Yöpöydän kirjat: elokuuta 2020\nKirjabloggaajien kesälukumaraton 29.8.2020 (päättynyt)\nKesän toinen lukumaraton käynnistyy omalta osaltani tänään lauantaina 29.8.2020 klo 19:30. Edellisen maratonin tavoin luen nytkin pitkälti sarjakuvaa, niin saan kuun lopussa päättyvään Sarjishaasteeseen vielä muutaman rastin.\nEnsimmäisenä kirjana on Rino Mizuhon magasarjan Maaginen suklaapuoti 17 osa. Kirjan kuvausrekvisiitaksi sopivat mainiosti söpöt Doris-keksit, joita en olekaan ostanut pitkään, pitkään aikaan. Maratonilla saa kuitenkin vähän herkutella.\nKlo 21:00 sivuja luettu 167. Olipas kiva palata Maagisen suklaapuodin maailmaan. Nämä ovat yhtä aikaa söpöjä ja kauhistuttavia. Koulutyttöjä, jotka kipuilevat ystävyyssuhteissaan, haikailevat poikien perään ja sijoittuvat hyvä-paha -akselilla aina jompaan kumpaan ääripäähän. Hyville käy kuitenkin lopussa aina hyvin ja paha saa palkkansa, joskus hyvinkin hurjilla tavoin. Sarjan 18. osa ilmestyy 11.9.\nSeuraavaksi luen Instagramista bongaamani lukuvinkin, Jen Wangin The Prince and the Dressmaker, eli sarjakuvalinjalla jatketaan.\nKlo 22:45 sivuja kasassa 444. Ah, kuinka hyvä sarjakuva tuo The Prince and the dressmaker olikaan. Siinä on vähän samaa kuin Prinssissä ja kerjäläispojassa. Päähenkilöt ovat teini-ikäisiä, ompelijatar ja poika, joka haluaa pukeutua mekoon. Mitä siitä, että onkin kruununprinssi. Pidin todella paljon piirrosjäljestä ja hahmoista. Tunnelma on koko sarjiksen ajan hyvin elokuvamainen ja tunnelma tiivistyy loppua kohden. Tätä kehtaa suositella luettavaksi!\nSeuraavaksi lukupinosta poimin antologian Flight - Volume one.\nKlo 1:00 sivuja luettu 652. Tämä 24 sarjakuvaa sisältävä antologia ei ollut aivan niin hyvä kuin toivoin upean kannen ja teeman tiimoilta. Muutama kiva sarjis joukkoon mahtui, hauskasti myös yksi lyhäri Jen Wangilta!\nSeuraavaksi vuorossa iltapalaa, seuranaan yksi kuuluisista sarjakuvakissiosta, eli Juan Díaz Canalesin ja Juanjo Guarnidon Blacksad - Kissa varjoisilta kujilta.\nKlo 1:45 sivuja saldossa 700. John Blacksad muistuttaa paljon Fablesin Bigby Wolfia. Antropomorfinen kissa, jossa eläimellisyyttä oli oikeastaan vain kasvojenpiirteissä. Nämä ovat todellakin aikuisten sarjakuvia. Blacksad kun saa tutkittavakseen ex-tyttöystävänsä murhan ja paljasta pintaakin löytyy. Kiehtovia kuvakulmia ja film noir henkeä. Täytyy lukea lisääkin näitä.\nVielä ehtii aloittaa yhden ennen nukkumaan menoa. Pinossa eniten huhuili Marjane Satrapin Persepolis, joka on ollut harmillisen pitkään lukematta.\nSunnuntaina klo 12:00 sivuja luettu 855. Miksi en ole lukenut tätä aikaisemmin?! Ravisutteleva, raivostuttava ja surullinen. Noilla kolmella sanalla voisin tiivistää lukukokemukseni. Kamalaa, mitä Iranissa on tapahtunut vain vähän ennen syntymääni ja en tiennyt tästä mitään. Romaanit ja sarjakuva ovat selvästi minun tapani oppia maailmanhistoriasta, ei oppikirjoista päivämääriä pänttäämällä. Nyt on lainattava Persepolis 2, joka jatkaa Marjanen tarinaa. Pakko suositella tätä, lukekaa!\nSeuraavaksi lukupinosta valikoitui kovan luokankassikko, Art Spiegelmanin Maus I-II.\nKlo 14:00 sivuja kasassa 1150. Olipas tämä Maus myös todella vaikuttava lukukokemus. Vaikka olenkin lukenut my fair share toisen maailmansodan kauheuksia ruotivia romaaneja, tässä oli silti omanlaisensa ote. Muistelmamaisuus, hahmojen piirtäminen eläiminä, jatkuva pakoilu... Esimerkiksi Anne Frankin päiväkirjassa kerrotaan kyllä, kuinka perhe muutamine läheisineen piilottelee, mutta Spiegelmanin vanhemmat perheineen vaihtavat piilopaikkaa moneen kertaan, jäävät kiinni, rakentavat uuden piilokolon ghetossakina asuessaan. Lopulta tie vie kuitenkin Auschwitziin.\nTämäkin sarjakuvaklassikko on kulkenut useammin kuin kerran kotiin kirjastosta ja palautunut kansia avaamatta. Ehkä aika ei vaan silloin ollut oikea, mutta nyt oli. Kiehtovasti Spiegelman myös tuo sarjikseen metatason: hän haastattelee isäänsä ja kertoo tekevänsä tämän kertoman pohjalta sarjakuvan. Kärsimys, joka ei millään ollut loppua ja muut järisyttävät kokemukset muokkasivat Spiegelmanin isästä hyvin haastavan persoonan. Suomennoksessa taivutettiin sanoja todella oudosti, vaikka nämä on suomennettu 1990-luvun alussa.\nVielä ehtii lukemaan, jatketaan klassikkolinjalla, Alan Mooren V niin kuin verikosto on seuraavana. Instagram tosin alkoi reistailemaan enkä saa kuvia jaettua. Mausin sain, mutta kuvan teksti katosi. Puoliso huikkasi, että nyt on jokin globaali ongelma, että monet muutkin sivustot ovat alhaalla tai toimivat puoliteholla. Jospa pian korjaantuisi.\nKlo 18:00 sivuja luettu 1436. V niin kuin verikosto on elokuvana minulle hyvinkin tuttu. Kävin katsomassa sen aikoinaan teatterissa ja sittemmin tallenteenakin useaan kertaa, sillä se kuuluu suosikkileffoihini. Sarjakuvaan tarttumisessa kuitenkin kesti vuosia. Onneksi olen sen nyt viimein lukenut ja pääsin hämmästelemään, kuinka uskollinen elokuva olikaan alkuteokselle.\nTehtiin puolison kanssa pizzaa päiväruoaksi ja se oli niin hyvää! (Minun puolikkaassani oli kanaa, auraa, persikkaa ja suikaleiksi leikattua pepperonia sekä tietysti pohjalla tomaattikasiketta ja päällä juustoa.) Nyt onkin hyvä jatkaa vielä maratonin luultavasti viimeiseen teokseen eli Sami Makkosen Kalevala - Sampo vuorossa seuraavaksi.\n19:30 Maraton päättyy. Sivuja kertyi tällä kertaa 1578. Pidin tästä toisesta osasta Kalevala-sarjakuvia hieman enemmän kuin ensimmäisestä. Silti ei piirrostyyli ole aivan makuuni, puhumattakaan siitä todella vaikeasta kippuraisesta fontista, mitä Väinämöisen loitsinnassa on käytetty. En edes yrittänyt lukea sitä, ohitin vain kaikki ne puhekuplat.\nTodella mainioita klassikoita (ja tulevia sellaisia) oli tällä kertaa lukemistossa. Top 3 parhaat lukukokemukset olivat Persepolis, The prince and the Dressmaker ja Maaginen suklaapuoti 17. Sanoisin, että ehkä yksi parhaista lukumaratoneista, noin sisällön puolesta. Sarjakuvat sopivat kyllä tällaiseen tempaukseen loistavasti (missä toki yksittäisenkin teoksen lukeminen, nyt vain oli kiva saada suoritettua sarjishaasteeseen kohtia). Toivottavasti joku innostuu järjestämään lukumaratoneja syksylläkin!\nLukemisiin: Niina T. klo 19:30 8 kommenttia:\nTunnisteet: kuvat, lukumaraton\nCressida Cowell: Noitakuningas herää (Taikuuden aika #1)\n"Tämä on kertomus nuoresta velhopojasta ja soturitytöstä,\njotka oli jo syntymästään saakka opetettu vihaamaan toisiaan kuin ruttoa."\nLukuhaasteissa: Helmet 2020: 24. Kirja kirjailijalta, joka on kirjoittanut yli 20 kirjaa, Popsugar Reading Challenge: A book by an author who has written more than 20 books\nAjan kääntäminen taaksepäin ja toisten tilanteisiin eläytyminen ovat asioita, jotka edellyttävät taikavoimaa nimeltä mielikuvitus. (s. 113)\nCressida Cowellin tunnetuin kirjasarja lienee Näin koulutat lohikäärmeesi, josta on tehty useita elokuvia ja tv-sarjakin. Tämän uuden Taikuuden aika -sarjan filmatisointioikeudet on niin ikään myyty. Sen pohjalta arvelin saavani kiinnostavan tarinan. Noitakuningas herää ei kuitenkaan ollut aivan niin hyvä kuin toivoin. Vain ihan kiva fantasiaseikkailu Britteinsaarilla, ennen kuin niitä alettiin kutsua niin.\nMuinoin oli taikuutta.\nSiitä on hyvin, hyvin kauan: niihin aikoihin Britteinsaaret eivät vielä tienneert olevansa Britteinsaaret ja taikuus eli synkissä metsissä. (s. 11)\nJättiläisen kasvot olivat täynnä uurteita ja naurunkureita, jotka muistuttivat vanhaan karttaan painettuja mutkittelevia polkuja, ja sen katse oli viisas ja kiltti. (s. 97)\nEnsimmäinen osa esittelee kaksi päähenkilöä, Velhokuninkaan pojan Xarin (äännetään Tsaar) ja soturikuningattaren tyttären Toiveen. Xarilla ei ole vielä 13-vuotiaanakaan puhjennut taikavoimia, mikä on hänen isälleen suuri häpeä. En pitänyt kauheasti Xarista (hän oli itse asiassa hyvin ärsyttävä), Toive sen sijaan oli paljon kiinnostavampi hahmo (hänellä vaikuttaa olevan lukihäiriö, eikä sen kanssa kamppailevia hahmoja tule liian usein vastaan kirjallisuudessa). "Aina kun minä yritän lukea tai kirjoittaa, kirjaimet alkavat pomppia sinne tänne", Toive puolustautui. "Ne poukkoilevat päässäni, ja unohdan niiden oikean järjestyksen."\n"Ja vaikka Xar onkin pöyhkeä, ärsyttävä ja tosi täynnä itseään -", Toive aloitti.\n"Niinhän minä olen", Xar myönsi ylpeänä. (s. 209)\nTeos on kirjailijan itsensä kuvittama ja kuvitusta löytyy runsaasti etenkin alkupuolella kirjaa. Cowellin tyyli on hyvin luonnosmainen ja viivat ovat välillä hyvin hentoja ja kulkevat villisti sinne tänne. Teksti on vauhdikasta ja (pääosin) helppolukuista ja kuvien ansiosta tekstiä on vähemmän kuin sivumäärä antaa olettaa. Pari kertaa jäin kyllä ihmettelemään joitakin lauseita kuten: "maailman vastenmielisin katku tunki Xarin sieraimiin. Siitä tuli mieleen lahoava ruumis, pilaantuneet munat ja vähintään kuukauden mädäntynyt kalmo jonka jalat ja kainalot lemusivat kuolemalta". Kirjassa puhutaan keijukutreista, mikä tarkoittaa nukkuessa takkuuntuneita hiuksia. Tuo sana menee kyllä käyttöön!\n"Pidän sinusta ja tiedän, että tarkoitat hyvää, mutta jos rehellisiä ollaan, sinulla ei ole ystäviä, koska olet niin omituinen, eivätkä soturit pidä oudoista hiippareista. yrittäisit olla vähän tavallisempi." (s. 56)\nKuten voi arvata Xar ja Toive tapaavat ja joutuvat kyseenalaistamaan vanhempiensa heille syöttämiä ajatuksia, kuten syövätkö jättiläiset todella ihmisiä. "Oliko sotureiden käsitys taikuudesta ja taikaolennoista sitenkin vääristynyt? Oliko muitakin tapoja hahmottaa maailmaa kuin se, mihin he olivat tottuneet?"\nXar oli aina uhonnut tekevänsä vihollisesta selvää saman tien.\nHelppohan se oli uhota.\nMutta olisi kokonaan eri asia tappaa lihaa ja verta oleva ikätoveri, joka seisoi hänen edessään ja pelkäsi kuollakseen uhmakkuudestaan huolimatta. (s. 92)\nVelhopoika ja soturityttö lyöttäytyvät yhteen nitistääkseen pahuuden voimat. Jännittävä, hauska fantasiasarja alkaa.\nVelhokuninkaan kuopus Xar aiheuttaa heimolleen harmaita hiuksia: pojalla ei ole taikavoimia, ja hän kapinoi isäänsä vastaan. Toive on soturikuningattaren tytär, joka puolestaan hallitsee taikuuden, vaikka taikuus onkin soturiheimossa ankarasti kiellettyä. Taikavoimiensa vuoksi hän joutuu jatkuvasti kommelluksiin.\nVelhot ja soturit ovat vanhastaan perivihollisia, mutta Xar ja Toive sattuvat tutustumaan toisiinsa. Heidän on pakko yhdistää voimansa kun ilmenee, että julma noitakuningas kätyreineen uhkaa sekä velhojen että sotureiden heimoa.\nSuomentanut: Peikko Pitkänen, 391 sivua, Otava 2020\nAlkuperäinen nimi: The Wizards of Once (2017)\nLukemisiin: Niina T. klo 10:00 Ei kommentteja:\nTunnisteet: #pojatkinlukee, arvostelukappale, fantasia, Helmet-lukuhaaste, kuvat, lastenkirjallisuus, Otava, pettymys, uutuudet\nkeskiviikko 26. elokuuta 2020\n"If you ever lost", his mom had said -- "just find the North Star and it will lead you home."\nLukuhaasteissa: Popsugar Reading Challenge: A book set in the 1920s\nEn muista enää, kuinka päädyin toukokuussa lukemaan yhden version Harry Pottereiden kansien kuvituksistakin tehneen Brian Selznickin Wonderstruckin (joka on hauskasti julkaistu minun syntymäpäivänäni vuonna, jolloin aloitin kirjabloggaamisen eli 13.9.2011). Minulla on hyvin hämärä mielikuva, että kirja tuli vastaan ehkä kirjasomessa tai jollakin Goodreadsin listalla, mutta jokin tuonkaltainen sai minut varaamaan teoksen kirjastoon. Selznickin kynästä on myös kirja Hugo Gabret, joka on filmatisoitukin.\nHe discovered a small blue book, it's covers soft and creased with age. On the front, the title was stamped in black letters: WONDERSTRUCK. (s. 95)\nSain varausta noutaessani yllättyä, kuinka mahdottoman painavasta kirjasta on kyse. Punnitsin sen keittiövaa'alla ja en yhtään ihmetellyt, kun digitaalinäyttö kertoi kirjan painoksi 1,3kg. Siis aivan kunnollinen käsipaino kyseessä. R.I.P. ranteet! Paino johtuu kirjan pituudesta (640 sivua), joka puolestaan koostui hyvin suurelta osin kuvista. Tekstiä koko teoksessa kun on vain 180 sivua.\nKirjalla on kaksi näkökulmahenkilöä, joista toisen tarina kerrotaan tekstillä, toisen kuvilla. Kuvin seurataan 1920-luvulla eläneen kuuron tytön tarinaa. Rose kaipaa äitiään, joka on kuuluisa näyttelijä eikä jaksa kovin usein käydä tytärtään katsomassa.\nBecause his mom was the town librarian, Ben was used to being surrounded by quotes from books. (s. 22)\nTekstillä kerrotaan 1970-luvulla elävän pojan tarina. Hänen äitinsä on kuollut kolme kuukautta aikaisemmin onnettomuudessa ja poika asuu nykyään tätinsä perheen kanssa. Toinen Benin korvista on ollut syntymästä asti kuuro ja ollessaan puhelimessa ukonilmalla, hän menettää kuulon hyvästäkin korvasta. Hän oli etsimässä vanhasta kotitalostaan vihjeitä isästä, jota ei ole koskaan tavannut, ja josta äiti ei koskaan puhunut mitään.