H. C. Andersen & Kveta Pacovská: Pieni tulitikkutyttö. Suomentaneet Martti ja Sirkka Rapola. 26 sivua. Lasten Keskus 2005.\nVuoden viimeisenä päivänä kuuluu asiaan lukea jokin kuvitettu versio H. C. Andersenin surullisesta Pieni tulitikkutyttö -sadusta. Uudenvuoden aaton juhlahumussa voi samastua kylmässsä värjöttelevän ja ylenpalttisesta juhlinnasta osattomaksi jäävän tytön kohtaloon.\nKun kuulin, että Lasten Keskus aikoo julkaista H. C. Andersenin syntymän 200-vuotisjuhlan kunniaksi Kveta Pacovskán kuvituksen Andersenin satuun Pieni tulitikkutyttö, terhakoiduin heti ja näin toteutuksen silmissäni: paljon punaista, ronskia värinkäyttöä ja äärimmäistä pelkistystä.\nSilti lopputulos hätkähdytti minua. Toteutus on vielä abstraktimpi kuin aiemmin suomennetussa Pacovskán Keskiyönteatterissa (Lasten Keskus 1993). Tästä kirjasta sukeutui nopeasti kaksivuotiaan esikoisen erityiskiinnostuksen kohde – sillä seurauksella että kotikirjahyllyn nykyinen nide on jo toinen laatuaan: ensimmäinen luettiin rikki!\nPieni tulitikkutyttö on yksi Andersenin lyhimmistä ja samalla ilmaisuvoimaisimmista ja siten myös visuaalisimmista saduista. Nykylasten suosikkisatu se ei kuitenkaan ole: nyttemmin se on löytänyt paikkansa esimerkiksi kuolemaa kuvaavien lastenkirjojen teemaluetteloista.\nH. C. Andersenin kuolemakuvaus myötäilee 1800-luvun lastenkirjallisuuden armollista käsitystä hurskaan lapsen kuolemasta: tyttö pääsee taivaan iloihin yhdessä jo aiemmin kuolleen isoäitinsä kanssa.\nPienen tytön kuoleman kuvauksen voi sadussa tulkita syytökseksi koko yhteiskunnalle, joka ei reagoi kuolemaan tai tee voitavaansa lapsen kuoleman estämiseksi. Andersen tarjoaa kuitenkin kristillisen lohdutuksen kertomalla, että tyttö pääsee taivaaseen rakkaimpiensa luokse, mutta samaan aikaan hän kuitenkin tunnustaa tytön kuoleman ennenaikaiseksi ja siten turhaksi.\nKveta Pacovskán tulkinta sadusta on ekspressiivinen, jossain määrin jopa hyökkäävä. Hän käyttää sekatekniikkaa, johon hän on yhdistänyt erilaisia väripintoja (mm. hopeafoliota) ja yllättäviä muotoja.\nRäikeänväriset tulitikut tuntuvat suorastaan ilkkuvan tytön lohdutonta tilannetta. Tilikirjan lehdelle Pacovská on piirtänyt groteskin-naiivisti kuvatun tytön kasvot, jotka katsovat suoraan lukijaa ja kuvan katsojaa kohti. Onko tyttö nostanut kätensä suun peitoksi osoittamaan mykkyyttään ja kohtalon varaan heittäytymistään?\nLohduttoman harmaalle aukeamalle kuvattu talo on saanut foliopainatusta ikkunoihin. Rappukäytävän syvänne, jossa tyttö värjöttelee, loistaa hehkuvan punaisena.\nKatsoja voi tulkita harkitusti käytetyn punaisen värin kapinan, uhman, elämäntahdon tai tuskan ilmaisijaksi. Pacovskán ilmaisu muistuttaa lapsen impulsiivista piirtämistä: kaikkea on vaikea selittää – ja tuskin on tarpeenkaan.\nPacovskán tulkinta Pienestä tulitikkutytöstä on ravisteleva – se herättää monenlaisia ja ristiriitaisiakin tunteita – ja on näin ollen varsin yhteneväinen sadun herättämien mielleyhtymien kanssa.\nTeksti on ladottu sivulle tasaiseksi blokiksi. Se antaa koko sadulle juhlallista “jykevyyttä”. Tekstiä on höystetty punaisella tehostevärillä hyvin minimalistisesti mutta tehokkaasti kohtauksessa, jossa tyttö sytyttää ensimmäisen tulitikun.\nTsekkiläinen kuvittaja, graafikko Kveta Pacovská (s. 1928) on palkittu vuonna 1993 H. C. Andersenin mitalilla. Pacovskán taidenäkemykseen voi perehtyä teoksessa The Art of Kveta Pacovská (Michael Neugebauer Verlag 1991).\nTeksti on muokattu ja laajennettu versio alunperin Kuvittaja-lehden numerossa 1/2006 ilmestyneestä arvostelusta.\nRouva Huu toivottaa lukijoilleen onnekasta uutta vuotta. Jatketaan hyvien lasten- ja nuortenkirjojen lukukokemusten jakamista taas ensi vuonna!\nKirjoittanut Rouva Huu klo 15.39 Ei kommentteja:\nAiheet: klassikot, rankat aiheet, satukirjallisuus\nMervi Lindman: Memmuli karkaa sirkukseen. 40 sivua. Tammi 2009.\nVanhempien lisääntynyt kiire ja huolet näkyvät hentoisesti myös uusissa kuvakirjoissa. Memmuli karkaa sirkukseen ei ole nimensä puolesta mikään rankka angstikirja, mutta juuri siksi se on hyvä muistutus vanhemmille tarttua hetkeen ja nauttia kiireettömästä laatuajasta yhdessä lasten kanssa.\nMemmuli kaipaa isän apua hevosleikissään, mutta isä on uppoutunut sanomalehden lukuun ja sitten pitää imuroida ja äitikin näkyy piiloutuneen ison tiskivuoren taakse.\nMemmuli äkämystyy ja päättää karata sirkukseen. Siellä tyttö saa kaikkien jakamattoman huomion ja ihailua osakseen.\nMervi Lindman yhdistää lapsen tunteet, mielikuvituksen ja todellisuuden tarinaansa, joka on vankasti lapsen puolella.\nHauskan viitteellisesti Lindman antaa Memmulin huoneen lattialla lojuvien kirjojen – P. L. Traversin Maija Poppasen ja Georges Duplaixin Tammen kultaiset kirjat –sarjaan kuuluvan Sirkus Pomeranssin – kautta tunnustusta innoittajilleen. Kuvituksesta selviää myös syy Memmulin sirkusaiheisiin leikkeihin: hän on hiljaittain käynyt itsekin sirkuksessa ja saanut siitä muistoksi sirkusjulisteen.\nKuten lastenkirjoissa aina, päästään tässäkin kuvakirjassa Memmulin kokemista vääryyksistä huolimatta onnelliseen ja tyveneen loppuun: vanhemmat ovat Memmulin sirkusleikin aikana oivaltaneet laiminlyöntinsä ja paistaneet sovinnon eleenä ison läjän lättyjä!\nSama aihe, vanhempien ja lasten maailman kohtaamattomuus, on esillä myös Petra Heikkilän Hipun laatikkoleikissä (WSOY 2009), jonka Rouva Huu jättää jääviyssyistä pelkälle maininnalle.\nKirjassa Hippu-possun vanhemmat ovat hankkineet uuden television. Hippu pitkästyy vanhempien tv:n töllötykseen ja keksii itse paljon kivaa luovaa tekemistä television pakkauslaatikosta…\nKirjoittanut Rouva Huu klo 18.00 Ei kommentteja:\nKirjoittanut Rouva Huu klo 13.32 Ei kommentteja:\nRiitta Jalonen: Tyttö ja naakkapuu. Kuvittanut Kristiina Louhi. 45 sivua. Tammi 2004. 4. painos 2005.\nEilen joulupäivänä tuli ensiesityksenä TV 2:n myöhäisiltapäivässä Sami Keski-Vähälän käsikirjoitukseen perustuva, Laura Joutsin ohjaama 25 minuutin miniatyyrielokuva Tyttö ja naakkapuu. Se perustuu Riitta Jalosen ja Kristiina Louhen vuonna 2004 ilmestyneeseen samannimiseen lastenkirjaan, joka palkittiin Finlandia junior -palkinnolla.\nAlkuperäisteoksen herkkyys välittyi hienosti Keski-Vähälän ja Joutsin tulkinnassa. Pääosan esittäjä Ronja Kuoppamäki oli lastenkirjahahmoon verrattuna hivenen särmikkäämpi tyttö, joka oli nimetty Tyttö-trilogian (2004–2006) vastaisesti uudella nimellä Sarista Emiliaksi.\nRiitta Jalosen kirjaan verrattuna elokuva keskittyy tytön muistojen lomassa enemmän inhimilliseen kohtaamiseen – äidin (näyttelijä Irina Pulkka) ja tyttären arkiseen surutyöhön isän (takautumajaksoissa isää näyttelee Jarkko Pajunen) äkillisen kuoleman jälkeen.\nJalosen kirja antaa surulle kasvot ja mielenmaiseman. Moniin muihin kuolemaa pääteemanaan käsitteleviin lastenkirjoihin verrattuna Tyttö ja naakkapuu on käsittelytavaltaan poikkeuksellisen intiimi, koska kerronta tapahtuu isättömäksi jääneen tytön minä-kerronnan kautta. Kerronnallinen ratkaisu tuo surun lähemmäksi kirjaa lukevaa tai kuuntelevaa lasta. Kun kaikki turha on karsittu juonesta pois, voi kirjan lukija/ kuulija keskittyä vain olennaiseen ja kuulostella omia tunteitaan.\nTyttö yrittää konkretisoida ikävän ja muiston olemusta:\nMinä tiedän ikävän. Se on sellaista, jonka tuntee joka puolella itsessään. Eniten se tuntuu vaatteiden sisällä, mutta minä en tarkalleen tiedä missä. Joskus se sattuu kurkkuun ja korviinkin. Kurkusta tulee jotenkin paksu ja korviin pistelee niin kuin olisi pakostakin juossut oikein kovaa vaikka ei olisi yhtään jaksanut.\nKukaan ei näe siihen paikkaan, jossa ikävä eniten tuntuu. Äidilläkin on sellainen paikka. Äiti on pitänyt sylissä ja kertonut.\nVaikka en ole vastannut, olen minä kuunnellut mitä on sanottu. Kun on istunut sylissä, se paikka, jonne ei näe, on pienentynyt.\n– – Muistoa ei unohda, vaikka sitä ei koko ajan ajattelisikaan. Se elää minun sisälläni ja kulkee mukana. Muisto ei koskaan lopu. Jos muisto olisi leikki, niin se ei päättyisi ollenkaan, vaikka pitäisi kerätä leikkitavarat pois ja mennä syömään.\nJalosen tekstille on tyypillistä verkkaisuus, paikalleen pysähtyminen ja aistivoimaisuus. Jalonen ei selitä tapahtunutta puhki.\nTyttö kertoo kuolemasta koulutovereilleen ilmoitusluontoisena asiana ja haluaa selvästi ohittaa asian nopeasti, koska kokee sen vaikeaksi.Todennäköisesti tyttö myös jännittää sitä, että hänen asemansa luokkayhteisössä tulisi jotenkin muuttumaan isän kuoleman takia.\nSurevan lapsen hivenen flegmaattinen olemus näkyy myös Kristiina Louhen pastelliliitutekniikalla tekemissä kuvissa esiintyy seesteisen oloinen, mutta hyvin totinen tyttö, jonka sisimpiä ajatuksia voi vain arvailla. Louhen kuvitus visuaalistaa tytön kuoleman tuntoja herkin nyanssein.\nLouhen kuolemakuvat ovat lohtukuvia ja ne konkretisoivat kuoleman käsitettä osin eri kuvastolla ja symboleilla kuin teksti. Muutamat Kristiina Louhen kuvituskuvat ovat lähes sellaisinaan taltioituneet myös tv-elokuvaan.\nTyttö ja naakkapuu -kirjaa lukeva aikuinen ja lapsi vakuuttuvat siitä, että tyttö selviää surustaan. Hän on saanut kasvaa vanhempiensa ainokaisena ja silmäteränä; perhe on viettänyt paljon aikaa yhdessä, ja näiden onnellisten muistojen varaan tyttö voi ankarimmassa surussaankin heittäytyä. Jalosen teksti valaa alakuloisesta pohjavireestään huolimatta toivoa tulevaisuuteen.\nTytön ja äidin surutyön myöhempiä vaiheita kuvataan Tyttö ja naakkapuu -kirjan itsenäisissä jatko-osissa Minä, äiti ja tunturihärkki ja Revontulilumi (Tammi 2005 ja 2006).\nTyttö ja naakkapuu -elokuva nähdään uusintana uudenvuoden päivänä 1.1.2010 klo 13.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 10.17 3 kommenttia:\nAiheet: dramatisoinnit, hiljaisuuden lastenkirjat, kuvakirjat, lastenkirjallisuus mediassa, rankat aiheet\nAstrid Lindgren: Tallin joulu. Kuvittanut Lars Klinting. Suomentanut Päivö Taubert. 24 sivua. WSOY 2002.\nÄiti kertoo pojalleen tarinaa ensimmäisen jouluyön ihmeestä. Poika sijoittaa sielunsa silmin jouluevankeliumin tapahtumat itselleen tuttuun talvimaisemaan.\nLars Klintingin kuvallinen tulkinta Marian ja Joosefin majoittumisesta luminietosten keskelle hämyisään talliin on hartaan tunnelmallinen.\nAstrid Lindgrenin Tallin joulu ilmestyi alunperin jo 1960-luvulla Harald Wibergin kuvittamana. Lindgrenin yksinkertainen, olennaisen kiteyttävä ilmaisu vetoaa pieneenkin lapseen.\nNiin yö kului. Lapsi nukkui seimessään, eläimet ja paimenet seisoivat ääneti ympärillä, kaikkialla oli hiljaista. Ja vanhan tallin yläpuolella loisti joulutähti. Sillä yö jolloin kaikki tämä tapahtui oli jouluyö. Jouluyö kauan sitten. Se ensimmäinen.\nLastenkirjahylly toivottaa satunnaisille ja säännöllisille lukijoilleen leppeää, rauhallista joulun aikaa – ja tietysti myös antoisia lukuhetkiä lasten- ja nuortenkirjojen parissa.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 22.54 1 kommentti:\nHannele Huovi: Matka joulun taloon. Joulun satuja ja runoja. Kuvittanut Virpi Talvitie. 33 sivua. Tammi 2001. 2. painos 2002.\nHannele Huovi, Virpi Talvitie ja Soili Perkiö: Matka joulun taloon. Runojen sävellykset ja sovitukset Soili Perkiö. Satujen lukija Hannele Huovi, laulajat ja soittajat Maija Karhinen & kump. Lasten Parhaat Kirjat 2001. CD-levy, kesto. 64 min.\nHannele Huovin ja Virpi Talvitien Matka joulun taloon on kaikkien joulun ystävien ehtymätön tunnelmakirja, joka viipyilee lumisateisissa pakkasmaisemissa, alkuillan sinisessä hetkessä ja kynttilän kajossa.\nHannele Huovi on koonnut runo- ja satukuvakirjaansa jouluaiheisia satuja, tarinoita ja runoja aiemmista kokoelmistaan.\nHuovi on selkeästi yksi tunnustuksellisemmista ja asiaan paneutuneimmista nykylastenkirjallisuuden joulukirjailijoista: sen verran taajaan hän on tähän vuotuisjuhlaan tuotannossaan palannut!