Nimimerkki Paljaana – Riisuttua yksinpuhelua\nMiksi Nimimerkki Paljaana?\nÄlä anna sitä pois!\nOlen miettinyt tätä aihetta kauan, mutta en vieläkään tiedä, miten tämä puetaan sanoiksi niin, että edes yksi kahdeksasta ymmärtää pointin. Lähden yrittämään.\nKatsoin dokumentin miehestä, jolla oli ollut kuolemanrajakokemus auto-onnettomuuden jälkeen ja myöhemmin vielä pari kohtaamista onnettomuudessa menehtyneiden perheenjäsentensä kanssa. Mies kuvaili, että nämä kokemukset tuntuivat hänestä paljon todellisemmilta, kuin mikään, mitä hän on koskaan kokenut. Silti hän ei ollut moneen vuoteen kertonut näistä kenellekään, ettei häntä pidettäisi hulluna.\nHän ei todennäköisesti halunnut kertoa senkään takia, ettei hänen tarvitsisi luopua kokemuksistaan. Jokuhan aina sanoo, että tuollainen kokemus ei ole todellinen. Joku antaa tieteellisen selityksen sille, mitä on tapahtunut, tai sille, ettei mitään ole ylipäätään tapahtunut. Joku tulee, ja yrittää ottaa sinun kokemuksesi pois. Vaikka jokin, mitä olet kokenut, on sinulle todellisempaa kuin mikään koskaan ennen, toinen voi vain tulla ja sanoa, että olet hullu. Koska hän saa ilmeisesti jotenkin päättää oliko sinun kokemuksesi oikea.\nMikä on oikea?\nEikö oikea kokemus ole se, jonka sinä koet ja tunnet? Miten jokin kokemus voi olla väärin tai olla kokonaan olematta? Miksi sinä sitten koet sen?\nÄlä anna kokemustasi pois. Se on sinun, ja sinulla on oikeus siihen. Sinä omistat sen.\nMe totumme koko elämämme ajan luopumaan kokemuksistamme. Olet lapsena sovittamassa kenkiä, ja sanot äidille, että tämä kenkä puristaa. Äiti sanoo, että se ei voi puristaa, koska sen kaksi kokoa isompi kuin edelliset kenkäsi. Joku perustelee sinulle miksi sinun kokemuksesi on väärä. Sinä annat kokemuksesi pois ja kuljet liian kapeissa tennareissa seuraavan kesän miettien, että tältä kai näiden sitten pitää tuntua.\nMeidän tunteitamme ja kokemuksiamme nollataan ja vähätellään lukemattomia kertoja elämämme aikana. Sitä tekevät huomaamattaan hyvää tarkoittavat ihmiset sanomalla ”älä nyt ota sitä noin raskaasti, ei se niin vakavaa ole”. Ja sitä tekevät tarkoituksella ihmiset, joilta itseltään puuttuu niin paljon, että he haluavat ottaa muiltakin kaiken pois.\nMeidät on opetettu siihen, että jokin ulkopuolinen taho saa määritellä sen, mikä on oikeaa ja todellista, eikä meidän sisäisellä kokemuksellamme ole siinä mitään sananvaltaa. Mitä h*lvettiä? Miksi me uskomme ennemmin muita kuin itseämme? Miten joku voi sanoa, ettet kokenut sitä, mitä juuri koit? Miten toinen ihminen voi tietää meitä paremmin?\nMinä teen energiahoitoja ja käytän niitä oman hyvinvointini tukemiseen. Minä en osaa selittää mitä hoidoissa tapahtuu enkä antaa tieteellisiä selityksiä kaikille ilmiöille. Tiedän kuitenkin, mitä hoitojen aikana koen, ja mitä hoidettavilleni tapahtuu. Luotan omaan kokemukseeni tässä asiassa kuin vuoreen. Olen varma, että jossain vaiheessa nämä osataan tieteellisesti selittää, mutta minun ei onneksi tarvitse odottaa siihen asti. Minulle riittää oma kokemukseni. Jos joku haluaa kertoa minulle, että olen harhainen hullu, niin sekin on ihan ok.\nEn edes yritä sanoa, etteikö toisen kokemusta saisi kommentoida ja kyseenalaistaa. Eivät ihmiset sellaista osaa lopettaa, eikä ole tarpeenkaan. Keskusteluhan on aina hyvästä ja voi viedä uusiin, odottamattomiin suuntiin. Mutta vaikka sata ihmistä huutaisi sinulle kurkku suorana, että sinun tunteesi ja kokemuksesi ovat väärin, älä usko. Heistä yksikään ei ole sinun sisälläsi. Sinä olet. Sinä näet ja koet asiat juuri omalla, uniikilla tavallasi. Ole itsesi paras ystävä ja pidä itsesi puolta. Kuuntele itseäsi tarkkaan, ja usko kaikki, mitä kuulet.