Mentaalimatkaaja: maaliskuuta 2020\nKun koko Suomi on poikkeustilassa, se nähdään ainakin median ja seuraamani somen mukaan vain rajoitteina, säädöksinä ja huolena selviytymisestä. On se sitäkin.\nMutta onhan se myös avonainen ovi ihan kaikkeen uuteen, innostavaan ja ihanaan! Nyt jos koskaan on mahdollisuus tehdä helppo konkurssi, vaihtaa työpaikkaa, erota, karata ja tunnustaa sanomattomat. Nyt jos koskaan on mahdollisuus muuttaa asennettaan mitä tahansa kohtaan, haastatella näkymättömällä mikrofonilla vastaan lenkkeileviä, tai edes tehdä heille hymyillen kunniaa, muistaen nauttia reaktioista. Opetella sanomaan ei jos sitä ei osaa. Julkaista someen itsestään noloja asioita ja kuvia hauskuuttaakseen muita omalla kustannuksellaan ja kokeakseen ettei muutukaan naurunalaiseksi vaan rohkeaksi ja ihailluksi. Työt ei nyt onnistu ja etene samalla intensiteetillä ja tehokkuudella kuin aiemmin, ja miksi pitäisikään? Nyt on poikkeustila! Jos olisin joskus halunnut olla vaikka prinsessa Diana, niin nyt on sen roolileikin aika. Kruunu päähän ja kauppaan pitsihanskat kädessä pikkirilli pystyssä!\nItse chattasin etätyöskentelevän valtion virkamiehen kanssa, siitä itse asiasta toki aloitettiin, mutta hän oma-aloiteisesti kertoi myös lemmikkien ja vaimonkin kuulumiset ja terveystilan. En usko näin tapahtuvan ilman poikkeustilaa. Ja tämä jos mikä oli ihanaa, koska inhimillisyys ja itse persoona loisti linjojen toisessa päässä. En jäänyt epäilemään hänen ammatillista pätevyyttä. Nyt maailmalla on mahdollisuus muuttua inhimilliseksi ja tekisin itsekin sen nyt, esimerkiksi julkistamalla kuvan itsestäni, on kuitenkin aina mielenkiintoista saada vastine oletuksille. Mutta tässä suojen perhettäni ja etenkin lapsiani, blogi kun on tunteideni kaatopaikka.\nIlman tätä poikkeustilaa, en olisi ikinä päässyt arjestani irti. Nyt olen poikennut päivittäin useista tavoistani ja opituista. Pukeudun aivan eri tavoin, kokeilevasti tai aivan hullusti. Meikkaan huulet kirkkaanpunaisella huulimaalilla vaikka riski on, ettei sekään pysy kyydissä työn vuoksi. Mutta en vaan aio pelätä sitä. Jos omistaisin korkokenkiä, käyttäisin niitä nyt -mahdolisimman näyttäviä ja kopisevia. Juhlaleningin voi pukea arkenakin eikä vain säästellä seuraaviin, -joka päivä on juhlapäivä! Olen aina toiminut ainakin hieman normeista poiketusti, tavallaan provosoidenkin, koska koen että suuntaa näytetään teoin - ei puhein. Nyt olen tehnyt sitä erityisesti. Käytän aina paikallisliikennettä, ja onhan se nyt kovin helppoa huutaa paikaltaan, kysyen aikataulumuutoksista melkein tyhjässä bussissa. Ja vastaushan raikuu takaisin. Toivotin lopuksi valoa päiviin.\nNyt kun töitä on vähän, ehdin nauttia niistä. Yritän muistaa tämän rauhaisan mukavan tunteen myös tulevan kiireen keskellä. En halua palata enää suorittajaksi. Minulla on mahdollisuus muuttua joka päivä. Nyt se on lisäksi poikkeuksellisen helppoa.\nklo 8.41 8 kommenttia:\nTunnisteet: ainoa elämäni, blogi, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, haaste, häpeä, ikäkriisi, itsevarmuus, korona, lapset, mukavuusalue, nauru, onnellisuus, työnarkomania, äitiys\nEn olisi ikinä 2.3. ostolakkoon alkaessani arvannut, mitä tuleva kuu tuo tullessaan. Vaikeaa oli noin puoliväliin asti, mutta 13.3. alkaen ajatukset ovat olleet puhtaasti maailmanhädässä. En ole ostosriippuvainen, mutta on se jonkinlainen nautinto. Hädässä nautinnolta katkeaa siivet. Tottumus tai tapa ja siitä poisoppiminen ovat suurin vaikeus.\nNyt näin ostolakon viimemetreillä, kun oikein suositellaan tilaamaan kotiin ja syrjäytymään, niin käytin saamani alennuskoodin. Voin helpottaa positiivista häpeääni toteamalla naurun lomasta, että 5%:n alennus kannattaa aina. Varsinkin, kun olen ostanut ostolakkoni aikana valtavasti. Tuin kyllä kotimaista kauppaa ja Ryobin puutarhatrimmerini sai 2 uutta akkua. Nyt riittää puhti mökin pihan siistimiseenkin.\nKaikki ostoslistani ja tilausvahvistukseni ja kuittini tunnistaa kyllä tekemikseni. Niissä on melkein aina autoiluun, työkaluihin, rakentamiseen, remontointiin tai maanmyllerrykseen liittyviä asioita ja lopun kruunaa jokin punainen huulipuna. Kunnioitan valtavasti rohkeita, omanarvontuntevia naisia, ja ehkä muistutan itsekin jonkin verran sellaista. Ainakin on helppo polttaa verkkokalvoille kuva minusta mökin mutapellossa kuokka kädessä ojaa kaivamassa minkkiturkki ja risaiset Nokian-kumisaappaat jalassa, punaisine huulineni ja kynsineni villapipo vinossa. Sanotaan näin, että "koska voin". Because I can.\nOlen pohtinut ystävyyttä enenemässä määrin, ja kirjoitinkin siitä jo aiemmin. Kerroin edellisessä postauksessani _ystävän_ kanssa käydystä keskustelusta ja olen siitä lähtien miettinyt, miksi kutsun häntä ystäväksi. Hän on minulle tavallista kaduntallaajaa tärkeämpi, luemme hyvin toisiamme ja hän on paikallaolon lisäksi läsnä tekemissä ollessamme. En voi kuitenkaan luottaa häneen, joten henkilökohtaisia syvällisiä asioita ei voi jakaa. Oikeastaan samat ominaisuudet koskee kaikkia muitakin ystäviäni, ja heitä yhdistää se, että jatkamme aina sointuvasti siitä, johon viimeksi olemme jääneet. Näin on pakko, koska minulla ei ole oikein koskaan aikaa kenellekään, ja jos on, en voi antaa, koska omatunto huutaa etten ole kotona vain olemassa. Luottamuspulasta huolimatta voinee kuitenkin kutsua heitä oikeutetusti ystäviksi, koska tuttava ei ehkä kykenisi joustamaan samoin, että jatketaan tunnetasollakin samasta mihin on jääty, jopa vuosi tai viisi sitten.\nI love my cats more than I like most of people.\nTunnisteet: blogi, elämänkriisi, elämänmuutos, haaste, itsevarmuus, keski-ikä, kiitollisuus, korona, lapset, naiseus, nauru, onnellisuus, ostolakko, overdose, rakkaus, sarkasmi, työnarkomania, yliannos, ystävyys, äitiys\nKeskustelin maanantaina töissä _ystäväni_ kanssa meidän käyttäytymisestä, tässä vallitsevassa poikkeustilassa. Oletin hänen käyttäytyvän kylmän viileästi, huomista pelkäämättä ja ahdistumatta. Rohkein ja positiivisin mielin tulevaa päin, kaikki kuitenkin järjestyy, koska tämä poikkeustila koskee meitä ihan kaikkia ja kaikkea. Mutta hänellä kaikki onkin asiat ihan päälaellaan, vaikka toimii franchising-yrittäjänä. En tiedä mitä tämä yritysmuoto tarkalleen pitää sisällään, mutta luulisi ison "talon" tässäkin auttavan ja olevan tukena, aivoina ja sydämenä.\nMiten toimin minä siinä tilanteessa? Meinasin tuulettaa sisäelimiäni, kun suuni jäi niin auki kuultuani tämän. En ollut uskoa korviani ja kerroin toki myös tämän. Kerroin myös, että minä toimin juuri tämän oletukseni mukaan, ja jäin sitä siinä ihmettelemään että MIKSI?! Mitä minulle on tapahtunut?! Minä, joka olen aina suunnitellut tulevan aina hautajaisiin saakka (toiveeni on, ettei niitä ole) ja panikoinut jos aikataulut heittää minuutinkin. Soittanut hätäkeskukseen jos lapsi on ollut minuutinkin myöhässä ja näkisittepä 7 vuoteen ensimmäisen viikon loman aikataulun konfirmoidun keskimmäisen lapsen kanssa kahdestaan Italiassa! S l a p i n m y f a c e!\nJumaliste! Peltoon puhaltamalla voi muuttua!! MINÄ OLEN MUUTTUNUT!!!\nTunnisteet: ainoa elämäni, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, huumori, itsevarmuus, keski-ikä, kiitollisuus, korona, onnellisuus, ystävyys\nAloitin blogaamisen siksi, että saan suollettua elämänmuutoshaluani sanoiksi ja näkisin sen konkreettisesti itse. Olen ajatellut paljon muuttoa koko nykyisestä elämästäni pois, edes paikkakunnalta. Olen uhonnut olevani kyllästynyt _ihan_ kaikkeen, omaan ulkonäköön, äitiyteen ja jopa lapsiinkin. Ja kyllä näin on, ei ne ole pelkkiä sanoja "paperilla", ne on oikeita ajatuksia. Ne tosin pidän "oikessa" elämässäni sisälläni. Siksi on tämä blogi.\nKun katson arkeani nyt juuri tällä hetkellä 24.3.2020 tiistai-aamuna kello 7.05 ympärilleni, ja tyhjenevää työkalenteriani, olen saanut juuri sen muutoksen jota olen kaivannut. Olen yhteiskunnallinen ajattelija, ja yhteiskuntakin on saanut nyt sen, mitä olen toivonut, - muutoksen. Toivon myös että tämän muutoksen jälkeen suunta on oikea.\nYleensä en tarkenna, koska olen vastuussa vain siitä mitä sanon tai teen, en siitä miten toinen sen ymmärtää. Mutta nyt tarkennan. En toivo tai halua kenellekään mitään pahaa, toivon ja haluan vain muutosta itsekkääseen yhteiskuntaan koska olen huolissani varsinkin nykyisestä kasvavasta todella huonosti voivasta, - käyttäytyvästä ja uusavuttomasta nuorisosta (yleistys). Toivon jonkinlaista tulkinnanvaraisempaa, sallivampaa ja maalaisjärkisempää politiikkaa, mutta samalla Urho Kekkosmaista perkelejyrähdys-asennetta. Hieman siis italialaista asennetta Suomeenkin.\nToivon että valittava ja valtiolla kaiken maksattava pullamussukansa katsoo peiliin ja nostaa itse itseään niskasta, eikä oleta, että yhteiskunnan ja valtion rahoilla eletään syntymästä hautaan ja maksatetaan nahkaiset Emmaljungatkin siinä välissä. Voi kun Mannerheim tai edes Kekkonen vielä eläisi ja auttaisi!\nAsia ei minulle mitenkään kuulu, eikä minulla ole oikeutta vähätellä toisen huolia. Mutta minua ärsyttää tässä maailmantilanteessa ympäriltäni kuuluva valitus ja narina siitä, kuinka euroviisut on peruttu (ko. henkilölle maailmanloppu) ja kosmetologiksi valmistuminen lykkääntyy (sama henkilö, ikää 40 ja 8 lasta). Ylioppilaaksi valmistumisen lykkääntymisen harmitusta kuuluu muutoinkin paljon ja eiväthän he saa juhliakaan nyt järjestää! Eikä tällä valmistumisella Suomea auteta! Tämä minun narinani jatkuisi tästä aiheesta huomiseen asti, joten jätän tähän ja katson omaan napaan.\nJa oma napa se vaan kasvaa, mutta se on positiivista. Minulla on aikaa. On ihanaa kun minulla on aikaa. Minä voin hengittää nyt, - ainakin siihen saakka kunnes saan koronaviruksen. Mutta olen tässä välissä niin kiitollinen ja luottavainen siitä, että maailma todella muuttuu pysyvästi. Ei tosin uutisten mukaan negatiivisesti, vaan positiivisesti, - yhteiskunnallisesti yleishyödyllisesti ja kunnioittavammaksi. Ehkä myös maalaisjärkisemmäksi.\nMinulla on kaksi lempimottoa. Ensimmäinen näyttää suunnan;\n"Tee muille, kuten toivoisit muiden tekevän itsellesi."\nJa toinen näyttää päämäärän;\n"Kun minä muutun, koko maailma muuttuu."\nTunnisteet: ainoa elämäni, ammatti, blogi, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, ikäkriisi, itsevarmuus, keski-ikä, kiitollisuus, korona, lapset, onnellisuus, työnarkomania, työuupumus, äitiys\nAjattelin tänään että pitäisiköhän minun tehdä yrittäjänä jonkinlainen selviytymissuunnitelma koronaviruksen takia?\nEn tee, asiakkaita on vähemmän, ja jos loppuu kokonaan, niin selvitän asian sitten. Minun elämä ei tee konkurssia nyt. Sitä paitsi kaikki asiatkin elää nyt poikkeustilassa, ettemme tiedä huomisesta mitään. Tekee minunlaiselle kalenteri- ja kellokaulassa eläjälle hurjan hyvää! Elämänihän on yleensä valmiiksi suunniteltu jo pitkälle tulevaisuuteen, mutta nytpä ei. Ja tuntuu hyvälle. En missään nimessä pidä tästä koko maailman hätätilasta, mutta nautin näistä omista mukavuusalueen ulkopuolella olevista... hmm.. poikkeustiloista!\nMinä olen siis voimissani vielä tällä hetkellä yritykseni kanssa, enkä ole tekemässä tässä tilanteessa mahdollista "helppoa konkurssia" tai yksinyrittäjänäkö lakkoon? En periaatteestakaan lakkoile, minusta se on niin seitkytlukua ja jälkeenjäänyttä. Mutta entä jos nyt lakot olisi mahdollisia ja meillä alkaisi lakkoon esimerkiksi hoitajat, siivoojat, roskakuskit, logistiikan puoli, kaupankassat, sosiaalityöntekijät, rahtarit, postilaiset, vartijat, poliisit, lastenhoitajat ja opettajat? Luettelin joukon nyt hätätilassa hyvin työllistyviä ammatteja/aloja ja kaikki pienipalkkaisia ja aivan aliarvostettuja ja ilman hätätilaakin melkoisella vastuulla varustettuja. Toivon sydämestäni, että nämä kaikki alat saisivat enemmän varsinkin arvostusta, viimeistään tämän jälkeen. Heillä täytyy tietenkin olla johtajat ja johtajilla johtajien johtajat, kaikki tekevät tietenkin hyvää työtä, mutta ilman näitä pienipalkkaisten alojen "näkymättömiä Ninnejä" ei ole johtajillakaan mitään mitä johtaa.