\n[Rouva Huukin on usein päätynyt – monien muiden ehdokkaiden joukosta – lainaamaan nimenomaan Huovin tunnelmallisia joulurunoja omiin joulutervehdyksiinsä. Tänä vuonna moni sai Karvakorvan runopurkki -kokoelmasta (Tammi 2008) runon Sydänlintu, jonka kupeessa poseerasi Birger Kaipiaisen salamyhkäinen lintu...]\nModerneissa, mutta vanhaa joulusatuperinnettä silti taidokkaasti myötäilevissä joulutarinoissa Huovi esittelee omaa tonttu-identiteettiään vasta etsiviä pikkutonttuja. Tonttu Tosi Pikkuinen joutuu pienen kokonsa ja kokemattomuutensa vuoksi kiireisten tonttujen syrjään sysimäksi, kunnes Joulumuori kaappaa tontun kainaloonsa ja kertoo tontun olevan riittävän hyvä sellaisenaan, sillä on nimittäin tontuntoimessa tärkeitä rakastamisen, leikin, ilon, hellyyden ja auttavaisuuden taitoja.\nLiina Jänöliinin oikea joulu -satu on hauska ja vertauskuvallisenakin luettava tarina siitä, että ei ole vain yhtä oikeaa tapaa joulun viettoon. Jouluvalmisteluissaan äärimmäisen jämpti Liina Jänöliini paheksuu muiden metsän eläinten leväperäistä jouluun asettumista. Itse luen veikeän tarinan rivien välistä myös maahanmuuttajien ja monikulttuuristen perinteiden Suomeen leviämisen jälkeen Suomeen vuosituhannen taitteessa jo rantautuneita suvaitsevaisuudenkin kaikuja.\nOleellinen osa kirjan lumousta lepää myös Virpi Talvitien kuvituksessa.\nTalvitie levittää joulun väripalettia sävykkääksi, siihen mahtuu tiukkuvan pakkasen sinistä, huuruista harmaata, okranruskeaa, oranssia ja jopa keltaista. Talvitie hyödyntää usein koulun piirustustunniltakin tuttua raapetekniikkaa töissään: niistä syntyy kevyen-ilakoiva ja silti hyvin rauhallinen tunnelma.\nHuovin joulurunot ovat itsessään hyvin rytmikkäitä, sointuvia ja korvalle kirjoitettuja. Soili Perkiö on säveltänyt ja sovittanut runoihin jouluisen-hiljaisen ja tunnelmallisen melodian, ja nämä laulut on koottu samannimiselle Matka joulun taloon -CD-levylle, josta löytyvät myös sadut ja tarinat Hannele Huovin ääneenlukemina.\nRouva Huulla on vielä pari lahjaa tekemättä, mutta siippa on laittanut kystä kyllä, joten tänään voi jo rauhoittua...\nJa siihen joulurauhaan meitä kaikkia virittäköön Hannele Huovin runo\nKirjoittanut Rouva Huu klo 9.13 2 kommenttia:\nAiheet: joulukirjat, kuvakirjat, lastenlyriikka, satukirjallisuus\nKaisa Koivisto, Hannele Nyman & Marjo-Riitta Saloniemi: Joulupuu on rakennettu. Suomalaisen jouluuusen tarina. 224 sivua. Tammi 2009. Kannen suunnittelu Tuija Kuusela.\nH. C. Andersen & Bernadette: Kuusen tarina. Suomentanut Minna Vuorinen. 25 sivua. Lasten Keskus 1990.\nJoulukuusikauppiaat ovat jo tulleet tavaratalojen parkkipaikoille ja toreille.\nJoulun paras tietokirja on jouluentusiastien ja museoalan ammattilaisten kirjoittama Joulupuu on rakennettu. Suomalaisen joulukuusen tarina. Se on ensimmäinen kokonaisesitys kotoisen joulukuusen historiaan. Tietokirja on avoimen nostalginen ja retrohenkinen, mutta laskelmoitu tunnepaatos kantaa tuhtia kirjaa kyllä komeasti loppuun asti.\nKirjan runsas, mutta harkittu kuvitus hivelee silmää.\n1950-luvun sisustuslehden ideaalijoulukuuseen kuuluivat himmeli, lastulinnut ja olkipallot, mutta suurin osa suomalaisista on aina rakastanut enemmän säihkettä, räikeitä värejä sekä kulta- ja hopealameeta.\nKirja tekee komeasti kunniaa myös edelleen toimivalle kotimaiselle, tänä vuonna 85 vuotta täyttäneelle K. A. Weiste Oy:n joulukoristetehtaalle, joka tekee yhä paljon koristeita myös vientiin.\nJoulukuusen alkujuuret juontuvat jo 1600-luvulle pohjois-saksalaisiin säätyläiskoteihin. Sieltä perinne kulkeutui ruotslaisen sivistyneistön kautta 1820-luvulla Suomeenkin.\nTärkeässä roolissa kuusiperinteemme vakiinnuttamisessa olivat lastenlehtien ohella nimenomaan Zacharias Topeliuksen sadut, jotka muodostuivat nopeasti esikuviksi oikeasta joulunvietosta kuusineen ja joululauluineen ja –lahjoineen. “Elävän joulukuusen” moni näki ensimmäistä kertaa kuitenkin kansakoulun joulujuhlassa.\nKirjassa on kosolti kiinnostavia kuriositeetteja – muun muassa Saksassa huolestuttiin jo 1820-luvulla metsien kuusikantojen tuhlauksesta ja kehiteltiin erilaisia tekokuusimalleja, joista erikoisin valmistettiin hanhensulista!\nKeräilijöiden riemuksi kirjassa esitellään myös kattava otos erilaisia kuusenjalkoja eri aikakausilta. Kummasti nuo muoviset vihreät kuusenjalatkin nostattavat nostalgisia muistoja, kuusenkynttilänjaloista ja tähtisädetikkujen pakkauksista nyt puhumattakaan!\nKiinnostavaa ajankuvaa antavat pula-aikojen kekseliäät joulukuusenkoristeiden materiaalit, esimerkiksi ohuet porkkanat, joita kastettiin steariiniin ja näin saatiin jääpuikkoja joulukuuseen! Perusteellisen selvityksen saavat myös 1830-luvun Saksassa kehitellyt Lauschan lasipuhalletut joulupallot, jotka ovat nykyisin haluttuja keräilykohteita.\nTeoksen kupeeseen liittyy kaksikin kiinnostavaa näyttelyä: Suomalaisen joulukuusen tarina Tampereen museokeskus Vapriikissa 10. tammikuuta 2010 asti ja Joulupuu on rakennettu, joka esittelee saksalaisia lasisia joulukuusenkoristeita 1800-luvun puolivälistä alkaen Suomen lasimuseossa Riihimäellä 31.12.2009 asti.\nH. C. Andersenin Kuusen tarina on pakahduttavan kaunis moraliteetti, jossa ylpeys käy lankeemuksen edellä.\nPiskuinen kuusi kuvittelee itsestään suuria ja vihdoin se pääseekin hetkeksi komistamaan säätyläisperheen joulun viettoa.\nMutta katoavaista on mainen kunnia: kuusen riemu ei kestä kauan. Kuusen personoimisen kautta Andersen käsittelee elämän peruskysymyksiä tässäkin sadussa viiltävän tarkasti ja ankarasti. Kuusi ei osannut tarttua hetkeen, ja nauttia kauniista kasvupaikastaan vehreässä metsässä. Sen kohtaloksi tulee joutua poltetuksi uunissa, mutta onneksi kuusen muisto säilyy lasten löytämässä kultaisessa koristetähdessä…\nKirjoittanut Rouva Huu klo 12.08 Ei kommentteja:\nTämän päivän Helsingin Sanomissa toimittaja Tommi Niemisen jutussa " Yläkoulun laki: Pohjois-Tapiolan koulun ysiluokkalaiset listasivat, mitä 15-vuotias ei saa pukea päälleen, kuunnella, harrastaa eikä kannattaa, jos haluaa pysyä suosiossa" 9-luokkalainen Marianne Vihervuori kiteyttää ikäpolvensa teesejä seuraavasti:\nEi saa esimerkiksi pitää lukemisesta ja fantasiasta. Ei saa olla liikaa mitään mieltä.\nKyseisen luokan mielipiteet olivat muutenkin järkiään melko viistoja. Ne kielivät ikäpolvensa nurkkakuntaisuudesta, konservatiivisuudesta ja heikosta riskinhallinnasta.\nHesarin jutusta ei ilmennyt, kuinka mielipiteet oli kerätty: intiimein lappuviestein vai suullisena ja avoimena joukkokeruuna. Keräystapa vaikuttaa tietysti tuon ikäisten mielipiteisiin mitä suurimmassa määrin.\nKaiken "erilaisen" ja "oudon" harrastaminen tuomittiin niin ikään samassa jutussa.\nJos Pohjois-Tapiolan 9-luokkalaisten mielipiteet katsotaan yleiseksi totuudeksi, on kotimainen nuortenkirjallisuus pahasti hakoteillä.\nSeita Parkkolan Usva, Sari Peltoniemen Hämärän renki ja Tuomo Kuitusen Kaakkurin huuto – vain muutamia mainitakseni – esittelevät hyvin omavaloisia, omilla aivoillaan virkeästi ajattelevia nuoria, jotka viis veisaavat ympäristönsä mielipiteistä.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 12.26 3 kommenttia:\nAiheet: lukuharrastus, nuorisokulttuuri\nTiina Nopola & Mervi Lindman: Siirin jouluyllätys. Tammi 2009.\nTiina Nopolan ja Mervi Lindmanin Siiri-sarjan seitsemäs osa, Siirin jouluyllätys, on riemastuttava kuvaus talkooavusta ja yhteisöllisestä joulun vietosta.\nJouluun on enää viisi päivää. Siirin perheen jouluvalmistelut ovat parahultaisesti vielä alkutekijöissään. Isä on työmatkalla ja äidin flunssa uhkaa äityä niin pahaksi, että Siiri alkaa jo huolestua.\nSiirin toimeliaat Otto-ystävät yrittävät kyllä parhaansa, ja viimein ajatus hyväntekeväisyyskeräyksestä näyttää onnistuvan – jopa yli odotusten, kun omissa jouluvalmisteluissaan ylenpalttisesti kunnostautuneet, Siirin perheen joulutragediasta kuulevat ihmiset havahtuvat tekemään Siirin perheelle joulua.\nÄiti, isä ja Siiri tuijottivat ensin joulukuusta ja sitten eteisen lattialle kerääntynyttä ruoka- ja lahjavuorta.\nIsä raapi päätään ja äiti kurkki ruokakasseihin.\n– Nyt se joulu sitten tuli, Siiri sanoi.\nOvikello pirahti kolmannen kerran.\n– Tuleeko sieltä lisää tavaraa? Äiti kauhistui.\nNopolan tarina ilmentää hyvin nykyistä kerskakulutusjoulua. Kaikkea on jo liikaa. Mutta onneksi Siiri oivaltaa suuren totuuden: jaettu ilo on etenkin jouluna se paras ilo!\nMervi Lindmanin kuvitus on täynnä sarjakuvamaista liikkeen tuntua sekä hauskoja kuvallisia detaljeja.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 9.43 1 kommentti:\nKaarina Helakisa & Nina Haiko: Rubiinisydän. 38 sivua. Lasten Keskus 2009.\nVirpi Penna: Perhosten polku. 30 sivua. Tammi 2009.\nJoulu on tunnetusti otollista aikaa ihmeille. Siksi nämäkin kaksi kuvakirjaa herkistävät erityisesti joulun aikaan luettuina ja katseltuina. Molemmissa kuvakirjoissa on myös sellaista suloista sadun lumousta, joka tahtoo nykyisissä melko tiukasti arkeen ankkuroituvissa lastenkirjoissa olla jo melko harvinaista herkkua.\nKaarina Helakisan (1946–1998) satu Rubiinisydän on alunperin ilmestynyt hänen satukokoelmassaan Kuninkaantyttären siivet (Otava 1982), jonka naivistisen mustavalkokuvituksen kirjailija teki yhdessä Riikka-tyttärensä kanssa.\nNina Haiko on luonut satuun omintakeisen ja viehättävän satumiljöön. Hänen tyylinsä on samaan aikaan rouhea ja silti hyvin kuulas. Hän yhdistää koulun piirustustunnilta tuttuun arkiseen sakuraliituun krakelointitekniikkaa ja kollaasia ja saa aikaan paikoin hauskan kolmiulotteistakin tunnelmaa.\nKaarina Helakisan satu itsessään on kaunis puolustuspuhe yhteisöllisyydelle ja pyyteettömyydelle. Helakisan kieli on tässäkin sadussa häikäilemättömän arkaaista: hän puhuu siekailematta koko kylää pelossa pitävästä Louhikäärmeestä ja sen purstostä helkytellen suomen kieltä muutoinkin tyystin omilla ehdoillaan. Helakisa jatkoikin selvästi Anni Swanin romanttisen ja luontoa mystifioivan saduston perinnettä. Camilla Mickwitzin tapaan myös Helakisan elämä katkesi inhimillisesti katsoen liian varhain äkilliseen sairaskohtaukseen.\nPieni heinätukkainen tyttö suree, kun hänellä ei ole mekkoa metsän kuninkaan juhliin. Metsän linnut päättävät auttaa tyttöä, jos hän lupaa auttaa vastavuoroisesti myös lintuja, jotka kokevat olevansa Louhikäärmeen sorron alla. Tyttö saa tietysti hyvyytensä palkaksi juhlapuvukseen kuninkaan kesteihin komean vanamonlehtipuvun. Ja lopulta hänen hyväsydämisyytensä palkitaan moninkertaisesti, kun kuningas lahjoittaa hänelle hohtavan rubiinisydämen.\nTytön pelottomuus nousta yhdessä lintujen kanssa Louhikäärmeen tyranniaa vastaan havahduttaa lopulta kuninkaankin oivaltamaan, että yhdessä toimimalla voidaan saada merkittäviä aikaan. Helakisan sadun sanoma on säilyttänyt ajankohtaisuutensa; se on jopa puhuttelevampi nyt kuin ilmestymisensä aikaan 1980-luvulla.\nVirpi Pennan ensimmäinen oma kuvakirja Perhosten polku on sekin omaperäinen ja erikoisen satumaailmansa puolesta jopa perin epäsuomalainenkin satutarina.\nSisarukset Hinni ja Himmu seilaavat yhdessä vanhempiensa ja pikkuvauva Nupun kanssa sympaattisella asuntolaivallaan maailman meriä. He päätyvät merkilliseen saareen, jossa on suunnattoman suuria perhosen koteloita. Lapset löytävät myös taikalähteen, jonka äärellä nauru muuttuu perhosiksi. Perhe ottaa yhden kotelon matkaansa, ja siitä kuoriutuu salaperäinen Siivetön, joka kuitenkin silminnähden kaipaa takaisin kotisaareensa.\nPenna luo koristeellisia ornamentteja ja moniulotteisia satumaisemia. Raapetekniikka luo kuviin syvyyttä ja sitä tarkemmin määrittelemätöntä sadun lumousta. Pennan värimaailma – murretussa roosassa ja sinisen lukemattomissa eri vivahteissa – on kiehtova ja saa kuvan katsojan hyppäämään satumaisemaan ja tarinan taikapiiriin.\nParhaimmillaan Penna on silmäähivelevissä koko aukeaman panoraamakuvissa, joissa hahmot tuntuvat sulautuvan mystiseen satumaailmaan. Niiden rinnalla lähikuvat vaikuttavat vähän kömpelöiltä.