Easy Rider – Matkalla (BLU-RAY) - Arvostelu\nVuosi: 1969 Kesto: 96 minuuttia\nVET: 77710 EAN: 5051160248370\nKun Hoyt Axtonin ”Pusher” lähtee Steppenwolfin käsittelyssä liikkeelle ja ”Born To Be Wild” nostaa adrenaliinia astetta enemmän, kylmät väreet ilmestyvät selkäpiihin.\nKun Hoyt Axtonin ”Pusher” lähtee Steppenwolfin käsittelyssä liikkeelle ja ”Born To Be Wild” nostaa adrenaliinia astetta enemmän, kylmät väreet ilmestyvät selkäpiihin. Silti elokuva ei kerro kovista kundeista, vaan uhreista, jotka ammutaan tienposkeen kanahaulikolla ja sekin pitkän tukan takia jossain Lousianan ja Floridan rajamailla..\nElokuvan varsinaisen käsikirjoittajan, Candy-romaanista tunnetun Terry Southernin roolia kuvataan mielenkiintoisesti ekstroissa. Hänen tarkoituksenaan oli luoda nykyajan western ja Wyatt Earp & Billy the Kid. Muita esikuvia olivat mm. vanhat Captain America -sarjakuvat.\nEasy Rider tarjoaa paljon ikimuistettavia kohtauksia. Tuottajavelho Phil Spector ostaa kokaiinia, ja astuu Rolls-Royceensa. Legendaarisimpia: Jack Nicholson ottaa ensimmäiset huikat jimbeamia putkan ovella. Myöskään ohjaaja Hopper ei liiemmin joudu näyttelemään paranoidia hippiä. Suurin osa ruohosta ja LSD:stä nautittiin oikeasti, mikä johti aitoon tunnelmaan, ja aika lailla mahdottomiin tuotannollisiin tilanteisiin. Elokuva kuvattiin samalla budjetilla kuin Roger Cormanin Wild Angels, 40 000 dollarilla. 16 mm kamerat surisivat Mardi Gras’ssa. (PS)\nHyvä kuva säilyttää kuosinsa myös nuotiokohtauksissa, mutta jää parhaimmillaankin keskitien kulkijaksi. Toisto on kauttaaltaan rakeista, mutta tarkoituksellisesti 16mm:senä kuvattu New Orleans -osio lähentelee tältä osin jo taide-elokuvaa. Kaikesta päätellen rajoittava tekijä on kuitenkin alkuperäinen materiaali, joten tuskinpa tätä juuri komeampana on nähty koskaan. Ääniraita soi siististi, musiikkiraidaltaan jopa pakottomasti. Ekstroissa Hopperin uninen mutta omakohtainen kommenttiraita ja mainio making of (65 min.). (IJ)\nOhjaaja: Dennis Hopper\nPääosissa: Peter Fonda Dennis Hopper Jack Nicholson\nTarina: Peter Fonda Dennis Hopper Terry Southern\nTuliliekki mm. Jodie Foster ja Dennis Hopper


344 - Blogipolun lanseerauspippalot - Hannamaria\nLifestyle | 20.8.2015\n”Blogipolku on uusi yhteisö kaikenlaisille bloggaajille sekä blogien lukijoille. Sivusto listaa blogeja sekä hakee postaukset automaattisesti tietyin väliajoin. Palvelussa on helppo sekä seurata suosikkiblogejaan että löytää uusia kiinnostavia blogeja. Sivusto luotiin palvelemaan mahdollisimman hyvin jokaista erilaista bloggaajaa ja tuomaan bloggaajia sekä blogin lukijoita yhteen.”\nIlta aloitettiin mukavasti lasillisella kuohuvaa, nyt harmittaa kun unohdin kysyä mitä tämä oli – parasta tähän mennessä maistamaani, pakko sanoa! Tarjoamiset tuli kaikki talon puolesta, joten näette hiukan mitä kaikkea kyseisestä ’teehuoneesta’ on saatavilla. Kuvassa näkyvä kakku oli kuin taivaasta, hiukan vain jo sulanutta siinä helteessä.