\n"Kassoha sie. Tää asja on näi. Jos sie lähet juoksemaa, nii sie saat juossa Pohjalahel saakka. Kyl hää tulloo peräs, älä yhtää eppäile. Mut jos sie pysyt paikollais etkä lähe hitoilkaa, nii minkä hää tekköö? Et sie sovi hänen kansaa sammaa monttuu. Se on tään puolustussovan ratekia. (Antero Rokka)"\nTunnisteet: ammatti, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, korona, mukavuusalue, siivous, työuupumus\nEnsimmäinen viikko takana kotiopetusta ja hyvin on mennyt! Lukiolaisella kaikki hyvin ja hän käyttää jonkinsortin livevideopuheluita koulun kanssa. Ihana että varoittaa aamulla klo 8.00 alkavasta, niin en ole yöpukusillani taustalla heilumassa ja huutelemassa MITÄ?! En kuullut!!\nNelosluokkalainen toivoi pääsevänsä jo kolmantena päivänä takaisin kouluopetukseen, hän on niin pedantti ja pelkää luokalleen jäämistä. No, nyt kun hänen ope otti WhatsAppin käyttöön, ja valvoo etenemistä kuvin, on huoli helpottanut. Hyvä näin! Yhteisöllisyyttä ja kouluruokailua hän ikävöi, mutta tämä vahvistaa taas uskomustani hänen tulevasta ammatistaan sosiaalityöntekijänä. Hän on niin kultainen ja huomaavainen ja yhteisöllinen.\nFacebookissa on levinnyt haaste nuoruuskuvista ja eilen illalla latasin koko joukon minäkuvia. Kun en osannut valita vain yhtä kuvaa, piti ladata "albumillinen". Sattuvat kaikki olemaan itsenäistymisen aikaisia (17-18v), koska muut kuvat ovat äidilläni. Hassua miten 20 vuotta näytti niin vähälle ja silti niin paljolle. Niistä kuvista kaipasin vain vapautta (en ollut vielä äiti vaikka yritys oli jo), ja se on seikka, joka nyt on elämässäni pinnassa. Siis kyllästyminen jopa äitiyteen. Kun olen aina kaikkialla ja teen kaiken 110%:sti ja kaikkea on aina jotenkin liikaa, käytän jopa tarvittavaa tunnetta jotenkin liikaa ja liian intensiivisesti, niin ei kai se ole ihmekkään että tulee överit. Toiseksi, kyllähän se on vaativaa ja raskasta olla lapsesta asti äiti kolmelle lapselle ja varsinkin erityislapselle. En ole voinut levätä välillä, kun ei ole tukijoukkoja. Olemme aina vain tällä ydinperheellä. Kun on oppinut elämään jonkin asian kanssa, se tuntuu luonnolliselle. Meillä mm. se, ettei ole ollut avuksi lastenhoitajia.\nMutta sain minäkin kuvia selaamalla kotiopetuksen kokovartalopeilillä katsottuna. Olen muuttunut, mutta niin minun kuuluukin, en ole enää sama ihminen. Silloin olin nuori, kaunis ja hoikka. Nyt olen melkein nuori, kaunis ja tukeva! Ihan hyvä ihminen minä olen, nykyiseen muuttumisenhaluuni vaikuttaa enemmän ulkopuolelta tulevat kritiikit tavoistani toimia, ajatella ja olla, joiden takia olen ehkä ajatellut että minun pitää muuttua. Ja tottahan se on, kun minä muutun - koko maailma muuttuu. Tämän olen nyt oppinut kokovartalopeilistä. Ja minä riitän. Haluan kyllä edelleen kokeilla täällä blogissa rajojani, tämä on ollut opettavaista ja on ihanaa kun on edes yksi paikka missä suoltaa mieltä rajoitteista riippumatta.\nTunnisteet: ainoa elämäni, blogi, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, haaste, ikäkriisi, ikävä, itseinho, itsevarmuus, keski-ikä, korona, lapset, naiseus, onnellisuus, overdose, rakkaus, yliannos, äitiys\nNyt suomalaiset on aika tukea kotimaista ja varsinkin pienyrityksiä! Minä valmistauduin itsekin yrittäjänä mahdolliseen työnseisaukseen ostamalla ohjeet sukkiin! Tämä ostos ei mene ostolakko-listalleni, nyt on poikkeustila!\nToiseksi, tänään on toinen kotiopetuspäivä. Lukiolaisella ja 4-luokkalaisella kaikki hyvin. On toinen kerta jo, kun lapset on kotiopetuksessa, 10 vuotta sitten 2 vanhinta on ensimmäisen kerran sikainfluenssan aikaan, kun kuopus oli vielä imeväinen.\nMielessä on käynyt, että miten ne lapset pärjää, jotka ovat koulussa ja/tai opiskelussa heikompitasoisia ja/tai koti ei ole kannustava tai motivoiva. Entä ne lapset, joilla kotiolot ovat heikot/epäterveet tai hyvin vähävarainen, kuukausi ilman koulun turvaa on valtavan pitkä aika. En halua edes ajatella. Tulee paha olo. Voi kun voisi auttaa.\nPysykää terveinä ja lippu salossa!\nTunnisteet: ainoa elämäni, elämä, elämänkriisi, korona, onnellisuus, ostolakko, to-do\nKummasta aloitan? Kumpi on pahempi?\nKuuden päivän, siis suomeksi alle viikon päästä tästä vakaasta päätöksestäni bongasin alen lehdestä ja kyllä, tarve on juuri näille kyseisen merkkisille laatikoille matkailuautoon. Siirsin sillä kertaa vastuun ostopäätöksestä miehelle, joka ne osti, ehkä tuin päätöstä olemalla valikoimassa kokoja. Miehen ostamat on selitys, hänhän ei olisi edes tiennyt niistä ilman minua. No mutta, ostettiin minimimäärä ja tarpeeseen.\nTällä selvisin viikon kunnes sorruin jälleen. No nekin ovat pitkään etsittyjä ja tarkoin valittuja (olen kranttu) ja kun oli alessa ja jajaja.. HÖPÖHÖPÖ! Kyllä ihminen pärjäisi ilman saumattomia legginsejäkin, mutta ovathan ne näin talvella miellyttävämmät. Käytän vain saumattomia sukkahousumateriaaleja ja nyt löysin sellaiset pyöräilyshortseinakin, niin oli vaan pakko. En voi elää ilman. Niiden käyttö maaliskuussa on vähintään kyseenalaista.\nJa aivina-pellavaiset unelman pehmeät kylpytakit! Oli vaan pakko. Näitä on etsitty pitkään!\nNo, haasteeni ei ole vielä ohi, vielä ehtii epäonnistua hieman paljon lisää! Ylpeä olen kuitenkin siitä, että herätteitä ei ole tullut ostettua, kaikki ostetut löytyivät ostoslistalta. Tai no.. kolmen euron hajuvesi ei. Mutta sitä voi käyttää töissä kun ei tuoksu juurikaan. Voinko vetää pussin päähäni? Kiitos.\nThe Real Man Flu\nTaas lainaan netistä selityksen miesflunssalle, että tiedän missä mennään. Googletin noin 10 artikkelia aiheesta, ja törmäsin aina samaan, flunssaan. No kertoohan nimikin jo sen, mutta meillä sairastetaan paljon manflua ilman flunssanoireitakin. Milloin on syöpää ja milloin luita poikki ja milloin ihottumaa ja milloin mitäkin. Haavakin on vähintään sairaalareissu. Ainakin saikkua.\n"Miesflunssaksi kutsutaan karkeasti ottaen tilaa, jossa miespuolisen henkilön flunssa vaikuttaa potilaan ulkonäöstä ja valituksesta päätellen olevan lähes hengenvaarallisen kaamea sairaus.\nMiesflunssapotilaan tilaa näyttää pahentavan se, että paikalla on naispuolinen, läheinen henkilö.\nTässä silminnäkijässä potilaan vakavaksi luonnehtima tautitila saattaa kuitenkin herättää empatian sijaan ärsyynnystä."\nTällä kertaa osoitteessani asuva testosTero on ollut vaisumpi noin pari viikkoa. Välillä ohikulkiessani on onnuttu ja välillä tuettu reittä kävellessä. Välillä on pyyhitty hikeä kauppakassin kantamisesta ja saunan lauteilta on noustu kädet täristen ja polvet tutisten. Tivatessani syytä, sitä ei ole. "Ei mikään, mittenniin?".\nEilen tämä draamaralli kohtasi ruutulipun (vihdoin!). Mies saapui pakeilleni sanoen että "katoppa nyt sinäkin mikä patti tuossa on". Ja minähän Dr Pimple Popperin (paiselääkäri, Youtube) suurena fanina hyökkäsin hänen pakaraansa kiinni ja mitä ihmettä 38 vuotta vanhat silmäni näkivätkään! Upean, terveen patittoman miehen pakaran! Etsin syytä ja vikaa ainakin 10 minuuttia valtavan kirkkaassa 100W:n valossa ja ei, ei yhtään mitään (erikoisia kaksivärisiä karvoja ei lasketa)!\nOtettiin kuvia ja zoomattiin ja tuumattiin ja kyselin sitten tähän vaivaan lisätietoja, nyt kun selkeästi heikosta olosta päätellen oli jotain vakavaa ja joku tätä perustervettä urostani vaivasi.\nMilloin kivut alkoi?\nMillaista kipu on?\n- No en oikein tiedä.\nMille nyt juuri tuntuu?\nMille on tuntunut tänään?\n- Ei millekään.\nMilloin on viimeksi tuntunut?\n- Tunsin patin.\n- Tässä näin.\nSe on pakara.\n- Niin mutta se patti?\nEi ole mitään pattia. Näit itsekin. Mutta entä se kipu, millaisia tuntemuksia on?\n- Ei siinä oikeastaan ole mitään tuntemuksia, mutta ajattelin kun se patti.\nNiin mikä patti?\n- No kun ajattelin että se on kipeä.\nNäin lukuja vaille valmiina lääkärinä en voi diagnosoida tätä edes vanhaksi kunnon luulotaudiksi. Kerrankin jokin, joka sai minut ihan hiljaiseksi. Vaikka suuni on ammosen auki, niin nauru ei lähde karkuteille.\nKysyin mieheltäni tänä aamuna, että "mites perse voi?" Hän vastasi kysyvästi katsoen että "mikä perse?"\nTunnisteet: ainoa elämäni, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, haaste, huumori, ikäkriisi, keski-ikä, kuolema, nauru, ostolakko, overdose, rakkaus, sarkasmi, yliannos\nMitä päiväkodeille tai yhteiskunnalle on tapahtunut 40 vuodessa?\nOlen syntynyt 1981 ja viettänyt täten kultaisen 80-luvun lähinnä päiväkodissa. Muistan lapsuudesta vain matalia, helposti kiipeiltäviä aitoja. Sellainen oli myös Vantaan Martinlaakson eräässä päiväkodissa, jossa tuolloin olin.\nJäin tätä tänään miettimään, päiväkodin vieressä liikennevaloissa seisoessa. Eikö silloin uutisoitu lasten karkaamisista, vai eivätkö lapset silloin karanneet? Jos lapset eivät karanneet ilman kunnon vankilakalterointia ja lukkoja, niin miksi eivät? Oliko päiväkodissa kivempaa kuin kotona? Oliko hoitajia enemmän? Tekivätkö hoitajat paremmin työnsä, tarkoitan että katsoivat etteivät lapset karanneet. Vai olivatko lapset vain niin viisaita ja kilttejä jo pieninä, ettei ollut tarvetta karata? Tai jos karattiin, niin se ei ollut uutiskynnystä ylittävä juttu? Minä en muista ensimmäistäkään karkaamista, eikä kukaan koskaan isompana koulussakaan puhunut karkaamisesta vaikka oltiin nuoria kapinallisia. Nyt se on niin arkipäivää, ettei virkavaltakaan puutu resurssien puuttuessa. Missä on siis menty vikaan? Pointtini ei ole nyt lasten turvallisuus kalteriaitauksella, vaan toimintamalleissa tapahtunut muutos.\nTunnisteet: elämä, keski-ikä, lapset, äitiys\nEnnen oli miehet rautaa.. ja nyt naiset on vaan duckface\nMiksi naiset meikkaa? Piilottaakseen huonoa itsetuntoa? Naamioidakseen itsensä? Piilottaakseen jotain? Korostaakseen jotain? Koska niin on opetettu? Koska niin vaan kuuluu tehdä? Niin on viehättävämpi? Ketä varten?\nKun aloin itse meikata säännöllisesti noin 8. luokalla, tein sen varmasti kaikista kyseisistä syistä. Mutta kun itsetuntoni ja ihoni parani, niin miksi tein sitä edelleen? Ja miksi teen edelleen? Näyttääkseni nuoremmalle? Näyttääkseni kauniimmalle? Ketä varten minun pitäisi näyttää kauniimmalle? Minuako? Eikö olisi viisaampaa muuttaa ajatustaan niin, että kelpaisi ja näyttäisi kauniille itse itselleen ilman meikkiäkin, kuin piilottaa itseään meikin alle ja leikkiä kauniimpaa? Kun meikin pesee pois, on vastassa taas sama vanhan rumilus, tai sama uusi ihanuus. Asennekysymys!\nJos harrastaa meikkausta, pitää se toki tehdä aitoihin kasvoihin. Jos meikkiharrastaja tekee meikin toisen kasvoihin, yrittääkö hän tehdä taas kauniimpaa ja korostaa kauniita puolia? Kenen mielestä kauniita? Eikö meikattu kelpaa ja ole tarpeeksi kaunis ilman meikkiä?\nTv:ssä piilotetaan meikin alle ihon värierot ja kiilto, ne korostuvat kirkkaassa raa´assa valossa. Tämän ymmärrän. Ja kun on puuteroitu tasaiseksi naama, pitää korostaa vähän ripseä, kulmaa, ja vähän tuoda punaa ja vähän varjoa ettei näytä oksennustautiselle tai maakellarissa asuneelle. Mutta entä kun ei ole tv:ssä, vaan vain sen edessä? Miksi pitää meikata, tai miksi meikkaa?\nMiksi juuri naisen pitää meikata tai miksi juuri nainen on meikkaava? Jos mies on skrode testosTero, niin eikös juuri miehet meikanneet intiaaneina ja luolamiehinä hiilellä naamaan vauhtiraitoja näyttääkseen tiikeriltä? No naisetko seurasi perässä ja maalasi samalla hiilellä itselleen pallokalan silmät ja karmiinilla pusukalan huulet koska halusi näyttää yhtä herkullisille?