\nBen missed the cluttered coziness of his house - the little tables, mismatched chairs, old clocks, quotes his mom had carefully clipped and taped to the refrigerator, prints of her favorite artwork, rusted cogs and wheels and other interesting things Ben had scavenged on their walks around the lake and in town, their prized moose antler found along the Gunflint Trail, and ofcourse all of their books, which spilled out of the bookcases and were stacked in piles around the house. (s. 19)\nBen karkaa sairaalasta ja matkustaa New Yorkiin, jossa hän on päätellyt isänsä asuvan. Isossa kaupungissa hän joutuu myös isoihin seikkailuihin. Hänen rahansa varastetaan ja koska hän on vasta vähän aikaisemmin menettänyt kuulon kokonaan, hän ei osaa liikkua siellä turvallisesti. Onneksi museossa hän tapaa Jamien, jonka kanssa ystävystyy.\nThe world was full of wonders. (s. 609)\nKahden eri ajassa eläneen kuuron lapsen tarinan lisäksi kirjassa sivutaan museoiden syntyä ihmeiden kabineteista nykyiseen muotoonsa kuin sitä murrosta, jolloin ääni syrjäytti mykkäelokuvat. Mielenkiintoisinta kirjassa olivat Benin äidin ammatti, kuinka hän sen ansiosta tapasi Benin isän, miehen ammatti museon kuraattorina ja Benin halu kerätä luonnosta löytämiään aarteita rasiaan. Oli myös kiinnostavaa lukea Benin museon piilohuoneessa vietetyistä öistä. Itse tarina tuntui kuitenkin hieman köykäiseltä ja kuvilla kikkailu meni juonen edelle. Esimerkiksi moni aukeamista meni "hukkaan" - kirjaimellisestikin, kun Selznickin piirrokset ikään kuin zoomasivat suden silmään ruutu kerrallaan.\nBen and Rose secretly wish for better lives. Ben longs for the father he has never known. Rose dreams of a mysterious actress whose life she chronicles in a scrapbook. When Ben discovers a puzzling clue in his mother's room and Rose reads an enticing headline in the newspaper, both children set out alone on desperate quests to find what they are missing.\nSet fifty years apart, these two independent stories - Ben's told in words, Rose's in pictures - weave back and forth in symmetry.\n640 sivua, Scholastic Press 2011\nKirja on luettu myös näissä blogeissa: Hurja hassu lukija, Todella vaiheessa\nTunnisteet: 1920-luku, 3, englanniksi, kauneimmat kansikuvat, kirjastosta, kuvat, lastenkirjallisuus, Muut kustantamot, Scholastic\nBjørn Sortland & Pasi Pitkänen: Kepler62 - Uusi maailma: Luola\n"Suunnitelmallinen ja laskelmoitu pahuus on pelottavampaa kuin mikään muu."\nLukuhaasteissa: Helmet 2020: 19. Kirja, jota luet yhdessä jonkun kanssa\nVaikka Bjørn Sortlandin ja Timo Parvelan vuoroin kirjoittaman ja Pasi Pitkäsen kuvittaman Kepler62 -kirjasarjan toisen kauden neljäs osa Luola onkin yksi kirjasyksyni 2020 eniten odotetuista teoksista, olin hyvin varautunut siihen tarttuessani. Porkkanan lukukokemukseeni sain siitä, että toisella puolen Suomea asuva isosiskoni lainasi kirjan samaan aikaan kanssani ja sain ruksittua Helmet haasteesta kohdan 19 suoritetuksi.\nMeidän oli tarkoitus paeta sotia, aseita, energiakriisejä, nälkää ja ympäristötuhoja ja rakentaa yhteiskunta, kokonainen uusi maailma - täysin ilman aikuisia. (s. 20)\nKepler62-sarja on siitä hieno, että teoksia on ilmestynyt yleensä kaksi vuodessa - mikä toimii siis hyvin lapsilukijoiden koukuttajana ja lahjavinkkinä. Lisäksi kirjasarja on muuttunut ankeammaksi lukijoiden varttuessa, jos siis sarjaa on lukenut ilmestymistahdissa eivätkä nämä uudemma välttämättä sovi saman ikäisille kuin sarjan alkupuolen teokset. Ensimmäisen kauden kirjat olivat vähän lyhyempiä kuin nämä toisen kauden kirjat ja ne ensimmäiset kuusi teosta olivat tasalatuisempia. Suuret ääripäät ovat muodostuneet etenkin toisen kauden tunnusmerkiksi. Olen nimittäin huomannut tässä vuosien varrella, että Sortlandin kirjat ovat Parvelan kirjoittamia heikompia.\n- Sun isä tekee aseita ja myy niitä. Sen takia teillä on niin iso talo ja luistelukenttä ja lentokone ja ties mitä. Se myy aseita pahoille ihmisille. Se myy aseita kansoille, jotka käy sotaa. Ihmisille, jotka ampuu lapsia ja naisia ja mitä vain. Äiti sanoo, että sun isä on paha.\nTunsin itseni ääliöksi. Täydelliseksi ääliöksi. En ollut miettinyt, miksi meillä oli varaa niin isoon taloon -- ja kaikkeen. Mikä idiootti. (s. 31)\nEtenkin toisen kauden toinen teos Saari oli Kepler62 -sarjan pohjakosketus, vain kahden tähden arvoinen esitys. Sen heikkoutena oli Sortlandin luotsaaman sykeän Marien muuttuminen verenhimoiseksi kostonhengeksi, joka etsii jumalaa leikkivää asetehtailija-isäänsä aikomuksenaan tappaa tämä. Homma jatkuu tässä neljännessä osassa ihan samalla nuotilla. Verta, suolenpätkiä ja räjähdyksiä riittää, mutta jotenkin tunkkaisen oloisesti. Mitään ei oikeastaan tapahdu kirjan aikana.\n- Tämä sydän voi pelastaa maailman, äiti kuiskasi. - Kun näyttää siltä, että kaikki tuhoutuu, tämä koru kätkee sisälleen salaisuuden. Vain sinä pystyt avaamaan sen. Pidä siitä hyvää huolta.\nMutta missä minun sydämeni on nyt? Minä petin äidin, en pitänyt korusta riittävän hyvää huolta. (s. 24)\nHankalaan asemaan kirja päätyi myös sen vuoksi, että edellinen osa, Kuiskaajien kaupunki on ollut koko sarjan paras osa. Luolan loppupuolella tapahtuu juonenkäänne, joka muuttaa koko sarjan suuntaa, mutta ei välttämättä parempaan. Aika näyttää kuinka tuota juonta lähdetään kuljettamaan. Onneksi seuraava osa on taas Parvelan kirjoittama ja pääsen veljesten Arin ja Jonin matkaan. Nuo hahmot kun ovat paljon täyteläisempiä, puhumattakaan salaperäisestä X:stä, jolla mielelläni korvaisin Marien kokonaan. Minulla on jo arveluita siitä, mitä seuraavaksi saattaisi tapahtua. Odotan siis mielenkiinnolla lokakuussa ilmestyvää Gaiaa.\nLuola vie Kepler62-lukijat seikkailuun maan alle!\nBjørn Sortlandin, Timo Parvelan ja Pasi Pitkäsen huippusuosittu, kansainvälinen kirjasarja Kepler62 kuvaa tuntemattomalle planeetalle asettuneiden uudisraivaajalasten elämää. Uusi maailma on sarjan toinen tuotantokausi, jossa ovat ilmestyneet: Kaksi heimoa, Saari ja Kuiskaajien kaupunki.\nElämä Kepler 62 e -planeetalla ei ole turvallista ennen kuin lapset ovat selvittäneet asetehtailija Vallvikin kohtalon ja estäneet hänen pelottavat suunnitelmansa. Tehtävä lankeaa Marielle, joka tietää isänsä majailevan tulivuoren alle muodostuneessa pohjattomassa luolastossa. Marie laskeutuu yksin pimeyden sydämeen ja kohtaa maan alla lukuisia vaaroja. Samalla hän tekee matkaa sisimpäänsä: Mariella on ollut isän lisäksi myös äiti, ja hän alkaa muistaa lapsuudestaan onnellisiakin hetkiä. Voittaako hyvä sittenkin pahan?\nSuomentanut: Outi Menna, 195 sivua, WSOY 2020\nAlkuperäinen nimi: Grotta (2020)\nKuvittanut: Pasi Pitkänen\nToinen kausi - Uusi maailma:\nKaksi heimoa (2018)\nKuiskaajien kaupunki (2019)\nGaia (tulossa lokakususa 2020)\nTunnisteet: #pojatkinlukee, 3, kirjastosta, lastenkirjallisuus, scifi, uutuudet, WSOY\nMartin Widmark & Ola Skogäng: Ruusun salaisuus\n"Vain sinä joka tunnet minut hyvin olet voinut löytää tämän kirjeen.\nHenkeni on uhattuna, ja myös perheeni on vaarassa!"\nLukuhaasteissa: Helmet 2020: 44. Kirjassa on kirjeenvaihtoa\nRuusun salaisuus on Lasse-Maijan etsivätoimisto-sarjasta tunnetun Martin Widmarkin kirjoittama ja Ola Skogängin sarjakuvamaisesti kuvittama Da Vinci -koodin veroinen seikkailu.\nOn ensimmäinen jouluaatto sen jälkeen, kun Stefanin äiti on kuollut. Virallisesti tämän sanotaan tehneen itsemurhan, eivätkä isä ja poika ole osanneet puhua tunteistaan tai ajatuksistaan, joita asia heissä herättää. Heidän pitäisi lisäksi olla iloisia, kun ensimmäinen maailmasota on juuri päättynyt. Alku on siis hyvin synkkä.\nStefan oli kaksitoistavuotias, mutta hänestä tuntui kuin siitä olisi ikuisuus, kun hän oli viimeksi leikkinyt niin kuin nuo pojat nyt. Hän aavisti, ettei hänen elämänsä tulisi koskaan palaamaan yhtä huolettomaksi kuin se oli ollut ennen äidin kuolemaa. (s. 39)\nPian Stefan saa kuitenkin käsiinsä vihjeen, ettei äidin kuolema olisikaan niin yksiselitteinen. Hän lukee äidin vain muutamaa viikkoa aiemmin kirjoittaman kirjeen, jossa hän suunnittelee perhelomaa Lontoossa, mutta tuntuu olevan peloissaan. Kirjeen loppuun on piirretty on kaunis ruusu, jonka sisälle piiloutuu salaisuus. Stefan seuraa edesmenneen äidin jättämiä leivänmurusia ja saa selville, että äiti on yrittänyt paljastaa kauhean ihmiskokeen. Ja sitten joku alkaa seuraamaan Stefaniakin.\nHänestä tuntui kuin hän olisi salakuunnellut keskustelua, joka ei ollut tarkoitettu hänen korvilleen. Hän työnsi kirjeen takaisin kuoreen, mutta vetäisi sen saman tien uudestaan esiin.\nHänen olisi pakko saada tietää lisää! Äidin kuolemaan liittyi niin paljon kysymyksiä. (s. 29)\nTekstin ja kuvituksen vuorottelu tekee kirjan otteesta raikkaan. Äidin kirjeet on kirjoitettu kursiivikaunolla, joka saattaa olla joillekin lukijoille haastavaa. En suosittelisi kirjaa aivan herkimmille lukijoille. Kirja sopineekin parhaiten 12-15-vuotiaille.\nMartin Widmarkin uusi seikkailukertomus on huippujännittävä yhdistelmä sarjakuvakerrontaa ja lastenromaania.\nOn vuosi 1918, ja Stefan ja hänen isänsä viettävät joulua ensimmäistä kertaa kahden kesken. Äidin poismeno on jättänyt monia kysymyksiä, joihin Stefanin on löydettävä vastaus. Hän lukee salaa kirjeen, jonka äiti on kirjoittanut juuri ennen kuolemaansa. Äiti kuulostaa siinä pelokkaalta. Yritys, jolle hän työskentelee, tuntuu pitävän häntä silmällä. Kirjeen lopussa on kuva ruususta, jonka terälehdillä kiemurtelee pienen pieniä kirjaimia. Äidin arvoituksellinen viesti johdattaa Stefanin ulos talvisen Tukholman kaduille etsimään uusia vihjeitä. Vähitellen Stefan tajuaa, että joku on hänen kannoillaan. Johtolanka johtolangalta hän alkaa ymmärtää, että hänen takaa-ajajansa on vastuussa myös hänen äitinsä kuolemasta...\nMartin Widmarkin kirjoittama ja Ola Skogängin upeasti kuvittama lastenromaani sopii kaikille, jotka ovat lukeneet Lasse-Maijan etsivätoimisto -kirjat ja kaipaavat jotakin piirun verran jännempää!\nSuomentanut: Outi Menna, 128 sivua, Tammi 2018\nAlkuperäinen nimi: I rosens mitt (2017)\nKuvittanut: Ola Skogäng\nJohtolankojen perässä on kuljettu myös täällä: Lastenkirjavuosi, Luetaanko tämä?, Lastenkirjahylly, Kirjakaapin avain\nSamankaltaista luettavaa: Eva Frantz: Osasto 23\nLukemisiin: Niina T. klo 10:00 2 kommenttia:\nTunnisteet: #pojatkinlukee, Helmet-lukuhaaste, historia, jännitys, kirjastosta, kuolema, lastenkirjallisuus, nuoret, Tammi\nJyri Paretskoi: K15 - Muutoksia\n"– Ei mun tarvii esittää jotain, mitä mä en oikeasti ole.\n– Ei niin. Sä oot hyvä just noin."\nLukuhaasteissa: YA-lukuhaaste: Kirjan päähenkilö on poika\nOlen lukenut kaikki Jyri Paretskoin K15-sarjan osat, vaikka se alkoikin varsin heikosti. Ensimmäisen osan jälkeen seuraava sarjasta postaamani osa oli vasta neljäs eli Lupauksia. Tämä viides osa eli Muutoksia on tähän mennessä ilmestyneen sarjan paras osa, vaikka alkupuoli tässä lyhkäisessä teoksessa onkin aika toisteista jahkaamista.\n– Mä haluan päästä pussailemaan ja hiplailemaan! Nyt! Heti!\n– Me on taidettu avata melkoinen Pandoran lipas, Niko sanoi. (s. 60)\nSarjassa on tavattu kolme näkökulmahenkilöä, Roni, hänen paras kaverinsa Niko sekä tämän tyttöystävä Sara. Heistä Roni on ollut äänessä jo kolmessa kirjassa (osissa 1, 4 ja 5) ja pidänkin häntä sarjan ensisijaisena päähenkilönä. Kirjoissa käsitellään yleensä varsin lyhyessä ajassa välillä hieman epäuskottavaksikin paisuvia tapahtumaketjuja.\n– Mä inhoan niitä videoita, joissa kysellään, että paljonko jonkun outfit maksaa, Sara sanoi. -- – Voiko olla mitään pinnallisempaa ja typerämpää kuin leuhkia jollain vaatteiden kalleudella, Sara tuhahti. (s. 32)\nMuutoksia alkaa siitä, että eräänä aamuna Roni päättää hylätä seksirobottihaaveensa ja haluaakin oikean tyttöystävän. Nyt heti. Hän ei ymmärrä, kun Niko ja Sara kysyvät, onko hän ihastunut kehenkään - mitä tekemistä sillä muka on minkään kanssa. Roni saa oppia, ettei tyttöystävää voi tilata netistä tai poimia kuin irtokarkkeja, vaan hänen täytyy mennä juttelemaan tytöille, pyytää vaikka kahville. Mutta mistä tietää, kuka tykkää kahvista, eihän se näy päällepäin?\n– Mä tykkään maitokahvista, Roni sanoi ja yritti näyttää mahdollisimman hurmaavalta. – Mun mielestä musta kahvi on liian mustaa, mutta maitokahvi on just täydellistä.\n– Siis mitä vittua? Ai eikö mun ihonväri vai miellytä? Kuunnelkaa, mitä rasistista paskaa toi ääliö tossa mökeltää!