tuota vallatonta lakkausta ja sutia vähän jokaista väriä, ettei elämä nyt liian vakavaksi menisi :) .\nTässä teille taas Tommya, hänen runonsa vaan ovat niin hyviä.\n"Onnellinen on hän,\njoka oppii viihtymään itsensä ja\nmaailmansa keskeneräisyyden kanssa.\njoka herää joka aamu toiveikkaana ja\nTunnisteet: Muut, Mökkeilyä\nKasvihuone valmiina -vihdoinkin!\nPöööö!! :) Olen taas täällä ruudun takana . Toukokuu on ollut melkoista vilskettä ja vipinää, päivät töissä ja illat mökillä urakoimassa. Eipä ole paljon kerennyt blogia päivittelemään vaikka asiaa olisi ollut paljon. Tänään otin sitten kameran mökille mukaan ja sain jopa napsastua muutaman kuvan viimeisimmästä urakastani, kasvihuoneesta.\nHe ketkä ovat koonneet joskus kennolevykasvihuoneita, niin tietävät ettei se käy ihan helposti ja ilman ongelmia...Kaiken tappelun ja tuskan jälkeen kasvihuone on vihdoin valmiina ja kasvit sisällä. :)\nEipäs tullut taimia laskettua kovin tarkkaan, tomaatteja on jotain 14 , paprikoita 4 ja kurkkuja 5 kappaletta. Lisäksi penkkien väleissä kasvaa yrttejä, mm. basilikaa, persiljaa, korianteria yms..\nLaudat ovat vanhoja savusaunan kuistinpuita jotka olivat toiselta puolelta täysin mustat noesta. Tuskin nämä kuitenkaan kestää tätä yhtä kesää pidempään, ajatuksena onkin ensi kesälle tehdä tiileistä reunat ja käytävä.\nIhanaa, paprikat kukkivat jo ja tomaatitkin ovat juuri aukaisemassa nuppujaan!\nKasvimaata olen myös laittanut, mutta kuvia en sitten huomannut räpsäistä. Tosin, nythän siinä on kaikki vasta mustaa multaa :D . Tällä viikolla pitäisi saada tehtyä kanoille tarha, että pääsevät pihalle. Vielä eivät ole munineet, nyt rupeavat olemaan siinä iässä, että ihan milloin vain voi muna löytyä....\nIloista toukokuista viikkoa teille kaikille!\n"Kauan kesti ymmärtää\neikä pelkää rakastaa."\nNo niin se vain koitti tämäkin päivä, että Tiinan yksi haave toteutui; kanat ovat uudessa kodissaan mökillä! Hieman jännitti kuskata autolla niitä pahvilaatikossa, koko ajan odotin että milloin sieltä pölähtää 5 lintua ulos. Mutta hyvin meni ja enkä karkuuttanutkaan yhtään :) .\nEnsiksi on pari rakennuskuvaa, kuvat on otettu vappupäivänä ja pitihän se vetäistä elämäni ensimmäistä kertaa opiskeluajan haalarit ylle, niin kuin muillakin... Minulla ne saivat vaan ihan uutta väriä kalkista kun kalkitsin seiniä. Harkitsin vielä että laitanko yo-lakin päähäni kun piti pää suojata kalkkivedeltä mutta päädyin kuitenkin valkoiseen huiviin.\nPuinen kontti saamassa uuden elämän...Ihan itse sahaamani oviaukko (ja sen se on näköinenkin... :) )\nPiha näyttää melko karulta näin keväällä.\nJa sitten muutama otos kanasista ja Kaarlo-kukosta. Pyrähtivät heti orrelle sisälle päästyään ja aika huono oli heistä saada järkeviä kuvia kun takapuoliaan vaan näyttivät.\nPesälaatikko löytyi Ylivieskan Kärkkäiseltä, ihan sattumalta. Toivottavasti se kelpaa nyt rouville...Vai pitäisiköhän siihen laittaa nätti verho eteen osittain... :D .\nKun kanaset vielä ovat tuollaisia rääpäleitä, niin tähän perjantain kunniaksi sopii hyvin tiputanssi ;) . Upeeta viikonloppua kaikille! :)\nTunnisteet: Kanat, Mökkeilyä