\nEntä mistä tulee tämä huulitörrötyskuvaus? Lähetetään kuvaan lentosuukko ilman kättä? Miksi silmät pitää sirrittää? Eikö näyttäisi kauniimmille silmät isoina kun ne pitää meikatakin isommiksi? Jos passisssa ja kulkulätkässä pitää olla tunnistettava kuva, niin huulitörröttääjän ja silmäsirrittäjän pitäisi olla niissäkin kuvissa huulitörrö ja silmäsirri että hänet tunnistaa. Passikuvassa pitää näyttää normaalille. Mille näyttää normaali? En ainakaan minä! Minä en pääse koko passikuvaan! Entä jos huulitörrötän ja silmäsirritän, niin näytän samalle kuin kaikki muut ja kaiken lisäksi normaalille, niin minäkin saan passikuvan!\nKyllä minusta on kerrassaan kummallista olla nainen ja meikata, kun en edes tiedä miksi meikkaan! Jos naiseus on sisäänrakennettu juttu ja transsukupuoliset tuntevat olevansa väärän sukupuolisia, niin mitä sukupuolettomilta neutereilta puuttuu tai on minua enemmän, kun ihminen kuitenkin joko on nainen tai mies. Tähän aiheeseen en paneudu enempää, kun en yhtään ymmärrä.\nSeitsemän veljeksen aikaan Aino kiepauttaa pitkät kutrit letille, vilautti nilkkaa ja siinä on viehkoa kerrakseen. Mies näki tämän kilometrin päästä pellolta ja kaappasi Ainon, eikä Aino nostanut aiheesta syytettä. Mitäs kun Aino vakiintui parisuhteeseen tämän raivaajansa kanssa, ja silloin ei enää tarvinnut houkutella vastakkaista sukupuolta nilkalla ja letintupsulla? Vilkuttiko hän nilkalla lisääntyäkseen? Luulen että mies lisääntyi kyllä ihan omiksi ja naapurin tarpeiksi ilman nilkanvilkutusta ja letin tupsutustakin.\nTänään on vapaapäivä. En meikkaa. Enkä ymmärrä. Edelleenkää.\nP.s. Tiesittekö että 4 vuotiaalla on kyselyikä? Kiva, ja minä olen 34 vuotta jälkeenjäänyt.\nTunnisteet: elämä, huumori, itsevarmuus, naiseus\nKäytännössä kaikki kyseiseen ryhmään kuuluvat tavarat kuuluu ottaa kerrallaan esille eli esimerkiksi tyhjentää kaikki omistamansa vaatteet varastoja myöden yhteen kasaan. Käymällä läpi kategorian kerrallaan saat käsityksen siitä, kuinka paljon tavaraa sinulla on. Kun tavarat on käyty läpi, yhden kategorian tavarat sijoitetaan samaan paikkaan. Kuten vaatteet vaateekaappiin.\nJokainen tavara otetaan yksitellen kerrallaan käteen ja mietitään, tuottaako se sinulle iloa. Jos vastaus on ei tai epäröit, heitä tavara pois. Kuitenkin on hyvä säästää asioita, jotka tuovat välillistä iloa, kuten imurisi, jota et välttämättä rakasta mutta joka on huomattava apu kodin siivoamisessa. Suomessa kenkiä ei myydä kenkälaatikoissa, joten joudut marittamisen aikana hankkimaan tuhansia säilytyslaatikoita, kuten kenkälaatikoita lisää jo valmiiksi täyteen kotiisi.\nEnsimmäisenä tavarat kuuluu viikata. Tämä on toki erityisen olennaista vaatteiden kohdalla mutta pätee myös esimerkiksi johtoihin. Konmari neuvoo viikkaamaan vaatteet suorakulmion muotoon niin, että ne pysyvät pystyssä. Tämä on lisäksi tasa-arvoista viikkaamista, näin pinon alin paita ei tunne oloaan surkeaksi!\nTartu sitten suorakulmion toiseen päähän ja taita se kohti toista päätä. Taita uudellen kaksin- tai kolminkerroin laatikon syvyyden mukaan. Aseta viikatut tekstiilit pystyyn. Jos vaate on taiteltu oikein, se ei rypisty, vaikka taitteet olisivat pieniä. Rypyt tulevat liian tiukasta säilytyksestä. Vetolaatikossa päällekkäin olevat vaatteet painuvat helposti lyttyyn painavaksi kasaksi. Aseta vaatteet siis pystyasentoon vierekkäin. Silloin näet yhdellä silmäyksellä kaikki vaatteet. Pystyasennossa tekstiilit eivät myöskään puristu.\nJärjestele lajin mukaan yhteen paikkaan\nTärkeämpää on kitkeä kaaoksen perussyy: liika tavara. Järjestyksen luominen on siis aloitettava perinpohjaisesta karsimisesta. Ja tässä sinulla loppuukin kärsivällisyys jo heti saatuasi kattoon asti korkean kasan keskelle olohuoneen lattiaa.\nKäytä perussäilytyksessä hyväksesi muun muassa vanhoja kenkälaatikoita, muita pakkauslaatikoita ja pikkutavaralle pakasterasioita. Laukut voi säilyttää toisten laukkujen sisällä. Muista kuitenkin kysyä kultakin tavaralta tuntevatko he olonsa surkeiksi uudelleen järjestelemässäsi paikassa. Jollain laukullahan voi olla suurempi ego kuin toisella, eikä siksi ole onnellinen pieniegoisen laukun sisällä.\nUsein tavarat leviävät ympäri asuntoa: meikkejä, kirjoja, paperisälää ja vaatteita saattaa lojua monessa huoneessa. Kerää kaikki saman lajin tavarat yhteen, karsi niistä turhat ja päätä kullekin tavaralajille oma, yksi paikka. On tärkeää hahmottaa, kuinka paljon tiettyä tavaralajia omistat sen sijaan, että järjestelet samoja asioita eri puolilla asuntoa. Ja tässä kohtaa tervetuloa meille. Tämä on ehdottomasti pahinta! Ja tällekin lupaan tehdä tänä vuonna jotain!\nKullekin esineelle tarvitsee löytää paikka vain kerran. Sen jälkeen siivoaminen on helppoa ja huippunopeaa. Höpöhöpö! Minä olen KonMarituksen mestari! Olen tehnyt sen jo ainakin sata kertaa. Ja sadasensimmäinen kerta häämöttää edessä. Nyt kerään voimia.\nTarvitsetko tosiaan vieraspatjoja ja läjää ylimääräisiä vuodevaatteita? Harvoin tarvitsemiasi tavaroita voit ehkä myös lainata ystävältä tai naapurilta. Hamstraaja täyttää kotinsa tavaralla, jota ei tarvitse juuri koskaan. Älä säilytä mitään velvollisuudesta, omilleen muuttavat lapsesikin vain nauravat heille säästämillesi tavaroille ja lompsivat Ikeaan ostamaan mieleiset. Paljousalennuksiakaan ei kannata hyödyntää. Se vain ruokkii hamstrausta. Paitsi pandemian aikaan, silloin voit tyhjentää kaupan kotiisi, jos joudut viikoksi korona-karanteeniin.\nKonmari-metodin syvempänä ajatuksena on, että kun olet heittänyt pois turhat tavarat ja järjestänyt ne tavarat, jotka haluat säilyttää, tulet onnelliseksi. Sinulla on kotonasi miellyttävämpi olo, kun olet vain niiden tavaroiden ympäröimä, jotka tekevät sinut onnelliseksi.\nNiiden tavaroiden, jotka eivät tee sinua onnelliseksi, karsiminen pois auttaa sinua ymmärtämään, mikä on sinulle oikeasti tärkeää. Kun olet siivonnut turhan roinan, voit keskittyä ajattelemaan sinulle tärkeitä asioita. Ajatuksena on, että vain puhtaassa ja järjestetyssä kodissa voit tutkia sisintäsi, kun turhat ärsykkeet ja lastit on poistettu. Ja nyt mahtuu taas uusia tarpeellisia ostoksia lisää, paljon!\nTunnisteet: elämänmuutos, haaste, huumori, kirpputori, konMari, nauru, onnellisuus, ostolakko, overdose, sarkasmi, siivous, to-do, yliannos\nJos sinulta vietäisiin kaikki ulkoiset saadut ja ansaitut tittelit, miten esittelisit itsesi?\nElämä ilman tarkoitusta on vain olemassaoloa. Mieli ilman tavotteita ei menesty, se ei ole onnellinen, ja siltä puuttuu motivaatiota ja syitä nousta aamuisin ylös sängystä.\nJos sinä et määrittelisi itseäsi ulkopuolisten asioiden, kuten ammatin tai arvonimien kautta, kuka sinä silloin olisit?\nAlla on 20 kysymystä, joiden avulla voi päästä taas lähemmäs omaa itseä. Ainakin minusta on mielenkiintoista aika ajoin pysähtyä, katsoa taakse ja pohtia mitä on tullut tehtyä, ja toisaalta tarkistaa olenko yhä sillä polulla, jolla haluan olla. Voin joko todeta kaiken olevan mallillaan tai sitten korjata suuntaa ja jatkaa eteenpäin. Sitten on kysymyksiä joita ei tule aikuisena edes ajateltua, kuten värit! Muistatko lapsuuden ystäväkirjat, miksi niitä täytettiin? -Tavallaan samasta syystä. Kyllä lapsi on sitten viisas!\nMillaisia lyhyen aikavälin tavoitteita sinulla on? Entä pidemmällä aikajänteellä?\nKetkä ovat tärkeimmät henkilöt elämässäsi? Keihin turvaudut?\nMistä olet kiinnostunut? Mitä uutta haluaisit koettaa tehdä?\nMitkä asiat huolestuttaa sinua?\nMillaiset arvot sinulla on? Mihin uskot? (politiikka, uskonto, yhteiskunnalliset asiat)\nJos saisit yhden toivoa yhden toiveen, mitä toivoisit?\nKuka lohduttaa sinua, kun sitä tarvitset?\nMikä on suurin saavutuksesi? Mistä olet ylpeä?\nOletko aamu- vai iltavirkku? Miten voisit muuttaa elämääsi paremmin luonnolliseen rytmiisi sopivaksi?\nMikä on lempikirjasi? Lempielokuvasi? Lempiruokasi? Lempivärisi? Lempieläimesi? Millaisesta musiikista pidät?\nPohdi ensin omat vastauksesi, ennen kuin siirryt kuvan alle kurkkimaan minun vastaukset!\nJos sinä et määrittelisi itseäsi ulkopuolisten asioiden, kuten ammatin tai arvonimien kautta, kuka sinä silloin olisit? Jos sinulta vietäisiin kaikki ulkoiset saadut ja ansaitut tittelit, miten esittelisit itsesi?\n- Olen onnellinen, elämäni noin puolivälissä vaeltava, omillaan toimeentuleva ihminen.\n- Vastuuntuntoisuus, ahkerus, rehellisyys, tasa-arvoisuus, täsmällisyys ja positiivisuus.\n- Kelvata itselle ja menestyä elämässä.\n- Aviomies, kirjanpitäjä, kaveri.\n- Ääntäni, toimintatapojani, ulkonäköäni, mieltymyksiäni, innokkuuttani, puheliaisuuttani, huolehtivaisuuttani, pituuttani, kokoani, tyhmyyttäni, ammattiani, uraani, elämänvalintojani, lapsuuden ihastuksiani ja tekojani......\n- Nauran, hölmöilen ja vitsailen paljon päivittäin.\n- Uteliaana ihmisenä olen kiinnostunut oikeastaan kaikesta. Haluaisin koettaa vielä monia asioita, mutta nyt juuri voisin vaikkapa muuttaa toiselle paikkakunnalle.\n- Onko elämäni onnellinen, miten lapseni tulevat elämässään pärjäämään, miten työkuvioni muuttuu tulevaisuudessa, teenkö tulevaisuudessa tyhmiä valintoja tai päätöksiä..\n- Uskon vain mihin haluan, en sellaiseen, mihin tulisi uskoa, mihin yleensä uskotaan tai mihin opetetaan uskomaan. En ole perehtynyt politiikkaan tai yhteiskunnallisiin asioihin tarpeeksi, pystyäkseni kertomaan niistä mielipidettäni.\n- Saisinko 10 toivomusta lisää, kiitos.\n- Koti on nykyisin minun turvasatamani.\n- Muuttaisin saman tien toiselle paikkakunnalle.\n- Muutin kesken toimeentulevan elämän toiselle paikkakunnalle lasten ollessa pieniä, ilmoittaen miehelleni että seuraa perässä tai ei. Otin lopputilin palkkatyöstäni kesken asuntolainan ja perustin impulsiivisesti nykyisen yritykseni, johon uskoin kuin peruskallioon - vaikka muut eivät. Lisäksi on muutama muukin saavutus, mutta niistä vaikenen.\n-Aamuvirkku, ihanaa rauhallista omaa aamuaikaa!\n- Käsityöt, kotimainen iskelmä, hyvä ruoka, matkailu.\n- Useita, en mitenkän osaa järjestää enkä voi nimetä koska en muista kaikkia kirjoja ja elokuvia! Ruokakin on ihanaa ja kaikki väritkin on ihania, ehkä rakkain on musta. nKissoja ja koiria meiltä löytyy, muttaa hevoset ovat myös lähellä sydäntä. Pidän kotimaisesta vanhemmasta iskelmästä ja myös kasaista ja ysäristä.\n- Tuhansista asioista! Elämäni on täynnä kiitollisuutta!\n- Hätäännyn, ahdistun, vetäydyn ja itken.\n- Katsomalla peiliin ja ajattelemalla.\nklo 6.37 5 kommenttia:\nTunnisteet: ainoa elämäni, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, häpeä, ikäkriisi, itseinho, keski-ikä, onnellisuus, testi, työuupumus, unelma\nMinä rakastan kevättä! Solisevia puroja, lumet sulattavia kevätsateita, lirinää, lorinaa, lintujen viserrystä, matoja, mutaa, loskaa, ummehtuneen maan hajua, hentoa ja herkkää kasvun alkua - kaiken uuden alkua! Lämmittävää aurinkoa, kevyttä vaatetusta, raikkaita tuulahduksia, pienten pihapurojen kaivamista lapsilta jääneillä lapioilla, haravointia, terassin sisustamista ja auton pesua!\nVuodenaika-testin mukaan olen eniten rakastamani kevät.\nPimeys ja päivän lyhyys ei minua haittaa, enkä masennu siitä. Keksin yhtälailla tekemistä ja olen yhtä pirteä aamuvirkku, kuin muinakin vuodenaikoina. Syksyssä rakastan ensipakkasta, kun jäätynyt ruoho rapisee kenkien alla, saa kaivaa huivit esiin, ja nenänpää on kylmästä punainen. Ja kynttilät!\nOlen syntynyt syksyllä, ja jokin taho määrittelee syksyllä syntyneet näin;\nSyksyllä syntyneet eivät pienestä masennu.\nSyksyllä syntyneet kestävät pimeää talvea hyvin. Heillä on pienempi riski masentua tai kärsiä alakulosta kuin talvella syntyneillä. Syksyn lapset ovat usein myös maltillisia ja järkeviä. Syksyä hallitsee tuulen elementti, joka kuvaa muutosta, liikettä ja itsensä ilmaisua.