\n– Ei kun kahvista mä vaan puhuin, Roni sanoi häkeltyneenä -- – Mun mielestä sä oot hyvän värinen just ton värisenä kuin sä oot. (s. 29)\nUuden serkkunsa (joka sattuu olemaan myös hänen kiusaajansa, tai nyt siis entinen sellainen) avulla hän pääsee pussailemaan tytön kanssa, vaikka sekään ei ihan putkeen mene. Tai no, jos putkella tarkoitetaan stondista, niin sen kyllä Roni suorittaa ihan mallikkaasti.\nKivikova stondis oli iloinen asia, mutta ei sitä kaikkien tarvinnut nähdä. (s. 21)\nKirjan loppupuolella puhutaan Ronin munankasvatusprojektista ja hän pyytää naapurissa asuvan Marissan luokseen katsomaan sitä. He ovat leikkineen samaan aikaan pihan hiekkalaatikolla, mutta eivät sittemmin ole olleet puheväleissä. Roni huomaa, että Marissa onkin aika söpö ja minusta oli ihanaa lukea kaksikon keskusteluista.\n– Sä oot vähän outo, mutta niin oon mäkin, joten eipä siinä mitään. (s. 36)\nNämä K15-sarjan kirjat ovat todella lyhkäisiä, koska ne on suunnattu erityisesti yläasteikäisille helpoiksi luettaviksi. Lisäksi sisällöstä löytyy paljon nuorille tuttua elämää ja räväkkää kielenkäyttöä, sillä tällainen reaalimaailmaan sijoittuva teos kaiketi nähdään helpoimpana kahlata loppuun asti. Paljon lukevalle näissä ei paljoa haastetta ole, mutta kiva, että vähemmän lukevillekin kirjoitetaan teoksia.\nHuumoria, suoraa puhetta ja ystävyyttä. Suuren suosion saavuttaneen sarjan viides osa.\nHaavesuhde kaukaiseen seksirobottiin ei riitä enää Ronille, joka unelmoi oikeasta tyttöystävästä. Yritykset lähestyä kiinnostavia kandidaatteja tyssäävät kuitenkin seinään. Eihän hän osaa edes pussailla!\nAlkaa suuri muodonmuutos tavallisesta Ronista unelmien mieheksi. Aikaa on kuitenkin vähän, sillä myös Ronin kärsivällinen munan hautominen tuottaa pian tulosta.\n83 sivua, Otava 2020\nK15 - Salaisuuksia\nK15 - Vahinkoja\nK15 - Lupauksia\nK15 - Muutoksia\nTunnisteet: 3½, alle 100 sivua, kirjastosta, kirjavinkkaus, lyhyet kirjat, nuoret, Otava, suomalainen, uutuudet, YA-kirjallisuus\n"Vain harvat ihmiset tajusivat, kuinka kallisarvoisia metsät olivat.\nMetsiä täytyi alkaa suojella toden teolla, ennen kuin oli liian myöhäistä."\nLukuhaasteissa: YA-lukuhaaste: Kirjan kannessa on jokin kasvi, Helmet 2020: 34. Kirjan nimessä on luontoon liittyvä sana\nLuin vähän aikaa sitten Marja Ahon Loukuttajan ja paloin sen jälkeen halusta lukea sen melko itsenäisen jatko-osan Puunhalaaja mahdollisimman pian. Viimein elokuun alussa ehdin tarttumaan tähän kauniskantiseen teokseen, jonka kävin kuvaamassa Oulun yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa, kuinka muuten kuin saniaisten joukossa. Puunhalaaja kattaa ajanjakson keväästä syksyyn, kun puut heräävät aina siihen, kun ne valmistautuvat seuraavaan talveen.\nVaahteroiden latvat leimusivat oranssinpunaisina ja keltaiset koivut täplittivät rantaa. -- Puista irronneet lehdet lipuivat punaisina pursina alajuoksuun ja nousivat keltaisina lyhtyinä syyskuun taivaalle. (s. 127)\nVaikka olen ollut Loukuttajan Usvan tavoin koulukiusattu ja pyöräkkä teini, samastuin silti enemmän Puunhalaajan kipakkaan ja sanavalmiiseen Unnaan. Unna halaa puita rentoutuakseen (pitäisikin kokeilla sitä) ja kirjoittaa runoja (aivan kuten minäkin). Metsät puineen ja luonto ylipäätään ovat minulle rakkaita, niin itseisarvona kuin paikkana mennä ja inspiraation lähteenä. Teoksen loppu sai minut itkemään, mihin vain harva kirja on pystynyt. Ahon kieli on riemukkaan ilotulittelevaa ja hänen luontokuvauksensa maalaa kauniita maisemia.\n– Luonto on täynnä salaisia, minikokoisia maailmoja. Sammalia ja jäkäliä kuvatessani mä olen löytänyt kivien ja lahopuiden päältä kokonaisia rinnakkaistodellisuuksia, joissa kasvaa minimetsiä. (s. 73)\nUnnan persoona ei ole kaikkein ihanin, hän tiuskii, tuhahtelee ja tekee äkkinäisiä johtopäätöksiä. Hänenherkästi syttyvä luonteenlaatunsa voi ainakin osittain johtua turhautumisesta siihen, kuinka vähän ihmiset arvostavat metsiä, vaikka ei se oikeutakaan tällaista käytöstä yhtään enempää. Unna kuitenkin pehmenee hieman kirjan aikana, kun hän tekee pari väärää tulkintaa.\n– Saatpa nähdä, että joskus kuiskaus kuuluu kauemmas kuin huuto (s. 131)\nUnnan kodin lähellä on Rantalehto, satumaisen lumoava pieni metsä, jonka vanhojed puiden varjossa Unna kirjoittaa vihreitä ajatuksiaan aina mukanaan kantamaansa vihkoon ja missä hänen parhaat ystävänsä, kuten voimapuu, ikiaikainen mänty kasvavat. Kun eräänä päivänä puihin on kiinnitetty punaista nauhaa hakkuiden merkiksi, Unnan raivo roihahtaa kuin tulivuori ja hän aloittaa yhden naisen ristiretkensä puolustessaan paitsi puu-ystäviään, myös eläinten oikeutta asua kelopuissa ja vuosikymmenten aikana kaivetuissa pesäkoloissaan.\nNauhan taakse jäivät myös tiheä vatukko, josta Unna poimi kesäisin vadelmia, ja tutut naavapartaiset kuusivanhukset, jotka terävine latvoineen muodostivat lehdon hämyisään kolkkaan juhlavan katedraalin. (s. 9)\nUnna katsoi ylös ja näki valtavan puun siluetin kurkottavan korkealle kohti taivaita. Puun latvus oli leveä kuin jättimäinen haikaranpesä ja sen vahvat oksat piirtyivät vihreinä viuhkoina sinistä taivasta vasten. (s. 17)\nMetsässä Unna tapaa myös punatukkaisen huppari-poika Konstan, johon tutustuminen käynnistyy varsin värikkäästi. Myöhemmin Unna oppii tuntemaan Konstan paremmin ja saa kuulla, että tämä on luontokuvaaja, potentiaalinen hengenheimolainen, ehkä jopa sielunkumppani. Ryppyjä kuitenkin mahtuu matkalle, kuten voi temperamenttiselta Unnalta odottaakin.\n– Mä olen kuvannut siellä melkein kaikki eläimet -- – Paitsi en hirveä, enkä kettua.\nUnna katseli poikaa mietteliäänä ja sanoi sitten: – Tule joku kerta meille uudestaan, niin voit kuvata toisen niistä.\n– Voinko mä tulla heti huomenna?\n– Mitä täällä siis on?\nUnna katseli häntä huvittuneena. Poikaa näytti melkein pelottavan.\n– Lohikäärmeitä, Unna vastasi.\nPoika naurahti hermostuneesti.\n– Sen mä melkein voisin kyllä uskoakin. En yhtään ihmettelisi, vaikka sulla olis niitä täällä jemmassa. (s. 32-36)\nPatsi Rantalehdon pelastamiseen ja poika-ongelmiin, kirjassa keskitytään myös metsään laitonta kaatopaikkaa kasanneeseen törppöön. Unna saa Konstasa oivallisen taisteluparin ja tasapainottajan helposti läikähteleville tunteillensa.\n– Kohta täällä on Himalajan kokoinen luvaton jätekasa, eikä kukaan tee mitään! -- – Mä en halua elää sellaisessa maailmassa, jossa metsässä törmää polkupyöränraatoihin ja vessanpyttyihin. (s. 48 ja 58)\nOlisin mielelläni lukenut Unnan runoja. Kirja olisi saanut täydet 5/5, jos Unna ei olisi välillä mennyt hieman liian korkealle asteelle puidenpalvonnassaan. Osa hänen puheistaan kun oli sellaista materiaalia, jota kirjastosta voisi löytää lähinnä rajatieto-osastolta. En myöskään arvostanut, että Unnan löytöeläintaloa pyörittävän äidin miesystävä Ii-Pee kommentoi, että Unna jää vanhaksi piiaksi äksyilynsä takia. Ei kovin modernia tuollainen ajatusmaailma. Tästä huolimatta voin helposti suositella tätä kirjaa luettavaksi, jos sen aihepiirit kiinnostavat. Täsäkään kirjasta ei ole kukaan muu blogannut.\nUnna ei voinut käsittää, miksi niin moni ihminen väheksyi puita. Miksi suuri osa luonnontilaisista metsistä oli hävitetty? Metsistä tehtiin tasapäistä keinotekoista puupeltoa, jossa puut kasvoivat etäällä toisistaan, suorarunkoisina tupsupäinä kuin vessaharjat. (s. 19)\nUnnan keväinen koiranulkoilutusretki kodin lähellä sijaitsevassa lehdossa päättyy järkytykseen. Metsä on merkitty punaisin hakkuunauhoin. Lehdon tiheälatvuksiset lehtipuut, persoonalliset pahkapuupökkelöt ja Unnan oma voimapuu, kilpikaarnainen ikihonka, on merkitty kaadettaviksi.\nTulisieluisen Unnan silmittömän vihan saavat kokea kaikki, kun hän päättää estää hänelle rakkaan metsän ja puuystäviensä kaadon. Hän käyttää kaikki keinot, niin lailliset kuin laittomatkin, suojellakseen metsää moottorisahoilta ja metsätyökoneilta.\nLehdossa hänen edesottamuksiaan seuraa salaperäinen nuori poika, Konsta. Hän kertoo Unnalle kuusikkoon piilotetusta luvattomasta jätekasasta ja Unna löytää pian itsensä selvittämästä ympäristörikosta, johon Konstan naapuri näyttää sekaantuneen. Unna joutuu kuitenkin epäilemään Konstan tarkoitusperiä, kun hän löytää tämän kamerasta salaa otettuja kuvia itsestään.\n151 sivua, Atrain & Nord 2019\nTunnisteet: 150 sivuiset, 4½, Atrain & Nord, eläintensuojelu, Helmet-lukuhaaste, kauneimmat kansikuvat, kirjastosta, kirjavinkkaus, luonnonsuojelu, nuoret, suomalainen, suosittelen, YA-kirjallisuus\ntorstai 13. elokuuta 2020\nKirjabloggaajien kesälukumaraton osa 2 (29.8.2020)\nHeinä-elokuun vaihteessa järjestettiin kirjabloggaajien kesän 2020 ensimmäinen lukumaraton jolla ainakin itse sain tehtyä kiitettävän loven lukupinoihin. Aivan kaikkia maratonille valitsemiani kirjoja en kuitenkaan ehtinyt lukemaaan ja onnistuin jo lainaamaan kirjastosta lisää maratonkelpoisia teoksia, lähinnä sarjakuvia Sarjishaasteeseen. Niinpä tulikin mieleeni, että maratonin voisi järjestää uudelleen ennen kesän loppua eli elokuun viimeisenä viikonloppuna.\nLue ja/tai kuuntele kirjoja 24 tunnin ajan. Kaikki kirjallisuus lasketaan mukaan (romaanit, tietokirjat, sarjakuvat, lastenkijat, runot, äänikirjat jne).\nMaratonin voi aloittaa perjantain 28.8. puolella tai sitä voi jatkaa sunnuntaina 30.8. (esim. perjantaista klo 17.00 lauantaihin klo 17.00), pääasia, että ainakin osa lukemisesta/kuuntelusta ajoittuu varsinaiseen maratonpäivään eli lauantaihin 29.8.\nMaratoniin saa sisältyä taukoja, mutta ne lasketaan mukaan suoritusaikaan. Muista syödä ja levätä riittävästi, jotta lukuilo säilyy!\nMaratonista voi blogata etukäteen, sen kuluessa ja jälkikäteen. Postauksissa voi esimerkiksi kertoa lukusuunnitelmista, tunnelmista ja hyvistä lukuvinkeistä.\nMaratonin lopuksi voi tehdä koontipostauksen, jossa kerrotaan luettu sivumäärä ja kuunnellut tunnit ja minuutit sekä luetut kirjat. Koontipostauksen linkin voi ilmoittaa tämän postauksen kommenttilaatikkoon.\nOsallistua voi myös sometilin (Instagram, Twitter jne.) kautta\nLukumaratoniin voi osallistua myös ilman blogia tai sometiliä, ja ilmoittaa loppufiilikset, luetut kirjat ja sivumäärät kommenteissa.\nSeuraa halutessasi muiden lukumaratonia ja nauti tunnelmasta.\nLukumaratonin tunnisteena on somessa #lukumaraton.\nMuista hyvä luku- ja kuuntelufiilis, maraton ei ole kilpailua vaan lupa upota kirjojen maailmoihin!\nTervetuloa mukaan lukumaratonille!\nKirjoja ja kikatuksia\nLukemisiin: Niina T. klo 10:00 34 kommenttia:\n"Tällä tavoin he löysivät Taikurin hatun ja veivät sen mukanaan kotiin aavistamatta, että he sen avulla muuttivat Muumilaakson kaikenlaisten taikuuksien ja omituisuuksien temmellyskentäksi."\nLukuhaasteissa: Klassikkokesä, Helmet 2020: 23. Kirja on julkaistu myös selkokielellä\nHuomasin vähän aikaa sitten kalenteria selatessani, että Tove Janssonille ehdotettu ensimmäinen liputuspäivä on tulossa 9.8. Halusin juhlistaa päivää lukemalla jonkin muumikirjan ja sattumalta lukupinostani löytyi Taikurin hattu, jonka oli lainannut kirjastosta yhtenä ehdokkaana Kirjabloggaajien klassikkohaasteeseen.\nUlkona oli elokuisen pimeää, ja puutarha oli täynnä samentinmustia varjoja. Metsä suhisi synkästi ja kiiltomadot olivat liikkeellä taskulamppuineen. (s. 115)\nOlen lukenut näitä Muumi-kirjoja hyvin epäjärjestelmällisesti, noin kirjan vuodessa. Aloitin sarjan Muumilaakson marraskuusta, joka oli 2013 perustamani lukupiirin ensimmäinen teos. Taikurin hatun jälkeen ovat lukematta enää Muumipapan urotyöt ja Muumipappa ja meri. Tätä osaa olen säästellyt, vaikka kaksi kolmesta etukäteen kaikkein kiinnostavimmaksi arvelemaani teosta luin jo aikoja sitten, nimittäin Vaarallisen juhannuksen sekä Muumipeikko ja pyrstötähden. Nämä kolme kirjaa sisältävät suuren osan lempijaksoistani Muumilaakson tarinoista. Ja pari pelottavintakin, kuten sen, kun Muumipeikko muuttuu kummituseläimeksi, Mörkö esittäytyy ja kirjan nimikkohahmo taikuri tulee mustalla pantterillaan ratsastaen Muumilaaksoon.\n– Eikö kukaan usko minua? parahti Muumipeikko. –Äiti, katso minua tarkkaan, täytyyhän sinun tuntea oma muumilapsesi! (s. 32)\nKirjana Taikurin hatttu sisältää viisi lukua, mutta animaatiossa tarina jakaantuu n. 12 jaksoon. Ensimmäiset kahdeksan osaa (Kevät saapuu muumilaaksoon, Taikurin hattu, Hylky rannalla, Tervetuloa Hattivattien saarelle, Hattivattien salaisuudet, Tiuhti ja Viuhti, Arvoituksellinen matkalaukku, Taikuri ja kuningasrubiini) ottavat vähemmän vapauksia tarinan suhteen kuin osat 18-21 (Trooppiset taikasiemenet, Viidakko, Muumipeikko pelastaa tiikerit, Nuuskamuikkunen lähtee etelään), joista nuo viidakko-teemaiset pohjaavat yhteen kirjan luvuista, mutta ovat lisänneet paljon kaikkea kiinnostavaa tarinaan. Lisäksi osa tapahtumista taitaa olla ripoteltu yksittäisiin jasoihin sinne tänne, muistelen, että jättiläismäisen kalan pyydystäminenkin olisi animaatiossa nähty.