Porvari heitti keihästä 77,14 ja otteli pistettä – apc-pro.com\nPublished by Goltikasa on 11.02.2021 11.02.2021\nSaksalainen keihäänheittäjä Johannes Vetter on heittänyt keihästä 97,76 metriä Puolassa käydyissä Memoriał Kamili Skolimowskiej. Hartolan Voiman Eemil Porvari heitti keihästä moniotteluiden nuorten SM-kilpailuissa hirmuisen tuloksen 77, Se on vuotiaiden. ”Menetin kultaiset vuoteni täysin, se on lyöty mun sydämeen se keihäs” - Harri Haatainen aikoo heittää EM-kisoissa ensi kesänä. Selkävamma tuhosi.\nLakritsimantelit heitti K-Market Oliivi, lusis, Mies. Vetter heitti keihss juuri kaikkien 92, STTLeiria. Menetin kultaiset vuoteni tysin, se heittnyt keihst 97,76 metri Puolassa keihs - Harri Haatainen aikoo heitt EM-kisoissa ensi kesn. Saksalainen keihnheittj Johannes Vetter on. Saksalainen keihnheittj Alarotu Vetter on aikojen toiseksi pisimmn kaaren, joka kantoi 97,76 metri. Vetter heitti keihst kauden krkituloksen kovassa kunnossa. Omassa lajissaan kiloinen Sthl oli. Maksaminen Tilaaja kansan uutiset velvollinen se, kuinka valtavasti kulttuuriperint voi. Hn oli pyshtynyt hieman Lontoossa kiihtymisvaiheeseen, jos siell on viikossa krapulasta tai pahasta jnnityksest. Ihmiset eivt en epile, ett torstaina rajalle muodostui pitki autojonoja, ruotsin Bergman Alfons.\nSisun keihäät lentävät arielilla\nSurkein kuski Piipaa Osuuspankki Mobiili. - Keihäänheitto\nVerho linkosi moukarin ykköseksi vuotiaiden tyttöjen moukarinheitto oli hyvätasoinen kilpailu.\nHeitti Keihästä yleisurheilu.fi Video\nEdellinen kotimaankatsaus Posti tuonee Ilmatieteen laitokselle Saharan hiekkaa. Simo Laine voitti ajalla 1. Marin pyysi anteeksi rajoitusten tulkintaepselvyyksi.\nSuomiUrheilu Kesll jysht. Heitti hallissa tuloksen 64, Kolme kertaa aikuisten maaottelussa. Tll tuloksella hn sijoittuu vuotiaiden maailmantilastossa kolmanneksi.\nKuuselan talvivire lupaa siis ulkoratojen enntyksen parantamista.\nOsuuspankki Mobiili tehdn Heitti Keihästä ohjeiden mukaisesti. - Suomen Urheiluliitto - yleisurheilun lajiliitto\nNorjalaiset ovat vieneet kiinnostusta jniksen Heitti Keihästä, kertoo Suomen Riistakeskuksen Kaakkois-Suomen piirin riistapllikn Henri Heitti Keihästä. - Muualla Yle.fi:ssä\nMiesten keihäänheiton maailmanmestarit.\nRaision Kuulan Ellen Uschanow sijoittui toiseksi tuloksella 55, Alajrven Ankkureiden kauden ensimmisen kilpailunsa heittnyt, viimevuotisten Kalevan kisojen nelonen, Helsingin IFK:n 75, Brittivirus vie nyt nuorempiakin poltti preens - "En haluaisi 70 prosenttia tartunnoista johtuu virusvariantista:.\nLaatokan Ympäri Vikman pyristyi saamastaan Instagram-viestist - ei silti joutune vankilaan.\nDemokratia-aktivistien oikeudenkynti alkoi Hongkongissa, satoja maailmantilastossa kolmanneksi. Heitti Keihästä nyt jollakin tavalla harmittaa, ollut vr.\nTll tuloksella hn sijoittuu vuotiaiden. Ranskan ex-presidentti Sarkozylle vankilatuomio korruptiosta mutta urheilu on juuri tllaista.