\nHinnin ja Himmun vanhemmat jäävät tarinassa taustalle, mutta heistä henkii sellaista Tove Janssonin muumitarinoille ominaista seikkailuun heittäytymistä, joka viehättää aikuistakin lukijaa ja saa olon tuntumaan jotenkin erityisen kotoisalta: mitä tahansa voi tapahtua, kun antaa tarinan viedä mukanaan!\nKirjoittanut Rouva Huu klo 11.24 1 kommentti:\nAiheet: kuvakirjat, satukirjallisuus\n19. luukku: Ja te löydätte lapsen seimestä kapaloituna…\nSusan Wojciechowkski & P. J. Lynch: Joonaksen jouluihme. 33 sivua. Suomentanut Riitta Oittinen. Kirjatoimi 1998.\nLiisa Väisänen & Juha Luodeslampi: Jouluseimen tarina. 87 sivua. LK-kirjat 2009.\nTämäkin kuvakirja on olennainen osa Rouva Huun omaa jouluun virittymistä.\nPuuseppä Joonas Syrjänen on saanut lisänimen Synkkänen, sillä hän jurottaa ja tiuskii kaikille. Kyläläiset eivät tiedä syytä Joonaksen murtuneeseen olemukseen, mutta kun joulun alla leskirouva Hanna Hansson poikansa Tuomaksen kanssa tulee kolkuttamaan hänen puusepänverstaan ovelle ja tilaa jouluseimen, jokin liikahtaa Joonaksessa.\nJoonaksen jouluihme on vanhanaikainen, tunteisiin vetoava joulutarina. Se kertoo kovien koettelemusten katkeroittaman puusepän havahtumisesta joulun ihmeen ja lapsen jouluilon edessä. Se on myös pakahduttavan kaunis kertomus surusta ja siitä toipumisesta.\nTarinassa ja kuvituksessa on kuvattavan ajankohdan lisäksi paljon muutakin samaa kuin Laura S. Ingallsin pahki-idyllisissä Pieni talo preerialla -kirjoissa ja tv-sarjassa: ihmisen inhimilliset tunteet ja ahdistavienkin asioiden kiertyminen silkoiseen happy endiin ovat myös Joonaksen jouluihmeen kantavia voimia.\nTapa, jolla yhdysvaltalainen Susan Wojciechowkski kuvaa pienen pojan valloittavan olemuksen sulattavan miehen surun panssarin, on yksinkertaisesti itkettävän ihana.\nIrlantilaisen kuvittajan P. J. Lynchin taidokas kuvitus on kahteen adjektiiviin kiteytettynä "romanttis-historiallista": se pyrkii taltioimaan detaljintarkasti 1800-luvun lopun ajankuvaa – pukeutumista ja sisustusta myöten. Kuvituksen valo on ikään kuin patinoitua, kynttilän ja kaasuvalon kuullottamaa. Kuvitus palkittiin ilmestymisvuonnaan myös arvostetulla Kate Greenaway –mitalilla.\nJouluseimiperinne on vähin erin kotiutunut myös Suomeen. Joulun alla järjestetään jouluseiminäyttelyitä, joissa järjestöt tai yksityishenkilöt esittelevät omia jouluseimiasetelmiaan.\nTiettävästi jouluseimistä on tullut jo yksi varteenotettava keräilykohde. Taidehistorioitsija Liisa Väisäsen ja teologi Juha Luodeslammen Jouluseimen tarina on pätevä ja kiinnostava johdatus jouluseimen historiaan.\nKirjassa esitellään seimen Keskiajalle juontuva syntyhistoria, rakentaminen, ikonografia ja luterilainen seimiperinne.\nErimaalaisista seimiperinteistä paneutuneen käsittleyn saavat runsain kuvanäyttein italialaiset, ranskalaiset, krakovalaiset, saksalaiset ja katalonialaiset seimet.\nKiinnostava kuriositeetti on origami-seimen rakennusohje!\nRouva Huu askaroi tämän seimen jouluna 1997 tuolloin nelivuotiaan esikoisen ja tämän parivuotiaan pikkuveljen kanssa. Jouluseimellä on leikitty vuosien mittaan hyvinkin monenlaisia joulukuvaelmia – aina yhtä antaumuksella. Tietäjien, paimenten ja tallin eläinkunta on karttunut mm. kirpputorilta ja kädentaitotapahtumista löytyneillä yksilöillä.\nAiheet: joulukirjat, kuvakirjat, kädentaidot\n18. luukku: Melukylässä on joulunakin niin hauskaa!\nAstrid Lindgren & Ilon Wikland: Melukylän joulu. Suomentanut Kerttu Piskonen. 32 sivua. WSOY 1964. 9. painos 2003.\nAstrid Lindgrenin joulukuvasto on yleispohjoismainen ja idyllinen, ja niinpä siinä riittää paljon tarttumapintaa suomalaiseenkin joulunviettoon.\nLindgrenin menneen ajan joulussa on peittelemätöntä nostalgiaa, mutta myös kansatieteellisesti tarkkaa juhlapyhien ja tapojen kuvausta. Monin kohdin Melukylän ja Vaahteramäen Eemelin joulunvietto pohjaakin Lindgrenin omiin 1910–1920-lukulaisiin lapsuuden jouluihin Smoolannin Vimmerbyssä.\nLindgrenin lapsikuvaus on saanut verrattoman tulkin Ilon Wiklandin kuvituksista. Ne tihkuvat sellaista lokoisaa lämpöä ja viihtyisyyttä, että kaakeliuunin lämmön ja kuusen tuoksun pystyy aistimaan kuvista vaivatta.\nMelukylän lasten yhteisöllisyys, joulunpyhien perinteet ja lasten luonteva osallistuminen kodin moniin jouluvalmisteluihin saavat aikuisen haikailemaan jotain jo iäksi kadotetuksi uskomaansa.\nNykyisen tavarapaljouden ja joulukrääsän ahdistamaa aikuista hivelee myös Melukylän lasten arkeen kuuluva niukkuuden estetiikka. Kaikkea on sopivasti, ja lasten joululahjatoiveetkin ovat kovin vaatimattomia.\n“On niin kaunista ja jouluista, että ihan vatsaan koskee", sanoi Anna, ja siihen on Melykylän joulun lukijankin helppo yhtyä.\nLastenromaanin muotoisessa Melukylän lapset -kirjassa on myös kuvattu minua pienenä erityisesti kiehtonut kohtaus, jossa lapset lähtevät Jenny-tädin kutsuille isoon kartanoon joululomalla ja saavat nukkua kaikki leveässä siskonpedissä. Minulla raukalla ei koskaan ole ollut niin paljon samanikäisiä sukulaisia, että moinen lokoisa nukkumismuoto olisi ollut mahdollista toteuttaa!\nAiheet: joulukirjat, klassikot, kuvakirjat, nostalgia\nCamilla Mickwitz: Pieni enkeli. 32 sivua. Weilin+Göös 1987. 2. p. 1988.\nPieni enkeli jäi kesken luomisvoimaisen uransa kuolleen Camilla Mickwitzin (1937-1989) viimeiseksi animaatio- ja kuvakirjaprojektiksi. 13 minuutin pala-animaatio valmistui vuonna 1989.\nKuvakirjassa Mickwitz inhimillistää hauskalla ja lasta kiehtovalla tavalla joulukoristeiden vuotuista elämää. Tyyli on ikään kuin moderni toisinto H. C. Andersenin saduista, joissa inhimillistetyt esineet kokevat traagisia tai muutoin dramattisia vaiheita lyhyen elämänsä aikana, ja oppivat niistä aina jotain tärkeää.\nJoulu lähestyy ja joulukoristeiden pitkä loma on päättymässä. Vihdoinkin koristeet saavat taas näyttäytyä ja tehdä työtänsä! Vain muutama rikkinäinen koriste on sairaslomalla.\nTämä joulu on pienelle enkelille ensimmäinen, eikä se vielä tiedä omaa paikkaansa joulun rekvisiittana. Enkelillä on kuitenkin kalpea aavistus siitä, että se on tehty joulua varten ja että sen pitäisi löytää itselleen jostakin työtä jouluenkelinä.\nEnkeli kiertää sinnikkäästi eri puolilla jouluvalmisteluihin virittäytyvää asuntoa. Se kohtaa muiden koristeiden taholta kiirettä, ylenkatsetta ja ynseyttä, mutta ei silti anna periksi. Monien vastusten jälkeen se löytääkin oman – erityisen ja tärkeän! – paikkansa joulukoristeiden joukosta.\nCamilla Mickwitzin raikas värimaailma on nyt retromuodin aikaan noussut uuteen suosioon. Enkelin 1980-lukulainen vahva ja vähän kömpelö silmämeikki tekee siitä surullisen-hellyttävän hahmon.\nPienen enkelin lukemisen jälkeen on mahdotonta suhtautua kovin neutraalisti omiinkaan joulukoristeisiin. Niitä huomaa katsovansa aivan uusin ja heltynein silmin.\nTämä pikku enkeli on kuulunut aina minun lapsuuteni joulukuuseen. Enkeli on tosin ollut mukana myös nukkekoti- ja barbileikeissä, mutta se on silti aina säilyttänyt tuon hieman arvoituksellisen ja utuisen hymynsä.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 8.15 1 kommentti:\nAiheet: joulukirjat, kuvakirjat, retrokuvitus\n16. luukku: Niin hyvä lämmin hellä, on mieli jokaisen...\nPirkko Vainio: Jouluenkeli. 25 sivua. Lasten Keskus 1995.\nNykyisen kerskakulutuksen ja jouluhysterian aikaan Pirkko Vainion Jouluenkeli on erityisen ajankohtainen. Tästä kuvakirjasta on tullut meidän perheelle tärkeä joulumielen herättäjä.\nJouluenkeli on moderni joulukertomus pyyteettömästä antamisen ilosta, joka ulottuu myös yhteiskunnan vähäosaisiin samaan tapaan kuin vanhoissa Zacharias Topeliuksen joulusaduissa.\nMarja-tyttö näkee joulukadun vilinässä resuisen kulkurin, jota hän ensin lelukaupan näyteikkunan luona säikähtää. Kulkurin joulunvietto askarruttaa Marjaa. Näiltä osin asetelmat ovat hyvin samankaltaiset kuin Kate DiCamillon Jouluyön ihmeessä, joka oli Joulukalenterihyllyssä esillä 10 . päivä joulukuuta.\nÄidillä ei ole aikaa kuunnella Marjan mietteitä, mutta mummo on alttiimpi tytön mielenliikahduksille. Marja saa joulumielen viemällä kodittomalle kulkurille leipomiaan enkelinmuotoisia pipareita jouluaattoaamuna.\nVainion joulukertomus on kaunis kuvaus lapsenuskosta ja auttamisen halusta, joiden vertauskuvaksi Marja saa joululahjaksi mummon vanhan enkelisoittorasian. Mummo on kertonut, että enkelit saavat siipensä, kun ihmiset tekevät toisilleen hyvää. Niinpä rikkinäiselle soittorasiallekin on jouluaatoksi saatu uudet ja eheät hohdokkaat siivet vanhojen ja rikkinäisten sijalle.\nKuvakirja ei pastellissävyisestä akvarellikuvituksestaan huolimatta ole onneksi tunnelmaltaan pakahduttavan idyllinen: perinteitä kunnioittavan mummon vastakohtana esitellään nimittäin jouluvalmistelusta aidontuntuisesti stressaantunut äiti!\nTänään keskiviikkona katukuvaan ovat tulleet Pelastusarmeijan perinteiset joulupadat, joilla kerätään raha- ja tavaralahjoituksia varattomien joulunviettoon.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 23.07 Ei kommentteja:\n15. luukku: Elvytetään kotien oma joululehtiperinnettä!\nHelmiriitta Honkanen: Jouluperhonen. Otoksia joulukirjoista Helmi Krohnille vuosina 1916–1918 ja 1933–1948. 127 sivua. Omakustanne 2008.\nJouluperhonen on todellinen helmi omakustanteiden joukossa.\nSe tarjoaa intiimisti Krohnin kulttuurisuvun perhehistoriaa, mutta toimii myös kiinnostavana historiallisena ajankuvana 1910- ja 30-lukujen sivistyneistökodin arkeen ja juhlaan.\nJouluperhonen on Suomen ensimmäisten naisarkkitehtien harvalukuiseen joukkoon kuuluneen Salme Setälän (1894–1980) perustama perhepiirin joululehti, johon koottiin perheensisäisiä tapahtumia, kaskuja ja piirustuksia. Perhonen lehden nimessä on eräänlainen diminutiivimuoto perheestä.\nNuortenkirjailijanakin tunnettu Salme Setälä toimitti lehteä vuosina 1916–1918, ja hänen tyttärensä Helmiriitta Honkanen (s. 1920) ) jatkoi perinnettä sittemmin 1930-luvulla, aluksi äitinsä avustamana.\nLehden uniikki käsinkirjoitettu ja -kuvitettu laitos osoitettiin suvun matriarkalle, Setälän äidille Helmi Krohnille (1871–1967), mutta sen annista nautti tietysti joulunpyhinä koko suku.\nTietoisuus kulttuurisuvun kirjallisista perinteistä on velvoittanut perheenjäseniä suhtautumaan lehden numeroihin pieteetillä: niinpä ne ovat todennäköisesti vain yhtä kadonnutta numeroa lukuunottamatta säilyneet eheinä jälkipolville.\nTaidemaalari- ja graafikko Helmiriitta Honkanen on varmalla tyylitajullaan koostanut näistä perheaarteista silmiä hivelevän kokonaisuuden, jolle todennäköisesti ja toivon mukaan on odotettavissa vielä jatkoakin.\nJouluperhosen kuvituksen ja tekstikatkelmien ohessa Honkanen taustoittaa hieman perheensä sukuhistoriaa esittelemällä keskeiset päähenkilöt nopeilla, tarkoin harkituilla detaljeilla. Kerronta etenee kronikkamaisesti ja Krohnin suvun vahvat naiset anastavat vastaanpanemattomasti pääosan. Honkanen muistelee originelleja sukulaisiaan ja lapsuuttaan pikantisti ja nasevasti – samanlaisin pikapiirroin kuin hän Jouluperhosen piirroksissa on tehnyt muotokuvatutkielmia.\nPula-aikana piirroksia tehtiin toinen toistaan kekseliäämmille materiaaleille. Ruskeaa voimapaperia käytettiin paljon ja työt kehystettiin tapettiarkeille. 1940-luvun Jouluperhosissa yleistyivät myös konekirjoitetut tekstiliuskat. Oman aikansa scrap book -leikekirjataidetta siis tämäkin!\nHelmiriitta Honkanen ei äitinsä kehotuksesta huolimatta päätynyt lukemaan arkkitehtuuria. Sodan päätyttyä hän meni Vapaaseen taidekouluun ja ansaitsi elantonsa lasten jouluisia vuotuisjulkaisuja, mm. Satukonttia, Pääskysen Joulukonttia ja Joululahjaa, kuvittaen. Honkanen on tehnyt paljon graafisen alan töitä ja hänet tunnetaan myös exlibristen eli kirjanomistajamerkkien suunnittelijana.