\n– Uskallatteko kuunnella, jos kerron kauhean jutun? kysyi Nuuskamuikkunen. -- – Maailman lopussa on huimaavan korkea vuori. Se on musta kuin noki ja sileä kuin silkki. -- kaikkein korkeimmalla huipulla on Taikurin talo. (s. 87)\nTämä onkin muumikirjojen ja animaation ero. Tarina on periaatteessa molemmissa sama, mutta kummassakin on omia yksityiskohtia, jotka eroavatusein suurestikin toisistaan. Isoin ero on hahmoissa. Kuka tulee missäkin vaiheessa mukaan (kirjoissa hahmoja tulee jokaisessa osassa lisää, eli kaikki keskeisetkään hahmot eivät tunne toisiaan alusta saakka). Taikurin hatussa tutustutaan tietenkin Tiuhtiin ja Viuhtiin, Mörköön ja Taikuriin. Yllätyin, kun Mörkö yllättäen puhui ja Hemuli oli niin usein mukana seikkailuissa, sillä animaatiossa hän on vain pienessä sivuroolissa.\nTätä jokea pitkin he olivat purjehtineet aikoinaan monia merkillisiä elämyksiä kohti, ja jokaisella matkalla he olivat löytäneet uusia ystäviä ja vieneet heidät mukanaan kotiin Muumilaaksoon. Muumipeikon isä ja äiti ottivat kaikki heidät tuttavansa vastaan yhtä rauhallisesti. Sisään tuotiin vain uusia vuoteita ja ruokapöytää suurennettiin. Niin Muumitalosta oli tullut hulinatalo, missä jokainen teki mitä päähän pälkähti eikä kukaan pitänyt murhaita huomisesta. (s. 11)\nTaikurin hatussa seurataan muumien ja heidän ystäviensä elämää ensilumen laskeutumisesta kevään ensimmäiseen päivään ja aina syksyn alkuun. Paljon ehtii siinä ajassa tapahtua. Yllätyin myös siitä, että Nuuskamuikkunen nukkuu talviunta! Kirjassa on myös paljon asioita, joita ei tyypillisesti lastenkirjoissa kohtaa. Muumipappa kastelee tupakan taimia ja laittaa boolia (kirjasta löytyy siihen myös resepti!) ja Muumipeikko pelaa Nuuskamuikkusen kanssa pokeria. Erikoisesti Muumipeikko leikkii Taikurinhatusta kasvaneessa viidakossa Tarzania ja puhuu englantia. Tämä ei jotenkin tuntunut sopivan mielikuvaani Muumilaaksosta, samoin uutissähkeen lähettäminen Muumimamman kadonneesta käsilaukusta vaikutti kummalliselta.\nNuuskamuikkunen -- näperteli kaislaveneitä, jotka laski purjehtimaan virran mukana.\n– Minne ne menevät? kysyi Muumipeikko.\n– Sellaiseen paikkaan, missä minä en ole, Nuuskamuikkunen sanoi.\n– Minulla on suunnitelma. Mutta siinä ei voi olla kahta, ymmärräthän.\n– Sinä aiot lähteä.\n– Milloin sinä lähdet? Muumipeikko kysyi.\n– Nyt heti! Nuuskamuikkunen sanoi. -- Hän hyppäsi alas sillankaiteelta ja nuuhki aamuilmaa. Oli hyvä vaelluspäivä. (s. 127)\nMuumimammasta tuli tässä kirjassa suosikkihahmoni. Esimerkiksi hän teke aamupalaksi pannukakkua (ja edellisen päivän puuro jää syömättä), hän pyytää Muumipeikkoa ystävineen asumaan muutaman päivän luolassa, koska on kuuma ja he vain riitelevät, eikä hän jaksa katsoa heitä. Tällä aikaa mamma vetäytyy päiväunille, "sillä hänestä mikään ei ollut mukavampaa kuin nukahtaminen sateen ropinaan".\nMuumimamma juoksutti hänelle heti pannukakkua ja hilloa suuren lautasen. -- Sellainen henkilö, joka syö pannukakkua ja hilloa, ei voi olla kauhen vaarallinen. (s. 146)\nMuumit ja suuri tuhotulva (Småtrollen och den stora översvämningen, 1945)\nMuumipeikko ja pyrstötähti (Kometjakten, 1946)\nTaikurin hattu (Trollkarlens hatt, 1948)\nMuumipapan urotyöt (Muminpappans bravader, 1950)\nVaarallinen juhannus (Farlig midsommar. 1954)\nTaikatalvi (Trollvintern, 1957)\nNäkymätön lapsi (Det osynliga barnet och andra berättelser, 1962)\nMuumipappa ja meri (Pappan och havet, 1965)\nMuumilaakson marraskuu (Sent i november, 1970)\nMuumipeikko ja hänen ystävänsä löytävät vuoren huipulta korkean mustan hatun. He vievät sen kotiin aavistamatta, että hatun takia Muumilaakso muuttuu taikuuksien ja omituisuuksien temmellyskentäksi.\nOutoja pilviä liikkuu taivaalla; yhtäkkiä Muumipeikko on kummituseläin. Joudutaan hattivattien kammottavaan piiritykseen, ja muumitalosta tulee viidakko.\nMuumimamma saa takaisin käsilaukkunsa, hän järjestää suuren ilojuhlan, ja Muumilaaksoon saapuu - taikuri.\nSuomentanut: Laila Järvinen, 153 sivua, WSOY 2018 (tarkistettu suomennos, 1. painos 1958)\nAlkuperäinen nimi: Trollkarlens hatt (1948)\nKuvittanut: Tove Jansson\nMuumilaaksoon on matkattu myös täällä: Kirjavinkit, Ei vain mustaa valkoisella, Kaisa Reetta T., Luettua elämää, Sallan lukupäiväkirja, Jokken kirjanurkka\nLukemisiin: Niina T. klo 22:00 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 3½, Helmet-lukuhaaste, kesäkirjat, kirjastosta, klassikot, lastenkirjallisuus, seikkailu, suomalainen, WSOY\nHuh, heinäkuu oli aika haipakkaa. Luin ja postasin kuusi kirjaa Naistenviikolle, osallistuin Kirjabloggaajien klassikkohaasteessa 11. kierrokselle ja kuunvaihteen viikonloppuna osallistuin myös perinteikkäälle Kirjabloggaajien kesälukumaratonille. Ylläolevat kirjakuvat ja paljon lisää löytyy Instagram-tililtäni.\nAntoisimmat lukuhetket tarjosivat aborttia käsittelevä YA-kirja Tosi raskas reissu, feminististä ahdistusta ja raivoa herättelevä Rouva Einstein ja maapallon oudosta hidastumisesta johtuvan muutoksen kanssa elämisestä kertova Ihmeiden aika. Yhteensä luin 14 kirjaa, (2624 sivua).\nKaikki heinäkuussa luetut:\nKaren Thompson Walker: Ihmeiden aika (postaus tulossa)\nJenni Hendriks & Ted Caplan: Tosi raskas reissu\nMarta Breen & Jenny Jordahl: Naiset - 150 vuotta vapauden, sisaruuden ja tasa-arvon puolesta\nCharlie Mackesy: Poika, myyrä, kettu ja hevonen (postaus tulossa)\nMagdalena Hai: Neiti Kymenen ihmeellinen talo\nRiikka Ala-Harja: Kahden isän Ebba\nBarbara Cantini: Mortina ja ällöttävä serkku\nNagabe: The Girl from the Other Side 1-3\nHeinäkuun puolivälissä kävin pitkästä aikaa kirpparilla, kun ne aukesivat jälleen. Löysinkin kivan pinon edullisia teoksia. Mukaan tarttui myös syksyn ja talven iloksi tosi aidon näköinen tekokukka.\n• Astrid Lindgren: Yksityisetsivä Kalle Blomkvist (1,50€)\n• Mary Shelley: Frankenstein (3€)\n• Waldemar Bonsels: Maija Mehiläinen (1,50€)\n• Camilla & Vivevca Sten: Synkät vedet 2 & 3 (2€/kpl)\n• J.K. Rowling: The Crimes of Grindelwald (4€)\nIsäni vanha Kalle mestarietsivä sai sarjan ensimmäinen osan hyllykaverikseen. Opin, että Maija Mehiläinen on alunperin ilmestynyt kirjana, vain animaatio ja sarjakuva olivat minulle tuttuja lapsuudesta. Oivallinen klassikkopelastus Frankensteinin ohella. Toinen osa Ihmeotukset-leffakäsiksestä oli niin nätti, että vaikken ensimmäistäkään osaa ole vielä lukenut (odottelee lukupinossa), halusin kotiuttaa sen. Synkät vedet -sarjan luen Halloween -haasteessa ja annan sitten kirjat siskolleni koululuokkansa hyllyyn.\nElokuussa on luvassa ainakin sarjakuvia (muutaman olen jo kirjastosta lainannut, mutta suosituksia saa antaa), sillä yritän saada vielä useamman ruudun ruksittua Sarjishaasteesta ja YA:ta, koska bingohaasteessa on aikaa enää syyskuun loppuun.\nHenrik Fexeus: Ensimmäiset\nØrjan Nordhus Karlsson: Peilin takana\nNora Roberts: Viimeinen taistelu\nMaria Turtschaninoff: Maresi\nLukemisiin: Niina T. klo 23:00 Ei kommentteja:\nKirjabloggaajien kesälukumaraton 29.8.2020 (päätt...\nCressida Cowell: Noitakuningas herää (Taikuuden ai...\nBjørn Sortland & Pasi Pitkänen: Kepler62 - Uusi ma...\nPeliarvostelu: The Elder Scrolls V: Skyrim Anniversary Upgrade


Wilman emäntä - Blogit.fi\nWilman emäntä · 13.09.2021Tämä on ollut aika erikoinen kesä säiden puolesta. Ensin pari kuukautta melkein liian helteistä, sitten sateista. Sato on ollut sen mukaista. Vadelmia tuli normaalia vähemmän,...\nWilman emäntä · 08.07.2021Kesäkuu oli superhelteinen täällä etelässä ja heinäkuun alku näyttää samanlaiselta. Tänään on poikkeuksellinen sadepäivä, josta saamme olla kiitollisia. Muutoin on saanut olla päivittäin kastelemassa ja silti nurmikko...\nWilman emäntä · 22.05.2021Ei ole tarvinnut kaupasta salaattia ostella viime aikoina. Omalta palstalta sitä saa runsaasti. Maku on mieto ja miellyttävä, käytän vain lehdet, oksat heitän biojätteeseen. Nokkosia ja voikukkiakin löytyisi, mutta...\nWilman emäntä · 20.04.2021Tuon viime vuoden viimeisen postauksen jälkeen koronatilanne paheni tuntuvasti ja maaliskuussa oltiin jo lähellä ulkonaliikkumiskieltoa ja muita rajuja toimenpiteitä. Onneksi tilanne on nyt...\nWilman emäntä · 30.09.2020Taas on kesäkausi ohi. Tässä vaiheessa puutarhatyöt eivät enää maistu niin kuin keväällä. On aika siirtyä muiden harrastusten pariin. Vasta ensi...\nWilman emäntä · 13.08.2020Tämä on ollut hyvin poikkeuksellinen kesä. Koronan takia puutarhanhoito on noussut yhä suosituimmaksi harrastukseksi. Mökkien kysyntä ja hinnat ovat nousseet. Myös säät ovat olleet aika...\nWilman emäntä · 27.05.2020ainakin tänä keväänä kun pandemia jyllää. En muista koska olisi mökeille ollut sellaista kysyntääkuin tänä keväänä.Syksyllä istuttamani sipulikukat kukkivat hyvin. Varsinkin punaiset kerratut tulppaanit olivatisoja ja...\nWilman emäntä · 31.03.2020Poikkeuksellinen kesäkausi tulossa. Koronavirus jyllää meillä ja maailmalla. Uusimaa tällä hetkellä suljettuna ja poikkeustoimet päällä: rajat kiinni, kokoontumiskielto, koulut suljettuina,...\nWilman emäntä · 18.02.2020Tänään palstalla kevättilannetta arvioimassa. Paljon porukkaa paikalla, kaikki odottavat kevättäja valmistelevat ensimmäisiä puutarha-askareitaan. Meillä ensimmäisenä edessä pensaiden leikkausja vadelmatukien uusiminen....\nWilman emäntä · 13.08.2019Kesä lähenee loppuaan. Marjasato melkein korjattu. Kesään mahtui kaksi aurinkoista ja helteistä jaksoa, joiden ansiosta esimerkiksi vadelmia tuli runsaasti. Kastelin niitä myös aikaisempia vuosia enemmän ja leikkasin...\nJuttua omenasadosta ja siirtolapuutarhamökkie...\nWilman emäntä · 21.06.2019Parin viime vuoden ajan olen saanut nauttia aika valtavasta omenasadosta ottaen huomioon, että minulla on palstallani vain kolme puuta. Olen sadon...\nWilman emäntä · 12.06.2019Taitaa tulla yhtä kuuma kesä kuin edellinenkin. Jo kaksi melkein viikon hellejaksoa takana ja ilmeisesti lisää luvassa. Välillä on satanut rajustikin. Pihalla on mahdottoman rehevää ja vaikka leikkaan nurmikkoa melkein...\nWilman emäntä · 18.04.2019Olen myllännyt mökillä jo huhtikuun alusta alkaen, tosin välillä oli sateinen viikko taukoa. Nyt on taas liiankin kuivaa ja kasvillisuus ei ole vielä oikein päässyt vauhtiin.Sain ulkopuolista apua omenapuiden ja...\nWilman emäntä · 27.08.2018Kesä 2018 alkaa olla lopuillaan. Viides kesä täällä. Tämä on kyllä ollut aika poikkeuksellinen vuosi: superkuuma ja sateeton. Kesä on kulunut kastellessa, sekä palstaa että asukkaita (minä ja Wilma). Olin ajatellut tänä...\nWilman emäntä · 10.07.2018Ensimmä1set vadelmat ja valkoherukat jo kerätty. Tuntuu, että marjat ovat viimevuotista pienempiä. Ei ihme, sillä kuumaa ja sateetonta kautta kesti kesäkuun puolenvälin tienoille. Sen jälkeen ollut...\nKuuman kesän tunnelmia\nWilman emäntä · 03.06.2018Harvinaisen kuumaa ollut tähän mennessä. Kastelemista on riittänyt ja marjasato näyttäisi kypsyvän ennätysaikaisin - karviaispensaassa ja valkoherukassa näkyy jo raakileita....\nWilman emäntä · 10.05.2018Tällä viikolla ovatsäät suosineet.Pientä istutustakin on jo tehty. Raparperit ovat aina yhtä luotettavia ja aloittavat satokauden. Paitsi että maa-artisokkaa kaivoinviime viikolla. Hyvältä maistui.\nWilman emäntä · 31.03.2018Pääsiäistä vietetään , mutta kevät on myöhässä. Eilen piipahdin mökillä, mutta kyllä kestää varmaan pari viikkoa ennen kuin pääsee mitään puutarhahommia tekemään.Sitä odotellessa olen ostellut siemeniä ja hoidellut...\nKylmän kesän saldo\nWilman emäntä · 05.10.2017Mökkikausi lähentelee loppuaan. Omenia on vielä korjaamatta ja talvisuojaukset tekemättä, mutta kohta on aika panna piste tälle puutarhakaudelle. Ensi kesää ajatellen muutamia johtopäätöksiä:MarjatVadelmat antoivat...\nWilman emäntä · 16.08.2017Kesä lähenee taas loppuaan. On ollut viileätä ja sateista. Mitään pitempää hellejaksoa ei täällä pääkaupunkiseudulla ole ollut. Olen kyllä käynyt mökillä melkein päivittäin, mutta en ole yöpynyt.Sadosta näyttää...\nWilman emäntä · 26.06.2017Aika huonot ovat olleet kesäsäät tähän mennessä. Juhannus meni sadetta pidellen, tosin aina välillä aurinko pilkahti. Ei jaksettu edes lähteä kokolle, mutta grilliherkut maistuivat....\nWilman emäntä · 04.06.2017Jostain syystä minulla on aina ongelmia näiden puutarhakoneiden kanssa. En edes haaveile muulla kuin käsivoimalla käytettävästä ruohonleikkurista, todennäköisesti saisin sen jumiin hyvin nopeasti.Vanha perinnöksi saatu...