\nMinulle sopii rakastamani musta kuin menä päähän. Se saa kasvoni ja ihoni hehkumaan, paitsi kun rusketun. Olen ruskettunut hieman vasta sen jälkeen kun pari kertaa kunnolla paloin. En ole auringonpalvoja, vaan tykkään mielummin viileästä ja varjosta.\nVärianalyysin mukaan olen "talvi".\nTunnisteet: elämä, horoskooppi, onnellisuus, rakkaus, testi\nTunnetko olosi jonkun tietyn henkilön seurassa epämukavaksi ja syylliseksi – etkä aina ole edes ihan varma miksi?\nHän osaa kaiken, tekee kaiken - ja valittaa. Jatkuvaa valitusta, kun MINÄ joudun tekemään kaiken, minä-minä... Mitään hän ei kuitenkaan vaadi muilta ja suuttuu, jos asiasta mainitsee. Hän tekee kaiken itse, ei anna auttaa. Sitten hän valittaa jälkikäteen, että kaiken saa tehdä itse, vaikka olen hänelle apuani tarjonnut. Hän on ahkera, avulias ja sietämätön.\nAivan oikein, marttyyrihan se siinä. Hän tekee sekä omat että muiden työt, eikä unohda kertoa siitä kaikille.\nKoska marttyyrin on vaikea sanoa asioita suoraan, syyllistäminen tapahtuu passiivis-aggressiivisesti rivien välistä. Syyllistäminen liittyy usein siihen, että marttyyri haluaa tehdä asioita enemmän tai paremmin kuin muut, eivätkä toiset hänen mielestään huomioi näitä ponnisteluja tarpeeksi.\nPassiivis-aggressiivinen marttyyri vain antaa ymmärtää asioita, koska hän välttelee ristiriitoja. Hän on hymistelijä, joka haluaa esittää itsensä kiiltokuvana. Voima, joka ohjaa marttyyrin toimintaa, on halu saada kiitosta ja kunniaa.\nMarttyyri on kiitosnarkkari, joka tarvitsee päivittäisen huomionsa, Viljamaa kuvailee.\nPuhe ei aina auta\nMarttyyrin kanssa voi koettaa puhua siitä, miten pahalta hänen käytöksensä tuntuu. Puhe ei vain tahdo mennä perille, koska marttyyri kokee tekevänsä hyvää. Hänhän uhrautuu muiden puolesta.\n”Yritän luovia asioitten kanssa niin, ettei hän saisi aihetta olla marttyyri, tasoitella tilanteita. Kehunkin vähän päälle, jotta marinalle saataisiin piste ja kaikki olisi taas hyvin. Ei vanhan ihmisen kanssa kannata alkaa pohjia myöten vääntämään asioista ja sanoa suoraan enää”, kertoo marttyyriäidin kanssa ikänsä kamppaillut nainen.\nJoskus marttyyrin läheiset väsyvät jatkuvaan syyllistämiseen niin, että tekevät kipeän ratkaisun.\n”Nyt en enää halua kuunnella tuota negatiivista marmatusta ja laitoin välit poikki. Meni kerta kaikkiaan ihan mahdottomaksi muiden haukkumiseksi”, kertoo toinen marttyyrin tytär.\nMarttyyri saattaa myös aidosti uskoa tekevänsä kaiken toisten, esimerkiksi lapsensa, parhaaksi – ja hänestä on käsittämätöntä, jos lapsi näkee tämän hyvän tarkoituksen toisin. Tällaiseen vanhemman ja lapsen suhteeseen saattaa liittyä jopa läheisriippuvuutta.\nMarttyyrikäytös voi liittyä sosiaalisten taitojen heikkouteen: ihminen ei pysty ilmaisemaan selkeästi tarpeitaan, hän ei kestä ristiriitaa eikä pysty ottamaan kritiikkiä vastaan. Ei ole harvinaista, että marttyyrityyppiseen persoonaan liittyy myös narsistisia piirteitä.\nIntrovertin tapa hakea huomiota ja tunnustusta\nMikä sitten tekee ihmisestä marttyyrin? Temperamenttitutkimuksen mukaan kyseessä on usein introvertin eli vetäytyvän, varovaisen ja hillityn persoonan tapa hakea huomiota ja tunnustusta. Marttyyrikäytös voi liittyä myös sosiaalisten taitojen heikkouteen: ihminen ei pysty ilmaisemaan selkeästi tarpeitaan, hän ei kestä ristiriitaa eikä pysty ottamaan kritiikkiä vastaan. Viljamaan mielestä osin kyse on myös suurten ikäpolvien sukupolveen liittyvästä piirteestä.\n- Näen, että tämä ominaisuus on aika paljon muuttunut millenniaalien ja heitä nuorempien kohdalla. He tarttuvat asioihin suoraan eivätkä kyräile.\nNäin pärjäät marttyyrin kanssa\nÄlä lähde mukaan hänen peliinsä. Marttyyri haluaa kiitosta ja kunniaa, mutta mikään määrä ei hänelle ole tarpeeksi. Puhu suoraan niistä asioista, joita tiedät marttyyrin hautovan. Perheessä tai työpaikalla hyvä tapa on, että kaikki istuvat yhdessä pöydän ääreen ja sopivat ystävällisessä hengessä, että ongelmat käsitellään nyt suoraan – ja sen jälkeen niihin ei nurkan takana palata.\nRistiriitojen selvittelyssä luo ensin ilmapiiri, että arvostat toista: esimerkiksi niitä asioita, joita hän perheessä tai työpaikalla tekee. Kun annat toiselle arvon, saat hänestä parhaan esiin.\nOngelmatilanteissa puhu aina vain omasta puolestasi minä-muodossa: ”Minusta tuntuu, että...” Jos käytät sinä-muotoa, marttyyri ottaa puheen syytöksenä ja hänen suojamuurinsa nousee välittömästi eikä viesti mene perille.\nEsitä asiat pilkuntarkasti. Jos marttyyri esimerkiksi omasta mielestään maksaa aina kaiken, näytä hänelle sentilleen tehty laskelma.\nJos kyse on isommista raha-asioista tai omaisuudenjaosta, ota avuksi juristi.\nOletko sinäkin marttyyri? Entä, jos marttyyri kurkistaakin vastaan peilistä? Sieltä häntä on vaikeampi tunnistaa.\nVastaa rehellisesti seuraaviin kysymyksiin:\nOletko ensimmäisenä ja viimeisenä paikalla, mitä ikinä tehdäänkin?\nTeetkö asioita toisen puolesta, koska tämä ei kuitenkaan osaa tai viitsi?\nOnko sinun vaikeaa kestää sitä, että ihmiset laiskottelevat ja tekevät virheitä?\nPohditko usein, että teit taas kaiken eikä kukaan huomannut?\nKutsuuko joku sinua sinua marttyyriksi?\nJos vastasit kyllä kahteen tai useampaan kysymykseen, sinullakin on taipumusta marttyyriuteen.\n-Kiitos, ihanaa! Tatuoin tämän otsaani!\nTyössäni kohtaan paljon eri-ikäisiä naisia. Minulta kysytään toisinaan "onko hankalia asiakkaita?" Voin helposti lokeroida asiakkaistani, en vaikeaksi, mutta haastavaksi asiakkaaksi 50+ työssä käyvän, hyvätuloisen naisen, jonka lapset ovat lentäneet jo pesästä. Selvitin tämän asiakasryhmän todenperäisyyttä erialojen kollegayrittäjiltä, ja samaan päätyivät hekin. Kuvailen tätä asiakasryhmää lyhyesti kaikkitietäväksi "besserwisseriksi". He varmaan saisivat kyseisessä testissä täysin saman tuloksen kuin minä, 3/5. Mutta en missään nimessä kutsuisi meitä marttyyreiksi, vaan näen (ja koen), että tuolla "haastavalla asiakasryhmällä" on vain elämänkoulu jo opettanut kunnioittamaan itseään! Voi verrata ammattiylpeyteen - yhtä hieno asia.\nMutta tästä samasta asiakasryhmästä löytyy myös marttyyrit. He ovat niitä besserwissereitä, joka tekevät reklamaation takuuajan umpeuduttua, tai haukkuvat puhelimessa minut huoraksi (!), kun heidän lastensa joululahjaksi antama lahjakortti enää käy, koska unohtui kirjahyllyyn ja vanheni 6kk sitten.\nOma äitini tarvitsi tänään IT-apua. Apu ei toiminut puhelimitse, joten pyysin kylään. Hän saapui, minä puhalsin tablettiin hengen, hän joi kahvin ja lähti tuulikaappiin pukemaan.\nOlin kissanpentu sylissä häntä hyvästelemässä, hänen kysyessään "miksi lapset eivät tulleet hiihtolomalla?"\nAjattelin että eihän heitä oltu kutsuttu (emmekä ole olleet taas puoleen vuoteen äidin kanssa tekemisissä), mutta vastasin että "-ne on niin isoja jo."\nÄitini sulki tuulikaapin oven uudelleen sanomatta mitään ja teki lähtöä, kunnes palasi viimeisen kerran oven avaten ja sanoi "-ajattelin vaan, että minua olisi hyvä nähdä nyt, kun olen vielä olemassa." Hän sulki ovet ja lähti. Jos sanoisin että minä jäin eteiseen seisomaan pentu sylissä, minäkin olisin marttyyri.\nMutta on äidilläni omatunto. Hän soitti kahteen otteeseen tikusta asiaa ja lasten karamellitkin oli jääneet autoon. Jättää huomenna oven taakse.\n-Kiitos rakas äiti.\nLainauksia aiheeseen täältä ja täältä.\nTunnisteet: ainoa elämäni, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, ikäkriisi, itseinho, itsevarmuus, keski-ikä, lapset, overdose, syyllisyys, testi, yliannos, äitiys\nLapsi kasvaa isoksi ja omatoimiseksi, tai teiniksi ja asuu kaverilla tai aikuistuu ja muuttaa kotoa pois. Minulla on juuri nyt yksi näitä kaikkia.\nStudio55 kirjoittaa aiheesta näin;\nJoillekin vanhemmille tunteet voivat olla lähinnä positiivisia. Vapautuneina rutiineista ja perhe-elämän taloudellisesta rajoitteista he saattavat tarttua mahdollisuuteen täyttää joitakin pitkäaikaisia unelmia.\nKYLLÄ! On ihanaa että haastava esikoinen muutti pois kotoa jo 1,5vuotta sitten. Tätä oikeastaan jo oikein odotin innolla silloin. Ja voi ehkä jopa sanoa, että ajoin hänet kotoa pois. Sen jälkeen olemme voineet perheenä hengittää. Keskimmäinen, lukiolainen saa muuttaa halutessaan kotoa pois täysi-ikäistyttyään, mutta saa asua halutessaan pidempäänkin kotona. MUTTA, pitää osata edelleen käyttäytyä ja vaadin että edelleen on tilivelvollinen kertomaan kotiintuloajoista ja -menoista. Kun muuttaa kotoa pois, poistuu toki tämä velvoite. En tiedä, mutta oletan, että aiheena tämä "lapsen kotoa pois häätäminen" on sellainen, josta ei usein puhuta suorilla sanoilla.\nKuitenkin, toisille kokemus voi olla hämmentävä. Ilman lapsia elämän keskiössä olo voi tuntua eksyneeltä. Voit mahdollisesti riidellä kumppanisi kanssa ja tuntea etääntyneesti ystävistäsi, mikäli heillä ei ole samanlaisia tuntemuksia.\nVielä koti ei ole tyhjä, mutta luulen, ettemme riitele tyhjyyttä kun viimeinenkin lähtee. Minä uskallan nauttia ääneen kertomalla, kuinka ihanaa että lapset omillaan ja nyt vain me kaksi (ja 4 karvalasta) ja miestä sen ääneen sanominen hävettää. Voin sanoa sen sitten hänenkin puolesta. IHANAA KUN LAPSET ON OMILLAAN JA VASTUUT ON KAPUT! LOPPU! SLUT!\nMikä tyhjän pesän syndrooma?\nTyhjän pesän syndrooma ei ole lääketieteellinen diagnoosi. Sen sijaan se on ilmiö, jossa vanhemmat kokevat surun ja menetyksen tunteita viimesenkin lapsen lähdettyä kodista.\nAiemmin ajateltiin, että tyhjän pesän syndroomasta kärsivät vanhemmat kokivat niin perusteellisen menetyksen tunteen, että se teki heidät alttiiksi masennukselle, alkoholismille, identiteettikriisille ja avioliitto-ongelmille.\nKuitenkin uudemmat tutkimukset osoittavat, että tyhjä pesä voi vähentää työhön ja perheeseen liittyviä konflikteja ja tuoda vanhemmille myös muita etuja. Kun viimeinen lapsi lähtee kotoa, vanhemmilla on uusi mahdollisuus lähentyä uudelleen, parantaa avioliittonsa laatua ja elvyttää kiinnostusta asioihin, joihin aiemmin ei ole ollut aikaa.\nTyhjän _sylin_ syndrooma iskee kyllä jo, kun lapset ovat isompia ja omatoimisia. Ainakin minulle. Piti hankkia lemmikkejä että saa pitää sylissä ja hoitaa ja suukottaa. Hoivaviettini on ehkä hieman liian runsas. Lapsia se haittaa, kun olen aina huolehtimassa ja höösäämässä. Anteeksi. Olen pahoillani.\nKuinka tulla toimeen muutoksen kanssa?\nTyhjän pesän syndrooman on ajateltu vaikuttavan voimakkaasti etenkin naisiin, sillä se voi tapahtua aikaan, jolloin he kokevat muitakin muutoksia.\n– Äidit voivat olla iässä, joissa heillä on vaihdevuosioireita tai heillä voi olla omat ikääntyneet vanhempansa hoidettavana. Muutoksen kanssa toimeen tuleminen voi olla haastavaa ja mitä hankalampia muutokset ovat, se suuremman stressin kanssa joutuu elämään, sanoo ihmissuhdeneuvoja Mo Kurimbokus BootsWebMD-sivuston haastattelussa.\nMuutos voi olla raskas myös lapselle\nOta huomioon, että muutos on suuri myös lapsellesi. Vaikka on hyvä saattaa heidän tietoonsa, että häntä kaivataan, älä kuormita häntä menetyksen tunteillasi. Jos et voi puhua kumppanillesi, etsi ystävä johon luotat ja jaa tuntemuksesi hänen kanssaan.\nPysy yhteydessä. Voit yhä olla läheinen lastesi kanssa vaikka asuisittekin erillään. Panosta säännölliseen yhteydenpitoon tapaamisilla, puhelinsoitolla, sähköpostilla, tekstiviestillä tai videopuheluilla.\nOlen kuullut mainitsemani ylihuolehtivaisuuteni takia niin paljon häpeää, haukkuja ja riidankylvämistä lapsiltani, että annan heille luvan itsenäistyttyään kantaa itse vastuun yhteydenpidosta. Minun mielestäni aikuisen pitäisi olla aloitteen tekijä yhteydenpidossa, mutta tämä on aihe, jossa teen poikkeuksen. En ole ikinä leikkinyt marttyyriä, mutta jos tämä on sitä, niin sitten tässä kohtaa leikin marttyyriä. En vain yksinkertaisesti jaksa, lapsen aikuistumisen jälkeen jatkaa huoltajuutta/huolehtijuutta. Ja kyllä tämäkin toimintatapa lapsille jotain opettaa. Ainakin ajattelemaan, jos ovat katkeroitumattomille ajatuksille auki.