\nTulinko selittäneeksi pitkästi ja laveasti mitä tuo kuuluisa ”omassa voimassa pysyminen” tarkoittaa? Täytyy googlettaa. Kyllä.\nOmassa voimassa-kirjassa Jaakko Halmetoja sanoo: “Kun sisäinen maailma säätelee ulkoista, olemme voimakkaita. Kun ulkoinen maailma säätelee sisäistä, tunnemme olomme heikoksi”.\nNo tämähän oli juuri se, mitä yritin pukea sanoiksi. Jaakko olisi voinut kertoa, että se on jo tehty. No mutta tulipa tätä asiaa kopeloitua nyt kuitenkin, niin tarjoilen sen myös teille!\nKirjoittaja adminJulkaistu 11 syyskuun, 2021 Avainsanat Antsku, Jaakko Halmetoja, Miul on oikeus miun omiin tunteisiin, oma voima, Omassa voimassa5 kommenttia artikkeliin Älä anna sitä pois!\nKäytä se nyt\nET-lehdessä oli juttu Katja Ståhlin hevosharrastuksesta. Se alkoi näin: Katja Ståhl käyttää tuhat euroa kuukaudessa hevosiin: ”Olisi sääli, jos kuollessa jäisi rahaa tilille.”\nKatja on uusi voimaeläimeni, ja hänen kommenttinsa on uusi voimalauseeni. Sillä voi perustella minkä tahansa perusteettoman hankinnan! Ennen kaikkea se kuitenkin kiteyttää hetkessä elämisen ihanan konkreettisesti.\nMinä löysin eräänä päivänä päästäni hieman vastaavan ajatuksen: Jos kuolisin nyt, katuisin sitä, etten ole käyttänyt uusimpia, keltaharmaaraidallisia villasukkiani aina, kun olen halunnut. Ne ovat parhaat pitkävartiset villasukat, jotka omistan. Omistan neljät. Kaksia käytän tallilla. Yksiä käytän sisällä. Näitä uusimpia olen säästellyt, käytän niitä kun lähden kylille. (Kyllä, maalaisilla on erikseen kaupunkiasointiin tarkoitetut villasukat. Osataan ns. pukeutua tilaisuuden vaatimalla tavalla.)\nKaltaharmaaraidalliset eivät ole nukkaantuneet ja varret pysyvät vielä napakasti ylhäällä. Lisäksi ne ovat juuri sopivan kokoiset, eivätkä löpötä yhtään kärjeltä. Tulen tosi onnelliseksi aina, kun vedän ne jalkaani. Sitä en sitten tavallaan ymmärräkään, että miksi ne ovat suurimman osan aikaa laatikossa käyttämättä, jos ne tekevät minut onnelliseksi? Miksi säilytän onnea laatikossa?\nJa tavallaan ymmärrän. Luulen, että tämä asioiden huomiselle säästäminen on osa sitä ajatusta, että kun sille huomiselle petaa oikein mukavat olot, on ehjät villasukat, rahaa tilillä ja avaamaton vuosikertaviini jääkaapissa, niin sen on pakko tulla. Ei ole.\nTulevaisuus näyttää hyvältä, kun siihen on säästetty ja panostettu.Höpsis. Ei tulevaisuus näytä yhtään miltään, koska sitä ei voi nähdä. Minä näen ne asiat, jotka minulla on tässä hetkessä ja kuvittelen ne sinne tulevaisuuteen. Kuvittelen, että istun parhaissa villasukissani terassilla kesäauringon paisteessa (kyllä, kesälläkin pidetään villasukkia) ja nautin hyvää viiniä siitä lasista, josta en ole vielä koskaan raaskinut juoda, kun se on niin kallis.\nTodellisuudessa voin olla huomenna kallo murskana ruumishuoneella enkä koskaan saanut sitä viinipulloa auki.\nEn minä nyt varmaan tässä tarkoita, että pistä kaikki säästösi sileäksi ja juo vielä kaikki sekin, mikä uhkaa jäädä lapsille perinnöksi. Vai tarkoitanko? En ole varma. Tarkoitan kai lähinnä sitä, että ota nyt ainakin se nätti kristallilasi sieltä kaapista käyttöön jos haluat. Sehän voi tosiaan mennä rikki, ja sitten sitä ei ole enää. Mutta onko sillä mitään väliä onko sitä vai ei, jos et kuitenkaan käytä sitä? Mahdollisesti ikinä? Sitä päivää, jolloin kuvittelit sitä käyttäväsi, ei välttämättä tulekaan.