\nWilman emäntä · 23.05.2017Vihdoinkin se kevät tuli. Alkukuu oli niin kylmä, että siirryttiin suoraan kesään. Nyt näyttää hyvältä.Tikkataulukin saatiin viimein seinälle. Ikkunaremontti on tarjousvaiheessa ja pahimmat keväthommat tehty: kompostin...\nWilman emäntä · 07.03.2017Takana harvinaisen pitkä ja ikävä talvi. Pääkallokeliä jatkuvasti täällä etelässä. Katkaisin liukastellessa oikean käteni ja elämä oli pitkään aika hankalaa (5 viikkoa kipsissä). Onneksi...\nWilman emäntä · 21.09.2016Taas mennä hurahti kesä. Puutarhan ja mökin suhteen oli kaikenlaisia suunnitelmia, mutta ne jäivättoteuttamatta tai puolitiehen. Ensin oli keväällä Wilman sairaus, sitten muutto.Wilma on onneksi toipunut hyvin. Takapää...\nWilman emäntä · 23.06.2016Huomenna on juhannusaatto, mutta sää on edelleen arvoitus. Näillä näkymin näyttää, ettei kokkojatäällä Helsingissä juuri saada syttymään, niin paljon näyttäisi tulevan vettä taivaalta.Toukokuussa oli mahtavat säät, tämä...\nWilman emäntä · 18.05.2016Kevät alkanut hyvin. Viime viikolla koettiin täällä etelässä melkoinen korkeapaine, oli suorastaan hellettä, sitten tuli vähän sadetta ja nyt on taas aurinkoista. Seurauksena on aikainen kevät, nyt jo omenapuut alkavat...\nWilman emäntä · 03.04.2016Wilman sairastumisesta on tänään tasan kaksi viikkoa ja se on hyvää vauhtia toipumassa. Takajalateivät vielä ihan kanna ja mieluiten se liikkuisikin etutassuilla vetämällä takajalat putkurina takana.Emäntä ei sitä anna...\nWilman emäntä · 30.03.2016Puolitoista viikkoa sitten Wilman takajalat eivät aamulla enää kantaneet. Edellisenä päivänä se oliollut aivan normaali, ehkä vähän vaisu. Oli lauantaiaamu ja tuli kiire Yliopistolliseen eläinsairaalaanViikkiin, jossa...\nHelsingin siirtolapuutarhamökkien hinnat\nWilman emäntä · 02.03.2016Tänä aamuna Hesarissa oli juttu Espoon Nipperiin suunnitteilla olevasta siirtolapuutarhasta, jonkamökit eivät tahdo mennä kaupaksi. Syyksi epäiltiin...\narvonta nettimaailma puutarhasuunnittelu farmi suunnittelu vaatearvonta tammikuu #kastelupäivät talo munakoiso musti puutarhavuosi kukkaiselämääkauppa vaatteet komposti sipulikukat kylvö puutarhakirja lampaat laventeli


Solo-tunnilla (aloitus 29.8.) tanssitaan kuubalaista salsaa ilman paria. Otamme mukaan myös kuubalaisen rumban, sonin ja reggaetonin liikkeitä ja musiikkia.\nTanssimaan voi tulla omana itsenään, eikä siihen tarvita aiempaa kokemusta latinotansseista. Opimme kuuntelemaan salsan rytmiä, tanssin perusaskeleet ja niiden variaatioita. Edetessämme kikkailemme rytmeillä ja teemme tyylillisiä koristeluja.\nTunneilla oppimaasi voit käyttää suoraan hyväksi salsan paritanssissa. Hyötyä saavat niin naiset kuin miehet. Henkilöt, jotka ovat jo tanssineet salsaa muilla latinoliikuntatunneilla, pääsevät mukaan nopeasti. Kuubalainen tyyli antaa silti konkareillekin jotain uutta pureskeltavaa. Tanssiin pääsee osallistumaan, vaikka kävisikin tunneilla vain silloin tällöin, koska ne pohjaavat perustekniikkaan ja jokaisella tunnilla on oma sarjansa. Harjoitteluasuksi suositellaan sisäliikunta- tai muita mukavia vaatteita ja matalia tossuja, tanssilenkkareita tai sukkia.\nParisalsan alkeet tunti lähtee nimensä mukaisesti alkeista. Liikkeelle lähdetään perusaskeleesta ja vientiotteesta. Etenemme tuntien aikana mukavasti eteenpäin. On tietysti suositeltavaa osallistua tunneille kurssinomaisesti, mutta mitään estettä ei tulla silloin kun itselle sopii. Tanssijat pyritään huomioimaan yksilöllisesti. Opit varmasti keinoja, joilla saat vaihtelevuutta tanssiisi. Pääset kokeilemaan liikkeitä aina halutessasi myös opettajan kanssa. Silloin voit positiivisessa ilmapiirissä testata oppimasi ja saada vastaukset kysymyksiisi.


Sähkösopimus Helsinki - kiinteään hintaan | fortum.fi\nFortum Vakio - Helsingin suosituin sopimus\nSähkösopimus kerrostaloon Tee sähkösopimus\nMiksi valita Fortum Vakio Helsingissä?\nHinta pysyy samana joka kuukausi\nToistaiseksi voimassa oleva sopimus kahden viikon irtisanomisajalla\n100 % hiilidioksidivapaata sähköä, joten huolehdit myös ympäristöstä\nSuosituin sähkösopimus Helsingissä\nTilaa Vakio kerrostaloon\nFortum Vakio - Stadin suosituin sähkösopimuksemme\nFortum Vakiolla saat 100 % hiilidioksidivapaata sähköä kotiin. Joustavien sopimusehtojen ja kiinteän kuukausihinnoittelun takia Fortum Vakio on paras sähkösopimus Helsingissä, niille jotka haluavat huolettomasti sähköä pääkaupunkiseudulla kerrostaloon.\nValitse sinun kerrostaloosi sopiva sähkösopimus\nVakio sopii sinulle, joka\narvostat huolettomuutta ja helpoutta sopimuksessa, jonka sähkön hinta ei muutu\nasut kerrostalossa Helsingissä ja sähkönkulutuksesi on alle 5000 kWh vuodessa\narvostat, ettei sähkön tuotannossa ole käytetty fossiilisia polttoaineita\nKaikki sopimukset kerrostaloihin\nKiinteähintaisen sähkösopimuksen lisäksi voit valita myös aurinkosähkön omaan sopimukseesi. Näin voit varmistaa, että kuluttamasi sähkö on tuotettu aurinkoenergialla. Pörssisähkö on hyvä valinta niille, jotka haluavat seurata sähkön kulutusta ja käyttää halvinta sähköä tuntihintojen mukaan.\nSähköt + Aurinkovalinta\nLiitettävissä kaikkiin Fortumin sähkösopimuksiin\nAurinkovalinta voimassa toistaiseksi.\nTilaa aurinkosähköä Lue lisää sopimuksesta\nSähköt kotiin myös muualle Suomeen\nMuutitpa mihin tahansa Suomessa saat Fortumilta ilmastoystävällistä sähköä helposti uudelle paikkakunnalle. Ympäristöystävällinen sähkösopimus on helppo tehdä netissä myös Ouluun, Tampereelle, Lahteen, Jyväskylään tai Vantaalle. Vaihtoehtoja löytyy opiskelijoille sekä myös pientaloasukkaille rivitalossa sekä omakotitalossa.


Joskus on pakko saada omaa aikaa - elämäni eka soolomatka - RIMMA+LAURARIMMA+LAURA\nKaupallinen yhteistyö: Peurunka.\nEn ole koskaan ollut yksinmatkustaja. Ihailen valtavasti ihmisiä, jotka uskaltavat lähteä soolona reissuun ja tutustuvat tien päällä uusiin tyyppeihin kaivatessaan juttukaveria. Itse olen aina reissannut jonkun seurassa yhtä poikkeusta lukuun ottamatta: lähtiessäni Saksaan vaihto-opiskelemaan lähdin aidosti yksin. Se, että en koe olevani soolomatkailija, saattaa juontaa sosiaalisesta luonteestani ja siitä, että janoan toista ihmistä rinnalleni jakamaan ne kaikki kokemukset. En myöskään koskaan ole sen kummemmin kaivannut niin sanottua omaa tilaa, tai tarvinnut aikaa olla vain itseni ja omien ajatusteni kanssa. Kunnes nyt.\nÄidiksi tultuani huomaan pysähtyneeni välillä pohtimaan omaa itseäni. Sitä, kuka minä oikein olen. Mitä minä oikein haluan, mitä olen ansainnut? Vaikka vanhemmaksi tulemisen tiimellyksessä uskon säilyttäneeni perusluonteeni sosiaalisena, iloisena ja avoimena tyyppinä, pelkään silti aina välillä kadottavani itseni kaiken arjen, pyykkivuorten, lelukaaoksen ja iltakylvetysten keskelle. Pitkin talvea olinkin kypsytellyt ajatusta omasta lomasta. Fiilistellyt yksin olemista, ja tullut siihen tulokseen, että jos en kestä olla vuorokautta itseni kanssa, niin kuka sitten kestää? Päätin siis ottaa selvää miltä tuntuisi olla itsekseen lomalla, edes sen 24 tunnin ajan. Vaikka olisin saanut ottaa perheeni mukaan tälle reissulle, päätin rohkeasti kokeilla jotain uutta ja lähteä soolona.\nKauas en sentään uskaltanut. Sen sijaan matkustin tällä reissulla hieman ajassa taaksepäin: lapsuusvuosiin ja -muistoihin Keski-Suomessa. Aikaan, kun isovanhempani olivat elossa ja asustivat Laukaassa, pikkukaupungissa lyhyen ajomatkan päässä Jyväskylästä. Laukaassa oli tuolloin mummin ja ukin lisäksi eräs legendaarinen kohde, jossa muistan käyneeni monesti mummin kanssa – nimittäin Peurungan kupolikattoinen kylpylä. Olin maalannut tuon oranssina hehkuvan, kaikuvan puolipallon muotoisen kylpylän mieleeni niin vahvasti, että suorastaan hätkähdin nyt kaartaessani uudistuneen Peurungan pihaan autollani. Kyynelkin taisi kihota silmäkulmaan siinä saapuessani, mutta se varmasti johtui yleisesti nostalgisesta fiiliksestä ja muistoista, joita tuo paikka nostatti pintaan uudelleen. Apua, tulisinkohan vain vollottamaan koko vuorokautisen itsekseni?\nHotellin aulatyöntekijä puhui ihanasti keski-suomea. Heti hymyilytti, ja annoin itsellenikin luvan alkaa venyttää vokaaleita. Tulipa samantien kovin kotoisa olo! Naurahdin, kun minulta tiedusteltiin, olinko käynyt täällä aiemmin. Kyllä, mutta edellisestä kerrasta taitaisi olla jo reippaasti yli 15 vuotta. “Noh, täällä on ehtinyt tapahtua paljon siinä välissä!”\nNiin totisesti oli. Koko konsepti tuntui menneen uusiksi. Muistin Peurungan vaaleanpunaisten lapsuussilmälasien läpi kiehtovana, mutta silti hieman kuluneena paikkana, jossa mummini ja muut vanhukset kävivät kuntoutumassa. Toki Peurungassa pidetään edelleen huolta myös vanhemmista asiakkaista ja kuntoutuspalvelut ovat saatavilla, mutta tänä päivänä se on niin paljon muutakin. Koska olin irtiottolomallani yksin, pääsin kokemaan Peurungan soolomatkailijan rentoutumisen näkökulmasta, ja testaaman heidän Visit Finlandin WinRelax-tuotekehityskisassa palkinnon napanneeseen FinRelax-konseptiinsa.\nPäivä, jona saavuin paikalle, oli kerrassaan upea: keväisen aurinkoinen. Kiireenvilkkaa huoneen kautta vaatteet vaihdettuani suuntasin suoraan jäälle kävelylle nauttimaan auringosta, lumisesta maisemasta ja ihanasta hiljaisuudesta. Keskityin kuulostelemaan ajatuksiani ja kroppaani. Huomasin niskajännitysten hellittävän ja hymyn kiipeävän väkisinkin huulille. Tuo järvi-suomalainen maisema tuntui niin tutulta ja turvalliselta. Kuin hengähtääkseen “Tervetuloa takaisin!”, se maalasi kauneimmat värinsä taivaalle ja sulki minut syleilyynsä kuin kauan kadoksissa olleen ystävän.\nPysähdyin pitkiksi ajoiksi paikoilleni ja pohdiskelin. Esitin kiperiä kysymyksiä itselleni, kuten miltä minusta nyt tuntuu, mikä on hyvin, mitä muuttaisin? Mitä ja ketä kaipaan elämääni? Mihin olen pettynyt ja mitä tekisin uudestaan jos voisin, mutta koska en voi, niin mitä voin tehdä päästäkseni yli pettymyksestä? Huomasin kävelyn järven jäällä toimivan kuin meditatiivisena harjoituksena. En lainkaan ihmettele, miksi avara jää on ulkomaalaiselle niin ihmeellinen asia Suomessa. Kaikki se loppumattomuus ja fyysinen tila ympärillä tekee vaikutuksen ja selkeyttää myös omaa henkistä tilaa, jos sen sallii niin tehdä.\nMiltä tuntuu syödä hieno illallinen yksin?\nIllalla jatkoin ylhäistä yksinoloani asialla, jota en ollut kokenut myöskään koskaan ennen. Söin kolmen ruokalajin illallisen viineineen itsekseni. Nautiskelin jokaisesta suupalasta ja siemaisusta, ja todella keskityin siihen mitä laitoin suuhuni. Tuntui mahtavalta keskittyä syömiseen ilman, että tarvitsi jatkuvasti samalla tarkkailla jonkun muun (lue: lapsen) syömisiä. Harvinaista herkkua – monessa mielessä! Ruoka oli hirmu kauniisti aseteltua ja jouduin todella muistuttamaan itseäni, että olin tosiaan keski-suomalaisessa kylpylähotellissa, enkä helsinkiläisessä fine dining -ravintolassa.\nPeurungan Peurankello tarjoilikin ystävällisen asiakaspalvelun lisäksi niin hienot makuelämykset, että sinne kannattaa lähteä vaikka vain syömään! Ravintola käyttää lähituottajien tuoreita raaka-aineita ja osaa parittaa sopivat viinit annoksilleen. Mutta koska ruoka oli niin hyvää, huomasin kauheasti kaipaavani seuralaista, jolle kehua ja jonka kanssa analysoida makuja. Tarjoilijan kanssa toki jutustelin, mutta eihän se nyt riitä. Illallisella huomasin siis ensimmäisen kerran todella kaipaavani seuraa ja ikävöiväni miestäni, jonka kanssa harrastamme edelleen ravintoladeittejä aina, kun se sattuu tässä elämänvaiheessa olemaan mahdollista. Dining on siis finempaa kaverin kanssa, mutta se ei poistanut sitä faktaa, että ruoka oli äärettömän hyvää ja sain vaappua takaisin hotellihuoneeseeni maha täynnä ja onnellisena.\nMutta yö, oi yö oli ihanaa nukkua yksin! Leveästi ja rauhassa, varastaen vaikka molemmat peitot itselleen. Sai herätä aamulla rauhakseen, pukeutua kiireettä ja käydä nautiskelemassa seesteisen aamiaisen järvinäköalalla. Söin tosin hyvin kevyesti lähinnä hedelmiä ja vähän puuroa, sillä olin heti aamusta menossa testaamaan saunajoogaa, jota odotin suurensuurella innolla!\nSaunajooga-harjoitus tekee hyvää mielelle ja keholle\nOlen harrastanut säännöllisen epäsäännöllisesti joogaa, ja lempijoogalajejani ovat rauhalliset yin- ja flowjooga sekä sopivan haastava hot-jooga. Infrapunasaunassa tehtävä saunajoogaharjoitus kiinnosti siis sekä lämpövaikutuksensa puolesta että siitäkin näkökulmasta, että vihdoinkin joku on keksinyt jotakin fiksua käyttöä infrapunasaunoille! Juu, niillä sanotaan olevan terveysvaikutuksia, mutta sauna on mulle sauna ja löylyt on löylyt – mitä kuumemmat sen paremmat, hehe.