\nKeksi uutta tekemistä ja suunnittele tulevaa\nEtsi uusia mahdollisuuksia joko työhön tai vapaa-aikaasi liittyen. Kiireisenä pysyminen tai uusien haasteiden vastaanottaminen koton tai työssä voi helpottaa menetyksentunnetta, jonka lapsen lähtö voi saada aikaan.\n– Mitä suurempi muutos, sitä suurempi stressi. Liiat muutokset liian nopeasti voivat tuoda mukanaan huomattavasti stressiä. Mikset helpottaisi matkaasi uuteen elämänvaiheeseen? Vaikka idea kuulostaisikin houkuttelevalta, varo tekemästä liikaa muutoksia turhan pian, Kurimbokus sanoo.\nNo tätähän juuri suunnittelen, ollessani nyt lopen kyllästynyt merkityksettomään elämääni. Haluaisin muuttaa juuri nyt Lahteen. Huomenna se voi olla Oulu. Kun on juureton, voi vain sulkea silmät, tökätä sormen kartalle ja muuttaa minne se osoittaa. Ihanaa!\nVanhemmat voivat tuntea etteivät osaa enää keskittyä, kun elämä ei enää pyöri lasten ympärillä.\n– Äkkiä lapset ovat lähteneet kotoa ja olette jääneet kahden kesken. Ellette ole tottuneet viettämään aikaa yhdessä, voitte tuntea toisenne vieraiksi, Kurimbokus sanoo. Älä korvaa lapsen jättämää aukkoa työllä. Varo ettet yksinkertaisesti ”korvaa” lastasi toisella vaativalla elämän osa-alueella: työllä, lemmikeillä – jopa työ saattaa alkaa hallita elämääsi.– Jotkut pariskunnat löytävät itsensä korvaamasta lapsiensa puuttumista tekemällä ylitöitä ja pitkiä päiviä, sanoo Kurimbokus.\nOsaamme varmasti keskittyä ja nauttia ajasta yhdessä, että ajasta yhdessä erikseen. Molemmilla on omat jutut ja omaamme sen verran introverttiyttä, että arjessa pitää saada omaa tilaa hengittää. Lemmikeillä en korvaa lapsia, vaan tyhjää syliä. Ja mieheni varmasti oikein odottaa, että hän saa taas olla ainoani.. tai no jaetulla sijalla neljän karvalapsen kanssa. Voi rakasta raukkaa.\nklo 16.55 5 kommenttia:\nTunnisteet: ainoa elämäni, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, huumori, häpeä, ikäkriisi, ikävä, itsevarmuus, keski-ikä, lapset, mukavuusalue, naiseus, sarkasmi, äitiys\nTyöntekijä tulee pomonsa luokse ja kysyy:\nMiten sinusta tuli noin menestyvä?\n-Siitä on kiittäminen hyvin tehtyjä valintoja.\nTyöntekijä ei ole tyytyväinen ja jatkaa:\nMiten sinä osasit tehdä hyviä valintoja?\n-Siitä on kiittäminen kokemusta.\nTyöntekijä miettii, ja kysyy:\nMiten sinä onnistuit hankkimaan tuon kokemuksen?\n-Huonojen valintojen kautta.\nJos en tee vääriä valintoja, on myös hyvin vaikea tehdä oikeita valintoja. Virheistä oppii, miten maailma toimii. Kyllä! -Huutaa työminäni, ja siviiliminäni katsoo hiljaa alaspäin.\nPienestä pitäen ihminen oppii erilaisia asioita maailmasta yrityksen ja erehdyksen kautta. Söin lapsena liikaa pullataikinaa ja maistoin kerran tippaleipää. En ole sen jälkeen edes maistanut kumpaakaan. Lapsena olin viisas ja opin?\nKun teen asioita, joista en ole täysin varma (olen mukavuusalueen ulkopuolella), opin samalla jotain itsestäni. Kyllä, ja valitsen luonnostaan päivittäin jonkin asian mukavuusalueeni ulkopuolelta, ihan uteliaisuudestani tai sen hetkisestä halusta/impulsiivisuudesta. Ja kun olen saavuttanut unelmani, tajuan, etten halunnutkaan sitä. Ja tämä harmittaa yli äyräiden. Tai no, ainakin nämä 38 vuotta.\nMokaaminen ei ole maailmanloppu. Kun ihminen ymmärtää tehneensä virheen, hän voi kehittyä ihmisenä. Oli kyse sitten ihmissuhteesta, työtehtävästä tai ruoanlaitosta, omia vääriä valintojaan analysoimalla jokainen voi kehittyä ja käyttäytyä tulevaisuudessa toisin. Tällaiset virheet auttavat tuntemaan itsensä paremmin. Ja mikä olisi tärkeämpää elämässään, kuin tuntea itse itsensä.\nYksi tärkeimmistä asioista, jonka epäonnistumisesta voi oppia, on anteeksianto. Ymmärrän, että kaikki tekevät joskus virheitä. Valintojaan voi katua, mutta itselleen on osattava antaa anteeksi, jotta elämä voi taas jatkua. Tätä en osaa, eli voin sanoa ymmärtäväni, mutta en ole sisäistänyt, -koska en osaa antaa itselleni anteeksi. Kun tiedän täsmälleen, mitä haluan, epäonnistumiset eivät pysäytä minua. Halu on häpeää suurempi.\nMinä olen itseni pahin arvostelija. Kun teen virheen, sen anteeksi antamiseen itselleni menee vuosia. Epäonnistumiset ovat luonnollisesti osa elämää. Vaikka virheiden tekeminen ei ole ikinä kivaa ja mokaamisesta seuraa kamala morkkis, maailma jatkaa silti kulkuaan. En sano että epäonnistuminen on maailmanloppu, mutta en myöskään usko että asioilla on tapana loppujen lopuksi järjestyä, vaikka näinhän ne tekee AINA. Tavalla tai toisella.\nMinkä ihmeen takia ihmisen aivot toimivat tällä tavalla? Ehkä siitä syystä, että yhteiskunta on opettanut meille jo pienestä pitäen, että virheillä on hintansa, ja meidän odotetaan aina tekevän hyviä valintoja. Sättiminen virheestä uudelleen ja uudelleen ei hyödytä mitenkään, teen sitä silti. Mutta, syyllisyyden tunne on suuri haava ja sitä osaan mielestäni myös vahvalla luonteellani suojella. Manipuloivat ihmiset eivät voi käyttää herkkyyttäni ohjatakseen minua.\nMinun ei kuitenkaan tarvitsisi mielestäni tuntea syyllisyyttä mistään. Kaikki mitä olen tehnyt, tein siinä hetkessä sen takia että tunsin siten silloin, tai halusin tehdä niin, tai niin vain tapahtui. Esimerkkinä kadun jokaista muuttoa (7), vaikka niille on ollut silloin hyvä syy. Kadun jokaista valintaa kodiksi, kaikki eivät ole olleetkaan mieleisiä. No enhän ole voinut tietää onko se kiva koti, ennen kuin asun siinä. Tai virheostoksia; housut jotka eivät pysykään jalassa. Ymmärrän, turhaa katua kun en ole voinut tietää ennen, mutta kadun silti. Kadun että tein lapset, koska olen huono äiti, mutta halusin silloin niin kovin. Kadun mm. myös että muutin maalle miehen perässä, todetakseni että tulen hulluksi maalla. Kadun että valitsin puolisokseni 22 vuotta minua jaksaneen upean miehen, koska hänessä on pari piirrettä joista en pidä. Kadun melkein kaikkia huonekalu- ja sisustusvalintojani. Kadun että ajoin ajokortin 18-vuotiaana, jonka äitini maksoi, mutta en ole sen koommin ajanut autoa, koska en uskalla. Pelkään aivan valtavasti muuta liikennettä ja että satutan autoa tai rikon sen. Lista olisi loputon. Mutta nyt tuntui hyvälle olla tämän aikaa alasti.\nVastuullisuuden johdosta opin tekemistäni virheistä, mutta syyllisyyden takia olen jumissa. Sen tuloksena tunnen oloni kauheaksi vuosien ajan jostakin sellaisesta, mistä minun olisi pitänyt päästä jo yli.\nMiten opin, että arpeni eivät määrittele minua. Nehän ennemminkin näyttävät minulle tavan toimia ja käyttäytyä. Itseasiassa tiedän hyvinkin tähän syyllisyyden taakkaan johtaneen syyn. Kyllä, mennään lapsuuteen ja katsotaan äitiin. Kuulen edelleen kaikista tekemistäni virheistä ja mahdollisista tulevistani virheistä. Siinä yksi syy, jonka takia en jaksa olla hänen kanssa tekemisissä. Vaikka äiti onkin. Ja tuntuu ihanalle sanoa se tässä ja nyt ääneen. Olla alasti.\nPeriaatteessa tiedän, että virheet voi korjata, mutta entä ne virheet, joista ei tunnu olevan ollenkaan paluuta? Ratkaisu lienee yksinkertainen, -niistä tulisi vain oppia kuten lapsena. Siis oppia virheistä, kääntää ne positiiviseksi kokemukseksi ja jatkaa matkaa.\nTiedän, että on monia ihmisiä, jotka eivät pysty olemaan onnellisia, sillä he ovat kiinnittäneet itsensä menneisyyteen. Menneet on menneitä, mutta on kuitenkin tärkeää miettiä silloin tällöin menneisyyttä, oppiakseen siitä, jotta voisi nähdä sen mitä itselle on tapahtunut, ja mitä siitä on oppinut. Minun tulisi kuitenkin päästää irti kaikesta sellaisesta, joka minut kiinnittää menneisyyteen. APUA mikä työ!\nTunnisteet: ainoa elämäni, blogi, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, häpeä, ikäkriisi, itseinho, itsevarmuus, keski-ikä, mukavuusalue, overdose, perfektionismi, syyllisyys, unelma, äitiys\nNyt on 6. päivä ostolakossa, tai virallisesti viides. Kauppoja olen vältellyt, koska pelkään että unohdan olevani ostolakossa. Mielitekoja ei hirveästi ole ollut, ainakaan sellaisia etteikö niitä voittaisi samantien. Ostoksiin en ole sortunut, mutta yritykselleni jouduin eilen tilaamaan uuden tulostimen, koska entinen ei herännyt henkiin. Tämä ei ole henkilökohtainen ostos, ja on pakollinen muutoinkin. Mutta henkilökohtainen verkkopankki lauloi kyllä eilen 38e verran, kun varasin toukokuulle kirpparipöydän kuudeksi päiväksi, joka piti maksaa heti.\nPalkkasin tähän työhön kaksi työntekijää. Itse olen niin laiska, etten jaksa hinnoittelun jälkeen enää muuta vaivaa tähän nähdä. Pöytä täytyy kuitenkin päivittäin siivoja ja täyttää. Kaksi nuorinta lastani sai pestit ja saavat jakaa voiton puoliksi.\nOlen pitänyt kirppistä viimeksi 2015. Tässä välissä olen lahjoittanut, kierrättänyt ja roskattanut ylimääräiset. Minulle ei ole koskaan ollut kovin vaikeaa luopua tavaroista. Oikeastaan jopa ahdistaa ajatus siitä, että kaapit on sullottu pullolleen kaikennäköistä törkyä mitä ei varmasti tarvitse, mutta ei raaski heittää poiskaan. Vielä enemmän ahdistaa se, että pitäisi löytää kaikille asioille oma paikka. Nyt on yksi kassi täällä, toinen tuolla ja kolmas jossain. Ja joka kaapissa jotain, jota ei edes muista omistavansa!\n..Tai no, loppujen lopuksi lainaahan kaikki on vaan. Mitään täältä ei mukaansa saa. Ja säälittää oma äitikin, jonka pieni asunto on lattiasta kattoon tavaraa täynnä, koska hän säästää niitä minulle. Ja minulle äiti ei ole muisto niissä tavaroissa. Ne tavarat eivät muuta kotiini. Mutta sanopa tämä hänelle. Missä vaiheessa elämäänsä ihminen alkaa elää kuolemansa jälkeistä elämää ja miksi? Miksi hän ei vaan voi realisoida kaikkea sitä tavaramäärää ja nauttia eläkevuosistaan ja vapaasta elämästään? En minä tarvitse häneltä yhtään mitään! En usko että kukaan muukaan tarvitsisi kuin kauniit muistot. Vihaan ahneutta. Halu on ihan hyvä elämänkumppani, mutta ahneus ei.\nJäin muistelemaan kaikkia kuulemiani ja muistamiani tarinoita perinnönjaoista ja avioeroon liittyvistä osituksista. Alkaa ihan oksettaa, kuinka ihminen voi muuttua niin typeräksi ja kuvottavaksi aivan välittömästi läheisen lähdettyä! Muutos näkyy persoonallisuudessa, puheen rytmityksessä ja elekielessä. Se ei ole edes esitettyä, vaan aitoa. Kuten myös täysin kärrynpyörää pyörähtävät elämänarvot ja ajatusmaailma. Kauniista rumaksi. Miten suojelen itseäni tällaiselta?\nIhminen muistaa jopa sairasvuoteellaan oikeutensa, mutta miten on velvollisuuksien..?\nTunnisteet: ainoa elämäni, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, ikäkriisi, ikävä, keski-ikä, kirpputori, konMari, kuolema, lapset, mukavuusalue, ostolakko, perintö, siivous, äitiys\nEn ole koskaan pitänyt päiväkirjaa. Lapsena kyllä kerran kokeakseni ettei se ole minun juttu. Ensinnäkin hirveä piilottelu ettei kukaan löydä sitä, ja toiseksi hirveä pelko siitä että joku lukee sitä.\nVuonna 2003 syntyi toinen lapseni ja sen jälkeen ehkä noin vuonna 2004 aloitin käsityöblogin, koska muuta somekanavaa ei ollut tämän harrastuksen jakamiseen, ja ilmaisia ohjeita löytyi blogeista joista piti tietysti kiittää. Kiitos onnistui vain blogin omistavalta ja joskus harvoin anonyymiltä.\nVuonna 2005 silloiseen blogiini tuli käsityösisällön lisäksi lifestyleä, kun lapsettomuushoidot alkoivat. Tarkkaa tilastoa en enää muista, mutta seuraajia blogillani oli parhaimmillaan 10000-20000. Lopetin silloisen blogauksen kuin seinään, koska sen hetkinen elämäntilanne pyöri oravanpyörää ja oli pakko tehdä elämänmuutos. Olin tulossa hulluksi erityislapsen etujen puolesta taisteluun kuntaa vastaan, lapsettomuushoidoista ja pienellä paikkakunnalla asumisesta, suurkaupungin kasvattina. Muutimme kaupunkiin ja puhdistin pöydän. Elämä oli silloin ihan hienoa ilman blogaustakin.