\nIsonnan mittakaavaa ihan pikkuisen vain, astiakaapista koko elämään: Onko sillä mitään väliä onko sitä vai ei, jos et kuitenkaan käytä sitä? Elämänpelko on pohjimmiltaan kuolemanpelkoa. On varottava, ettei elämä mene rikki. On säästeltävä sitä huomiselle, ettei se lopu. Varo ja säästä, fakta on kuitenkin edelleen se, että voit olla huomenna kallo halki kaapissa.\nOnko sillä mitään väliä onko sitä vai ei, jos et kuitenkaan käytä sitä?\nMinun on vaikea näin äkkiseltään määritellä mihin uskon. Sen voin kertoa, mihin en ainakaan usko: En usko siihen, että elämän pituus on ihmisen itsensä määriteltävissä. Elämän pituus lienee pikemminkin kohtalon* käsissä. Mutta sen laatupa on sinun itsesi käsissä! Siksi olisi hyvä joka päivä varmistaa, ettei tilille ole jäämässä liikaa rahaa ja laittaa parhaat villasukat heti aamusta jalkaan.\nNimimerkki “Voit myös ostaa ponin, jos haluat”\n*) voit vapaasti vaihtaa tähän mieleisesi tyypin/ tahon/ entiteetin nimen vakaumuksesi mukaan\nKirjoittaja adminJulkaistu 14 maaliskuun, 2021 14 syyskuun, 2021 Avainsanat elämänpelko, Katja Ståhl, kuolemanpelko, voimaeläin, voimalause3 kommenttia artikkeliin Käytä se nyt\nTyttö, sinä olet… tyttö\nNykyään puhutaan paljon tunnelukoista. Niistä lapsuuden ja nuoruuden kokemuksista ja traumoista, jotka edelleen aktivotuvat, kun sopiva ääliö sattuu kohdalle. Sanon ääliö, koska tunnelukkoni kautta katsottuna osa ihmisistä näyttäytyy minulle sellaisina.\nMinulla on tytöttelyn tunnelukko. Vaikka olen nimennyt sen itse, en hetkeäkään epäile, ettei se voisi olla jollain muullakin. Myös pojalla. Ehkä tällä on myös joku virallisempi nimi, mutta en ole jaksanut lukea kaikkia noita kahdeksaatoista tunnelukkokuvausta läpi löytääkseni itselleni mieleisimmän.\nEn edes osaa kovin tarkasti kuvailla mistä se on saanut alkunsa, mutta koen, että minua on aina pidetty jotenkin vähän jälkijättöisenä. Olen varmasti tehnyt elämässäni sellaisia valintoja, jotka eivät aina ole osuneet kultaiselle keskitielle tai ilmentäneet laskelmoitua harkintaa. ”Tyhmiä” ja ”omitusisia” valintoja. Tuo lienee se avoin maali, johon voi aina kultaisen keskitien kulkijana ampua jonkun isällisen tahi äidillisen neuvon. (Kysymättä, totta kai.)\nLisäksi olen tietysti tyttö. En koe olevani mitenkään erityisen tekninen tai maskuliininen, mutta on minulla ruuviväännin ja leka. Molempia käytän mielelläni. Lisäksi uskallan sanoa, että peruutan peräkärryä paremmin kuin keskivertomies ja tyhjennän tallin lattiakaivon ilman, että minun tarvitsee kertaakaan irvistää. Silti olen tyttö, eikä siitä mihinkään pääse, enkä haluaisi siitä mihinkään päästäkään.\nLuulen kuitenkin, että jos olisin poika, olisin nyt 42-vuotiaana jo mies. Ja miehille ei niin helposti mennä kertomaan, että mitä sinun nyt kannattaisi tehdä. Tyttö pysyy kauemmin tyttönä. Ja tyttöjä pitää vähän neuvoa, kun ne on niin epävarmoja ja hauraita, raukat.\nTämä ei ole mikään feministinen huuto, muuten. En pidä feminimistä aatteena. Mutta en varmaan ole väärässä ajatellessani, että naisia holhotaan enemmän läpi elämän. Se on vain kestettävä. Kestän sen mielummin kuin sen, että joutuisin ajamaan partaa. En siis valita, kunhan mainitsen.