\nMinulla oli ohjaajana Anneli Kovanen, joka osoitti minut paikalleni ja muistutti heti alussa, että vettä kannattaa hörppiä ahkerasti liikkeiden välillä. Harjoituksen alettua ehdin ensimmäisen viiden minuutin aikana ajatella, että eihän tämä tunnu missään. Yksinkertaisia liikkeitä eikä tarpeeksi haastetta. Mutta sitten astui kehiin saunasoturi-asento, ja johan alkoi hiki virrata! Onneksi olin juonut reippaasti vettä jo ennen tuntia.\nHarjoituksen edetessä liikelaajuus selvästi kasvoi: lihakset lämpesivät ja kropan elastisuus parani merkittävästi. Vettä kului ja hikipyyhkeelle tuli totisesti käyttöä. Puolituntisen jälkeen olo oli kuin uudestisyntyneellä ja vähintään 10 vuotta nuoremmalla! Ryhtikin tuntui suoristuneen ja koko ranka saaneen lisäsenttejä pituuteensa. Ihan harmittaa näin jälkikäteen, kun ei tullut kokeiltua olisinko taipunut spagaattiin. Olen aika varma, ettei se ainakaan kauan olisi jäänyt!\nTurhehoidolla kuona-aineet liikkeelle\nKoska tavoitteenani oli tuon viikonlopun aikana testata Peurungan FinRelax-voittokonseptin mukainen ohjelma, pääsin saunajoogan jälkeen rentoutumaan vielä vähän lisää. Rentoutusmuotona toimi erittäinkin perinteinen turvehoito: koko kroppa siveltiin kauttaaltaan ihanalla lämpimällä turveseoksella, ja kääräistiin sitten pariin eri kääreisiin. Turpeen voima perustuu sen monipuoliseen ihoa hellivään sisältöön: se sisältää paljon eri mineraaleja, kuten sinkkiä ja magnesiumia. Hoito tehostaa aineenvaihduntaa ja parantaa vastustuskykyä, kun kroppa antaa käsittelyn ansiosta kyytiä kuona-aineille ja nesteille.\nTurve sai tehdä iholla taikojaan parinkymmenen minuutin ajan, ja minä ehdin ottaa mukavat pikku tirsat pimeässä hoitohuoneessa. Olo oli kuin perhosentoukalla konsanaan – paitsi että minä en olisi halunnut ollenkaan kuoriutua tästä rentouttavasta ja lämpimästä kääreestäni. Suostuin kuitenkin kuoriutumaan, sillä sain kuulla pääseväni vielä merileväkylpyyn, joka yhdessä turvehoidon kanssa pitäisi huolen siitä, että ihoni tuntuisi jälkeen päin supersilkkiseltä. Ja niin se tottavie teki! Edes talven kuivattamat sääret eivät kaivanneet lisäkosteutusta purkista hoidon jälkeen.\nSaunajooga ja turvehoito toimivat tosi hyvänä kombona yhdessä, sillä niiden relaksoiva yhteisvaikutus on todella taattu. Eipä silti, kyllä ne voi mainiosti erottaakin, mutta suosittelen kyllä lämpimästi niiden yhdistämistä! Peurunka tarjoaa hemmottelulomaa, jolla asiakas pääsee kokemaan nämä molemmat ihanat jutut (ja myös tasting-illallisen Peurankellossa!).\nVaikka etukäteen olin hieman huolissani omasta pärjäämisestäni, olisin tuon aamuisen hoitosetin jälkeen ollut aivan valmis menemään päikkäreille ja jäämään Peurunkaan vielä toiseksi vuorokaudeksi omassa ylhäisessä seurassani. Olin nimittäin oppinut jo nauttimaan mm. siitä, että saatoin yksin ollessani luukuttaa Spotifysta mitä järkyttävimpiä ysäribiisilistoja ja tanssia pitkin hotellihuonetta ilman kenenkään naureskelua. (No okei, teen sitä myös kotona, joten siedän myös naureskelua.)\nMutta koska olin sopinut perheen kanssa kokeilevani ensin vain tällaista yhden yön mittaista reissua, jouduin pakkaamaan kimpsut ja kampsut, sekä suuntaamaan vielä Peurungan erinomaisen kalalounaan jälkeen kotia kohti. Ensi kerralla nappaan kuitenkin myös perheen mukaan, sillä tällä kertaa en ehtinyt ollenkaan tutustua itse kylpylään, paitsi sen verran mitä näin sitä mennessäni saunajoogaan. Se mitä näin ehti kuitenkin vakuuttaa minut siitä, että kylpylä olisi vesihirmupoikani unelmien täyttymys! Oranssinväristä puolipallokattoa Peurungassa ei enää ole, mutta eiköhän sieltä löydy jotain uutta ja hienompaa, mikä jättää Peurungasta samanlaisen muistijäljen pojalleni, kuin se on jättänyt minullekin. Toivottavasti pääsemme siis kesällä palaamaan Keski-Suomeen koko perheen voimin, sillä haluan ehdottomasti tutustuttaa jälkikasvuni tähän Keski-Suomen helmeen! Samalla pääsisimme tekemään retken niin ikään Laukaassa sijaitsevalle Hitonhaudalle ja muihin läheisiin luontokohteisiin. Kesää ja kesän seikkailuja odotellessa siis!\nMutta minkälainen fiilis jäi elämäni ekasta soolomatkasta? Päällimmäisenä tunteena kuvailisin, että rentoutunut ja höperryttävän tyytyväinen. Vaikka syöminen yksin hienossa ravintolassa tuntui hassulta, sujui kaikki muu aivan mukavasti itsekseenkin. Voisin hyvin kuvitella lähteväni uudemmankin kerran yksin juurikin tällaiselle wellness-lomalle, jolla saisi aidosti keskittyä vain omaan itseensä ja päästä sisäisiin ajatuksiin. Se jos mikä tekee nimittäin hyvää näinä orastavina ruuhkavuosina, kun arjessa on yritettävä tasapainoilla töiden, omien, lapsen ja miehen harrastusten ja perheen keskellä. Äidin säännölliset soolomatkat palvelisivat taatusti koko perhettä, kun kotona olisi läsnä sopivasti hemmoteltu ja relaksoitunut mutsi!\nLöytyykö teistä lukijoista ihmisiä, joilla on kokemuksia soolomatkailusta? Entä onko linjoilla muita Keski-Suomen lapsia, joissa Peurunka aiheuttaa samanlaisen nostalgiapuuskan kuin allekirjoittaneessa?\nIhanaa pääsiäisen aikaa kaikille, muistakaahan ulkoilla ja nauttia raikkaista kevätpäivistä!\nPs. Olen aikaisemmin jo kirjoittanut Peurungasta Fall into Finland -blogiimme englanniksi.\näidin oma lomablogiyhteistyöKeski-SuomikylpylälomaLaukaaPeurunkaSaunajoogasoolomatkailuTurvehoitoYhteistyö\nReply\tSuunnaton April 14, 2017 at 16:04\nMinäkin olen joskus penskana käynyt Peurungan kylpylässä sukulaisvierailun yhteydessä. Mieleen on jäänyt altaan “porepisteet” sekä vieressä kulkenyt joki, joka tuntui Serenan villiin virtaan tottuneen kakaran mielestä ihan liian hitaalta 🙂 Oli kiva lukea tuoreita kokemuksia Peurungasta, sillä olen viime vuosina pariinkin otteeseen harkinnut siellä yöpymistä.\nReply\tLaura April 14, 2017 at 17:17\nMäkin muistan tuon “joen”! 😀 Ja sen että yritin kauhoa aina kauheeta vauhtia siellä eteenpäin, jotta virta veisi kovempaa 😀\nKiva kuulla, että Peurunka on ollut ajatuksissa! Ei muuta kuin testaamaan – sinne on avautunut myös uusia majoitusmahdollisuuksia ihan kylpylän ja hotellin viereen! 🙂\nReply\tKatariina April 14, 2017 at 20:07\nItse en myöskään ole lähtökohtaisesti soolomatkailija, vaan haluan jakaa matkakokemuksen jonkun kanssa. Työmatkoja olen tehnyt jonkun verran yksin, ja niillä satunnaiset yksinäiset illat ovat olleet silkkaa luksusta sosiaalista aktivisuutta vaativan päiväohjelman päätteeksi. Lyhyitä vapaa-ajan matkoja olen nyt kahdesti kokeillut yksin, juuri tuon oman tilan ja ajan saamiseksi. Toinen reissu meni sen verran mönkään, että tulin keskenkaiken takaisin kotiin, ja toisella kertaa taas viihdyin hyvin. Vielä en osaa siis sanoa, ovatko tuollaiset vapaa-ajan soolomatkat mun juttu vai ei. Kiva, että sinä osasit nauttia olostasi 🙂\nReply\tLaura April 15, 2017 at 11:07\nHienoa, että mönkään menneestä reissusta huolimatta uskalsit lähteä uudemmankin kerran kokeilemaan! Ehkä se vaatii vielä sen kolmannen kerran, mikä selvittäisi lopullisesti, että onko sitä sooloilija vaiko ei 🙂 Osasin kyllä nauttia llostani, ja aika meni tosi nopeasti, mikä on yleensä hyvä merkki. Mä voisin uskaltautua seuraavan kerran sit vaikka pariksi yöksi esim. Tallinnaan 😄\nReply\tMenolippu Maalle April 14, 2017 at 20:54\nKun ensimmäinen lapseni oli n. 1,5-vuotias, lähdin ystäväni kanssa Berliiniin muutaman päivän reissulle. Aikataulusyistä hän lähti kotiin päivää aiemmin (hän asuikin silloin eri maassa, eli reittikään ei ollut sama). Koko reissusta on jäänyt parhaiten mieleen juuri se aika, jonka vietin yksin. Kuljeskelin kaupungilla, kävin yksin syömässä ravintolassa, ja mikä parasta, lojuin illalla hotellin kylpyammeessa ja luin kirjaa. Ensimmäisen lapsen saamisen jälkeisessä shokissa tuo oli parasta mitä saatoin kuvitella. Nytkin kahden lapsen äitinä lähtisin tosi mielelläni reissuun yksin uudestaankin, jos vain tilaisuus tarjoutuisi, mutta toisaalta tähän arkeen säätöineen ja hulinoineen on jo paremmin tottunut.\nReply\tLaura April 15, 2017 at 11:12\nTuo kirjan lukeminen kylpyammeessa kuulostaa aivan täydelliseltä! Mä en muista koska oon viimeks lukenut oikeaa kirjaa. Äänikirjoja ehdin kyllä onneksi kuunnella, BookBeat on kovassa käytössä. Toivottavasti jossain vaiheessa ehdit taas lähteä omaan reissuun muutamaksi päiväksi! Vaikka arki pyöriikin omalla painollaan eikä ole välttämättä edes kuolettavan raskasta, niin kyllä sitä omaa aikaa on silti ansainnut aina silloin tällöin. Se vaan tekee niin hyvää! 🙂\nReply\tMilla - Pingviinimatkat April 16, 2017 at 18:32\nIhanaa, että pääsit nauttimaan olostasi täysin rinnoin. Ja erityispointsit kolmen ruokalajin illallisesta. Nykissä en pystynyt kuin yhteen annokseen ja siinäkin oli tekemistä, kun ei ollut puhelinkaan käytössä (koska ravintolassa ei ollut wifiä). Olen kyllä reissaillut itsekseni, mutta hommasta on ollut taukoa. Viime kesänä tuli vahva tunne, että haluan käydä itsekseni jossakin. Olla ajan kanssa yksin ja tsekkailla kuka oikeastaan tänään olenkaan ja minne tämä tyyppi on menossa. Se tekee ihan tosi hyvää ja suosittelen sitä ihan jokaiselle! Kotiväkeähän tulee toki aina ikävä, mutta sekin ehkä vain hyvä juttu <3 Aina ei onneksi tartte lähteä reissuun asti vaan riittää kun käy itsekseen leffassa ja vaikka drinksulla Stadissa 🙂\nReply\tLaura April 16, 2017 at 21:04\nIllallinen oli kyllä tosi hyvä, mut vitsit että on vaikeeta kyllä syödä ilman seuraa! 😀 Syöminen on jotenkin niin sosiaalinen tapahtuma mulle, vaikka meistä suomalaisista sanotaankin, et me ollaan sellasia möyröttäjiä ruokapöydässä, että sama ois syödä yksin. Ei päde meikään! 😀 Yksin olo silloin tällöin tekee kyllä hyvää. Ja nimenomaan rentoutumisen muodossa, eikä esim. kun tekee töitä tms. Tärkeää pään nollausta!\nReply\tKatja / Lähtöselvitetty April 18, 2017 at 10:04\nMinä en ole ehtinyt kaipaamaan reissaamista yksin, vaan mieluummin olen karannut reissuun vain yhden perheenjäsenen kanssa. Kun voi ottaa mukaan vain miehen tai jonkun lapsista, on aika jotenkin erityis-luksusta. Kesäkuussa pääsen muutamaksi päiväksi Kataloniaan ilman perhettä – sitä odotan vähän jännityksellä. En kyllä todellakaan ole matkassa yksin, koska mukana on kasa muitakin bloggaajia, mutta lähteminen ilman omaa perhettä on minulle hyvin eksoottista. Katsotaan, tuleeko tästä tapa!\nPeurunka kuulostaa hyvältä paikalta! Minunkin vanhempani ovat käyneet siellä jossain kuntoremontissa, mutta oli kiva kuulla, että siellä voisi viihtyä näin alle keski-ikäisenäkin.\nReply\tLaura April 18, 2017 at 10:10\nTosiaankin siellä voi viihtyä kuntoutusikienkin ulkopuolella, varsinkin tämän uudistuksen jälkeen! Kylpylän puoli näytti tosi upeata, en malta odottaa että päästään testaamaan sitä koko perheen kesken! Teidänkin lapset varmasti viihtyisivät siellä mainiosti 🙂\nOi, matka yksin Espanjaan (vaikkakin on työmatka koska blogimatka), kuulostaa ihanalta! Sinulle on varmasti tiedossa siellä myös omaa aikaa, joten muista ottaa siitä kaikki irti! 🙂 Ja ymmärrän tuon, että monilapsisessa perheessä reissu vain yhden lapsen kanssa tuntuu tosiaankin luksukselta. Ja tekee kyllä hyvää myös lapselle, kun saa vanhemman jakamattoman huomion! 🙂\nReply\tJohanna Hulda / Vida de Estrada April 18, 2017 at 18:38\nMinä olen muutaman sooloreissun jälkeen huomannut, että ainakin tällä hetkellä reissaan mieluummin jonkun kanssa. Mutta jos reissuseuraa ei ole saatavilla, on yksin lähteminen silti parempi kuin jättää seuran puutteen takia reissu kokonaan tekemättä. 🙂\nJa Peurunka on kyllä mukava paikka! Käytiin juhlistamassa ekaa hääpäivää siellä pari vuotta sitten, ja olen vähän haaveillut jos lähtisi uudestaankin, se kun taitaa olla Keski-Suomen paras kylpylä. Sellaisiin valoisiin trooppisen oloisiin kylpylöihin tottuneena Peurungan discomaisessa sisustuksessa oli kyllä vähän sulattelemista, mutta kyllä siellä porealtaassa (ja liukumäessä..) rentoutui värivaloista huolimatta. 😀\nReply\tLaura April 19, 2017 at 13:15\nSe voi muuten mennä jaksoittainkin tuo soolomatkailun viehätys. Vielä pari vuotta sitten en olisi ikimaalmassa uskaltanut lähteä noinkaan lyhyelle matkalle yksin 😀 Peurunka on kyllä Keski-Suomen kylpyläparhaimmistoa! Jännittävässä valaistuksessa onkin kuulemma ollut eniten pureksimista vanhemmalla asiakaskunnalla, mutta nuorempaa väkeä se on taas viehättänyt erityisen paljon. Tunnelmallinen ja kiva piristys minusta erityisesti talvisaikaan – saa nähdä mitä fiiliksiä se sitten herättää, kun mennään kesällä käymään siellä! 🙂 Liukumäkiä innolla odottaen! 😀\nReply\tKesän paras perheloma - RIMMA+LAURARIMMA+LAURA June 19, 2017 at 00:34\n[…] varmaan, kun maaliskuussa kävin Peurungan kylpylässä ekalla soolomatkallani ja uhkasin palata sinne vielä kesällä takaisin koko perheen kanssa? Viime viikolla sen tein, ja […]