\nNoin vuonna 2012 aloittelin jälleen blogausta, nyt kauneuden parissa. Kolmannen lapsen jälkeen alkoi taas itsestään huolehtiminen kiinnostaa. Tämä blogi eli 1-2kk ja kuoli pois, koska aikaa ei vaan yksinkertaisesti ollut kuin perusselviytymiseen. Blogaaminen on kuitenkin hyvin tehtynä melko intensiivistä.\n2020 helmikuussa asiani ovat niin hyvin, että on oikein mainio hetki aloittaa kolmas blogi ja blogaus, vertaistueksi tämänhetkiseen elämänmyllerrykseen, mielenkriisiin. Oikeastaan kaikki on enemmän kuin hyvin, en ole ehkä koskaan ollut näin onnellinen, mutta en myöskään koskaan ole ollut näin hukassa! Olen onnellinen ja eksynyt pedantti analysoija itsestäriippumattoman elämänkriisin pyörittämänä. Ja tällaisella hetkellä minulle on hyväksi kirjata asioita ylös ja sanoa ne ääneen mutta ilman tuttua kuulijaa. Olen oppinut tämän 11 päivän blogaamisen ajan todella paljon itsestäni, ja selättänyt pahimman itseinhon piikin. Minä en pidä blogia muille, vaan ensisijaisesti itsekkäästi itselleni. Mutta on valtava ilo, että suoltamani sisältö kiinnostaa muitakin, antaa mahdollisesti jopa vertaistukea ja tottakai, jos haluat löytää "blogiperheesi", niin täytyy aktiivisesti olla vastavuoroinen. Blogini tulevaisuutta katsellen, epäilen että jää perheenjäseksi pidemmäksi aikaa. En ole missään muodossa julkisuudenkipeä, tai halua kantaa blogimenestyjän viittaa, mutta olen aina ollut tarinankertoja ja sisällöntuottaja. Idearikas unelmoija ja niitä hillittömiä ideoita on kiva jakaa ja kirjata ylös, koska en voi niitä omassa elämässä hyödyntää. Ja nyt on pakko saada "omaa aikaa" omasta elämästä.\nTähän väliin se kultainen kiitos kaikille teille, jotka olette minua auttaneet tässä kriisissä moottorini sakatessa. Olen oikeasti kovasti kiitollinen ja apu on ollut suuri. Kiitos <3\np.s. Olen myös saanut tunaroituakin jotain, nimittäin poistettua tästä blogista kaikki omat kommenttini! Hyvä minä! #kyllääitiosaa\nTunnisteet: ainoa elämäni, blogi, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, ikäkriisi, itseinho, keski-ikä, lapset, mukavuusalue, naiseus, perfektionismi, unelma, äitiys\nTilaa minut kestotilauksena blogit.fi blogilistalla, kiitos!\nTeinpä aamutuimaan aamuaivoilla liikoja analysoimatta persoonallisuustestin. Jopas vain oli mielenkiintoinen.\nPäälliköt ovat luontaisia johtajia. Tämän persoonallisuustyypin ihmisillä on viehätysvoimaa ja itseluottamusta, ja heistä huokuu vaikutusvalta tavalla, joka saa massat yhteisen päämäärän taakse. Mutta toisin kuin herkempi vastapuoli "protagonistit", päällikköjä luonnehtii usein armoton järkiperäisyys, ja motivaationsa, määrätietoisuutensa ja terävyytensä ansiosta he saavuttavat minkä tahansa itselleen asettamansa päämäärän. Ehkä on hyväkin, että heitä on vain 3 prosenttia väestöstä, muuten he hallitsisivat epävarmempia ja herkempiä persoonallisuustyyppejä, joita lähestulkoon koko muu maailma edustaa. Päälliköille kuuluu kuitenkin kiitos monista liiketoimista ja instituutioista, jotka ovat meille jokapäiväinen itsestäänselvyys.\nOnni piilee saavuttamisen ilossa\nYhtä asiaa päälliköt rakastavat yli kaiken – hyvää haastetta, suurta tai pientä, ja he uskovat vakaasti, että panostamalla tarpeeksi aikaa ja resursseja, mikä tahansa tavoite on saavutettavissa. Tämä ominaisuus tekee päälliköistä loistavia yrittäjiä. Heidän kykynsä ajatella strategisesti ja säilyttää pitkäntähtäimen tavoite silmiensä edessä edetessään suunnitelmissaan vaihe vaiheelta määrätietoisesti ja tarkasti tekee heistä vahvoja yritysjohtajia. Tämä määrätietoisuus on usein itseään toteuttava ennustus, sillä päälliköt puskevat kohti tavoitteitaan puhtaalla tahdonvoimalla, siinä missä toiset jo luovuttaisivat ja jatkaisivat muiden asioiden parissa. Sosiaalisten taitojensa ansiosta päälliköt saavat myös toiset mukaansa ja saavuttavat siten uskomattomia tuloksia.\nNeuvotteluissa, niin ammatillisissa kuin yksityisissä, päälliköt ovat dominoivia, periksiantamattomia ja anteeksiantamattomia. Tämä ei tarkoita, että he olisivat kylmäsydämisiä tai säälimättömiä, vaan kertoo pikemminkin siitä, että päälliköt aidosti nauttivat haasteista, älyllisestä taistosta ja väittelystä, ja vaikka toinen osapuoli ei pystyisi vastaamaan tähän, päällikkö voi silti julistautua voittajaksi.\nSen sijaan päällikkö saattaa ajatella “Ei haittaa, vaikka pitäisit minua tunteettomana p*****a , niin kauan kuin pidät minua tehokkaana sellaisena”.\nPäälliköt kunnioittavat ennen kaikkea yksilöitä, jotka kykenevät älykkyydessään samalle tasolle heidän kanssaan ja toimivat yhtä tarkasti ja laadukkaasti kuin he itse. Päälliköillä on erityinen taito tunnistaa muiden kykyjä, mistä on hyötyä heidän tiiminrakennustaidoissaan (sillä yksikään ihminen, olipa hän miten loistava tahansa, ei voi suoriutua kaikesta yksinään), ja samalla se estää heitä olemasta liian ylimielisiä ja koppavia. Päälliköillä on kuitenkin myös erityinen kyky huomautella muiden virheistä hyytävällä tunteettomuudella, joka todella aiheuttaa ongelmia.\nTaitava tunneilmaisu ei ole minkään analyytikkotyyppien vahva persoonallisuuden piirre, mutta sosiaalisen luonteensa vuoksi päälliköiden tunnekylmyys tulee helposti yleisesti ja laajasti esiin. Erityisesti työympäristössä päälliköt haluavat yksinkertaisesti murskata sellaisten henkilöiden herkkyyden, joita he pitävät tehottomina, epäpätevinä tai laiskoina. Päälliköille tunteiden näyttäminen on heikkouden osoitus, mikä on asenne, jolla päälliköiden on helppo saada vihamiehiä. Päälliköiden on muistettava, että he tarvitsevat toimivan tiimin paitsi saavuttaakseen tavoitteensa, myös saadakseen hyväksyntää ja palautetta, jota päälliköt, mielenkiintoista kyllä, erittäin paljon tarvitsevat.\nPäälliköt ovat todellisia tehopakkauksia ja viljelevät itsestään usein elämää suurempaa kuvaa – mitä he usein ovatkin. Päälliköiden on kuitenkin muistettava, että heidän vaikutusvaltansa ei ole yksinomaan heidän omien tekojensa ansiota, vaan myös heitä tukevan tiimin aikaansaannosta. Tämän vuoksi on tärkeää tunnustaa tukiverkoston panokset, kyvyt ja tarpeet, erityisesti emotionaaliselta näkökannalta. Vaikka päälliköiden pitäisi sopeutua “teeskentele osaavasi, kunnes osaat sen” -mentaliteettiin, päälliköt voivat saavuttaa syvällisiä, tyydyttäviä suhteita ja ansaittuja voittoja, kunhan he yhdistävät vahvuuksiinsa emotionaalisesti terveen lähestymistavan.\nTunnisteet: elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, itseinho, itsevarmuus, mukavuusalue, testi, työnarkomania\nEilen illalla meinasin repsahtaa ostolakossani, hakemalla tänään tarjouslehdessä mainostetun hiiliteräspannun. Ostopäätös oli siis tehty. Sitten muistin ostolakon ja pyysin miestäni hakemaan sen. ..Kunnes peruin senkin, koska tuo pannu olisi joutunut punaiselle ostolakko-listalleni. Koko eilisen illan pysyttelin verkkokaupoista kaukana, vaikka pariin kertaan ehdinkin jo avata etuoven.\nTänä aamuna etsin ostettavaksi kynsilakkaa, siis vertailin netissä että kävisin tänään kaupasta. Ostolakossa oleminen on vaikeaa jo heti toisena päivänä!\nSitten voidaankin kaivella aurauskepillä hampaanvälejä. Nolouden huipentuma! Postin mobiilisovelluksen mukaan minulle on tulossa 11 pakettia. Tässä vaiheessa peitän käsillä jo kasvoni. Nämä eivät kuulu ostolakkoon, mutta onneksi saapuvat sen aikana. 11 pakettia kuullostaa ihan kamalalle, aikuiselta jopa mielettömälle.\nMutta, en käy kaupoissa shoppailemassa. Kesäisin perheen harrastus on kierrellä ostoskeskuksia, mutta hyvin vähän ostellaan. Viikonloppuisin ruokakaupasta ostan vain ruokaa, apteekista käyn vain sen hetkisen pakollisen avun ja tuo mainitsemani kynsilakka olisi tarttunut ohikulkiessa mukaani Sokokselta (muuta en tällöin ostaisi koska kiire). Verkkokaupoissa kyllä viihdyn, ja onneksi tuollainen pakettimäärä ei kuulu joka kuukauteen, enkä kuitenkaan osta ihan mitä vaan. Kaikelle pitää olla jokin tarkoitus tai olla käytännöllinen. Luopuminen ei ole vaikeaa, sehän on vain materiaa ja jos se ei palvele tarkoituksessaan, niin vaihtoon tai kokonaan pois. Yritän päästä eroon "kokeeksi-ostamisesta". Esimerkkinä, en ole kokeillut hiiliteräspannua ikinä, ja ostaisin sen kokeeksi. En voi tietää onko se minun juttu. Mutta varsinaisesti en tarvitse paistinpannua.\nNyt pohdittuani ostokäyttäytymistani, on se mielestäni ihan ok, mutta onhan tämä mielenkiintoista, sillä jo nyt toisena päivänä päätöksestä on ollut helppo kieltäytyä ostoista, mutta aivojeni kaksi aivosolua käy kyllä hurjaa sotaa perusteluille ostaa tai jättää. Ja TÄMÄ on upea tunne!\nTunnisteet: elämänmuutos, haaste, mukavuusalue, ostolakko, overdose, sarkasmi, to-do, yliannos\nJos ihmisellä on niin paha olla, että täytyy sitä varten blogikin perustaa (suomalainen luonto narisee), niin aiheeseen pitää puuttua. Koska minun on opittava kelpaamaan itse itselleni, eikä sen kuulu vaatia suuria elämänmuutoksia, niin mennään nyt itserankaisuna edes sieltä mistä aita on korkein. Ylitetään oma mukavuusalue, ja tällä kertaa se on ostolakko, -ainakin maaliskuun ajan kestävä. Yritän kerätä dataa ostoista, mutta myös siitä, mitä kaikkea yritin/olisin halunnut ostaa. Eilinen jäi haasteesta, koska inspiroiduin tästä vasta tänään, mutta lasketaan eilisen ostokset silti mukaan vaikka sitten miinuspisteinä. Loin haasteelle oman sivun, jota päivitän.\nKuva ei liity tekstiin. Käy vittumitäpaskaa.fi\nInspiraation lähteenä minä itse ja vähän myös tämä blogipostaus blogit.fi-listalta ja tämä kolumni. Minä en todellakaan pysty edes ajattelemaan vuoden ostolakkoilua, mutta kuukauden ajan ostolakkoilu on mielenkiintoinen haaste itselle. Ehkä siitä saa jotain uutta, materiatonta. En vaadi haasteelta mitään, se on impulsiivinen idea. Mutta on mielenkiintoista kokeilla, miten onnistuu olla ostamatta vain pakollista ja mitä kaikkia selityksiä ihminen keksii ostoilleen. Yhden ainoan kuukauden ajalta. Huhtikuu on vapun (lempijuhlani), rakentamista. Silloin ostetaan palloa ja serpentiiniä koko rahalla. Kiinan kauppiaatkin ovat sotkeneet lusikkansa soppaan, ja odotan aimo läjää täysin turhia tavaroita maapallon toiselta puolelta, korona-viruksen kotimailta. Mutta niitä ei nyt lasketa ostolakkoon, koska ei ole ostettu maaliskuussa.\nKUVA EI LIITY TEKSTIIN, mutta on silti vierailun arvoinen kohde. Tukekaa kotimaista yrittäjää, älkääkä hassahtako kiinalaisiin. Voi tarttua korona.\nTunnisteet: elämänkriisi, elämänmuutos, haaste, keski-ikä, mukavuusalue, ostolakko, to-do\nOlen kuullut että kun oppii nauramaan itselleen, on se yksinkertaisin tie sisäiseen rauhaan. Siihen vaaditaan kyky hyväksyä itsensä, sellaisena kuin on, kaikkine "virheineen".\nEn varsinaisesti pelkää arvostelluksi tulemista, mutta tämän viimeisen reilun viikon itsetutkiskelun ja blogaamisen aikana olen ymmärtänyt, etten vain kelpaa itselleni. Voin tehdä vaikka 100 elämänmuutosta ja muuttua ulkoisesti kuten Michael Jackson, mutta se todennäköisesti ei auta tykkäämään itsestään, -ei auttanut Michaeliakaan edes ihonvärin vaihto. Minulla varsinkaan, kun ei ole yksiselitteistä tai osoitettavaa tekijää itseinholle. Ehkä olen vain perfektionisti itseäni kohtaan.\nPitäisi oppia tasapainottamaan se mitä olen ja se mitä haluan olla. Se mitä olemme ja se mitä haluamme olla, ovat kaksi eri asiaa. Nämä sekoittuu helposti keskenään ja näin tapahtunee erityisesti silloin, kun on juurtunut hyvin jäykkä käsitys siitä, mitä meidän ”tulisi olla”. Ja liittyy varmaankin siihen, että olen aina lapsuudesta lähtien kokenut, etten kelpaa. Tämä vaikeuttaa todellisuuden ja minua muovaavien odotusten erottamista toisistaan. Tuntuu kuin olisin jatkuvasti veloissa. Nämä ”halu olla jotain” ja ”tulisi olla jotain” estävät minua arvostamasta sitä, kuka todellisuudessa olen.