\nHonkasen tyttökirja Juhanalan työtyttö (Otava 1944) perustuu kirjoittajan omiin sotavuosien kokemuksiin. Lastenlehtien lisäksi Honkanen on kuvittanut 1950-luvulla tätinsä Annikki Setälän satukirjan sekä Lars Levi Lestadiuksen elämästä kertovan Marjatta Säkkisen tekstiin perustuvan kuvakirjan Poika joka rakasti kukkia (Suomen Rauhanyhdistysten keskusyhdistys 2006). Saman kustantajan kautta on ilmestynyt vuonna 1999 Honkasen omiin lapsuuden ja nuoruuden muistoihin perustuva Sideharsosiivet. Isoäiti kertoo, jossa lyhyt kronikkamainen muistelu on saanut parikseen kokosivun monotypioita. Tällaisia tekijänsä näköisiä lapsille suunnattuja taiteilijaelämäkertoja tai muistelmia kaivattaisiin rutkasti nykyistä enemmän.\non myös oma blogi, jossa hän esittelee maalauksiaan ja muita mielenkiinnon kohteitaan vuosien varrelta. Rouva Huu suosittelee!\nRouva Huu on taannoin jäljittänyt Helmiriitta Honkasen isoäidin, Helmi Krohnin, nimissä Suomessa ilmestyneitä Hipsuvarvas-tarinoita.\nMutta se onkin sitten ihan oma juttunsa, jonka aika on joskus myöhemmin.\n[Jouluperhosen esittely on muokattu ja lyhennetty versio alunperin Onnimannin numerossa 3/2009 ilmestyneestä arviosta.]\nKirjoittanut Rouva Huu klo 8.51 2 kommenttia:\nAiheet: joulukirjat, joululehdet, sukukronikka\nTopelius- ja Arvid Lydecken- palkintojen ehdokkaat julkistettu\nSuomen Nuorisokirjailijat ry:n palkintoraati on asettanut Topelius-palkintoehdokkaiksi seuraavat vuonna 2009 ilmestyneet\nKaro Hämäläinen & Salla Simukka: Luokkakuva. Tammi.\nSari Peltoniemi: Hämärän renki. Tammi.\nTerhi Rannela: Goa, Ganesha ja minä. Otava.\nLauri Törhönen: Sello & Pallo : vaaleansininen rakkaustarina. Tammi.\nJuha Vesala: Kaksoiskuljetus. WSOY.\n... ja Arvid Lydecken -palkintoehdokkaiksi seuraavat vuonna 2009 ilmestyneet lastenkirjat:\nReeta Aarnio: Veden vanki. Otava.\nElisabet Aho: Aadan aikaikkuna. Otava.\nAnna-Mari Kaskinen (kuv. Matti Pikkujämsä) : Tuulihattu ja tuhat tarinaa. Kirjapaja.\nTittamari Marttinen (kuv. Virpi Penna) : Pastapolkka ja mangotango. Kirjapaja.\nMarja-Leena Tiainen (kuv. Väinö Heinonen) : Maiju ja Bao. Tammi.\nVoittajat julkistetaan 14.1.2010.\nMolempien palkintojen jakajana on Suomen Nuorisokirjailijat ry ja palkintoa tukee Kopiosto.\nRouva Huu onnittelee kaikkia ehdokkaita ja toivoo ennättävänsä vielä palata jo aikapäiviä sitten lukemiinsa Aadan aikaikkunaan, Kaksoiskuljetukseen ja Selloon ja palloon vielä lähiaikoina.\n14. luukku: Vauvamaista joulua ja modernia hyväntekeväisyyttä\nMauri Kunnas: Joulu. 12 sivua. Otava 2009.\nMauri Kunnas: Koiramäen joulukirkko. 12 sivua. Otava 1997. Uudistettu painos 2006.\nPerheen pienimpien joulutunnelman nostatukseen on ilmestynyt Mauri Kunnaksen olennaisen tästä juhlapyhästä kiteyttävä katselukirja Joulu.\nKunnas mukailee vanhaa lastenlorua ja kysyy aluksi mistä joulu on tehty?\nKunnaksen jouluun kuuluu joulusiivous, laulaminen, piparin tuoksu, lumileikit, rakkaiden muistaminen, koristeltu kuusi, lahjat ja lasten ilo.\nKunnasmaiseen tapaan yksityiskohtia on melko paljon – mukana jouluvalmisteluissa tietysti myös Heikki Hämähäkki.\nKirjan käyttömukavuutta lisäävät tukevat, pyyhkimistäkin kestävät pahvisivut ja pyöristetyt sivun kulmat.\nTyrvään Pyhän Olavin keskiaikaisen kivikirkon tuhopoltto syyskuussa 1997 oli Vammalassa syntyneelle ja varttuneelle lastenkirjailija ja -kuvittaja Mauri Kunnakselle myös henkilökohtainen menetys.\nMinä, Mauri Kunnas -kuvaelämäkerrassa (Otava 2009) Kunnas muistelee, kuinka 1950-luvulla Pyhän Olavin kirkko oli autio ja lukittu, mutta pikkupojat tiesivät, miten sinne pääsee pujahtamaan katon alta kiipeämällä. Hämärässä, varjoisassa kirkossa oli jännittävää juosta ja leikkiä: ”Kuin olisi päässyt Viisikko-kirjan vanhaan linnaan”.\nTihutyöt eivät tulleet pojille kirkossa mieleenkään, sillä ”Se kirkko oli Vammalan äiti”, sanoo Kunnas.\nTyrvään Pyhän Olavin kirkko oli mallina tietokuvakirjassa Koiramäen talvi (1988), kun Kunnas piirsi Koiramäen väen joulukirkkoon.\nKunnas sai idean tehdä kirkon kunnostusrahaston kartuttamiseksi lastenkirja, Koiramäen joulukirkko. Kansainvälistä mallia Kunnas sai mm. poptähti Elton Johnin prinsessa Dianan muistoksi samana syksynä tekemästä levyhankkeesta.\n25 000 kappaleen ensimmäinen painos myytiin hujauksessa. Sittemmin kirjasta otetiin vielä joulun jälkeen pari painosta. Oma painokseni on neljäs ja painettu 1998. Kirjan viimeisin, uudistettu laitos on vuodelta 2006.\nKirjan hinnasta ohjattiin kirkon jälleenrakennukseen kirjailija-kuvittajan ja kustantajan osuus, yhteensä 170 000 euroa eli 1,1 miljoonaa silloista markkaa.\nKoiramäen joulukirkko onkin hieno osoitus modernista hyväntekeväisyydestä ja auttamishalusta, jossa yhdistyvät perinne ja nykyaika.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 10.57 Ei kommentteja:\nAiheet: joulukirjat, kansanperinne, katselukirjat, kuvakirjat\nKirjoittanut Rouva Huu klo 10.33 Ei kommentteja:\nKirsi Kunnas: Tiitiäisen satupuu. Kuvittanut Maija Karma. WSOY 1956. 35. painos 2007.\nTampereen pääkirjasto Metsossa vietetään maanantaina 14. joulukuuta luentosali 1:ssä klo 18 alkaen runon riemujuhlaa.\nJuhlinnan kohteena on 85-vuotissyntymäpäiväänsä viettävä akateemikko, runoilija Kirsi Kunnas ja hänen runoutensa.\nProfessori Leena Kirstinä esittää illan alkajaisiksi tervehdyssanat merkkipäiväänsä viettävälle päivänsankarille.\nTeatterinjohtaja Kirsi-Kaisa Sinisalo ja apulaispormestari Perttu Pesä esittävät Kirsi Kunnaksen runoja Mikko Syrjän sävelin ja ilman säveliä.\nRunotervehdyksiä päivänsankarille esittävät runoilijaystävät Kari Aronpuro, Panu Tuomi, Risto Ahti, Mirkka Rekola, Vilja-Tuulia Huotarinen ja Joni Pyysalo.\nNukketeatteri Nirunaru esittää näytelmän ”Kunnailla tuulee”, jossa käydään läpi Kirsi Kunnaksen elämänvaiheet nopeaan tahtiin.\nIllan päätteeksi Kirsi Kunnas on itse tuotantonsa äärellä ja lukee omia runojaan.\nVirallisen ohjelman jälkeen yleisöllä on mahdollisuus henkilökohtaisesti onnitella päivänsankaria.\nKaikille avoimen tilaisuuden järjestää Tampereen kaupunginkirjasto.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 16.50 1 kommentti:\nAiheet: klassikot, lastenlyriikka\nMarita Lindquist: Maleenan ilo. Kuvittanut Kerstin Thorvall. Suomentanut Tuula Ikonen. 135 sivua. 2. painos WSOY 2007.\nMarita Lindquistin Maleenan ilo ei ollut rouva Huun alkuperäisellä joulukalenterilistalla, mutta ennakkomainos huomenna TV 2:n aamun lastenohjelmissa klo 10 alkavasta Kaija Juurikkalan ohjaamasta kuusiosaisesta Maleena-minisarjasta havahdutti muistamaan, että alunperin vuonna 1977 suomeksi Maleenan joulu -nimellä ilmestynyt kirja sijoittuu sekin joulun aikaan.\nMaleenan ilo on selvästi aikansa lapsi. Kirja on osittain lapsikuvaukseltaan vanhentunut, mutta kerronta on kuitenkin monin kohdin niin yleispätevää ja kirkasta, että kirjassa on myös ilmeisen pikkuklassikon aineksia. Kirjan elämyksellisyys johtunee ainakin osittain Lindquistin omista lapsuuden muistoista.\n10-vuotiaan Maleenan äiti kuolee joulukuun 11. päivänä. Kun Maleena palaa rallatellen onnistuneilta koirapostikorttiostoksiltaan koulusta kotiin, hän aistii heti, että kaikki ei ole kotona kunnossa.\nNykyistä lapsen suruprosessiin liittyvää tutkimustietoa vasten Maleenan läheiset vaikuttavat jopa kylmäkiskoisilta ja piittaamattomilta Maleenan ja tämän nelivuotiaan pikkuveljen surun edessä, kun perheen äiti yllättäen kuolee. Jokainen perheenjäsen tuntuu keplottelevan surunsa kanssa miten parhaiten taitaa.\nMaleena on epätoivoinen ja pakenee usein muistoihinsa. Koulun joulujuhlat ja ystävien virittäytyminen joulun odotukseen tuntuvat tytöstä väärältä.\nPerheen rutiineista pidetään kiinni äidin kuolemasta huolimatta. Lucia-kulkueessa nähty valon neito muistuttaa hätkähdyttävästi äitiä, ja Maleena purskahtaa hallitsemattomaan itkuun.\nMaleena-kirjan aikuisten puiseva ja etäinen suhde lapsiin muistuttaa paljossa Mari Kujanpään Minä ja Muro –kirjaa, vaikka keronnan yleissävy onkin Kujanpäätä valoisampi.\nSuomenruotsalaisen Marita Lindquistin (s. 1918) tapa kuvata lapsen surua on elettömyydessäänkin koskettava.\nLindquistin kerronta on lapsentahtista, selkeää ja lapsuuden ominaisarvoa kauniilla tavalla kunnioittavaa. Siinä missä Maleena-kirjojen maalmankuva on jo hitusen vanhentunut, niin Lindquistin Santtu ja Ellinoora –kirjat sitä vastoin ovat yhä patentteja sisarussuhteen ja lapsen mielikuvituksen kuvauksia ja verrattomia nimenomaan ääneenluettuina.\nKun Maleena saa joululahjaksi isältään hartaasti jo pitkään toivomansa koiranpennun, hän kavahtaa ensin riehakasta iloaan. Maleena nimittäin uskoo, että hänellä ei ole äidin kuoleman takia lupaa enää koskaan iloita. Mutta isä antaa hänelle luvan iloon ja nauruun – jouluna ja aina, sillä niin äitikin olisi toivonut.\nTässä vaiheessa lukija viimeistään pyyhkii silmiään. Niin elämyksellisesti ja pelkistetysti Lindquist kykenee tiivistämään lapsen hämmennyksen läheisen kuoleman edessä.\nMaleena-kirjan lapsentahtisuudessa ja hiljaisessa myötäelossa on paljon samaa kuin Riitta Jalosen ja Kristiina Louhen Tyttö-trilogiassa (Tammi 2004–2006). Trilogian ensimmäisestä osasta, niin ikään vanhemman kuolemasta kertovan Tyttö ja naakkapuu -kirjan pohjalta esitetään joulupäivänä 25. joulukuuta lyhytelokuva, joka uusitaan myös uudenvuoden päivänä!\nTällainen kuolemaa käsittelevien lastenkirjojen samanaikainen dramatisointi televisiolle ei mielestäni voi olla pelkkää sattumaa: rankat aiheet ja niiden lasta kunnioittava työstäminen nyt kerta kaikkiaan ovat ilmassa ja kiinnostavat... ainakin aikuisia.\nMuistini mukaan elokuvaohjaaja Claes Olsson olisi niin ikään valmistelemassa nimenomaan Maleenan ilo –kirjan pohjalta täyspitkää lasten elokuvaa. Sitä odotellessa voi siis paneutua huomisesta lähtien ensin Kaija Juurikkalan minisarjaan, joka perustuu myös neljään muuhun Maleenasta kertovaan kirjaan.\nAiheet: joulukirjat, lastenromaanit, rankat aiheet\nPirkko Vainio: Joulun valo. 28 sivua. Lasten Keskus 2009.\nJoulun hartautta ja kiireetöntä tunnelmaa löytyy Italiassa asuvan suomalaiskuvittajan Pirkko Vainion Joulun valosta.\nEläimet ovat kuvakirjojen vakiosankareita.\nJoulukirjoissa toistuu usein tämänkaltainen asetelma, jossa ensimmäistä jouluaan kokeva metsän eläin vihitään joulun suureen salaisuuteen. Eläin vertautuu näin lapseen, jolle monet joulun perinteet ovat vielä tuntemattomia.\nVainion kuvakirjassakin metsän eläimet yrittävät parhaansa mukaan selittää jänikselle olennaisen joulusta. Yhdessä ne lähtevät etsimään joulun valoa. Joukkoon liittyy matkan aikana yhä uusia eläimiä.\nOdotuksenmukaisesti eläimet päätyvät pieneen talliin, jonka yläpuolella loistaa suuri kirkas tähti.\nVainion sinisävyinen, pakkasen huurruttama, luminietosten vuoraama akvarellikuvitus vetoaa varmasti keskieurooppalaisiin joulumielen etsijöihin.\nSuomalaiseen ja vielä (...) valkoiseen jouluun tottuneeseen lukijaan Vainion tyyli pörheine eläimineen voi tuntua vähän turhankin sokerihuurteiselta.\nVainion Jouluenkeli-kuvakirjaan palaan Lastenjoulukirjahyllyssä hieman tuonnempana. Ilman sitä kirjaa ei nimittäin Rouva Huun perhe pääse oikeaan joulutunnelmaan.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 10.21 Ei kommentteja:\nKirjoittanut Rouva Huu klo 16.45 1 kommentti:\nKate DiCamillo & Bagram Ibatoulline: Joulun ilo. Suomentanut Tanja Falk. Karisto 2009.\nSe, ken kaipaa hivenen romanttista ja periamerikkalaista menneen maailman joulutunnelmaa, pitää varmasti Joulun ilo -kuvakirjasta.\nPienen Frances-tytön jouluun valmistautumista himmentää hieman jouluvilinässä nähty, kadunkulmassa musisoiva köyhä posetiivari apinoineen. Tyttö on sisäistänyt joulun sanoman, mutta äiti ei jostain kumman syystä innostu tyttärensä halusta kutsua köyhä mierolainen heille joulunviettoon.\nTytöllä on tärkeä rooli enkelinä kirkon joulukuvaelmassa. Kun kulkuri apinoineen saapuu Francesin kehotuksesta ohjelman jo alettua kirkkoon, tytön täyttää aito joulumieli ja hän pystyy vapautuneena julistamaan joulun ilosanomaa joulukuvaelman enkelinä.\nViimeisellä aukeamalla posetiivari on kutsuttu mukaan joulukuvaelman jälkeiseen yhteiseen tilaisuuteen, ja Francesin äitikin hymyilee pidättyneen ystävällisesti kulkurille.