\nSiihen tunnelukkoon. Tunnelukkoni aktivoituu esimerkiksi tällaisessa tilanteessa: Olen menossa pitämään erääseen tilaisuuteen puheen itseni ja parin muun ihmisen puolesta. Puhe kirjoitetaan minulle valmiiksi, mikä on ihan ok. Mutta sitten tuo puhe lähetetään minulle sähköpostilla, ja saateviesti alkaa näin: ”Hei Veera! Tässä liitetiedostossa on huomiseksi puhe. Ota printattuna mukaan ja lue etukäteen.”\nOta printattuna mukaan. Kiitos vittu tästä neuvosta!!! Olin ajatellut, että en avaa koko puhetta ennen kuin seison siellä lavalla ja olen sanonut mikkiin pari kertaa ”tsöh tsöh”. Sitten otan kännykän esiin ja kaivan sähköpostit sieltä ja alan avaamaan tuota wordtiedostoa ja huomaan että saatana tallennustila on niin loppu ettei se suostu avaamaan koko liitettä ja perkele nyt en yhtään tiedä mistä minun piti puhua ja sitten sanon kenties vaan jotain tyttömäisen typerää ihan omasta päästäni ja nolaan koko kolmihenkisen tiimini. NIINKÖ?!?\nHyvä terveys -lehden artikkelissa kuvataan tunnelukkoja näin: ”Ne ovat lapsuuden traumoja, jotka aktivoituvat, kun oikea ärsyke sattuu kohdalle. Silloin tunteemme nousevat pintaan yhtä paljaina ja vahvoina kuin lapsella.” No aijjaa? Minä en edes kestä sitä, että edellämainittu viesti alkaa ”heiveeralla”, koska minusta sekin on jo hirveää lässytystä ja holhoamista. Ihan niin kuin en tietäisi, että viesti on tarkoitettu minulle? Lisäksi olen varma, että tuo ”heiveera” on kirjoitettu mairealla äänensävyllä niin kuin lapselle. Kyllä nousee tunne pintaan.\nLife coach academyn blogissa raotetaan ratkaisua ongelmaan. ”Tunnelukkojen avaamisessa on kysymys siitä, miten oppia tunnistamaan tunnelukkojen ohjaamaa käytöstä ja valintoja ja miten alkaa tehdä toisin. Tunnelukko ei häviä mihinkään, mutta sen kanssa voi oppia elämään niin, että se ei hallitse sinua.”\nEdukseni mainittakoon, etten vastannut viestin lähettäjälle mitään, koska tajusin, että vastauksesta ei koituisi kenellekään mitään hyvää. Kun vielä saan tämän lukkoni ihan vähän paremmin hallintaan, aivoni tuskin havaitsevat kohtaa ”printattuna mukaan” ja vastaan jotain iloisen kepeää.\nSitä odotellessa, voitaisiinko alkaa olettaa, että kohta vaihdevuosi-ikää lähestyvä muija osaa itse hoitaa omat hommansa?\nNimim. ”Mä en oo mikään tyttö enää”\nKirjoittaja adminJulkaistu 1 joulukuun, 2020 Avainsanat printtaa, tunnelukko, tytöttely, vittu2 kommenttia artikkeliin Tyttö, sinä olet… tyttö\nNe, jotka ei ole edes vauvana paskoneet housuunsa\nKuulin otsikon termin joskus ystäväni suusta, ja se on niin kertakaikkisen kuvaava, että se on kirjoitettuna ikuisesti yhteen niistä lokeroista, joihin laitan ihmisiä. Kyllä, minä edelleen lokeroin ihmisiä, vaikka olen yrittänyt lopettaa. Ihmisten lokeroiminen on syntistä, ja jos joku tietää, miten tuosta tavasta pääsee lopullisesti eroon, niin olepa kiltti ja tule pian kertomaan minulle.\nAh, mutta pian hän, joka ei ole edes vauvana paskonut housuunsa, rientää opettamaan minulle tämänkin, koska hän tietää kaiken. Hän kertoo minulle kovalla äänellä ja itsestäänselvyytenä kaiken, mikä minua on koskaan askarruttanut. Paitsi, ettei hän ehkä tiedäkään, miten ihmisten lokeroimisen voisi lopettaa, koska hän ei ole koskaan lokeroinut ketään. Tietenkään.