\nSanotaan esimerkiksi, että olen kovaääninen. Olet kuullut niin monta vitsiä ja negatiivista kommenttia kovaäänisyydestäni, että lopulta inhoan ääntäni. Vaikka olen puhelias, pelkään toisinaan puhua, koska en halusi ärsyttää ketään. Haluaisin kelvata.\nOsaan kyllä nauraa itselleni (sarkasti), vaikka olenkin oman itseni pahin kriitikko. Arvioin itseäni liian rankasti. En hyväksy virheitäni ja rankaisen itseäni niistä. Hyvin usein vaadin paljon enemmän itseltäni kuin mitä voin antaa. Jos haluaisin _oikeasti_ oppia nauramaan itselleni, opettelisin ensin kohtelemaan itseäni lempeästi. Tämä tarkoittaa sen ymmärtämistä, että olen erehtyväinen, epätäydellinen ja keskeneräinen olento. Itseen kohdistuva sarkastisuus ei ole sama asia.\nJos en voi luottaa itseeni, en voi luottaa toisiinkaan. Sen sijaan, että puhun itselleni ankarasti ja joustamattomasti, minun tulisi tukea itseäni. Valitettavasti jostain syystä perhedynamiikkamme toimii niin, että olen ainoa minua tukeva henkilö. Se, että oppii aidosti nauramaan itselleen, on oleellisesti avuksi sosiaalisesti. Osaan nauraa alakynteen jäädessä itse tilanteelle, joka sitten tulkitaan minua vastaan. Kun ymmärtää, että ylimielisyys ja ylpeys ovat vain tiellä, on "voittaja". Nöyryys tekee vähemmän herkkiä kritiikille, naljailulle ja muiden ihmisten mielipiteille, mutta saattaa myös liiallisena johtaa "uhriksi".\nJos eilen itkin, niin tänään nauran. Itselleni ja näille ihan hulluille ajatuksille!\nklo 6.28 3 kommenttia:\nTunnisteet: ainoa elämäni, elämä, elämänkriisi, elämänmuutos, huumori, ikäkriisi, itseinho, itsevarmuus, keski-ikä, lapset, nauru, perfektionismi, yliannos, äitiys


Semetis 20.8.19: Kosminen energiaraportti - andromedalainen aspekti integroitu | Adonai\nEilen (19.8.) meillä oli valtava kosminen portti auki iltapäivällä, aamun jälkeen joka oli täynnä levotonta energiaa ja egoa, mikä täytti meidät ahdistuksella ja pelolla. Tämä oli erittäin intensiivistä, en kuitenkaan langennut sen vanhoihin ansoihin. Kuitenkin olin sen kanssa ja tunsin sen ja sitten jatkoin päivääni ja menin hoitamaan muutamia asioita. Se alkoi hävitä, ja se oli poissa siihen mennessä, kun pääsin takaisin kotiin.\nHeti päästyäni kotiin saimme megakuuron fotonivaloa (sielumme valoa) ja plasmaenergiaa, ja pääsin hädin tuskin sohvalle pitkäkseni. Koko kehoamme särki, kuin olisimme juosseet maratonin, ja myös kuumuusaalto toisensa jälkeen kulki kehon läpi. Minun täytyi sulkea silmäni, ja ennen kuin huomasinkaan, olin jo unessa, ja nukuin hyvin syvästi melkein kolme tuntia. Heräsin hyvin yhtäkkiä, ja silmät vielä suljettuna ja selväjärkisessä unitilassa sain hyvin voimakkaita näkyjä käpylisäkkeen kautta kauniista ja loistavasta solaris-auringostamme. Se tuli kirkkaammaksi ja kirkkaammaksi ja suuremmaksi ja suuremmaksi, kunnes se tuli lähemmäs ja sulauduimme yhteen.\nNäin sitten aluksen, ja tietämättä, mistä se oli, kysyin sitä ja yhtäkkiä se lensi minua kohti ja minuun ja sulauduin yhteen myös sen kanssa. Sitten näin monia tähtiä (olentoja) pyörivän ympärilläni sopusoinnussa mahtavana ympyränä. Ne pyörivät ympäri ja ympäri kuin täydellisessä kauniissa tanssissa, ja sitten nekin sulautuivat sisälleni. Oli hyvin kaunis lahja nähdä tämä taianomainen tapahtuma, kun yksi galaktinen aspektimme sulautui sisäämme. Minua kehotettiin sitten menemään ulos ja ottamaan kuvia auringosta ja imemään sitä sisään. Aurinko oli täysin valkoinen, puhdasta valo-olemusta, ja tehdessäni tätä kokonainen parvi sudenkorentoja kiisi ympärilläni, melkein osuen minuun lentäessään niin lähellä.\nTämä oli valtava kollektiivinen päivitys kaikille niille, jotka ovat tehneet hyvin kovasti töitä (vuosia), kun ruumiillistamme lisää valoa, tulemme enemmän rakkaudeksi, emmekä näe vain omaa jumaluuttamme, vaan kaiken jumaluuden, kun alamme ymmärtää ja tuntea ykseystietoisuuden ytimeemme saakka.\nVatsamme pullistuu nyt myös, kun valmistaudumme synnyttämään uuden Maan todellisuuksiamme (taas kerran). Tätä tapahtuu koko matkan ajan, monta kertaa, kun kvanttihyppäämme uusille, korkeammille kehityskaariaikajanoille. Saattaa olla myös päänsärkyä tai monia muita fyysisiä ongelmia tämän valtavan DNA-päivityksen myötä.\nMinulla oli voimia kirjoittaa tämä vasta tänä aamuna. Kirjoitin sen kuitenkin paperille eilen heti kaiken tämän tapahduttua, jotten unohtaisi. Minun täytyy myös mainita, että olen ollut poissa linjoilta, kirjoittamatta tai postaamatta paljon päivityksiä muutaman viikon ja kunnioittanut prosessiani ja integrointiani verkonvartijana ja portinvartijana. "Pelkkä oleminen" vaatii joskus meiltä kaiken, kun kunnioitamme itseämme huolehtimalla itsestämme. En ole halunnut kommunikoida juuri millään tasolla – kirjoittaa tai puhua – ja edelleen tuntuu tältä. Joskus meillä ei ole sanoja ja kommunikoimme mieluummin telepaattisesti ja työskentelemme toisten kanssa unitilassa, jossa teemme täysipäiväistä työtä, eikä meillä ole yhtään (tai hyvin vähän) energiaa hereillä ollessamme. Kirjoitan ja postaan, kun minusta tuntuu, että on tarkoituksenmukaista jakaa jokin resonoivan kollektiivin kanssa, kunhan vaan pystyn siihen. Tällä erää jaan kuitenkin vain sen, mitä minua opastetaan jakamaan.\nNäiden korkeampien sieluaspektiemme yhteensulautuminen saa aikaan korkeampaa tietoisuustietoa ja Kristus-olemustietoisuutta sisällä. Minulle kerrottiin, että nämä olivat andromedalaisia aspektejamme Andromeda-galaksista, ja ne ovat plasmaolentoja, jotka ovat sini-violetteja. Tänä aamuna sain kukkia, jotka olivat juuri tuon värisiä! Onnittelut! Olet saattanut myös muistaa jonkin muinaisen egyptiläiselämän ja lisää muinaistietoa.\nEilen saamani viesti oli, että tämä oli koko verkon- ja portinvartijakollektiiville ja minun oli määrä jakaa tämä heille, kun he eivät ehkä muista tämän tapahtumista. Niinpä jaan sen muistutuksena ja/tai vahvistuksena.\nMinua opastettiin lisäämään, että meidät johdatettiin tähän kosmiseen tapahtumaan Leijonaportin avulla. Meillä oli ja saattaa olla vieläkin merkittäviä heijastuksia ja irtipäästämisiä vanhasta hologrammitodellisuudestamme, mikä on erittäin tarpeellinen osa prosessia, vaikka se on hyvin epämukavaa. Jokaisen vanhan tarina- tai elämäkerroksen myötä vapaudumme hiilipohjaisesta todellisuudesta valo-olentotodellisuutemme, joka on todellinen ydinolemuksemme. Kun teemme tämän, alamme nähdä, miten taianomaisia olemme kaikin tavoin, emmekä ole enää sidottuja harhakuviimme. Tarvitsemme toisinaan naurettavan määrän unta. Viime viikkoina olen nukkunut taas vaihtelevasti 10–12 tuntia vuorokaudessa. Tämä on myös erittäin tarpeellinen osa prosessia, joten on tärkeää kuunnella valokehoamme ja antaa joka hetki sille, mitä se tarvitsee – tuomitsematta.\nTämä on valtavaa, ihmiset! Transformaatio tapahtuu tässä nyt-hetkessä, kun integroimme enemmän ja enemmän galaktisia aspektejamme ja sielumme kaunista ja puhdasta valoa ja oivallamme, että olemme puhdasta lähdetietoisuutta.\nRakkaudessa ja ykseydessä,


Kissan pitäminen vireänä | PrimaCat | PrimaCat\nVINKIT KISSAN VIRIKKEELLISEEN ELÄMÄÄN\nOnko kissallasi virikkeellinen ympäristö, jossa se pystyy käyttäytymään lajityypillisesti: tarkkailemaan, kiipeilemään ja tutkimaan asioita? Lue tästä artikkelista vinkkimme kissan virikkeelliseen elämään.\nMahdollisuus tarkkailuun ja tutkimiseen\nKissa on pieni petoeläin, joka havainnoi luonnostaan jatkuvasti ympäristöään. Turvallinen ulkoelämän tarkkailu esimerkiksi ikkunalaudalla, ulkotarhassa, verkotetulla tai lasitetulla parvekkeella on monen kissan suosikkipuuhaa.\nOhi vilahtavat autot, jalankulkijat ja linnut voivat pitää kissan tuntikaupalla kiinnostuneena. Parvekkeella tai ulkotarhassa kissa saa kokonaisvaltaisesti virikkeitä sekä näkö-, kuulo- että hajuaistilleen.\nUteliaina eläiminä kissat pitävät myös uusien paikkojen tutkimisesta kodin sisällä. Jos kissa ei tavallisesti saa mennä johonkin huoneeseen tai vaikka tiettyyn kaappiin, kissalle voi olla piristävää päästä joskus katsastamaan nämä paikat. Lisäksi kissalle voi tuoda ihmeteltäväksi uusia esineitä, kuten pahvilaatikoita.\nOmaa rauhaa ja piilopaikkoja\nKissa on paitsi peto, myös saaliseläin. Se tuntee olonsa turvalliseksi korkeilla paikoilla tai suojaisissa tunneleissa ja koloissa. Kesyimmällekin kissalle on tärkeää päästä halutessaan omaan rauhaan tai piilopaikkaan. Mitä useampi kissa taloudessa asustaa, sitä enemmän tarvitaan rauhallisia ja lämpöisiä päiväunipaikkoja.\nOnko kissallasi tähystyspaikka korkealla ja keskeisellä paikalla? Sallittuja tasoja kodin tapahtumien tarkkailuun voivat olla esimerkiksi ikkunalaudat, hyllyt ja kaapinpäälliset sekä kiipeilypuut ja -seinät.\nLuonnossa kissa käyttäisi ison osan hereilläoloajastaan saalistamiseen. Ruoan etsiminen kuuluukin kissan lajityypilliseen käyttäytymiseen. Usein nirso kissa syö paremmin, kun se saa tehdä työtä ruokansa eteen, ja ahne kissa ei pääse hotkimaan suoraan kupista kaikkea ruokaa yhdellä suullisella.\nHyvä ruokavirike haastaa kissaa käyttämään sopivasti aivojaan, mutta ei aiheuta liiallista turhautumista. Kissan taitojen kasvaessa voi vähitellen antaa vaikka kaiken ruoan virikkeellisesti. Käytettäviä virikkeitä kannattaa vaihdella aktiivisesti, jotta kissan kiinnostus pysyy yllä.\nKissoille on saatavilla paljon valmiita tuotteita, jotka soveltuvat virikkeiksi:\nAktivointipallo tai -rulla, jonka sisälle laitettu ruoka putoaa ulos tuuppimalla ja pyörittelemällä.\nHapsumaton hapsujen seasta kuivaruokaavoi etsiä näön ja tassujen lisäksi haistelemalla.\nErilaisista nuolualustoista ja aktivointikupeista voi nuolla märkäruokaa tai kaivaa herkkuja eri tekniikoin.\nRuokaa voi piilottaa myös vanhaan, puhtaaseen lakanaan tai pyyhkeeseen. Vessapaperin hylsyn tai huuhdellun maitotölkin sisään voi laittaa kuivaruokanappuloita ja taitella kiinni. Nappuloita tai kissanherkkuja voi kotona piilottaa esimerkiksi eri tasoille ja antaa kissan etsiä ne.\nUsein kissojen virikkeellistämisessä unohdetaan hajuvirikkeet. Kissoilla on huomattavasti ihmisiä parempi hajuaisti, ja hajuilla virikkeellistäminen on sekä nopeaa että helppoa. Muista kuitenkin valvoa kissaasi, jotta se ei syö mitään sopimatonta!\nKissanminttu on varmasti kaikille tuttu, mutta tässä muutama erilainen vinkki:\nKokeile, millaiset hajut kiinnostavat omaa kissaasi. Kissalle voi tuoda ulkoa nuuhkittavaksi käpyjä, sammalta, oksia tai lehtiä.\nSaaliseläimen tuoksua voi testata turkispalalla tai puhtailla höyhenillä.\nEläinkaupoista saatavat siankorvat ja muut kuivatut ruhon osat voivat tarjota erittäin kiinnostavia hajuja kissalle.\nVieraiden koirien, kissojen tai muiden eläinten tuoksut saattavat olla sopivia virikkeitä, mutta ne eivät sovi aralle tai reviiritietoiselle kissalle, jolle niistä voi aiheutua stressiä.\nKynsien huoltoon kissa tarvitsee sallittuja raapimapaikkoja, joita voivat olla raapimapuut, -tolpat ja -laudat. Tarkkaile kissasi mieltymyksiä: Haluaako se raapia pysty- vai vaakasuoraan? Millaiset materiaalit houkuttelevat raapimaan? Jotta epätoivotulta kynsimiseltä vältytään ja huonekalut pysyvät kunnossa, tarjoa tarpeeksi ajoissa kissalle mielekästä raavittavaa.\nSallittuja raapimapaikkoja ei välttämättä kannata sijoittaa asunnon perimmäiseen nurkkaan, sillä kynsien huollon lisäksi kissa merkkaa reviiriään raapimalla ja jättää hajua tassun hajurauhasista. Kissan näkökulmasta ihmisten huonekalut ovat usein hyvin mukavilla merkkauspaikoilla ja siksi vaikeita vastustaa.\nVirikevinkit on toteutettu yhteistyössä Pirkanmaan eläinsuojeluyhdistyksen PESU ry:n kanssa. Lue lisää kissan aktivoinnista.