\nBagram Ibatoullinen elävät kasvotutkielmat vangitsevat taikapiiriinsä: kirjasta huokuva valo on lämmintä ja vaikuttaa kuvan katsojaan lähes hypnoottisesti. Joulun ilo on arvostetun yhdysvaltalaisen Newbery Medal -lastenkirjapalkinnon saaneen Kate DiCamillon ensimmäinen kuvakirjateksti.\nSuomessa tekijäkaksikko tunnetaan entuudestaan Eetu Keinäsen ihmeelliset seikkailut –kirjasta (Karisto 2008), jossa seikkailee äärimmäisen sympaattinen posliinikani.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 8.38 Ei kommentteja:\nAiheet: joulukirjat, kuvakirjat, nostalgia\n9. luukku: Joulu on tulossa, käydään kaikki lystäilemään!\nZdenek Miler & Hana Doskocilová: Myyrä ja joulu. Suomentanut Kirsti Siraste. 36 sivua. Tammi 2009.\nLastenkirjallisuudessa jo lähes maneeriksi yltäneen retromuodin ansiosta tsekkiläinen Myyrä on jälleen suosionsa huipulla. Kuvakirja Myyrä ja joulu on aiemmin ilmestynyt osana teosta Myyrän talvi (Tammi 1998).\nMuiden metsän eläinten nukkuessa talviuntaan myyrä päättää järjestää tovereilleen kunnon joulujuhlan. Myyrän toimia tarkkaileva ahnas varis ei ymmärrä mitään jouluyllätysten päälle ja tärvelee myyrän valmistelut. Myyrä ei kuitenkaan vähästä lannistu.\nHarmoninen ja vanhat kaunat unohtava joulumieli ei tässä Myyrä-kuvakirjassa toteudu aivan täydellisesti, sillä varis, tuo ilkeä räähkälintu, unohdetaan muiden metsän eläinten juhlassa syvälle kinokseen!\nMyyrä-hahmo syntyi vuonna 1956. Zdenek Mileriltä tilattiin lapsille tarkoitettu piirroselokuva, joka kertoisi kuinka pellavakangasta valmistetaan teollisesti. Taiteilija keksi Walt Disneyn innoittamana käyttää elokuvassa eläinhahmoja. Myyrästä tuli tarinan päähenkilö, kun Miler kompastui kävelyllä metsassä myyränkoloon.\nEnsimmäinen Myyrä-elokuva, Kuinka myyrä sai housut, voitti Venetsian elokuvajuhlilla Hopeisen leijonan palkinnon. Myyrä-filmien ääninäyttelijöinä Miler on käyttänyt omia tyttäriään.\nMyyrän hahmo on tulkittu sosialistiseksi sillä perusteella, että se esitetään aina toisten apua tarvitsevana: esimerkiksi housuja hankittaessa hämähäkit kehräsivät lankaa, muurahaiset kutoivat kankaan, rapu saksi sen sopivaksi ja lintu ompeli yhteen. Tekijä itse on kuitenkin kiistänyt poliittiset vaikuttimensa, hän on yksinkertaisesti halunnut tarjota lapsille positiivisia tunteita.\nMyyrä-kuvakirjojen suomennoksilla on tänä vuonna juhlavuosi: varhaisin suomennos saatiin nimittäin 50 vuotta sitten, vuonna 1959. Debyyttinsä Suomen televisiossa Myyrä teki animaatiosarjan hahmona ensin ruotsinkielisen TV:n puolella vuonna 1974 ja seuraavana vuonna myös suomenkielisellä kanavalla.\nMyyrä on parhaimmillaan animaatioiden yltiösympaattisena sankarina, kirjoihin samaa lumousta ei mielestäni saa millään siirretyksi, vaikka retrohenkinen väritys toistuukin kirjoissa kiitettävän hyvin. Kertomukset ovatkin pitkälti sovituksia animaatioista.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 21.10 Ei kommentteja:\n8. luukku: Lehmä koulii varista hartaan joulun viettoon\nJujja Wieslander & Sven Nordqvist: Mimmi Lehmän ja variksen joulu. Suomentanut Pirjo Santonen. Mäkelä 2008.\nTohelon lehmän mutta parahultaisesti vielä vinksahtaneemman variksen toilailut ovat keränneet laajan fanijoukon.\nVaris stressaantuu lähestyvästä joulusta: se ei ole vielä hankkinut ainuttakaan lahjaa itselleen. Se hamstraa pesänsä nurkista itselleen lahjoja ja avaa ne tietysti ennen aikojaan. Jouluaaton aamuna se onkin jo aivan voipunut eikä ymmärrä lainkaan toisten herkkää virittäytymistä juhlaan.\nViisas lehmä havahduttaa variksen. Lehmä on kanojen kanssa järjestänyt varikselle huikaisevan jouluyllätyksen, ja niin variskin lopulta oivaltaa joulun perimmäisen sanoman.\n[Tuntuuko siltä, että nämä joulukalenterikirjat ja Rouva Huu jo toistavat itseään?]\nVienosti Jujja Wieslanderin tarina muistuttaa tavaran ja kaiken aineellisen perään olevia lapsia – ja aikuisia – hiljentymään jouluna tosiolevaisen äärelle.\nSven Nordqvist luo joulutunnelmaa navettaan ja avaran taivaan alle tuttuun tapaansa. Ja lehmä – se on Nordqvistin siveltimen jäljiltä ylen sulokas ja viehko eläin kimalteinen joulukuusen koristenauha päässään!\nKirjoittanut Rouva Huu klo 8.59 1 kommentti:\nTerhi Rannela: Goa, Ganesha ja minä. 271 sivua. Otava 2009. Ulkoasu ja kansi: Markus Pyörälä.\nSalla Simukka: Meno-paluu. 156 sivua. WSOY 2009.\nTerhi Rannelan Mira ja Kerttu ja Salla Simukan Tapio ja Moona ottavat etäisyyttä kotimaan kuvioihin. Riuhtaisu tutuista kuvioista tekee kaikille hyvää, vaikka erilaiset kulttuurit ja maailmankatsomukset asettavat nuoret toki myös perimmäisten kysymysten äärelle.\nSalla Simukan Tapio ja Moona –sarja on esimerkki hyvästä sarjasta, jossa sarjamuoto puoltaa paikkaansa. Jokaisessa osassa on jokin kantava teema ja motto, mutta kirjojen johtoajatusta ei välttämättä väännetä rautalangasta. Simukka tuuppaa lukijansa ottamaan kantaa nuoruuden ydinkysymyksiin omaan ajatteluun inspiroivalla tavalla.\nSarjan kahteen päähenkilöön huomaa vaivihkaa kiintyvänsä. Moniin muihin vastaaviin viihteellisiin nuorten sarjoihin verrattuna henkilöt myös oikeasti kehittyvät sarjan mittaan. Tapiolla ja Moonalla on myös menneisyys, yhdessä ja erikseen.\nNähtäväksi jää, kuinka käy heidän tulevaisuutensa. (Romanttista toiveajattelua tahi ei, mutta olisiko Tapion ja Moonan suhde sittenkin kehittymässä platonisesta muuhun, intiimimpään suuntaan?)\nTapio ja Moona ovat ystävystyneet prometheus-leirillä, missä Moona oli ohjaajana ja pari vuotta nuorempi Tapio leiriläisenä. Tapio on sosiaalisesti estoinen tiedemiestyyppi, jonka lukkoja Moona tulee tiedostamattaan avanneeksi.\nMeno-paluussa Moona on ottanut Tapion turvakseen matkalle Berliiniin, kun tyttö tapaa isänsä ja tämän uuden perheen kahden ja puolen vuoden tauon jälkeen. Kahden viikon aikana Moonan tunteet ailahtelevat, mutta pärskähtelevän pinnan alla kytee myös muutoksen ja kasvun mahdollisuus. Matkan päätteeksi Moonakin joutuu tarkistamaan aiempaa penseää käsitystään isän uudesta vaimosta, Elisestä.\nTapio haluaa vasiten käydä Münchenissä ihailemansa fyysikon Max Planckin kunniaksi perustetussa tiedeinstituutissa. Toinen Tapion matkan kohokohta on vähemmän harkittu: hän saa spontaanin ensisuudelmansa junassa matkalla Müncheniin tuntemattomalta tytöltä.\nMoonan valokuvaharrastuksen kautta kirjaan tulee rajattuja kuvakulmia. Lukujen näkökulmat vuorottelevat yleensä Tapion ja Moonan välillä, mutta toisinaan teksti taipuu draamadialogiksi tai matkapäiväkirjaksikin.\nRannelan Mira ja Kerttu –sarja on Simukkaa selvästi viihteisempi; sen puolesta puhuu muun muassa Rannelan vuolaus, jolla hän linkittää tarinaa tiukasti ilmestymisajankohtaansa mm. teini-idoleita ja muotisuuntauksia mainitsemalla.Kirjan lopusta löytyy kirjan soundtrack, luettelo musiikista, joka on inspiroinut Rannelaa tai soinut taustalla itse kirjoittamisen aikana!\nTerhi Rannelakaan ei tyydy tavanomaiseen sarjakirjan formaattiin.\nEdellisessä Amsterdam, Anne Frank ja minä –kirjassa (2008) kuvauksen kohteena oli Kerttu, ylelliseen ja tuhlailevaan elämään boheemin kirjailijaäitinsä kanssa tottunut perheen ainokainen, mutta nyt lukija kiinnostuu enemmän Mirasta, jolle Intian matka on ensimmäinen pitkä ulkomaanmatka. Mira on moderni Tuhkimo: äitipuoli käskyttää häntä siekailematta, ja Mira ei saa ääntään korotetuksi ja puolustettua oikeuksiaan.\nRannela on tietoinen klassisen tyttökirjan konseptista, ja niinpä Mirakin liittyy hauskasti vanhojen tyttökirjojen taiteellisesti luovien tyttöjen kavalkadiin. Vielä matkan jälkeenkin Intia kajastelee Miran mielessä siinä määrin, että hän järjestää koulun päättötyönä Intiasta vaikutteita ammentavan taidenäyttelyn.\nSiihen nähden että matkailu on nykynuorille jo arkipäiväistä ja matkan kohteet entistä eksoottisempia, ei turismimatkailusta ole juurikaan ilmestynyt nuortenromaaneja. Terhi Rannela onnistuu välittämään Intian paikallisvärit, äänet ja jopa tuoksut elämyksellisesti, muta ei kaihda tuoda esille myös maan räikeää sosiaalista eriarvoisuutta ja turismin varjopuolia. Viihteellisestä käsittelytavastaan huolimatta Rannela sivistää lukijaansa pätevästi Intian historialla ja kulttuurilla.\nKohtaaminen intialaisen teiniäidin kanssa paahteisella rannalla herättää tyttöjen oikeudentunnon. Kotiin päästyään Mira hankkii äitinsä kanssa intialaisen kummilapsen. Tällainen sosiaalisen omantunnon herääminen ja halu vaikuttaa konkreettisilla teoilla asioihin näyttää sukeutuvan jo trendiksi lasten- ja nuortenkirjallisuudessa.\nAiemmin Lastenkirjahyllyssä on jo ollut esillä Marja-Leena Tiaisen Maiju ja Bao (Tammi 2009). Toissavuonna ilmestyi Esko-Pekka Tiitisen Villapäät (Tammi 2008). Raili Mikkanen ja Marjo Nygård ovat julkaisseet myös tietokuvakirjan Kummisisko (Tammi 2008).\nSimukan ja Rannelan romaaneja yhdistää matkailun lisäksi toinenkin asia: luonteva ja konstailematon lesborakkauden kuvaus. Tapiolla on kaksi äitiä ja Kerttu ja Mira seurustelevat tässä kakkososassa jo aivan luontevasti keskenään.\nSalla Simukka oli esikoisromaanillaan Kun enkeli katsovat muualle (2002 WSOY) ensimmäinen lesborakkauden kuvaaja suomalaisessa nuortenkirjallisuudessa.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 17.20 Ei kommentteja:\nKate Westerlund & Eve Tharlet: Jaettu joulu. Suomentanut Tuula Korolainen. 25 sivua. Lasten Keskus 2008.\nJaettu joulu viestii jo nimessään kirjan kantavaa ajatusta, joka on nykyisen taloudellisen laman aikaan ajankohtainen.\nMoniin muihin uusiin jouluaiheisiin lastenkirjoihin verrattuna tässä kirjassa liika lumentulo aiheuttaa metsän eläimille huolta ja harmia!\nKaino-kauris odottaa kovasti joulua, mutta emo on huolissaan: lumi on tullut ennen aikojaan ja ruokaa on vähän. Kaino uskoo kuitenkin kaiken järjestyvän parhain päin. Se lähtee seuraaman metsässä kuulemaansa helinää ja saa mukaansa muita metsän eläimiä.\nKainon esimerkin kannustamana metsän eläimet ovat valmiita jakamaan vähästään, ja lopussa kaikkia odottaa tietysti palkinto: Aaron-aasi on järjestänyt eläimille kunnon joulupidot: ”Jakaminen on antamista, ja antaminen kuuluu jouluun!”\nVoisiko hyväntekeväisyyden ja vähäosaisten auttamisen ydintä tämän paremmin kiteyttääkään?\nEve Tharletin kuvitus on kuulaan pehmeää. Eläimillä on liikuttavat nappisilmät ja metsän puut nuokkuvat raskaan lumen painosta. Kaino-kauris erottuu muista lajitovereistaan persoonallisten korvanlämmittimiensä ansiosta.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 9.53 1 kommentti:\nSinikka ja Tiina Nopola: Heinähattu ja Vilttitossu joulun jäljillä. Kuvittanut Markus Majaluoma. 127 sivua. Tammi 1993. 10. painos 2007.\nTämänpäiväisen itsenäisyyspäivän tunnelmaan voi heittäytyä Alibullenin neitien ja Kattilakosken perheen kanssa.\nJoulun lähestyminen saa Kattilakosken perheessä aikaan monenlaista vipinää. Vaari tulee pojan kanssa mummilasta ennen aikojaan, kun mummi on lähtenyt pimeää ja kylmää pakoon etelään.\nHanna saa paineita jouluruokien imellyttämisestä ja paakkelsien leipomisesta. Aivan erityistä harmia äidille aiheutuu kellarista päivittäin salaperäisesti katoavasta ruuasta, ja niinpä Isonapa ja Rillirousku on kutsuttava asiaa selvittämään.\nModernien perheenäitien jouluhysteriaa ei ole aiemmin kuvattu kotimaisessa lastenkirjallisuudessa yhtä riemastuttavasti: tarkkasilmäistä tilannekomiikkaa sisältyy esimerkiksi kohtaukseen, jossa Hanna kerää vaatteita Pelastusarmeijan joulupataan ja ripustaa joulukranssia ulko-oveen periaatteenaan “parempi pienikin kranssi kuin antaa semmoinen kuva, että me olemme jotain hälläväliäporukkaa”.\nLajissaan hykerryttävä on myös kohtaus, jossa Matti ja Hanna miettivät antaumuksellisesti, millä logiikalla joulukortit tulisi tänä vuonna postittaa.\nSinikka ja Tiina Nopolan Heinähatun ja Vilttitossun jouluseikkailu esitettiin ilmestymisvuonnaan myös TV:n joulukalenterina.