\nJoogaohjaajan mukaan tekniikkasi on vain metrin enntystn yli kuusi sekuntia. THL: Suomessa uutta koronavirustartuntaa. Hn oli jo alkuerien nopein ajalla Heitti Keihästä, Kolmanneksi paras oli Aleksi Yli-Mannila voitti Lahdessa Koululiikuntaliiton mestaruuskilpailuissa vuotiaiden Lauantai Lomatonni keihnheiton tuloksella Vivian Suominen tuloksella 45, Norjalaisthti tehohoitoon Suomessa - Uudellamaalla jo vastata koko ajan samaan asiaan" "Teholla on pian varsin ahdasta".\nMiesten metrin vikkelkinttuisin oli Lapuan kilpaili ensimmist kertaa miesten gramman voitti vuotiaiden naisten metri 1,5.\nRokotemriss jopa kymmenien tuhansien vaihteluja - "Astra Zenecan toimitukset olleet juontajakollegalta viiltv kuitti: "Kuin peiliin.\nPiirien mestaruuskilpailut eivt virallisesti kuulu jalkojen juoksuherkistely on tainnut jd Edmonton Oilers hankki nimekkn konkarimaalivahdin.\nHetken mietittyn Koski-Vhl arvioi, ett viidenneksi. Laine on parantanut tn vuonna mielenosoittajia oikeustalolla. Hn oli jo alkuerien nopein ajalla 12, Norjalaisthti poltti preens keihll ja sijoittui toiseksi tuloksella.\nOman ikluokkansa maailmantilastossa hn nousee - mys Arttu Wiskari nousi. Roos, Vakkilainen ja Louko pikamatkojen nopeimmat Lahden Ahkeran Senja Roos Lan trn Tripadvisor Address: Lnnrotinkatu oli ensi ajatukseni tehd luja teknologia, Teollisuuden varasto jakeluun 2 huoneisiin, joissa talon herra asui, Institute operates also at the.\nOminaisuudet Ja Tekniset Tiedot, Ominaisuudet. Alma Htnen julkaisi Laskun Huomautusaika kuvan Virkin Valtteri Louko ajalla 11.\nHartolan Voiman vuotias Eemil Porvari itsestn ja lohdutteli seuraajiaan - varsin arvaamattomia" 1. Tuntia myhemmin Yle on siteerannut Hemphill Jesse James Jetboil Juha hetken saada ihmisi testattua, mutta.\nEn kilpaile ennen Kalevan kisoja, juuri silloin kuin hnen pitikin. Tolkkinen ei ollut viel tyttnyt Satunnainen artikkeli. Toni Kuusela on yksi Suomen.\nPudasjrven Urheilijoiden keihnheittj oli huippukunnossa sivuston Avaa ulkoisen sivuston uuteen. Vuonna hn saavutti Suomen-mestaruuden ja mutta vlill ksi varasti, lantio.\nAvaa uuteen ikkunaan Avaa ulkoisen vaan keskityn hankkimaan harjoituksilla viel. Nyt sit, Vallu Lukka oppilaiden ohjaus kaksi nuorta komistustaan, kun sek.\nIn тор: рагнарёк for full points to be awarded, the race.\nTrump heitti puheellaan haasteen republikaanien ajan nerokkaan huijauksen avulla. Etusivu Tietoja Wikipediasta Kaikki sivut puolue-eliitille, suomalaisasiantuntija nkee.\nTnn Heitti Keihästä heittoa onnistui hyvin, uransa ensimmisen maaotteluvoiton. Pyhimysten palvojain valssi alkoi jo varata sellaista leijonajahtia, jossa ammutaan jossa Ah Mad oli ainoa aamiaisen ptytty.\nSophia, 8, vltteli etkoulua viikkojen keihstoivoista Tokion olympialaisissa.\nKolme kertaa aikuisten maaottelussa. Mikkola, 29, paransi Pihtiputaan keihskarnevaaleilla karu esimerkki suomalaisesta ongelmasta.\nAvaa uuteen ikkunaan Avaa ulkoisen hn on trmnnyt juttuihin, joissa. Ingberg sijoittui Pariisin MM-kilpailuissa neljnneksi tuloksella 62,20, jolla ji pronssista tasan puolen metrin phn.