Päätöksenteon valmistelu kulttuuripääkaupunkihankkeen osalta – Reima Härkönen\nSavonlinnan Taidelukiolla tulisi varmuudella olemaan oma roolinsa kulttuuripääkaupunkihankkeen aikana. Kuva Kaspian Sonné.\nSanomalehti Itä-Savossa on ollut rapsakkaa kommentointia kulttuuripääkaupunkihankkeen rahoittamiseen ja päätöksentekoon sekä päätöksenteon valmisteluun liittyen.\nKokoomuksen valtuustoryhmän puheenjohtajan kommenteista pääsee siihen käsitykseen, että kaupunginjohtajamme olisi ollut asiassa liian omatoiminen.\nOlen itse valtuuston varapuheenjohtajan sekä keskustan valtuustoryhmän puheenjohtajan ominaisuudessa ollut läsnä niissä kokouksissa, joissa tästä asiasta on puhuttu. Tämä prosessi ei mitenkään vastaa kokoomuksen ryhmäpuheenjohtajan ulostuloa.\nPuuttumatta sen tarkemmin keskustelujen sisältöihin, voin kertoa, että ainakin minä tiesin millä valtuuksin kaupunginjohtajamme käy keskusteluja kpk-hankkeen muiden potentiaalisten rahoittajien kanssa. En ymmärrä, kuinka paikalla ollut kokoomuksen ryhmyri on voinut tulkita asian niin eri tavoin. Kaupunginjohtaja saa nyt mielestäni kritiikkiä aiheetta.\nKeskustan valtuustoryhmä on kpk-hankkeen rahoittamista käsitellyt ensimmäisen kerran jo tammikuun puolivälissä. Sain valtuudet esittää kaupunginhallituksessa valmistelussa olleen määrärahan korottamista ja se tehtiinkin pariin otteeseen. Se ei saanut riittävästi vastakaikua, jotta olisimme päässeet seuraavaan vaiheeseen eli siihen, kuinka menolisäys katetaan. Olemme toki jatkaneet tätä omana työnä senkin jälkeen.\nParhaillaan meillä on menossa s-postikokous tästä ja lopullinen kanta muodostuu viikonlopun aikana. Sillä sitten mennään päätöksenteon vaiheet lävitse. Toivon mukaan kaikki kaupunginhallituksen pöydän ääreen istuvat tekevät vastaavalla tavalla omien valtuustoryhmiensä kanssa. Tulee myös muistaa, että muutama vuosi aiemmin tehty kuntalain uudistus vahvisti entisestään kaupunginhallituksen vastuuta asioiden poliittisen valmistelun veturina. Kokoomuksen ryhmyri on toistuvasti esittänyt valtuustoryhmien väliintuloa eri asioissa. Jos se jotain takaisi, niin ainakin sen, että saisimme päätöksenteon viimeistään silloin sekaisin.\nTässä tohinassa tahtoo unohtua se, mistä aloite tähän kp-hakkeeseen tuli. Sen isinä ja äiteinä ovat toimineet maakuntaliitot. Tämä kpk-mutteri meni väärille kierteille heti alkujaan. Ideoinnin alkumetreillä kaikkien olisi tullut ymmärtää, että rahoituksen jyvittäminen olisi tullut tehdä nykyistä tarkemmin. Nyt on haamumiekkailtu sen asian suhteen, paljonko Savonlinnan tulee esittää omarahoitusta tähän ja sen perusteella peilaantuisi sitten muiden potentiaalisten rahoittajien rahoitusvastuut. Tässä on muuttuvia tekijöitä yksi liikaa ja siksi asia näyttäytyy sekavana meille päättäjille ja vielä sekavampana valveutuneille kuntalaisille.\nNyt olisi suurta viisautta siinä, että potentiaaliset rahoittajat koottaisiin yhteen siten, että kuntajohtajien lisäksi myös poliittinen valmistelu valjastettaisiin tätä keskustelua käymään. Asiana rahoitusvastuiden jakautumien ja potentiaalisten osallistujien sitoutuminen tähän. Mielestäni vasta sen jälkeen voimme jatkaa täällä Savonlinnan aprikointia oman rahoitusosuuden suuruudesta. Jo miljoonan euron panostuksella Savonlinna kantaa huomattavan suuren vastuun suhteutettuna asukaslukuun. Savonlinnalla tulisi olemaan pelissä vuosina 2021 – 26 n. 30€ / asukas. Aprikoitujen rahoitusvastuiden suhteen tämä on monikertainen verrattuna muihin potentiaalisiin rahoittajiin.\nJospa tämä tästä lutviutuisi.


Eachine QX95 tipahtelee taivaalta, laatuongelmiako?\nKirjoittaja Aihe: Eachine QX95 tipahtelee taivaalta, laatuongelmiako? (Luettu 951 kertaa)\n« : 07 Lokakuu, 2018, 21:24:37 »\nTerve! Lähdin opettelemaan FPV-lennätystä pienellä Eachine QX95-multikopterilla, Taranis QX7 radiolla ja Eachine EV800D-FPV-laseilla. Lentäminen ja säätäminen tuntuu sujuvan todella mukavasti, ja tämä kevyt mutta ketterä pikkudrone oli kyllä erittäin hyvä ja anteeksiantava tapa harjotella acro modea ja muuta kikkailua. Ainoa ongelma on ollut nyt se, että drone on alusta asti tipahdellut täysin satunnaisesti taivaalta itsekseen. Ei tunnu liittyvän mitenkään siihen mitä dronella tekee, miten kaukana se on tai muusta vastaavasta. Olen kokeillut Cleanflightissa ja myös Betaflightissa kaikki mahdolliset asetukset läpi ja fläshännyt kaikki mahdolliset ohjelmistoversiot droneen, eikä mikään ole auttanut.\nTässä vielä video jonka tallensin lasien DVR:llä:\nLähettivät jo uuden flight controllerin eli piirilevyn jolta kaikki äly kameraa lukuunottamatta löytyy koska edellinen lopetti bindaamasta lähettimen kanssa, mutta sama vika löytyy myös tästä uudesta FC:sta. Löytyykö täältä joku joka olisi törmännyt vastaavaan ongelmaan? Löysin YouTubesta videon jossa samalta vaikuttavaa ongelmaa esiteltiin ja se on tässä:\nEn jotenkin jaksa uskoa että tämä vika olisi kaikissa QX95:ssa, koska monet tuntuvat olevan tyytyväisiä laitteeseen, enkä usko että kukaan jaksaa lentää dronea joka tipahtaa joka toisella akullisella alas täysin satunnaisesti.\nVs: Eachine QX95 tipahtelee taivaalta, laatuongelmiako?\n« Vastaus #1 : 08 Lokakuu, 2018, 22:26:58 »\nHmmm. Oma QX 95 ei ole koskaan pudonnut kesken lennon. Moni muu lentolaite sitävastoin on pudonnut oseammankin kerran. Yleensä syynä on ollut lähes aina virtaliittimen huono kontakti tai kylmäjuotos mutta syynä voi kait olla myös esim hiukan huonosti juotettu pintaliitoskomponenttiki n. Aloittaisin vianetsinnän kuitnkin virtajohdon ja liittimen suunnasta.\n« Vastaus #2 : 10 Lokakuu, 2018, 15:03:11 »\nLainaus käyttäjältä: Picofly - 08 Lokakuu, 2018, 22:26:58\nHyvä kuulla että näitä löytyy toimiviakin yksilöitä\nAinakaan virtaliittimen kylmäjuotos tämän en usko olevan, koska sama vika oli sekä tehtaalla että itse virtaliittimien puolesta juotetussa piirilevyssä. Kyselit myös yksityisviestissä että pyörähtääkö kopteri johonkin suuntaan ennen tippumista, niin tässäpä koottu video DVR-materiaalista:\nMyötäpäiväänhän tuo näyttää usein kiskaisevan, joten voisi kieliä siitä että myötäpäivään pyörivä moottori/nopeudensäädin lopettaa toimintansa jostain syystä? Asensin myös pienen beepperin kopteriin, ja se piippaa tiheästi ja sitten vähemmän tiheästi kun kopteri menettää yhteyden. Joskus hallinta häviää niin vähäksi aikaa että kopterin saa vielä hallintaan, mutta yleensä tulee kyllä alas asti. Tipahtaminen ei tapahdu esimerkiksi esteiden takana, vaan ihan viereenkin on joskus tippunut.\nOnko sinulla muuten millaisella piirilevyllä varustettu malli? Minulla on tämä uusi versio jossa on binding napit ja moottorit kiinni liittimillä: https://www.banggood.com/Eachine-Tiny-QX95-95mm-Micro-FPV-LED-Racing-Quadcopter-Based-On-F3-EVO-Brushed-Flight-Controller-p-1085818.html?ID=517238522807\nYmmärsin jostain että näitä on tehty erilaisillakin piirilevyillä, niin vika voisi olla myös uuden suunnittelussa. Sekin olisi paljon parempi vaihtoehto kuin se että lähetin olisi viallinen, koska Taranis QX7 on kuitenkin kalliimpi kuin QX95.\nEdit. Ennen näissä on näköjään ollut erillinen vastaanotin, kun taas nykyään kaikki on yhdellä piirilevyllä. Onkohan sulla tuollainen erillisellä receiverillä varustettu malli?\n« Viimeksi muokattu: 10 Lokakuu, 2018, 15:47:41 kirjoittanut janilaa »\n« Vastaus #3 : 10 Lokakuu, 2018, 22:17:56 »\nEli moottorit ja moottorien johdot kannattaa tarkastaa. Jos FC on jo kerran vaihdettu niin olisi aika huonoa tuuria jos uudessa piirilevyssä olisi sama vika. Jos quadisi pyörähtää myötäpäivään niin jompikumpi oikeanpuolisista moottoreista saattaa pysähtyä kesken. Huono kontakti voi löytyä quadi kädessä puolikaasulla moottorin johtoja heiluttelemalla.\n« Vastaus #4 : 11 Lokakuu, 2018, 07:25:02 »\nLaitoin moottorit pyörimään ja puistelin johtoja kaikista päistä, eikä huonoa kontaktia ainakaan noin onnistunut löytymään. Olen myös painellut ja väännellyt kevyesti flight controlleria moottorien pyöriessä, että jos olisi kylmäjuotos kyseessä, mutta ei tullut tulosta tuollakaan testillä. Alkaa pikkuhiljaa kääntymään ajatukset siihen että radio katkoo signaalia satunnaisesti. Olen pari kertaa ajanut uuden firmwaren siihenkin.\nOlikos Picofly:lla siis erillisellä vai fc:hen integroidulla vastaanottimella varustettu malli?\nEpätoivoiselta alkaa näyttää, paras vaihtoehto olisi varmaan testata toisella radiolla. Ei vaan satu löytymään sellaista kun harrastuskin on niin alussa ja tarkoitus oli pärjätä Taraniksella kauan. Tarjosivat Banggoodilta hyvityksenä että lähettäävät vielä uuden dronen 23 eurolla, mutta tein heille vastatarjouksen että voisivatko lähettää tuon QX95S:n samaan hintaan. Jos sekin tipahtelee niin varmaan ainoa vika voi olla radiossa...\n« Viimeksi muokattu: 11 Lokakuu, 2018, 07:27:32 kirjoittanut janilaa »\n43275 Lukukerrat 01 Lokakuu, 2017, 11:17:04\nJos kopteri putoaa äkisti taivaalta.....\nAloittaja Perusmalli QRX-350 Multikopterit - Aloittelijan kysymykset ja vastaukset\n3610 Lukukerrat 25 Heinäkuu, 2015, 13:22:25\nAloittaja Xcopter Multikopterit - Aloittelijan kysymykset ja vastaukset\n3045 Lukukerrat 19 Elokuu, 2015, 07:30:38\nWalkera lama 4f200lm - Tipahtelee ja poukkoilee omituisesti\nAloittaja jussisto Kopterit - Aloittelijan kysymykset ja vastaukset\n8039 Lukukerrat 27 Heinäkuu, 2016, 23:52:31\nKypros Taivaalta - 4K\n1433 Lukukerrat 02 Toukokuu, 2017, 11:29:58


Nextjet avaa Uumaja-Göteborg reitin - yhteys myös Kokkola-Pietarsaareen | lentoposti.fi\nNextjetin mukaan uudellee Uumaja-gäteborg -reitille on suuri tarve ja sen on oleellinen osa alueen infrastruktuuria. Nykyisin Nextjet liikennöi Sundsvall-Göteborg ja Luulaja-Göteborg reiteillä.\nUuden reitin sekä nykyisten reittien avulla Nextjetillä on Ruotsin kattavin verkosto. Painopiste on Ruotsin Norrlandissa sekä vahvistuneessa suorassa Göteborgin reitissä.\nUumaja-Göteborg -reittiä lennetään 50-paikkaisella Bombardier CRJ 200 -koneella. Viikonloppuisin reitti ulottuu myös Kokkola-Pietarsaareen. Tämä merkitsee sitä, että matkustajat voivat joustavasti lentää välillä Kokkola-Pietarsaari – Uumaja – Göteborg perjantaisin, sunnuntaisin ja maanantaisin.\nReitti soveltuu Nextjetin mukaan erityisesti viikkopendelöijille Ruotsin Västerbottenin ja Pohjanmaan ja Keski-Pohjanmaan maakunnissa asuville. Opiskelijat, hoitohenkilökunta, lääkärit ja rakennushankkeissa työskentelevät pystyvät merkittävästi lyhentämään työmatkoihin kuluvaa aikaa. Vapaa-ajan matkustajille avautuu hieno mahdollisuus viikonlopun viettoon.\nLisäksi aikataulu mahdollistaa joustavan liikkumisen Kokkola-Pietarsaaren ja Göteborgin välillä välilaskulla Uumajassa.


Kuinka pitkä piina inflaatiosta voi tulla? - Taloustaito.fi\nMihin arvionne perustuu, ennustepäällikkö Sakari Lähdemäki?\n"Ennuste perustuu odotukseen, että Euroopan keskuspankki EKP reagoi inflaatioon ja kiristää rahapolitiikkaansa ajamalla alas arvopaperien osto-ohjelmansa ja nostamalla ohjauskorkoa.\nPandemian aikana inflaatio kiihtyi merkittävästi, kun komponenttipula ja logistiikkaongelmat aiheuttivat häiriöitä tuotantoketjuihin, mikä nosti hintoja. Tähän vaikuttivat myös muutokset kulutuskysynnässä, kun etätöitä tehneet ihmiset hankkivat esimerkiksi elektroniikkaa palvelujen sijaan. Inflaatiota kiihdyttivät myös valtioiden voimakas elvytys ja keskuspankkien rahapolitiikan kevennykset.\nVielä ennen kuin Venäjä hyökkäsi Ukrainaan inflaatiota lisääviä tekijöitä pidettiin monelta osin ohimenevinä. Sota kuitenkin pitkittää esimerkiksi raaka-aineiden ja energian hintojen palautumista, minkä seurauksena inflaatio leviää myös muihin eriin.\nOn selviä viitteitä siitä, että inflaatio voi jatkua voimakkaana pidemmänkin aikaa."\nKuinka suurena riskinä pidät sitä, että inflaatio kiihtyy ja pitkittyy ennustetusta?\n"Riski siitä, että inflaatio nousee tänä vuonna yli 4,5 prosentin, on kohtuullinen. Sama pätee inflaation jatkumiseen nopeana myös ensi vuonna.\nPaljon riippuu siitä, miten EKP tilanteeseen reagoi. Myös sillä on iso merkitys, kauanko jatkuvat tarjontaa hidastavat häiriöt, jotka luovat edelleen painetta raaka-aineiden, komponenttien ja energian hintoihin."\nMillaisia haitallisia vaikutuksia inflaatiolla on talouteen?\n"Se heikentää ostovoimaa, kun hinnat nousevat palkkoja nopeammin. Ainakin tänä vuonna inflaatio leikkaa yksityistä kulutusta.\nJos inflaatio jatkuu voimakkaana pidempään, se johtaa jossakin vaiheessa palkkavaateiden kasvuun, mikä lisää inflaatiokierrettä. Tämän johdosta EKP joutuisi kiristämään selvästi enemmän rahapolitiikkaansa, mikä osaltaan tukahduttaisi kasvua."\nKuinka suurena riskinä pidät stagflaatiota eli talouden vakavaa häiriötä, jossa laukkaavan inflaation ja hiipuvan kasvun ohella vitsauksena on korkea työttömyys?\n"Uhka on olemassa, mutta arvioisin stagflaation riskin tällä hetkellä kuitenkin melko vähäiseksi. Euroalueen työttömyysaste on nyt poikkeuksellisen matala eli työmarkkinoilla on varsin hyvä tilanne. Sodasta huolimatta euroalueen talousnäkymätkin ovat kohtalaiset."\nPörssin alamäki nyt vaarallisen liukas – kurssikohennus tavallista tiukemmassa\nNordec listautuu ja köyhtyy – yhtiön kohtuullinen arvostus kompensoi kauneusvirheitä