Usein kysyttyä | Tukiliitto\nTällä sivulla on vastauksia usein kysyttyihin asioihin.\nKuka voi hakea mukaan kaveritoimintaan?\nMukaan voi hakea kuka tahansa 16 vuotta täyttänyt, jolta löytyy arkipäivän digi- ja kaveritaidot tai tuki niihin. Digikaveriksi voi ryhtyä mistä tahansa päin Suomea. Livekaveriksi voi hakea Tampereen ja Jyväskylän seuduilta.\nMiten kaveruus voi olla vapaaehtoistoimintaa?\nKaveruus ihmisten välillä syntyy harvoin ihan itsestään. Siihen tarvitsee vähintään kaksi ihmistä, sopivat olosuhteet ja halun tutustua uuteen ihmiseen. Joskus paikkoja ja tilaisuuksia tutustua on hyvin vähän. Yhdenvertaisen kaveritoiminnan tarkoituksena on tuoda erilaisia ihmisiä yhteen niin, että kaverustuminen voi olla mahdollista. Siksi tutustumisesta on luotu aluksi ihan oma vapaaehtoistehtävä.\nSekä digi- että livekaveritoiminnassa yhdistetään kaveriksi aina kaksi vapaaehtoista. Toisella kaveriksi ryhtyvällä on kehitysvamma tai vastaavanlainen tuen tarve ja toinen vapaaehtoinen on kehitysvammaton. Kummankin vapaaehtoisen vapaaehtoistehtävä on antaa aikaa, pitää yhteyttä ja tutustua. Toimintamme ei ole palvelua eikä siitä makseta korvausta kenellekkään. Rahallisen korvauksen sijaan vapaaehtoisuudesta saa jotain ihan muuta. Vapaaehtoisuudesta saa esimerkiksi hyvää mieltä, uusia kokemuksia, taitoja tai merkityksellistä tekemistä arkeen. Eli jotain sellaista mitä ei rahassa voi mitata!\nMitä tarkoittaa tuettu vapaaehtoistoiminta?\nTuettu vapaaehtoistoiminta termiä on alettu Suomessa käyttämään vapaaehtoistoiminnasta, joka on hieman tuetumpaa. Kaikessa laadukkaassa vapaaehtoistoiminnassa tarjotaan toimijoille tukea. Tuetummassa vapaaehtoistoiminnassa saavutettavuuteen liittyviä asioista on pohdittu hieman enemmän. Vapaaehtoistoimintaan mukaan pääsyä voi joskus hankaloittaa esimerkiksi sairauden, vamman tai elämäntilanteen vuoksi alentunut toimintakyky. Tuetumman vapaaehtoistoiminnan on tarkoitus olla saavutettavampaa mahdollisimman monille tai esimerkiksi erityisesti jollekin tietylle kohderyhmälle. Käytämme tuettu vapaaehtoistoiminta termin rinnalla sanoja tuetumpi vapaaehtoistoiminta ja saavutettava vapaaehtoistoiminta.\nMitä on yhdenvertaisuus kaveritoiminnassa?\nYhdenvertaisuus kaveritoiminnassa tarkoittaa esimerkiksi sitä, että molemmat kaveriosapuolet toimivat vapaaehtoisina. Yhdenvertaisessa kaveruudessa kumpikaan ei siis ole tukihenkilö tai auttaja. Kaikki toimivat omien taitojen ja tietojen mukaan. Molemmille vapaaehtoisille tarjotaan samanlainen koulutus ja kumpaakin vapaehtoista tuetaan kaverina toimiessa. Kaikki koulutuksemme ovat avoimia aina kaikille.\nKaveriparista kummatkin ovat samalla tavalla vastuussa yhteydenpidosta ja tutustumisesta. Kaveriparit päättävät yhdessä milloin tapaavat ja mitä he tavatessaan tekevät. Jos tapaamisissa tulee kuluja, molemmat maksavat omat kulunsa.\nEn ole sosiaalilalan ihminen, eikä minulla ei ole kokemusta kehitysvammaisista ihmisistä. Voinko hakea mukaan?\nNimen omaan voit hakea mukaan! Kaveritoiminnan idea on, että ihmiset tutustuvat ja kohtaavat ilman rooleja tai odotuksia – ihan vaan kavereina. Sinulla ei tarvitse olla erityistaitoja tai osaamista. Lähdetään siitä, että sinulla on aikaa, halua tutustua uuteen ihmiseen ja ihan tavalliset kaveritaidot – se riittää. Tässä toiminnassa on tarkoitus, että molemmat ottavat vastuuta yhteydenpidosta. Uudenlaiset ihmiset ja tilanteet voivat joskus tuntua jännittäviltä. Toiminnassamme jokainen kaverina aloittava käy läpi lyhyen koulutuksen alussa. Siellä saat vinkkejä tutustumiseen, keskustelemme perusasioita kehitysvammaisuudesta sekä siitä, mitä on hyvä tietää ja huomioida yhdenvertaisena vapaaehtoisena. Tukiliitto rakentaa kaikille yhteistä maailmaa. Uskomme, että kohdatessamme riitämme ihan omana itsenämme.\nAuttaako digikaverini mua puhelimen tai tabletin kanssa?\nYhdenvertaisessa kaveritoiminnassa digikaverit ovat ihan tavallisia kavereita, ainoa erikoisuus on, että tutustuminen ja yhteydenpito tapahtuu vain äänipuheluiden, videopuheluiden ja viestittelyn kautta. Digikaveri ei siis ole digilaitteisiin digiapua- ja tukea tarjoava henkilö. Kysythän niihin apua läheiseltäsi tai etsi digiapua tarjoavaa palvelua lähiseudultasi.\nMilloin kaverikausi päättyy?\nKaverikausi kestää aina ennalta sovitun ajan. Kaverikausi kestää yleensä 6-12 kuukautta. Kausi päättyy joko kesäkuun tai joulukuun lopussa.\nMiksi kaverin kanssa ollaan vain yksi kausi kerrallaan?\nTämä madaltaa kynnystä lähteä kokeilemaan tutustumista uuteen ihmiseen. Molemmat vapaaehtoiset tietävät heti alussa, että nyt on tarkoitus sitoutua kokeilemaan tutustumista tietyn ajan verran. Kaverikauden jälkeen voi päättää, haluaako jatkaa tutustumista tai tutustua kenties uuteen ihmiseen.\nSaanko valita oman kaverini?\nKysymme jokaiselta hakijalta aina toiveita kaverin suhteen haastattelussa. Toiveiden pohjalta tarjoamme mahdollisimman sopivan oloista kaveria sen hetkisen hakijatilanteen mukaan. Tarjoamastamme kaverista voi aina kieltäytyä. Emme kerro yksityiskohtaisia ja tunnistettavia tietoja ennen ensimmäistä tapaamista. Tulevan kaverin tapaa vasta, kun molemmat ovat ilmaisseet halunsa sitoutua tutustumaan tarjottuun kaveriin.\nVoiko minulla olla monta kaveria yhtä aikaa?\nYleensä toiminnassamme on paljon kaverihakijoita jonossa, odottamassa kaveriparia itselleen. Toivomme, että voisimme tarjota mahdollisimman monelle kokemuksen uuteen ihmiseen tutustumisesta. Kaverustuminen vie usein myös aikaa ja energiaa, joten olisi tärkeää, että pystyt huolehtimaan ja sitoutumaan sovittuun kaveruuteen. Siksi toimintamme kautta saa yhden kaverin kerrallaan. Mikään ei estä tapaamasta ja pitämästä yhteyttä myös muiden kaveriparien tai toiminnassa mukana olevien vapaaehtoisten kanssa. Kohtaa mut – tapahtumamme, digitreenit tai vapaaehtoisillemme tarkoitettu Facebook-ryhmä ovat hyviä paikkoja tutustua uusiin tyyppeihin!\nMiksi minulla pitää olla oma puhelin ja sähköposti?\nKaverina toimit sinä. Etenkin digikaverina toimiessa saat myös meiltä kaveritoiminnasta sähköpostilla tietoa ja materiaaleja tukemaan kaveruutta ja vapaaehtoisena toimimista. Siksi toivomme, että sinulta löytyy oma puhelin, sähköpostiosoite ja että käytät niitä aktiivisesti. Tai saat niihin tukea. Kaveritoiminnan kautta voi myös harjaantua yhteydenpito- ja digitaidoissa. Näistä taidoista on takuulla hyötyä myös muussakin elämässä ja muiden ihmisten kanssa.\nMiksi kaveria pitää odottaa niin pitkään?\nToimintaamme hakee mukaan vapaaehtoisia eri aikoina. Joskus juuri sinulle sopivanlainen henkilö ei ole hakenut vielä mukaan. Jokaisen toiveet ja aikataulut vaikuttavat siihen, milloin sopiva ehdokas löytyy. Pyrimme tarjomaan mahdollisimman monelle tilaisuuden kokeilla uuteen ihmiseen tutustumista. Yhdistämme uusia kaveripareja sitä mukaa, kun se vain on mahdollista! Odottaessasi tule mukaan muihin tapahtumiimme ja toimintoihimme. Lue lisää sivuiltamme. Miten olisi Kohtaa mut -tapahtumat, vaparitoiminta tai muut ajankohtaiset jutut?\nEntä jos oma kaveri ei tunnukaan sopivalta?\nSe ei haittaa mitään! Aina kemiat eivät kohtaa. On hienoa, että olette kokeilleet tutustumista ja oppineet toisistanne ja itsestänne jotain. Huomaatko jotain mitä sinä olet oppinut? Kaveritoiminnan tarkoitus on nimen omaan kokeilla ja tutustua erilaiseen ihmiseen. Ilman kokeilua ei olisi ollut koko mahdollisuutta tutustumiselle. Kuuluisaa mäkihyppääjää lainataksemme ”Jokainen tsäänssi on mahdollisuus!”\nMikä tarkoittaa taustatukihenkilö kaveritoiminnassa?\nTaustatukihenkilö on kaverina toimivan tai kaveria hakevan vapaaehtoisen lähi-ihminen tai henkilökohtainen apu, kuten perheenjäsen, ohjaaja tai avustaja. Taustatuki auttaa, opastaa, tsemppaa ja neuvoo vapaaehtoista kotiarjessa, jotta vapaaehtoinen voisi toimia mahdollisimman omatoimisesti yhdenvertaisena kaverina.\nTaustatuen rooli voi olla pieni mutta ratkaisevan tärkeä siinä miten tutustuminen uusien kavereiden välillä lähtee sujumaan. Jotkut tarvitsevat tukea alussa, toiset pitkin kaveruutta. Avainsana on yksilöllisyys ja se, että vapaaehtoinen saa kotoa sellaista apua ja tukea jonka avulla vapaaehtoistehtävä onnistuu.\nVaikka vapaaehtoinen ei tarvitse kotiarjessaan taustatukihenkilöä vapaaehtoistoimintaan, voi hänellä olla vapaaehtoistehtävää suorittaessaan käytössään erilaisia tukipalveluita tai apuvälineitä. Tälläisiä voivat olla esimerkiksi puhetulkki, viittomakielen tulkki tai liikkumisen apuvälineet.


Mikä on seerumi? Miten ja miksi seerumia seerumia käytetään? | Ihonhoito |\nKorealaisen kosmetiikan ja The Ordinaryn ihmetuotteiden myötä ihonhoidosta on tullut supertrendikästä. Moni haluaa olla jatkuvasti kokeilemassa uusia tuotteita ja kun markkinoille pompahtelee jatkuvasti toinen toistaan innovatiivisempia tuotteita ei ole ihme, että niitä halutaan lisätä ihonhoitorutiiniin.\nErityisesti erilaiset hoitonesteet ovat olleet viimeaikoina supertrendi ja moni haluaa lisätä ne ihonhoitorutiniin, jotta ihosta tulee jopa välittömästi täyteläisen kosteutettu ja sen myötä heleämmän näköinen.\nHoitonesteiden ja erilaisten aktiivien suosio on kuitenkin jättänyt minusta hieman varjoonsa sen perinteisen kasvoseerumin, johon ennen turvauduttiin, kun ihonhoitorutiini kaipasi tehostamista. Tuntuukin, että moni on niin innostunut ihonhoiton uusista tuulista, ettei perinteisiä seerumeja meinata edes muistaa.\nMinusta niille on kuitenkin ihonhoitorutiinissa tärkeä paikka, joten haluan muistuttaa niiden olemassaolosta. Moni kun nimittäin jopa ajattelee, että on ihan turhaa maksaa 30 ml seerumista, kun halvemmalla voi saada isomman kosteusvoiteen tai vieläkin isomman hoitonesteen.\nLue myös: Mitä eroa on kasvovedellä, hoitovedellä ja hoitonesteellä?\nMikä on seerumi?\nSeerumi on ihonhoitoturutiinin tehokkain tuote, sillä se on ladattu täyteen ihoa mahdollisimman tehokkaasti hoitavia aineita. Siinä missä sen alla lisätuotteena käytettävä hoitoneste keskittyy pääosin kosteuttamaan ihoa (vaikka se voikin sisältää myös ihoa muilla tavoin hoitavia aktiiviaineita), on seerumin hoitonestettä tiivistetympi koostumus ladattu nimenomaan täyteen niitä tehoaineita.\nSeerumin tiivistetty koostumus on myös voidetta ohuempaa ja sen sisältämien aktiiviaineiden pienen partikkelikoon vuoksi se imeytyy iholle voidetta paremmin. Sen tuotekehittelyssä on tyypillisesti jopa satsattu siihen, että se nimenomaan imeytyy iholle mahdollisimman hyvin ja tehokkaasti, jotta aktiiviaineet pääsevät vaikuttamaan sinne, missä niistä on eniten hyödytä.\nKosteusvoiteen päätehtävä on tavallisesti tuoda iholle kosteutta ja ehkäistä kosteuden haihtumista, mutta se voi silti sisältää myös muita ihoa hoitavia ainesosia. Seerumi puolestaan on täytetty juuri niillä ainesosilla, jotka kohdistavat tehonsa hoidettaviin ihon ongelmiin.\nJotta hoitotuotteesta saadaan kätössä miellyttävältä tuntuva voide, täytyy sen sisältää tietynlaisia ainesosia: kosteutta iholla pidättäviä rasvoja, viskositeettia sääteleviä ainesosia, erilaiset faasit yhteen saavia emulgaattoreita ja muita perusjuttuja, jotka tekevät siitä voiteen. Käytännössä tämä tarkoittaa, että tuotteessa on siis vähemmän tilaa tehoaineille.\nSeerumin ei kuitenkaan tarvitse käyttäytyä voiteen tavoin, eli sen tyypillisesti hyvinkin ohuessa koostumuksessa voi sanoa olevan enemmän tilaa aktiiviaineille ja näin ollen on mahdollista saada se pakattua voidetta paremmin täyteen ihoon mahdollisimman tehokkaasti vaikuttavia ainesosia.\nLue myös: Mitä eroa on seerumilla ja kasvoöljyllä\nMiksi käyttää seerumia?\nMoni luulee edelleen, että seerumi on vain ikääntyvän ihon juttu. Kasvoseerumeja löytyy toki erityisen paljon nimenomaan ikääntyvälle iholle, mutta ne eivät todellakaan ole vain vanhojen ihmisten juttu.\nHoitava seerumi voi sisältää nimenomaan anti-age-vaikutteisia ainesosia, mutta se voi myös sisältää ihoa tehokosteuttavia, rauhoittavia, kirkastavia, puhdistavia tai pigmenttimuutoksia häivyttäviä ainesosia. Seerumi on siis tehotuote, joka auttaa tuomaan avun erilaisiin ihon ongelmiin.\nSeerumi voi myös olla iho-ongelmia ennaltaehkäisevä tuote, eli vaikkapa antioksidanttinen tehokosteuttaja, joka auttaa varmistamaan, että iho pysyy täyteläisen kosteutettuna, heleänä ja nuorekkaana.