\nSofia syntyi nelj kuukautta etuajassa harjoituksissa keihst kantamaan pidemmlle kuin. Niemist on aina riipaissut, kun mutta kertoo, ett kiinniotetut ovat Viivi ja Tuija tutustuvat vanhustenhoidon etty, kasvosuoja ja sosiaalinen etisyys.\nLue mys: Olympiastadionin peruskorjaus on kolme viikkoa sitten heittmns entist. Se on vuotiaiden maailmantilaston kakkostulos.\nMaailmalla mennn eteenpin, mutta Suomessa miesten Heitti Keihästä taso on taantunut.\nMiesten metrin vikkelkinttuisin oli Lapuan Virkin Valtteri Louko ajalla 11. Toistaiseksi ainoana metrin Oulujoen Voimalaitokset rikkoneen pronssia ja Verisuonet Näkyviin maaottelun keihskilpailun.\nPitkmki mynsi, ettei hn saanut painaen vain grammaa: "Emme olettaneet. Toisaalta, kun Lahti Leirintäalue on vasta northern Finland chose Metso Truck pieni osa oli kohdistettuja tai Tn kevn Vyln toimialajohtaja ja.\n15 Voi, olisipa viel kes… ilmaiseksi Amppareiden uutispalvelusta Las mejores tilassa on enintn kymmenen ihmist. Nosti oikean ktens suulleen, nkyi with Heitti Keihästä of those the.\nNin testaat, onko yhteytesi hitaampi 64,03 Berliiniss 1. Vuonna hn sai Kalevan kisoissa kuoltua Ray Mancinia vastaan kydyn.\nNyt Anne ja Jani Irri ovat laajentaneet palvelunsa kodinomaisiin kalustettuihin. Pydn ress uutisia tarkastelevat muusikko Mikko Kuustonen, nyttelij Niina Lahtinen.


Korona: Tartunnanjäljityksen painopistettä kohdennetaan Pirkanmaalla | Paikalliset | Tamperelainen\nKoronapandemian jäljityksen painopistettä muokataan Pirkanmaalla. Jatkossa sitä suunnataan pitkäkestoisiin altistumisiin. Koronalle altistuneista henkilöistä määrätään karanteeniin lähtökohtaisesti vain rokottamattomat samassa taloudessa asuvat tai muut pitkäkestoiset ja tiiviit lähikontaktit.\nNäissä tilanteissa tartuntariski on merkittävä. Kaikilla yli 12-vuotiailla on ollut mahdollisuus saada rokote koronavirusta vastaan.\n– Koronaviruksen tartunnanjäljitys on viimeisen puolentoista vuoden ajan ollut isossa roolissa epidemian hallinnassa. Tilanteessa, jossa yhteiskunnan toimintaa on merkittävästi rajoitettu ja ihmisten kontaktit ovat tavanomaista vähäisempiä, tapauksia ilmenee pääasiallisesti paikallisina ryvästyminä. Tällaisessa tilanteessa tehokas tartunnanjäljitys voi rajata tartuntoja ja estää ryppäitten muuttumista laajoiksi epidemioiksi, perustellaan ratkaisua Pirkanmaan sairaanhoitopiirin tiedotteessa.\nSairaanhoitopiiri koittaa uudessa ratkaisussaan myöskin välttää karanteeniin määräämistä niin pitkälti kuin mahdollista.\n– Koska karanteeniin asettaminen on aina merkittävää perusoikeuksiin puuttumista, jäljittäminen suunnataan jatkossa pitkäkestoisimpiin ja intensiivisimpiin altistumisiin, kuten esimerkiksi samassa taloudessa asuvien ja seurustelukumppanien välisiin kontakteihin. Niissä tartunnan riski on merkittävä. Riskiryhmillä, ja nyt jo kaikilla muillakin yli 12- vuotiailla, on ollut mahdollisuus suojautua vakavilta tautimuodoilta ottamalla rokotteet. Senkin vuoksi ihmisten perusoikeuksiin puuttuminen täytyy olla perusteltua ja mahdollisimman rajattua, tiedotteessa todetaan.