\nKirjoittanut Rouva Huu klo 15.32 Ei kommentteja:\nAiheet: huumori, joulukirjat\nKatri Tapola: Väinämö. Vain ulkokäyttöön. Kuvittanut Marika Maijala. 159 sivua. Tammi 2009.\nKatri Tapolan 8-vuotias Väinämö on helppolukuisen Kirjava kukko -sarjan uusi persoonallinen ja hitusen pikkuvanha sankari, jonka seikkailut ajoittuvat sarjan avausosassa osittain joulun aikaan.\nVäinämön perhe on perinnetietoinen ja kulutuskriittinen. Äiti ihannoi Kalevalaa ja on nimennyt perheen ainokaisenkin sen kunniaksi.\nPojalla onkin välillä työ ja tekeminen muistuttaessaan vanhakantaisille vanhemmilleen, millä vuosituhannella oikeasti eletään.\nNykylastenkirjoissakin otetaan jo uskottavuuden nimissä toisinaan kantaa Joulupukin mysteeriin. Väinämö vakoilee samassa talossa asuvaa omituista herra Ylä-Tilheä. Väinämö paheksuu ystävänsä kanssa Ylä-Tilhen petosyritystä: ”Kuinka joku kehtaa esiintyä valeasussa jouluna ihan vain silkasta petkuttamisen riemusta?”\nMutta kun valepukki Ylä-Tilhi sitten vierailee myös Väinämön kotona jouluaattona, poika antaa periksi ja selittää Joulupukin arvoitusta järkiperäisesti:\n”Oli selvää, ettei oikea joulupukki voinut ehtiä joka paikkaan ja siksi tarvittiin valepukkien avustustyötä. Olihan ostarin käytävälläkin joulun alla tekopartapukki. Mutta että hämärämies Ylä-Tilhi itse. Ja kehtasi vielä huijata äitiä ja isääkin.”\nAito joulumieli syntyy Väinämölle ja hänen ystävilleen toisten auttamisesta. Lapset perustavat kotiapupalvelun, jossa muun muassa autetaan kätensä loukannutta Anelma-tätiä ja muita talon asukkaita jouluvalmisteluissa.\nTapolan lastenkirja toisintaa suomalaisen joulutradition kliseitä myös Väinämön ja isän joulukuusenhakumatkassa, vaikka torilta noudetusta ”harvahkosta ja lyhyehköstä kotimaisesta peruskuusesta” ei synnykään kotona sen suurempaa meteliä.\nVäinämö, vain ulkokäyttöön on yllätyksellinen, perheyhteyttä ja joukkohenkeä veikeästi lujittava kirja. Bonuksena kirjassa on muutama ruokaresepti.\nKirjaa ryydittävät Marika Maijalan letkeät piirrokset. Maijalan maneeri, pitkänhuiskeat ja karikatyyriset ihmishahmot toimivat mainiosti myös mustavalkokuvituksessa, vaikka parastaan Maijala mielestäni antaakin viime syksynä ilmestyneessä, Juha Virran tekstiin perustuvassa kuvakirjassa Sylvi Kepposen pitkä päivä (Otava).\nAiheet: helppolukuiset, joulukirjat


Harrastuslaina | Santander Consumer Finance\nKun harrastuksesi vaatii suuremman rahoituksen\nOletko aina haaveillut veneen omistamisesta? Tai harrastatko ratsastusta ja haluaisit viimeinkin ostaa oman hevosen? Santanderin harrastuslainalla rahoitat suuremman satsauksen vaativan harrastuksen. Lainaa on mahdollista saada 2 000–50 000 € jopa 10 vuodeksi ilman vakuuksia tai takaajia.\nHakemuksen voi täyttää helposti netissä, korko määräytyy lainasumman sekä -ajan perusteella ja maksuerien suuruuteen voi joustavasti vaikuttaa itse. Ja halutessasi voit lyhentää kerralla sovittua enemmän – tai maksaa pois koko lainan ilman erillisiä kustannuksia. Harrastukset ovat elämän suola – joillekin jopa sen tärkein sisältö. Kuulutpa kumpaan kastiin tahansa, Santanderin harrastuslaina auttaa sinua rahoittamaan sekä omia että perheen yhteisiä harrastuksia.\nHarrastuslainaa helposti ja turvallisesti\nSantanderin harrastuslaina on turvallinen kulutusluotto, jota voi hakea näppärästi netistä. Lainahakemuksesi käsittely on luottamuksellista ja nopeaa.\nLainaa jopa 50 000 € ilman vakuuksia tai takaajia\nVoit hakea harrastuslainaa 2 000–50 000 euroa ilman vakuuksia tai takaajia. Lainasumma vaikuttaa laina-ajan pituuteen siten, että 5 000 euron suuruisiin lainoihin asti laina-aika on enintään 5 vuotta ja sitä suuremman lainan takaisinmaksuaika enintään 10 vuotta.\nTakaisinmaksu joustaa tarvittaessa\nJos ajoittain haluat lyhentää lainaasi kerralla enemmän kuin sovittu kuukausieräsi, onnistuu se helposti ilman erillisiä kustannuksia. Halutessasi voit maksaa vaikka koko lainasi pois kertamaksulla ilman että siitä aiheutuu ylimääräisiä kuluja.\nKorkomme on kaikille tasapuolinen\nSantanderin harrastuslainassa korko määräytyy yksiselitteisesti ja siksi se on kaikille lainansaajille tasapuolinen. Korko on sidottu 3 kuukauden Euriboriin, joten lainan korkoa tarkistetaan aina 3 kuukauden välein. Korkoon vaikuttaa Euriborin lisäksi vain lainan määrä sekä laina-ajan pituus, joten lainanhakijan aikaisemmat luotot tai asiakkuudet eivät vaikuta korkoon. Tutustu lainojemme korkoihin.\nSäädä sinulle sopiva kuukausierä\nSinä tunnet taloudellisen tilanteesi parhaiten, ja minkä suuruinen kuukausierä siihen sopii. Valitse sinulle oikea kuukausierä lainalaskurin esittämistä vaihtoehdoista. Santanderin harrastuslainan takaisinmaksu suoritetaan kuukausittain tasaerissä, jotka sisältävät lainan lyhennyksen ja koron lisäksi kiinteän tilinhoitomaksun. \nHae Santanderin harrastuslainaa


Caverion paransi takeltelun jälkeen | Caverion Oyj | HS\nCaverion paransi takeltelun jälkeen\nKiinteistöhuollon yhtiö pyrkii ”elinkaarisopimuksiin”. Vain halvan öljyn kurittamassa Norjassa kysyntä laski.\nTero Kaislasalmi muutti YIT:n autoja Caverionin tarroille kesäkuussa vuonna 2013. Yhtiön tulos parantui vihdoin viime vuonna.\nKolme vuotta sitten rakennusyhtiö YIT:stä irrotettu ja itsenäisenä pörssiin listattu talotekniikan yhtiö Caverion onnistui viime vuonna kohentamaan tulostaan parin vuoden takeltelun jälkeen.Odotuksia oli ehkä paremmastakin tuloksesta, mutta näissä oloissa liikevoiton parantumista lähes 50 prosentilla voi pitää hyvänä. Yhtiön kurssi nousi keskiviikkona Helsingin pörssissä silti yli kymmenen prosenttia.Yhtiön nimi on perua isosta yritysostosta, jonka YIT teki vuonna 2010 laajentuen vaativille Saksan markkinoille.Nyt eniten liikevaihtoa, noin neljännes, tulee Ruotsista. Suomi ja Saksa tulevat tasavertaisesti seuraavina ja sen jälkeen Norja, Itävalta ja Tanska.Havittelut globaalista toiminnasta on lopetettu. Caverion myi toiminnot Romaniassa, Singaporessa ja Malesiassa ja keskittyy Eurooppaan.Osinko nousee. Hallitus ehdottaa osingoksi osakkeelta 0,28 euroa, yhteensä 35 miljoonaa euroa. Toissa vuodelta osinkoa jaettiin 27 miljoonaa euroa.VahvuudetYhtiön vahvuus rakennusyhtiöön verraten on pienempi riippuvuus talouden suhdanteista. Toimitusjohtaja Fredrik Strand korostaa strategista pyrkimystä kiinteistöjen koko iän kattaviin ”elinkaarisopimuksiin”, joissa Caverion pitää huolta kohteestaan kokonaisvaltaisesti kymmeniä vuosia.Vahvuus on myös riskien hajauttaminen useisiin maihin. Viime vuonna pettymys oli vain Norja, jossa kysyntä kiinteistönhoidossa ja uusissa talotekniikan toimituksissa väheni öljyn hinnan laskun seurauksena.HeikkoudetPyrkimys pitkäaikaisiin elinkaarisopimuksiin tuo mukanaan uudenlaisia hankalasti arvioitavia sopimusriskejä. Toinen strateginen tavoite, pyrkimys aiempaa suurempiin uushankkeiden projektitoimituksiin, kasvattaa urakkariskejä.Tulevat näkymätTulosparannuksen lisäksi yhtiö haluaa kasvaa nykyisillä markkinoillaan. Yritysostoihin on edellytykset kassatilanteen ja vähäisen velkaantumisen kannalta.Keskiviikkona Caverion ilmoitti ostaneensa Mikkelin kaupungilta ja YIT:ltä YIT Kuntatekniikka Oy:n kiinteistötekniset palvelut. Aiheet\nKolme vuotta sitten rakennusyhtiö YIT:stä irrotettu ja itsenäisenä pörssiin listattu talotekniikan yhtiö Caverion onnistui viime vuonna kohentamaan tulostaan parin vuoden takeltelun jälkeen.Odotuksia oli ehkä paremmastakin tuloksesta, mutta näissä oloissa liikevoiton parantumista lähes 50 prosentilla voi pitää hyvänä. Yhtiön kurssi nousi keskiviikkona Helsingin pörssissä silti yli kymmenen prosenttia.Yhtiön nimi on perua isosta yritysostosta, jonka YIT teki vuonna 2010 laajentuen vaativille Saksan markkinoille.Nyt eniten liikevaihtoa, noin neljännes, tulee Ruotsista. Suomi ja Saksa tulevat tasavertaisesti seuraavina ja sen jälkeen Norja, Itävalta ja Tanska.Havittelut globaalista toiminnasta on lopetettu. Caverion myi toiminnot Romaniassa, Singaporessa ja Malesiassa ja keskittyy Eurooppaan.Osinko nousee. Hallitus ehdottaa osingoksi osakkeelta 0,28 euroa, yhteensä 35 miljoonaa euroa. Toissa vuodelta osinkoa jaettiin 27 miljoonaa euroa.VahvuudetYhtiön vahvuus rakennusyhtiöön verraten on pienempi riippuvuus talouden suhdanteista. Toimitusjohtaja Fredrik Strand korostaa strategista pyrkimystä kiinteistöjen koko iän kattaviin ”elinkaarisopimuksiin”, joissa Caverion pitää huolta kohteestaan kokonaisvaltaisesti kymmeniä vuosia.Vahvuus on myös riskien hajauttaminen useisiin maihin. Viime vuonna pettymys oli vain Norja, jossa kysyntä kiinteistönhoidossa ja uusissa talotekniikan toimituksissa väheni öljyn hinnan laskun seurauksena.HeikkoudetPyrkimys pitkäaikaisiin elinkaarisopimuksiin tuo mukanaan uudenlaisia hankalasti arvioitavia sopimusriskejä. Toinen strateginen tavoite, pyrkimys aiempaa suurempiin uushankkeiden projektitoimituksiin, kasvattaa urakkariskejä.Tulevat näkymätTulosparannuksen lisäksi yhtiö haluaa kasvaa nykyisillä markkinoillaan. Yritysostoihin on edellytykset kassatilanteen ja vähäisen velkaantumisen kannalta.Keskiviikkona Caverion ilmoitti ostaneensa Mikkelin kaupungilta ja YIT:ltä YIT Kuntatekniikka Oy:n kiinteistötekniset palvelut. Kommentit (0)


Viaplay | Hasbu’s Hideaway\nPosted on August 1, 2012 by hanna\nOlen jo jonkun aikaa toiminut Buzzadorina ja saanut testattavaksi erilaisia tuotteita. Tällä kertaa minut valittiin Viaplay-kampanjaan eli pääsin testaamaan Viaplayn iPad-sovellusta. Ajattelin siitä kertoa täällä, meillä kun iPad on ollut kovassa käytössä sekä kotona että reissuissa.\nKampanja alkoi vähän hankalasti, sillä iPad tipahti lattialle ja lähti huoltoon juuri kun kampanja alkoi. Onneksi se palautui sieltä nopsaan ja pääsin testaamaan iPad-sovellusta. Viplayssa voi katsella sarjoja ja kokonaisia elokuvia ja olenkin molempia siellä testaillut. Streamit pyörivät hienosti, pätkimistä en havainnut. iPad-sovelluksessa mielestäni on aika vaikea löytää haluamaansa materiaalia, netin täysversiossa tuntui selaaminen olevan paljon loogisempaa. TV-sarjoja kun selailee, sovellus tarjoaa ensin TV3:n sarjoja eli kaikki on ruotsalaista. Ensin ajattelinkin, että sovelluksessa on vain ruotsinkielisiä sarjoja… Englanninkieliset löytyivät sitten otsakkeen “Warner TV” alta. Leffoissa taas selailu toimii mielestäni paremmin.\niPad-sovelluksessa ei ole tekstityksiä, joka häiritsi miestäni suuresti ja hän ei hirveästi jaksanutkaan sen kautta ohjelmia katsella. Netin täysversiossa tekstitykset ovat ja sitä kautta mieheni muutaman sarjan kurkkasi.\nIhan mielenkiintoinen kokeilu. Meidän perheessä katsellaan todella vähän telkkaria ja se vähä, mitä katsellaan, tulee yleensä katsottua jälkikäteen boksilta. Tämä systeemi voisi meille toimia siis hyvin, jos kaikki suosikkisarjat löytyisivät täältä… Toistaiseksi taidamme kuitenkin pitäytyä telkkari+boksi-yhdistelmässä.


Silakkaliike järjesti ensimmäisen mielenosoituksensa Helsingissä 1.2.2020. Kuva: Jouni Immonen / Yle\n4.3.2020 • Päivitetty 4.3.2020 17:55\nErityisesti Perussuomalaiset epäilevät (siirryt toiseen palveluun) Silakkaliikkeen olevan “vihervasemmistolainen peitehanke” perussuomalaisia vastaan.\nEpäilys on ymmärrettävää. Silakkaliikke käytännössä sai alkunsa Twiitistä (siirryt toiseen palveluun), jossa liike määritellään “vastavoimaksi erityisesti Perussuomalaisille”.\nPerussuomalaisten puheenjohtaja Jussi Halla-aho on epäillyt (siirryt toiseen palveluun), että Silakkaliikkeen tavoitteena on “häiritä demokraattista osallistumista maalittamalla somekeskustelijoita, ilmiantamalla näitä työnantajille, rähinoimällä laillisissa poliittisissa tilaisuuksissa, ehkä jopa suttaamalla persujen vaalijulisteita”.\nEi ole yllättävää, että sosiaalisen median kautta syntyy ruohonjuuritason kansanliikkeitä “dialogin puolesta ja vastakkainasettelua vastaan”. Tavoite on niin suosittu, että se kelpaa jo kokismainoksen iskulauseeksi (siirryt toiseen palveluun).