\nLoppuilta esittelyiden jälkeen sisältikin hiukan lisää evästä ja juomaa, pohdintaa ja mielipiteiden jakamista niin Blogipolkua, kuin muidenkin blogeja koskien. Sain tapahtumasta pari uutta tuttua, mm. Porista kotoisin olevan Look by Marin -blogin Marin, jonka kanssa käytiinkin ottamassa parit asukuvat. Niin ja ei herranjumala ne goodebagit, en ole koskaan kantanut yhtä montaa kassia pois tapahtumasta 😀\nOlen listautunut, taisin tehdä sen heti, kun se tuli. 🙂\nSama juttu! 🙂 Hirveän moni ei kuitenkaan ole vielä kuullut kys. sivusta, toivottavasti se tämän lanseeraustilaisuuden jälkeen saa hiukan lisänäkyvyyttä 🙂\nJaana Ahl kirjoitti:\nIhan samaa mieltä – hirveästi on tullut uusia kanavia seurata blogeja ja jokainen varmasti valitsee sen omansa. 🙂 Ja juhlat olivat kyllä kivat, oli mukava taas päästä arjesta hiukan irti!\nOlihan se todella mukava! 🙂 Pikku hiljaa syntyy hyvä, Blogipolusta tulee vielä varmasti jotakin todella hienoa kunhan se saa kehittyä!


Kansientakaiset maailmat: Suzanne Collins: Nälkäpeli\nJulkaistu: 2008 (pokkari 2009)\nNälkäpeli on vuotuinen tapahtuma ja koko maassa näytettävä tosi-TV-ohjelma. Trilogian ensimmäisessä osassa 16-vuotiaan Katnissin kyvyt joutuvat koetukselle, kun hän ilmoittautuu peliin vapaaehtoiseksi pelastaakseen pikkusiskonsa, jonka epäonneksi arpa lankeaa..."\nTämä kirja yllätti minut! En tiedä johtuiko se auringonpistoksesta vai Nutella-purkin mukana tulleesta sokerihumalasta, mutta pidin tästä, oikeastaan aika paljonkin. Tähtien määrä ei ehkä kerro sitä kuinka hyvänä olisin pitänyt tätä kirjaa, jos minulla ei olisi ollut niin huonoja ennakko-oletuksia. Pidin Nälkäpeliä nuorten massatuotanto-kirjana, joka pursuaa kliseitä ja tönkköjä kohtia, sekä Katnissia Mary Suena, joka vain osaa ampua jousella ja sählätä poikakaverilauman kanssa, mutta eipäs ollutkaan.\nKirjan alussa osoittelin kliseitä ja kohtia, jotka saivat minut ärsyyntymään teinimäisyydellään ja tönkköydellään, mutta onneksi niitä oli vain alussa. Alun voisi tiivistää näin:"Panemissa vallitsee diktatuuri. Kaikki on ihan perseestä ja me vyöhykkeillä kärsimme nälästä, ja sitten vielä Capitolissa nauretaan kun nuoret pakotetaan tappamaan toisiaan telkkarissa. Ai niin osaan ampua jousella, rakastan pikkusiskoani ja isäni on kuollut. Terveisin: Katniss Everdeen." Alku ei ollut melkein mitään muuta kuin valitusta Katnissin perheestä, vyöhykkeiden kurjista oloista ja selitystä siitä että hän metsästää Galen kanssa. Erityisesti pikkusiskon pyhyyttä ja viattomuutta, sekä Katnissin perheenelättäjänä selviytymistä jankattiin liikaa, olisi vähempikin riittänyt.