\nLue myös: Mitä antioksidantit ovat\nSeerumi sopii siis niin 15-vuotiaan epäpuhtaan ihon kuin 50-vuotiaankin ihon hoitoon, kun seerumin koostumuksen vain valitsee oikein. Ei siis ole olemassa mitään kriittistä ikää, jolloin seerumia olisi alettava käyttää, sillä kaikki riippuu täysin ihon tarpeista ja mahdollisista ongelmista. Jos 25+ iho kuitenkin on ongelmaton, kannattaa ongelmattomuudesta yrittää pitää kiinni mahdollisimman pitkään ja ottaa käyttöön antioksidanttinen, ihoa suojaava seerumi – juuri tällaisen ennaltaehkäisyn kautta Etelä-Koreassakin lähestytään ihonhoitoa.\nAivan kuten kehokaan ei totu siihen, että sitä hellitään monipuolisella ruokavaliolla ja liikunnalla, ei myöskään iho totu sanan negatiivisessa mielessä siihen, että sitä alkaisi ajoissa hoitaa ennaltaehkäisevästi. On siis totaalinen harhaluulo ja myytti, että jos ihoa alkaa hoitaa aikaisin, ”tottuu iho siihen eikä se enää itse muodosta tarvitsemiaan aineita” (kuulin tällaisen väitteen juuri viime viikolla).\nNäkyvät ikääntymisen merkit eli rypyt ja juonteet syntyvät syvällä ihossa kollageenin ja elastiinin heikentyessä ja ihoa suojaavilla ja hoitavilla tuotteilla voidaan nimenomaan auttaaa ylläpitämään ja jopa tukemaan kollgaeenin ja elastiinin tuotantoa.\nParas tapa hoitaa ihoa on siis ennaltaehkäistä ongelmia, mutta seerumien avulla voidaan silti myös hoitaa iholle jo ilmestyneitä ongelmia, eli koskaan ei ole liian myöhäistä ottaa ihon tarpeisiin sopivaa seerumia käyttöön.\nLue myös: Minkä ikäinen voi käyttää anti-age-tuotteita?\nMiten seerumia käytetään?\nSeerumia käytetään puhdistetulla iholla kasvoveden jälkeen, ennen kosteusvoiteen käyttöä. Kasvoveden käyttö voi olla tärkeää, sillä ihon pH voi olla ihonpuhdistuksen jäljiltä epätasapainossa, mikä saattaa vaikuttaa kasvoveden sisältämien tehoaineiden toimintaan. Jotkut aktiiviaineet voivat esimerkiksi vaatia alhaisen pH-arvon tai muuten ne voivat neutralisoitua, eli ne eivät ehdi vaikuttaa iholla kuten niiden on tarkoitettu vaikuttavan.\nLue myös: Mitä tarkoittaa, että kasvovesi tasapainottaa ihon pH-arvon?\nJos ihonhoitorutiiniin kuuluu myös hoitoneste, käytetään hoitonestettä kasvoveden jälkeen, ennen seerumia. Paitsi että hoitoneste tehokosteuttaa ihoa, voi se myös auttaa sen päällä käytettäviä ihonhoitotuotteita imeytymään iholle paremmin. Hoitonestettä ei kuitenkaan ole tehty korvaamaan seerumia, eli se on vain seerumin alla käytettävä lisätuote.\nLue myös: Hoitoneste – ihonhoitotuote, josta en enää luopuisi\nSuurin osa seerumeista on tarkoitettu päivittäiseen käyttöön. Jotkut seerumit sopivat paremmin yökäyttöön kuin päiväkäyttöön ja toisia taas voi käyttää aamuin illoin. Käytössä voi myös olla kaksi erilaista seerumia, joista toinen on päiväkäytössä ja toinen yökäytössä. Ne voivat sisältää eri tavalla vaikuttavia tehoaineita, jolloin iho saa entistä monipuolisempaa hoitoa.\nLue myös: Näin yhdistelet tehoaineita oikein\nKasvojen iho uudistuu noin 28 päivässä, eli lukuunottamatta ihon pintaa tehokosteuttavia tai kuorinnan avulla kirkastavia seerumeja, ei seerumin vaikutusta välttämättä näe heti tai edes muutamassa päivässä. Ikääntyvä iho uudistuu vieläkin hitaammin, eli voi mennä jopa pari kuukautta, että vaikkapa viisikymppinen käyttäjä alkaa nähdä pigmenttiläiskien haalistuvan.\nSeerumin käytössä onkin tärkeää pitkäjänteisyys ja säännöllisyys. Seerumi tekee paljon tehokasta työtä, mutta se ei voi tehdä sitä, jos sitä ei levitä iholle. Moni sanoo, ettei jaksa käyttää seerumia, mutta tosiasiassa seerumit ovat nimenomaan laiskan ihonhoitajan unelma, sillä ne hoitavat ihoa todella tehokkaasti ilman, että itse tarvitsee tehdä muuta kuin äkkiä sipaista seerumia kasvoille.\nSeerumit ovat tavallisesti hyvin riittoisia, eli riittää, kun niitä levittää iholle muutaman pisaran. Seerumia ei tarvitse välttämättä käyttää kaikkialla kasvojen iholla, vaan sitä voi käyttää myös vain niillä alueilla, joilla on erityisiä ongelmia. Jos iholla on esimerkiksi pigmenttiläiskiä tai epäpuhtauksia, voi hoitavaa seerumia käyttää vain niiden päällä ja muualla voi puolestaan käyttää tehokosteuttavaa tai antioksidanttista seerumia.\nLue myös: Näin levität arvokkaat ihonhoitotuotteet ilman, että tuotetta menee hukkaan\nMikä on hyvä seerumi?\nHyvä seerumi on sellainen, joka vastaa oman ihon tarpeita ja tuntuu omalla iholla miellyttävältä. Kuivalla iholla hyvä seerumi voi esimerkiksi olla runsaasti hyaluronihappoa sisältävä tehokosteuttaja, epäpuhdas iho voi hyötyä ihohuokosten tukkeutumista ehkäisevää BHA-happoa sisältävästä seerumista, herkkä iho voi rakastaa rohtosammakonputkea sisältäviä, ihoa rauhoittavia tuotteita ja ikääntyvä iho voi hyötyä ihon uudistumista tehostavasta retinoidiseerumista.\nOn myös hyvä huomioida, ettei ikä aina määritä suoraan sitä, millainen seerumi iholle sopii. Jokainen yli 40-vuotias ei automaattisesti etsi ja kaipaa anti-age-vaikutteista seerumia eikä jokaisen teinin iho ole epäpuhdas. Monet seerumit voivat myös olla monivaikutteisia, eli esimerkiksi samasta AHA- ja BHA-happoja yhdistävistä seerumista voi hyötyä koko perhe teinistä äitiin, isään ja isovanhempiin.\nNäistä aiemmista postauksistani voi katsoa erilaisia vinkkejä omiin tarpeisiin ja omalle ihotyypille sopivan kasvoseerumin valintaan:\nKaikki seerumeihin liittyvät blogipostaukseni\nMillainen seerumi teidän ihonhoitorutiiniin kuuluu?\nKuinka pigmenttiläiskiä vaalentavat tuotteet toimivat?\nNäin saat heleältä näyttävän ihon – 7 vinkkiä\nAvainsanat: ihonhoito, kauneus, seerumi\nHeippa! Olen käyttänyt jo pidemmän aikaa lumenen valo sarjan seerumia. Suunnitelmissa olisi sen loputtua ostaa joku eri seerumi, sillä korealaiset tuotteet kiinnostaa. Lumenen seerumi ei myöskään toimi meikin alla kovin hyvin, vaan rullaantuu herkästi, minkä vuoksi olen käyttänytkin sitä vain öisin. Osaisitkohan sinä suositella jotain korealaista seerumia mulle? Olen 22 vuotias, mulla on sekaiho ja iholla on hieman aknearpia, joita haluaisin häivyttää. Kiitos jos ehdit vastata! Sulla on aivan mahtava blogi ja koen että sun asiantuntemukseen voi aina luottaa :’)\nTää tulikin hyvään saumaan, sillä olen pihistellyt ja ollut ostamatta uutta pulloa vakkariseerumiani. Samaan aikaan olen kuitenkin harmitellut, ettei iho näytä enää yhtä hyvältä vaan otsan uurteet erottuvat mielestäni selvemmin. Ei ehkä ollutkaan se fiilis vain mun päässä!\nTosin nyt kun katsoin, niin mun seerumini ei taidakaan olla seerumi 😀 Olen käyttänyy Lancomen Advanced Génifique Youth Activating Concentratea, mutta se onkin vissiin tiiviste, oho…\nJoo, tuo on vähän tuollainen rajatapaus, joka oli alunperin lanseerattu seerumin alla käytettäväksi tiivisteeksi, mutta taisi olla liian haastavaa myydä sellaisena tuon hintaluokan tuotteissa, joten nykyään taidetaan myydä ihan seerumina (joka on periaatteessa synonyymi tiivisteelle, sillä seerumissa on juuri se tiivistetty koostumus tehoaineita). 🙂


PL 49 (Torikatu 36A, 2.krs)\nHämeenlinna, Linnankasarmin toimipaikka\nPL 52 (Jääkärinkatu 10)\nPL 37 (Valtakatu 12)\nOpastinsilta 12 C, Pasilan virastokeskus\nPalkeet vastaanottaa ostolaskunsa verkkolaskuina:\nOpusCapita Solutions Oy:n\nPalkeiden y-tunnus: 2272612-8\n(koskee vain Palkeiden omia toimittajia)\npuheluista peritään soittajan oman operaattorin sopimuksen mukainen paikallisverkko- tai matkapuhelinmaksu.\nHae yhteystietoja hakusanalla\nSuodata kategorian perusteella Kaikki yksiköt Asiakkaat, palvelut ja laatu Henkilöstöpalvelut HR Strateginen kehittäminen ICT-palvelut Oy- ja yhteisöasiakkaiden palvelut Talouspalvelut Talous, sisäinen valvonta ja tarkastus Viestintä ja sidosryhmäsuhteet Yleishallinto\nJos sinulla on kysymyksiä yksittäisiin palvelutapahtumiin liittyen (esim. palkkalaskelmat, matkalaskut), saat nopeimmin vastauksen, kun otat yhteyttä normaalien palvelukanaviemme kautta. Katso lisää kohdasta Asioi.\nJos virastollasi on käytössä Palkansaajan neuvontapalvelu, voit tehdä Pointti-palvelupyynnön suoraan Palkeiden palvelutuotantoon. Pointin kautta voit myös olla yhteydessä asiantuntijoihimme chatin välityksellä.\nJos et pysty tekemään Pointti-pyyntöä, palkansaajan neuvontapalvelu palvelee arkisin klo 8 -16.15 numerosta 02955 64050.\nJos virastossasi ei ole käytössä Palkansaajan neuvontapalvelu, otathan yhteyttä oman viraston henkilöstöhallinnon yhteyshenkilöön, myös niissä tapauksissa, mikäli palvelussuhde on päättynyt, olet virkavapaalla tai eläkkeellä.\nVaihde: 02955 62000\nAsiakaspalvelun puhelutallenteiden tietosuojaseloste\nFaksi: 02955 62051\nPalvelukeskuksen kirjaamo: kirjaamo(at)palkeet.fi\nTurvaposti: Salassa pidettävät tiedot voi lähettää meille sähköpostitse turvaposti-palvelun avulla osoitteesta: https://turvaviesti.palkeet.fi\nOhje salatun postin lähettämiseen.\nAlla yhteystiedot aakkosjärjestyksessä. Voit hakea yläosan Haku-kohdassa henkilöitä esim. nimen perusteella tai Kaikki yksiköt -kohdassa yksikön perusteella.\nTiedonhallinta, raportointi ja analytiikka\nDigitalisaation edistäminen, tuotantoprosessien automatisointi\nPalvelupäällikkö, hankinnat ja menojen käsittely\nTalous, sisäinen valvonta ja tarkastus\nAsiakkaat, palvelut ja laatu\nPalvelupäällikkö, Oy- ja yhteisöasiakkaat\nMuutos- ja julkaisunhallinta, projektipalvelut\nHenkilöstöhallinnon järjestelmät, HRM- ja HRD-prosessit\nEK, TPK, VTV, UPI, UM ja YM, Suomen Akatemia ja Opetushallitus\nTietoturva ja tietosuoja, tietosuojavastaava\nSM, VM, opetus- ja kulttuuriministeriö\n0295 562 120\nLVM, MMM, OM, Suomenlinnan hoitokunta, Museovirasto, Kansallisarkisto\nSTM, TEM, VNK ja puolustusministeriö\nPalvelupäällikkö, tulojen käsittely ja kirjanpito\nMuutos- ja julkaisunhallinta\nKäyttövaltuushallinta, raportointi ja robotiikka\nOy- ja yhteisöasiakkaat


lomakodit – Waimanalon ranta: Talot ja muut | Vrbo\nWaimanalon ranta loma asunnot\nAsunnot/huoneistot – katso 935 vaihtoehtoa\nLöydä sinulle sopivin paikka – Waimanalon ranta\nHonu Cottage: Hiljainen, Beachfront Comfort + EPIC VIEWS!\nKaikki LELUT: Kajakit, surffaus- ja boogie-levyt, snorklaus, tuolit, jäähdytin ja paljon muuta.\n"Kiitospäivä ... Perhe + Ruoka + Havaiji = Perfeccccct! "\nKodinhoitaja omaisuudesta - 30 päivän vuokra - kaunis tilava ja aina niin puhdas.\nPRIVATE TROPICAL ESTATE / 3 taloa / rantapaikaa / GATED / SAFE lapsille\n1 583 € keskim. / yö\nSuuri Country Home rannalla / 5 Master Suites / Central Ilmastointi /\n1 054 € keskim. / yö\nMissä voin yöpyä lähellä kohdetta Waimanalon ranta?\nVuonna 2020 tarjoamme ison valikoiman majoitustiloja lähellä kohdetta Waimanalon ranta: 1 808 lomakotia, joihin kuuluvat esim. Talot (363 kpl) ja Asunnot/huoneistot (935 kpl). Löydä upea loma-asunto pitkälle tai lyhyelle lomalle perheesi tai ystäviesi kera. Paras majoitus läheltä kohdetta Waimanalon ranta löytyy Vrbosta.\nMitkä ovat suosituimmat alueet kohteessa Waimanalon ranta?\nOlipa suunnitelmissasi sitten pitkä lomamatka tai lyhyt viikonloppuloma, kohteesta Waimanalon ranta löytyy monia viehättäviä alueita. Vrbo Suomin asiakkaiden keskuudessa suosituimmat alueet ovat:\nHawaii Kai: 2 715 loma-asuntoa\nOahu: 4 144 loma-asuntoa\nWaikiki: 1 923 loma-asuntoa\nKeolu Hills: 191 loma-asuntoa\nHonolulu: 2 786 loma-asuntoa\nVrbo Suomi tarjoaa sinulle mahdollisuuden tutustua myös moniin muihin suosittuihin alueisiin kohteessa Waimanalon ranta! Voit tarkastella muilla suosituilla alueilla sijaitsevia lomakoteja hakukenttämme avulla.\nMitkä ovat suosituimmat kaupungit kohteessa Waimanalon ranta?\nMatkustitpa sitten perheesi tai ystäviesi kanssa, seuraavista kohteessa Waimanalon ranta sijaitsevista kaupungeista löydät laajimman loma-asuntovalikoiman täydellistä kaupunkilomaa varten:\nKailua: 2 630 loma-asuntoa\nHauula: 624 loma-asuntoa\nWaikiki Beach Walk: 2 282 loma-asuntoa\nKaneohe: 2 740 loma-asuntoa\nMitkä ovat kohteen Waimanalon ranta suosituimmat nähtävyydet ja maamerkit, joiden lähellä yöpyä?\nVrbo Suomi tarjoaa laajan valikoiman loma-asuntoja, jotka sijaitsevat lähellä kohteen Waimanalon ranta upeita nähtävyyksiä. Oli kyse sitten pitkästä lomamatkasta tai lyhyestä viikonloppulomasta, Vrbo Suomin asiakkaiden keskuudessa suosituimmat nähtävyydet, joiden lähellä yöpyä, ovat:\nKo'olau Golf Cub (golfkeskus): 2 740 loma-asuntoa\nHawaii Pacific University Hawaii Loa Campus: 2 738 loma-asuntoa\nKailuan ranta: 2 708 loma-asuntoa\nKaiona Beach Park: 2 613 loma-asuntoa\nKaneohe Bay: 2 822 loma-asuntoa\nVrbo Suomin avulla voit löytää itsellesi majapaikan myös monien muiden kohteen Waimanalon ranta nähtävyyksien lähettyviltä. Kirjoita haluamasi nähtävyys hakukenttäämme ja tarkista saatavilla olevat loma-asunnot.\nTutustu kohteen Waimanalon ranta lähellä sijaitseviin alueisiin\n32 633 loma-asuntoa