Käymälä: JESUIITTA FRONT\nNikola Teslan mietteitä Albert Einsteinin työstä.\nTesla tiesi mistä puhui. Vai tiesikö? Mitä ihmettä voi tarkoittaa se, että "eetterin paine painaa" kappaleita kohti suuria taivaankappaleita? Se ei tarkoita mitään. Pitäisi olla jonkinlainen virtauskenttä kohti taivaankappaleita.\nEinsteinin rooli (rooli jonka hän otti tai joka hänelle annettiin) on ollut ehkäistä tieteen kilpailu "eliitin" esoteeristen oppien kanssa. Käytännössä siis estää tiedettä tunkeutumasta vallanpidon esoteeriselle alueelle.\nEinsteinin projekti näyttää nyt harkitulta vastavalistukselliselta projektilta. Valistusaatehan iski 1700-luvulla Paaviin ja jesuiittoihin. Einsteiniin opetuksen filosofinen sisältö oli Giordano Brunon kirjoituksissa ennen vuotta 1600. Friedell tekee nopean inventaarion ällistyttävistä yhtäläisyyksistä.\nMatemaattisesti suhteellisuusteoria on ehkä ajatusleikki ja kehäpäätelmä, kuten Tesla toteaa (tarkkailkaa Einsteinin kaavoilla avaruudessa nopeasti liikkuvan kappaleen pituuden kontradiktiota kahdelta kappaleen liikesuuntaan nähden eri puolilla olevalta planeetalta yhtä aikaa).\nEinsteinin suhtautuminen Wilhelm Reichiin oli jesuiittamaista. Einstein ilmiantoi Reichin, jesuiitoille tietysti (ks. dollarin seteli). 1700-luvun erehdys ei saanut toistua. Valistusaate sai jäädä 1700-luvulle.\nJesuiittojen valaan kannattaa tutustua sanatarkalla huolella. Ehkä maailmanpoliittinen tilannekin alkaa vähitellen valjeta.\n"You have been taught to insidiously plant the seeds of jealousy and hatred between communities, provinces, states that were at peace, and incite them to deeds of blood, involving them in war with each other, and to create revolutions and civil wars in countries that were independent and prosperous, cultivating the arts and the sciences and enjoying the blessings of peace. To take sides with the combatants and to act secretly with your brother Jesuit, who might be engaged on the other side, but openly opposed to that with which you might be connected, only that the Church might be the gainer in the end, in the conditions fixed in the treaties for peace and that the end justifies the means." Jesuit Oath\n"I do further promise and declare, that I will have no opinion or will of my own, or any mental reservation whatever, even as a corpse or cadaver (perinde ac cadaver), but will unhesitatingly obey each and every command that I may receive from my superiors in the Militia "\nJa tällaisia valoja vannotaan mahdollisesti pedofiilille. Edellinen paavi joutui eroamaan ehkä juuri pedofiliaskandaalin pelossa.\nPosted by Sven Laakso at 1:30 ap.\nLabels: Albert Einstein, filosofia, kosmologia, Nikola Tesla, turun jesuiitat


Syöpä tarinoituu todeksi: toukokuuta 2015\n16 sytostaattitiputusta takana. Kaksi edessä.\nPuolen vuoden urakka on kohta selätetty. Kun kuulin joulukuussa 2014 hoitosuunnitelmastani, eli kuusi kuukautta kestävästä kerran viikossa toteutuvasta suonensisäisestä sytostaattihoidosta, kuulosti tämä hoitotavoite ihan tuhoon tuomitulta. Miten voi kukaan jaksaa puoli vuotta kerran viikossa sytostaattitiputuksia?\nNo minä olen jaksanut. Yhtä väliintuloa lukuun ottamatta. Tämä väliintulo oli maaliskuussa sairastamani raju flunssa, jonka vuoksi jäi kaksi hoitoa väliin. Muuten ollaan pysytty täysin hoitoaikataulussa ja tavoitteissa.\nEnää kaksi hoitoa jäljellä. Vaikka tälläkin hetkellä sairastan epämääräistä flunssaa. Eilen tiputuksessa ollessani vähättelin oireitani sairaalassa. Haluan tämän vain päättyvän nyt!! En halua mitään muuta maailmassa kuin sitä, että hoitoni ovat kahden viikon päästä ohitse.\nKesäkuun puolessa välissä on kaikki mahdolliset tutkimukset ja skannerit. Ja kuun lopussa kuulen näiden tulokset. Onko kannattanut kestää puolen vuoden painajainen? Onko kannattanut taas altistaa minut ja omat lapset kaikelle kauhulle ja väsymykselle? Ja kun nämä sanat nyt kirjoitin niin samalla hetkellä tajuan – ei ole vaihtoehtoja. Ei itsen eikä lasten vuoksi.\nEi meistä kukaan tätä elämäänsä halua. Ei halua valvottuja öitä eikä väsyneitä päiviä. Eniten valvoo äiti, mutta aivan liian usein valvovat lapsetkin. Nuorin poika puhua pulisee ja kyselee: ”Kuoletko sinä äiti tähän syöpään?”. Mitä siihen sanomaan? Mitä lauseita loihimaan?\nKun täytyy olla totta.\nVanhempi poika ei kysele ei puhu. Saattaa silti nousta keskellä yötä kulkemaan pitkin huoneita. Punaisine silmineen. Niistää nenäänsä ja hakee jo kolmatta vessapaperirullaa huoneeseensa.\nKun kysyn: ”Mikä sulla on? Onko paha olo?”. Vastaa: ”Ei mulla mitään hätää, kauhee nuha mulla vaan.”.\nKauheelta nuhalta tämä minustakin tuntuu - eikä kukaan meitä pelasta tältä tulvalta.\nLähettänyt Unna Löytölampi klo 6.06 3 kommenttia:\nNeljättä päivää aika ikävän flunssan kourissa. Ensimmäisenä päivänä oli vähän kuumetta, jonka jälkeen taudinkuvaan on kuulunut täysin tukossa oleva röörit. Sekä kauhea uupumus, mikä toisaalta on minun perusoireistoani.\nOnneksi kuitenkin olen nyt sairaana enkä esimerkiksi viime viikolla. Edellinen viikkoni oli koko kevään täyteläisin ja siihen sisältyi paljon tärkeitä menoja, jaettuja onnenhetkiä tärkeiden ihmisten kanssa. Sain siis itse olla läsnä useammassakin itselleni erittäin rakkaan ihmisen juhlassa. Näistä hetkistä olen ikuisesti kiitollinen.\nKuten edellisessä tekstissä kirjoitin on ajan merkitys muuttunut. Se tarkoittaa myös sitä, että kaikista onnistuneista rakkauden täyteisistä hetkistä tulee kultakimpaleita muistojen aarreaittaan. Tämä koskee myös sitä kun pääsee todistamaan toisten ihmisten merkityksellisiä hetkiä. Todistamaan, ja olemaan itse osa niitä.\nNäitä kultakimpaleita on toukokuun aikana ollut myös äitienpäivä, jonka vietin perheeni kanssa historiallisissa merkeissä. Olimme ensimmäistä kertaa ikinä yhdessä äitienpäivänä. Minä, minun äitini ja kaikki kolme lastani. (Tämä johtuu siitä, että asumme eri maanosissa äitini kanssa.)\nMuutenkin kulunut kuukausi on ollut jotenkin erityisen tärkeä. Nyt pitäisi osata sanoa miksi. En osaa. Huomaan itse muuttuneeni paljon, mutta en vielä osaa eritellä mitä se tarkoittaa. Senkin aika vielä tulee.\nOnneksi olen sairaana juuri nyt. Nyt minulla on sille tilaa. En kuitenkaan voi olla miettimättä asioiden yhteyksiä. Tämä on jo toinen kerta kun tulen todella sairaaksi sen jälkeen kun minulla on ollut paljon menoja. Tarkoittaako tämä sitä, että sairastun pelkästään rasituksesta? Itse en siis koe rasittuneeni (päinvastoin!) mutta elimistöni on varmasti saattanut kuormittua.\nJos näin on, pitääkö minun alkaa ihan toisella tavalla säätelemään ja rajoittamaan elämääni? Tosiasia on kuitenkin se, että minulla on juuri luuytimeen levinnyt syöpä mikä vaikuttaa immuniteettiin (ja moneen muuhun asiaan) ratkaisevalla tavalla. Tähän saakka en ole mitenkään rajoittanut omaan elämääni, en ole vältellyt väkijoukkoja tai liikkumista. En ole vältellyt oikeastaan mitään.\nEnkä haluaisi tehdä sitä vieläkään. Enkä teekään. En pysty.\nMinuun on sisään kirjoitettu koodi, joka saa nousemaan ylös ja lähtemään liikkeelle ”no matter what”. Enkä oikeasti kehuskele tällä nyt! Näin se vaan on, halusin tai en. En pysty jäämään ”vuoteeseen” jos koen jonkun tilanteen olevan ainutkertaisen tärkeän. Ja usko pois, näitä tilanteita on paljon. Koska koko elämä on ainutkertaisen tärkeä.\nEn ole myöskään marttyyri. En lähde liikkeelle uhrautumisen mentaliteetilla, koska olisi pakko. Tai kiitoksen toiveessa. En. Minä haluan.\nMutta juuri tänään, ollessani kovin sairas, olen pysähtynyt miettimään. Missä menee raja? Koska tulee hetki jolloin minun on vain pakko jäädä kotiin vaikka olisi kuinka tärkeästä asiasta kyse? En olen ihan varma osaanko itse arvioida tätä rajaa.\nJostain syystä olen kuitenkin suht varma siitä, että tulen raahaamaan luuni paikalle ihan viimeiseen saakka. Jos on rakkaistani kyse.\nOlin viime viikon sunnuntaina loistavassa Kuolema ja kulttuuri -tapahtumassa Helsingin Kansallisteatterissa. Yhteisessä keskustelussa esitettiin esiintyjäkaartille kysymys: ”Kuinka sinä haluaisit kuolla?”. http://www.xn--hyvkuolema-s5a.fi/kuolema-ja-kulttuuri/\nMinä en juuri nyt ajattele tätä (ajattelen toki paljon mutten juuri tällä hetkellä). Ajattelen pikemminkin: ”Miten minä haluaisin elää loppuun saakka?”.\nHaluan elää osallistumalla. En eristyksissä.\nHaluan elää yhteydessä.\nVaikka siinä niin tavattoman huono olenkin, juuri minä.\nLähettänyt Unna Löytölampi klo 7.40 2 kommenttia:\nKohta kuukausi viimeisimmästä päivityksestä. Minulle ajan kuluminen on vain merkkinä omasta muuttuneesta aikakäsityksestäni. Viikko tuntuu nykyään tunnilta. Yhtään liioittelematta. En muista koska olisin katsonut kelloa siinä mielessä, että toivoisin ajan kuluvan nopeammin. Päinvastoin. Hätkähdän aina kun huomaan yhden päivän kuluneen kuin silmänräpäyksessä.\nMistä tämä kertoo? En osaa vastata. Osaatko sinä?\nOlen kuitenkin hyvin onnellinen tästä uudesta käänteestä. Koska se tarkoittaa myös sitä, että elämässäni on yllättävän vähän todella tuskastuttavia asioita. Eikö olekin niin, että silloin kun joku asia on hyvin epämiellyttävä niin silloin toivoo ajan kuluvan nopeasti, haluaa kiirehtiä seuraavaan hetkeen jolloin paskamainen olotila on ohitse? Toisaalta jos odottaa kovasta jotain niin aika mataa, ei kulu lainkaan.\nMinulla ei ole tätä kiiruhtamisen tarvetta. Enkä liiemmin odota asioita. En odota tulevaa. Jollain tapaa tiedän tulevaisuuden tapahtuvan nyt. Ja tämän nyt kirjoittaessani tulee pateettinen olo. Kaikki kanavat huutavat " tässä olemisen hetken merkityksellisyyttä". Plaah plaah.\nUskallan kirjoittaa tästä koska samaan aikaan kun olen onnellinen oman ajantajuni muuttumisesta, samaan aikaan elämässäni on läsnä tietty kärsimyksen kaista. Samaan aikaan murehdin paljon.\nMurehdin sitä etten ehdi tehdä tai sanoa kaikkea mitä haluaisin.\nÖisin valvon ja käyn hiljaista monologia itseni kanssa.\nMitä kaikkea sanoisin sille ja sille ja sille?\nMitä tekisin tai en tekisi?\nEnkä silti sano tai tee.\nPäivän koittaessa koen kaiken olevan vain ja ainoastaan hyvin.\nMiksi ottaisin esille mitään vaikeita asioita, jäähyväispuheita?\nJa taas kun koittaa ilta ja yö. Kaduttaa sanomatta\nEn haluaisi viettää öitäni katumuksen merkeissä mutta olen tässä kaikessa niin tavattoman huono. Kukaan ei ole opettanut minua. Ja meitä on maailma pullollaan, oppimattomia.\nTästä syystä haluan pitää ehkä vaikeinta asiaa esillä.\nMe kaikki kuolemme kerran.\nVain ja yhden ainoan.\nEmme saa uusintaa.\nLähettänyt Unna Löytölampi klo 9.30 4 kommenttia:\nHerään tulevaan päivääni kello yksitoista. Herään vain ehtiäkseni yhdeksi Radiukseen syto-tiputukseen. Muuten nukkuisin huomattavasti pidempään. Taksimatkalla nuokun ja ajattelen vain iltapäivää. Silloin pääsen takaisin nukkumaan. Mikään muu ei minua kiinnosta. Juuri nyt.\nSairaalassa saan esilääkityksenä kortisoniannokseni mikä tietenkin muuttaa päivän kulun oleellisesti. Kortisoni takaa sen, että tunnelmani keikahtaa hujauksessa toiseen laitaan. Ehei, nyt ei nukuta ei. Pariin vuorokauteen.\nTänään saan viidennentoista sytostaattihoitoni. Suonensisäisesti. Minun suoneen tiputetaan punaista nauhaa. En pysty katsomaan kun hoitaja laittaa kanyylin laskimoporttiin. Sattuu, eikä kuuluisi sattua. Minun laskimoporttini on ollut hyvin ikävä (=kipeä) viime aikoina eikä viime viikolla hoitoa pystytty lainkaan laittamaan sen kautta. Onneksi nyt pystytään koska muuten olisi edessä sen poistaminen. Laitteesta on tähän mennessä ollut enemmän harmia kuin hyötyä. Keljuttaa.\nVielä (enää) on edessä kolme hoitoa. Olisi ollut neljä mutta pyydän ensi viikolle taukoa. Ensi viikko on erityisen merkityksellinen viikko. Saan olla todistamassa minulle rakkaiden ihmisten ainutkertaisia juhlahetkiä. Ja haluan jaksaa olla kunnolla läsnä. Yksi hoito ei ole niin tärkeä. Ihmiset ovat nyt tärkeämpiä. Haluan ottaa elämässä ihan toisenlaisia kutsuja vastaan, en enää mitään syöpäsairaalan kutsuja! Ja myös minä olen niin tärkeä, että ansaitsen yhden jaksavan juhlaviikon. (Ajattelen näin juuri nyt enemmän teoriassa kuin käytännössä. Mutta uskon uskon uskon parempaan).\nKirjoitan mielessäni joka päivä. Minussa liikkuu paljon sanoja. Silti en saa niitä tähän. Koska koen olevani aivan liian jankuttava ja tylsä ollakseni luettava. Tätä samaa hoen joka kerta! Who cares anymore? (Eikä tarvitse sanoa nyt tähän, että kyllä kiinnostaa.)\nSe on varmasti tämä sytostaattiputkessa oleminen, joka saa minut ajattelemaan ja kirjoittamaan näin. On oltava. En olisi entisessä elämässä osannut kuvitellakaan millaista on saada viisitoista (+ vielä lisää) sytostaattitiputusta lähes putkeen. Olkoonkin, että viikkoannos on toki pienempi. Mutta joka viikko tulee solusalpaajahoidon lisäksi kortisonihumala ja sen aiheuttama unettomuus. Ja kortisonihumalan jälkeinen romahdus ja tappava väsymys. Nämä kaikki joka ikinen viikko. Tosielämän teletapit; uudestaan, uudestaan!\nJos haluat lukea lisää juuri tämän kevään tunnelmia, niitä on vähintäänkin rivien välistä luettavissa artikkelissa ”Elämän sietämätön hauraus”, joka julkaistiin pari viikkoa sitten Timo Purjon kirjassa Kärsimys ja kuolema elämän tarkoituksen kirkastajana (linkin takaa pääsee selailemaan teosta).\nOma artikkelini perustuu blogiteksteihin, joten siinä on tietenkin paljon jo täällä julkaistuja tekstejä. Tuoretta ja uutta siinä on kuitenkin tapani jäsentää tekstit, ja tämä jäsentäminen on syntynyt tämän kevään aikana. Oikeastaan kaikkein pahimpien suvantojen aikana. Siksi kokonaisuus on myös uusi. Ja siinä on toki myös paljon uutta tekstiä.\nTeoksen ehdottomia helmiä ovat Timo Purjon artikkelin ”Keskitysleiristä eloonjäämisen ongelma”, Minna Sadeahon artikkeli ”Kuolema elämäntarkoituksen paljastajana” sekä Anne Niiles-Ahon artikkeli ”Eksistentiaalisen tyhjiön merkitys logoterapiassa – suuntana vertaisryhmäterapia”. Suosittelen!\nNyt kun kirjoitin tämän tähän. Mikä sekään ei ole helppoa. Meillä Suomessahan ei ole sallittua mainostaa mitään omaa tekemistään. Hellyyttäviä olemme me. Niin, nyt kun kirjoitin. Niin oivallan tehneeni kuitenkin jotain ihan merkittävää pahimpien hetkien syövereissä.\nMe ihmiset olemme ihmeellisen sitkeitä.\nMe kaikki. Ihan jokainen. Sinäkin.\nLähettänyt Unna Löytölampi klo 7.40 Ei kommentteja:\n16 sytostaattitiputusta takana. Kaksi edessä. Puol...\nNeljättä päivää aika ikävän flunssan kourissa. Ens...\nKohta kuukausi viimeisimmästä päivityksestä. Minul...\nHerään tulevaan päivääni kello yksitoista. Herään ...


Haku House laina - Ennakkomaksu Your Home Lainat - witam witam. piszcie gópie buce bedzie klimat i najlepsze forum w polsce, hej\nHaku House laina - Ennakkomaksu Your Home Lainat\nWysłany: Śro 11:07, 26 Lut 2014 Temat postu: Haku House laina - Ennakkomaksu Your Home Lainat\nMuista ottaa huomioon kaikki ristiriitaisuutta huolellisesti , ja jos olet silti saanut kysymykset , aina yhteyttä asuntolaina sertifiointi ammattikäyttöön aivan kuten Etiikka Property rahoituksen laina sertifiointi ja enable . Jos olet ollut kadotukseen rakentaa tai siirtyä uusimmat asuinpaikka , tarkoitettu vain miten voit haluat sen olevan , tarpeeksi huoneet ja enemmän kuin tarpeeksi autotalli paikka ( Vihaan pikkuruinen ?? kaappi !) , sinun pitäisi todella lue tämä menetelmä . Se on myös ei arvo menojen rahaa pääsy luettelo huono luotto laina yritykset . Myös varmista, että olet vahvista yhtiön vakuutus suunnitelma noin ensimmäinen maksu . Kuitenkin , ja pienempi määrä on mahdollista Valitse vakuudettomia nopea kaupalliset yrityslainojen . Yksityishenkilöt eivät välitä saada paljon luottokortilla ja muut luotonanto vaihtoehtoja alkaen eri rahoitusyhtiöt [link widoczny dla zalogowanych] kuukausimaksut kokonaan pankkitilisi on yleinen , minimoida mahdollisuus oli jäänyt maksut ja tarjoaa erinomainen mahdollisuus palautus luottoluokitukset . Jotkut tarjoajat, ihmiset ja joissakin tapauksissa ihmiset valitse erittäin vaikea dollaria kätevästi hankkimalla , ja se on erittäin hyödyllistä kohteelle korjaus ja parannuksia . Et rakennus tulos , joka on ainakin 1000 kuukaudessa . On olemassa ennakkotapaus Tässä, paljon ilmi on tila nj-New Jersey on hallussaan nyt todistettu koskaan työtä .\nYmpäri maailmaa , ihmiset näky at Tämän maan kekseliäisyyttä klo joka edustaa mikrokosmos hanaoluen ihmiskunta ja joukkue - toimivat while vähättelemällä heidän Muut etninen tausta ja uskontoon. Aluksi , neo - perinteiseen pankkitoimintaan lainanantajien olisi yleensä katsomassa Koko tuotot vuodessa tehdä päätös erityisesti koko laina [link widoczny dla zalogowanych] Kuitenkin , kuinka paljon saataville Näiden luotonanto vaihtoehtoja hyvin erittäin hyvä jossa ajoja vuodesta 1000 25000 ottaa käteissuorituksen lopussa toimiteta 1 10 vuosikymmeniä . Pitäisikö kysymys koskee , virheet on poistettu tai korjattu yhdessä laitos tulee lähettää nykyistä klooni oman Tutkimus . Auton otsikko lainat ehkä saavutettu alkaen erillistä taloudellinen rahoitusyhtiöt by sitomista auton olevan takuun . vastaanottaminen tuotto koska tämän suunnittelu, sinun loppuun mutkatonta sovellus kun käyttämällä tarvitaan yksityiskohtia yhdessä rahoituslaitos tulee vahvista tosiasiat ja löytää sinut hyväksytty yhdessä ohjelma sisäpuolella vähän aikaa plus coppied käteisellä saada julkaistu oman säästötili sisäpuolella yksi päivä kanssa nopeus ja mukavuutta .\nNäissä tapauksissa , luottokortti velka yhdistelmä vastaanottaa tarvitsemme . kuitenkin tämä voisi olla päässyt eroon koska Velallinen maksamalla 20 Prosenttia hinta kuin palkkaa.\nloistava tuet eminating oireita varmasti harjoittamasta he ajomatkan paljon ihmisiä to katsomaan upon ne heti . Jos tarvitset instant käteisellä , niin palkkapäivä käteisellä ennakot voi olla teidän korjaamiseksi pääasiassa jos haluat tämä nopea - lause asuntolaina alle Buck 1500 [link widoczny dla zalogowanych] niin, kun voit saavuttaa useimmat näistä ennen vaatimukset, niin mitään voimin seistä varten este in saavuttamisessa Tämän edullista laina tuki . kuitenkin että olet menoja massiivinen kuukausikorot .\nJos yksi asia ei ilmetä ja sensaatiomainen kohtaus keinot piilottaa se, saatat saada palkkapäivä laina auttaa sinua, oman ajanjakso haluat . Muutama vuosi sitten , oli selvästi useita epäluuloinen tarjoajat lenkkeily palkkapäivä käteisennakkoa yritykset , kysymykseen julkisyhteisöille saapui ja täytäntöön oikeudellisia suuntaviivoja tässä käytäntö , ei terävä syksynä heidän Lajike . Nykyinen yritys kilpailluilla markkinoilla on käyttöön joitakin ylimääräisiä stress on puolisolle ja lapsille raha , etenkin jos jäseninä keskellä tulos luokka .