\nTönkköydet alkoivat loppua melkein heti kun päästiin Capitoliin, sen jälkeen alkoi kirjan mielenkiintoisin osio. Kilpailuun valmistautuminen oli mukavaa luettavaa, ristiriita gaalamaisuuden ja tappamispelin välillä oli mielenkiintoinen. Capitolin ihmiset olivat mielenkiintoisia, joskin pinnallisia. Oma suosikkini oli ehdottomasti Effie, hänen leidimäinen käytöksensä oli niin ylikorostunutta ja hän oli suorastaan karikatyyrinen snobi vyöhykkeen 12 porukan seassa. Kaikesta koreilusta huolimatta hän oli silti kiltti.\nNälkäpeli-osio oli pakko ahmia kerralla. Yllätyin kuinka realististinen ja oikeasti vaarallisen tuntuinen nälkäpeli oli, oletin jotakin siistimpää ja helpompaa, sillä onhan tämä nuortenkirja. Olen melko sadistinen lukija ja tällaisilta kirjoilta, joissa luvataan väkivaltaa odotan sen olevan oikeasti veristä, inhottavaa ja luovaa ja Nälkäpeli täytti ehtoni. Pidin myös siitä, ettei Katniss saanut vain pieniä viiltohaavoja, vaan loukkantui oikeasti pahasti ja joutui juoksentelemaan ympäriinsä nokisena ja verisenä. Nälkäpeli-systeemistä haluaisin lukea lisää, juuri Katnissin kertomukset aikaisemmista nälkäpeleistä olivat lempikohtiani.\nHahmot olivat yllättävän mielenkiintoisia, vaikka Katniss vähän ärsyttikin jatkuvalla epäluuloisuudellaan ja jankkaamalla maailman epäreiluutta, hän oli mielestäni ihan fiksu sankaritar. Kirjassa ei kompastuttu nuorten kirjojen tyypillisen väkinäiseen "pakko parittaa" -kuvioon, vaan romanssi tuli omalla painollaan, eikä Katniss hypännyt heti jonkun pojan kaulaan, vaan pohdiskeli asioita ja eteni rauhallisesti. Katnissin ja Peetan suhde oli nälkäpelin vetonaula ja osittain esitystä, en ole varma olisiko Katniss huomannut Peetaa, ellei heitä olisi lyöty yhteen mainosmielessä. Heidän feikkisuhteensa syventymistä oli hauska seurata, etenkin siksi että Katniss oli ihastuessaankin järkevä.\nJa sitten Peeta, suloinen pullapoika Peeta. Yleensä tällaisissa kirjoissa poikakaveriehdokas on salaperäinen, tumma ja etäinen, mutta Peeta on eri maata. Hän on kiltti, lapsesta asti ihastunut Katnissiin ja hauska. Hän ei ole minun kirjamiesmakuni mukainen, mutta hän oli niin lutuinen, ettei hänestä voinut olla pitämättä. Sarkastinen ja vitsikäs Peeta sai minut välillä nauramaan, mutta enimmäkseen pidin häntä suloisena. Hänen rakkaudentunnustuksensa ja muutamat muut sanomiset Katnissille saivat aikaan "aww"-reaktion.\nKirjan isoin miinus oli tosiaan asioiden hokeminen. Kyllähän se on mukavaa, että kirja kertoo eriarvoisuudesta, joka on oikeasti vakava asia, jota nuoret voivat alitajuisesti tämän kirjan avulla käsitellä, mutta sitä ei ole pakko toistaa joka toisella aukeamalla, vähemmästäkin ymmärtää. Pienellä viilaamisella tästä olisi saanut jopa viiden tähden arvoisen teoksen. Näemmä tällainen massahysteriakirjakin voi olla mielestäni hyvä. Elokuviin en uskalla kajota, sillä haluan pitää Nälkäpelin niin raakana ja likaisena kuin se muokkaantui omassa päässäni.\nLähettänyt Ethell Red klo 11.36\nTunnisteet: draama, dystopia, jännitys, nuoret