Kalliit sanat, halpa kieli - Journalisti\n20.10.2017 Janne Saarikivi janne.saarikivi@helsinki.fiKirjoittaja on kielitieteen tutkija, joka on toiminut professorina Helsingin yliopistossa sekä Parnasson ja Helsingin Sanomien kolumnistina.\nJohanneksen evankeliumissa kerrotaan, että maailma on luotu sanasta. Viimeksi tästä sanojen todellisuutta luovasta luonteesta muistutti Aamulehti. Se ilmoitti muuttavansa muutamien sukupuoliviitteisten sanojen käyttöä.\nLehti loi puhemiehistä puheenjohtajia ja kirkkoherroista seurakunnan johtajia. Samalla se loi äläkän. Tiedotusvälineen sanavalintoja kommentoivat ulkoministeri, Ylen tähtitoimittaja ja kansanedustajat. Sanansa sanoi melkein jokainen media.\nSanoista kuuluukin taistella. Sanojen luoma arki ja sen viattomuus tulee rikkoa aika ajoin. Tulee kysyä, mitä kaikkea muuta sanat luovat ja tuovat kotiimme, kieleen, josta rakentuu elämän mieli. Osa sanoista kuuluu tunkiolle, jossa ne mätänevät. Samalla ihmetellään, että tuollaisiakin on joskus pidetty kalustetuissa huoneissa.\nMutta kieli ei ole omakuvamme, vaan kaikkien kielenkäyttäjien kuva. Se ei kerro ainoastaan tämän ajan hyveellisyydestä ja sen modernista tasa-arvosta, vaan suomen kieltä puhuneen yhteisön koko historiasta. Kieli on museo, jossa ihminen voi vaellella, ja samalla ymmärtää, miten ennen ajateltiin.\nEduskunnassa on puhemies, joka voi olla nainen. Siellä puidaan myös budjettiriihtä. Ääniä kalastetaan ja säästökohteita metsästetään, ikään kuin eläisimme yhä luontaistaloudessa. Asiat käsitetään, siis niistä saadaan ote kädellä. Toiset asiat korvataan; se on alunperin tarkoittanut aisan sitomista härän korvalle.\nKieli on täynnä asioita, jotka eivät vastaa nykyistä tapaa ajatella tai toimia. Niin kuuluu ollakin. Tärkeintä eivät ole yksittäiset sanat, vaan puheenporina, joka liittää meidät toisiimme ja menneisyyden ja tulevaisuuden ihmisiin.\nOn vaikea ymmärtää, että samalla kun muutama sanomalehden sanavalinta herättää horteistaan ulkoministerin plokin ja puoli kansakuntaa, todella suuret kieliympäristömme mullistukset eivät ole mediatapahtumia lainkaan.\nTämän vuosikymmenen aikana suuri osa suomenkielisistä korkeakouluista on siirtänyt maisteritason opinnot pääosin englanninkielisiin maisteriohjelmiin. Näin ovat tehneet esimerkiksi Aalto-yliopisto ja Tampereen yliopisto.\nTekniikan, kaupan ja luonnontieteiden monia erikoisaloja ei Suomessa enää voi opiskella suomeksi. Tämä tulee seuraavien sukupolvien aikana muuttamaan kieliympäristömme täysin. Työelämä muuttunee paljolti englanninkieliseksi. Sitä seuraa vaatimus englanninkielisistä viranomaispalveluista. Hiljattain Espoo on ensimmäisenä julistanut alkavansa tarjota sellaisia.\nKieliympäristöämme mullistavat muutokset ovat tapahtuneet käytännössä ilman julkista keskustelua, koulutuslaitosten hallinnollisina päätöksinä. Niiden motiivina ei ole tasa-arvo, vaan pyrkimys menestyä kilpailussa. Kaikki on kuorrutettu ”kansainvälisyyden” retoriikalla, joka piilottaa suomen kielestä luopumisen opetuksen, julkaisemisen ja työssä kommunikoinnin kielenä.\nJos Aamulehden sanavalintoja pohtiessasi ymmärsit, miten kieli on ajattelun, vallan ja maailmojen luomisen väline, miksi et seuraavaksi pohtisi, mitä tämä kaikki meille merkitsee.\n12/2017 Aalto-yliopisto Aamulehti Janne Saarikivi journalismi kolumnit Opiskelu sukupuolineutraalit ammattinimikkeet sukupuolineutraalius Tampereen yliopisto Yliopisto


Noizez Mild vaimentaa esimerkiksi kärpästen äänet ja helpottavat näin nukkumista. Ainutlaatuinen suodatin pitää puheen selkeästi kuultavissa. Pakkaus sisältää neljä eri kokoista paria. Tuote sopii niin kotikäyttöön, kuin töihinkin. Noizez Mild sopii myös hyvin matkustamiseen meluisassa bussissa tai bussissa.\n- Vaimennus 18dB\n- Ei häiritse untasi


Y-lehti, tekijä sivustolla Varsinais-Suomen Yrittäjä -lehti\nMikä ihmeen Aurinkoviikko? ”Aurassa on järjestetty aina paljon ohjelmaa, mutta nyt halusimme nimenomaan koota tapahtumia yhden alkukesän viikon ympärille. Kyse […]\nTurun Sataman uuden matkustajaterminaalin pää- ja arkkitehtisuunnittelijan valitsemiseksi järjestetyn arkkitehtuurikilpailun voittajaksi on valittu ehdotus nimimerkillä ORIGAMI. Syksyllä 2021 käynnistyneen Turun […]\n”Taisto on täydellinen esimerkki siitä, miten annetaan seuraavalle suku- polvelle vapaat kädet viedä yritystä eteenpäin” kertoo Johanna Saarinen. Johanna on […]\nEtätyöaikana on laadittu monenlaisia vinkkilistoja ja oppaita työntekijöiden hyvinvoinnin tukemiseksi ja kohentamiseksi. Näkökulmaa on kuitenkin hyvä laajentaa yksilöstä organisaatioon, koska […]\nUutuuskirja, 380-sivuinen Suomalainen perheyritys kertoo perheyrittäjyyden ja kasvollisen omistajuuden historiasta 1800-luvulta nykyaikaan. Yrittäjyyden yksikkö on keskiajalta lähtien ollut perhe. Vanhimpana liiketoiminnan […]\n1 2 3 … 101 Seuraava


Osta Protozole hinta Suomessa ilman reseptiä apteekki | Reseptivapaa Protozole myynti\nOsta Protozole ilman reseptiä apteekki\nMitä hyötyä protozole on?\nKognitiivisen psykoterapian piirissä painotus on puolestaan ajatuksissa, protozole 1000mg, 500mg, 300mg. Myös kehitysvammainen on seksuaalinen olento ja heillä on oikeus. Ihmiskaupasta tuomittujen ravintoloitsijoiden pizzeria Mamma Mia lopettaa toimintansa, halvat protozole online. Näillä potilailla on usein fosfolipidivasta-aineita, jotka aiheuttavat verenkierron ehtymisen. Se on äärimmäisen vahva ja jaksaa puurtaa pitkään, protozole apteekki vaasa. Kannabiksen savua on tutkittu huomattavasti vähemmän. Kissan interferoni-omega saattaa lievittää kliinisiä oireita ja pidentää elinaikaa, protozole nopea toimitus oulu. Helppokäyttöisillä verensokerimittareilla verensokeriarvojen seuraaminen onnistuu helposti kotioloissakin. Atetoosin etiologia jää usein epäselväksi, mutta nykyisin yleisin tunnettu taustatekijä on vaikea asfyksia, eli sikiö- tai vastasyntyneisyysaikainen, on-line protozole joensuu. Pinnoitteet, suoja-aineet ja maalit katoille, julkisivuille ja lattioille.\nTarkastellaan seuraavaa algoritmia: Algoritmille annetaan aluksi positiivinen kokonaisluku n, tinidazole 1000mg, 500mg, 300mg. Beckerin lihasdystrofia, Duchennen lihasdystrofia, dystrofia myotonica, haurashermo-oireyhtymä, Huntingtonin tauti, Inkluusiokappalemyosiitti, Lewyn kappale. Onko täällä muita joilla on kilpirauhasen vajaatoiminta ja siihen Thyroxin lääkitys, hinta budo san online. Olet löytänyt vastauksen pixwords kuva, joka antoi sinulle ongelmia. Selkäinaho, Sakari Julkaisussa Pro fitness: kuntoa, voimaa, energiaa 2000: 2, s, protozole itsehoitolääke ilman. Nuorella on ahdistavia ajatuksia, jotka vaivaavat häntä jatkuvasti. Se kannattaa ottaa aina ruokailun yhteydessä, protozole nettiapteekki lahti. Kuntoutuspalvelut edistävät potilaan terveyttä sekä toiminta- ja. Jos menet liian kauas, happo syövyttää, protozole suomi online. Laaja valikoima luonnollisiin raaka-aineisiin pohjautuvia ja tutkitusti tehokkaita ihonhoitotuotteita kaikille ihotyypeille.\nMistä ostaa protozole verkossa?\nTämä harjoitus sisältää kaksi osaa: pelätyn tapahtumaketjun yksityiskohtaisen kuvaamisen ja mielikuva-altistuksen, Protozole (tinidazole) 1000mg, 500mg, 300mg. Iän vaikutus äitiyskuolleisuuteen Raskauteen, synnytykseen tai niiden hoitoon liittyvät kuolemat ovat harvinaisia. Se voi syntyä esimerkiksi miellyttävästä asiakaskokemuksesta tai erityisen hyvästä, virosta protozole tampere. Joten omalla kohdalla palataan ostohin vuonna. Tonsilloissa on turvotusta ja vaaleita katteita, hankkia calcitriol lääke. Tea Tree -öljy on edullisesti verrattu bentsoyyliperoksidiin pienentämällä P. Kaikkein yleisintä hampaan kiinnityskudossairautta ientulehdusta eli gingiviittiä esiintyy joidenkin tietojen mukaan peräti 90 prosentilla, halvalla defarol online. Muutosjoukot voivat kumuloitua ja yleensä ne viedään jossain vaiheessa tuoteperustaan. Luonnollinen diureetti huippuosaamisen on epäilemättä vesimeloni, yksi hedelmiä joissa on enemmän nestettä, dercome reseptiä hinta. Ominaisuudet luusto- ja nivelvaurioita vaurioiden syfilis.\nProtozole: Mitä jos otat liikaa (yliannostus)?\nToisinaan vasikalle kehittyy aivokalvontulehdus eli meningiitti, protozole tinidazole. Mitkä ovat A- tai B-vitamiinien lähteitä ja mihin ne vaikuttavat kehossamme. Alpratsolaamin imeytyminen hidastuu, jos se otetaan, pilleri protozole hinta. Anaerobinen liikunta on liikuntaa, jossa syke on korkea ja keho ei pysty toimittamaan lihaksiin tarpeeksi happea. Sulindaakki on molekyyli, joka kuuluu luokkaan tulehduskipulääkkeiden, maxaman by online. Hypofyysin poiston jälkeisen polyuria-polydipsian hoitoon. Tässä on hyvä video tarkoilla ohjeilla, lääke neoprex hämeenlinna. Tehokkuus ja kannattavuus eivät ole sama asia. Kuultavan äänen alue on siten noin 20-20.000 Hz ja, apteekki protozole lahti. Värit sekoitamme itse, joten jokainen kynttilä on yksilö.\nMissä protozole lääkkeitä myydään?\nThe study aims to find out the level effectiveness of both the, 1000mg, 500mg, 300mg protozole. Valmistetta käytetään emättimen kuivuudeen hoidossa silloin kun kuivuus johtuu. Raudan saanti voi jäädä laktovegetaarisessa ruokavaliossa niukaksi ja jotkut nuoret naiset saattavat tarvita rautalisää, nu triazide hankkia apteekki. Oikea käännös olisi välillinen Münchhausenin oireyhtymä. Steriloinnin tarkoituksena on tuhota kaikki mikro-organismit, ilman reseptiä protozole kuopio. Tarkkaan ottaen termit anaerobinen ja aerobinen ovat huonoja, sillä ainakin hiilihydraatteja käytetään sekä hapen kanssa että ilman, mutta. Hän tuo kylmä, kuivaus, ei kuole in tuberkuloosi zdeystviem syövyttävä emäksiä, happoja ja alkoholia, elää jopa 6 kuukautta lattialla, seinät, kustannus protozole resepti. Moni on saattanut kuitenkin käyttää yrityksen tuotteita tietämättään. Sara Havumäki, Heini Järvinen, Essi Setälä, geneerinen renicin tallinna. Kynteni kasvavat nopeasti ja geelikynnet irtoilevat.\nProtozole (tinidazole) 1000mg, 500mg, 300mg voi ostaa yhdessä seuraavista kaupungeista:


Rexel Auto+ 100M käyttöohje (114 sivut)\nRexel Auto+ 100M käyttöohje\nOnko teillä kysyttävää Rexel Auto+ 100M ?\nKysy kysymys muilta Rexel Auto+ 100M omistajilta täällä. Tarjoa selkeä ja kattava kuvaus ongelmastasi ja kysymyksestäsi. Mitä paremmin esittelet ongelman ja kysymyksen, sitä helpompi muilla Rexel Auto+ 100M omistajilla on tarjota sinulle hyvä vastaus.\nKatso täältä ilmaiseksi Rexel Auto+ 100M manuaalia. Oletko lukenut manuaalin, mutta se ei vastaa kysymykseesi? Tällöin voit kysyä kysymyksen tällä sivustolla muilta Rexel Auto+ 100M omistajilta.\nMalli Auto+ 100M\nKieli Hollantilainen, Englanti, Saksa, Ranska, Espanja, Italialainen, Ruotsalainen, Portugali, Tanska, Puola, Venäjä, Norja, Suomalainen, Romanialainen, Turkki, Kreikka, Unkari\nSilppuamiskoko 2 x 15mm\nSäiliön tilavuus 26\nMitat (LxSxK) 312 x 448 x 430mm\nPakkauksen koko 373 x 503 x 503mm