\nJostain syystä hän, joka ei ole edes vauvana paskonut housuunsa ei ole ns. ulkoisilla mittareilla mitenkään erityisen menestynyt henkilö, mikä jaksaa aina ihmetyttää minua. Ihminen, joka ei koskaan tee mitään väärin, ja jolla on oikea vastaus aivan jokaiseen kysymykseen (myös silloin, kun häneltä ei kysytä mitään), voisi käsitykseni mukaan menestyä elämässä aika mukavastikin. Mutta ehkä hän ei vain halua? Tai ehkä muu maailma on jotenkin tullut hänen tielleen, hänen virheettömistä valinnoistaan huolimatta?\nTämä ei ole erityisen empaattinen ihmisryhmä. Jos sinulla menee huonosti, tämä jengi rientää kertomaan, että se on sinun vikasi, koska olet tyrinyt. He eivät itse ole koskaan tyrineet, joten heidän on toki vaikea samaistua olotilaasi ja ymmärtää miltä sinusta tuntuu. He voivat kyllä neuvoa miten sinun olisi pitänyt toimia, ja miten sinun kannattaisi jatkossa toimia. Kaiken muun viisauden lisäksi heissä on mieletön määrä jälkiviisautta.(Ja sehän ei muuten auta ahdingossa olevaa ihmistä siinä hetkessä yhtään.)\nNo mutta. Koska meitä on vähän joka lokeroon, ja osa jää vielä niiden ulkopuolellekin, niin tavattoman hyviä ovat toimintamallit, joilla eri ihmistyyppien kanssa pääsee helpoimmalla. Hän, joka ei ole edes vauvana paskonut housuunsa haluaa aina olla parempi kuin sinä. Hän haluaa löytää sinun vikasi ja virheesi ja osoittaa ne sinulle.\nÄlä anna hänen. Luettele ne hänelle, ennen kuin hän ehtii edes aloittaa. Sano, että arvaa mitä, kun minä tyrin tämän ja tämän homman ihan täysin, enkä ole kovin hyvä tässäkään. Naura päälle. Epäonnistuminen on näille jo vauvana pönttöön kakkineille ja itse vessankin vetäneille ihan suurin pelon aihe maailmassa. Että he eivät osaa tai tiedä jotain, että jokin menee pieleen. Näytä, ettei se ole yhtään kamalaa. Sille voi nauraa.\nKyllä, jokaisessa meissä on sisällä se ihminen, joka pelkää hylkäämistä ja kaipaa hyväksyntää. Hän, joka ei ole edes vauvana paskonut housuunsa on jäänyt todella isosti vaille sitä hyväksyntää. Hän hakee sitä nyt olemalla pätevämpi kuin muut. Se on ärsyttävää. Itseironialla teet heidät hetkellisesti aseettomiksi. Mutta jos löydät empatian sisältäsi ja oikeasti haluat auttaa, kehu heitä. Ihan mistä tahansa.\nViisas ystäväni Mervi Bergström on kirjoittanut näin:\nLoppujen lopuksi ihminen ei kaipaa mitään muuta kuin rakkautta. Sitä, että joku ottaa syliin, halaa, silittää, taputtaa selkään ja sanoo, että kaikki on ihan hyvin. Olet ihan ok.\nJokainen haastava ihminen, jokainen ongelmatapaus, jokainen vihainen, ärjyvä, suuttunut, loukkaantunut, surullinen, pettynyt, ahdistunut, masentunut ihminen elää yhä uudestaan ja uudestaan juuri sitä sisäisen lapsen hylkäämisen, huomiotta jäämisen, poistyöntämisen, kylmyyden kokemusta, minkä hän on lukinnut sisälleen.\nJokaisen vaativan ihmisen sydämen pimeimmässä sopukassa istuu pelokas, pieni, yksinäinen lapsi.”\nJos et siedä aikuista, ajattele auttavasi tuota lasta? Hänellä voi nimittäin rehellisyyden nimissä olla sittenkin paskat housussa.\nTerv. nimimerkki “Yritän olla kivojen lokerossa”\nKirjoittaja adminJulkaistu 6 lokakuun, 2020 Avainsanat besserwisser, hyväksyntä, lokerointi, sisäinen lapsi1 kommentti artikkeliin Ne, jotka ei ole edes vauvana paskoneet housuunsa\nIhan rehellisesti sanottuna…\n”Sinä uskallat aina sanoa suoraan, mitä ajattelet”, ystävä sanoi. En uskalla. Eikä ole millään lailla tarpeenkaan. Koska rehellisesti sanottuna minä ajattelen esimerkiksi näin:\n1. Kansakunnan teennäinen marinointi vuoden 1995 lätkän maailmanmestaruudessa pitäisi viimeistään nyt lopettaa. Siitä on 15 vuotta! (Tarkkaavainen lukija korjasi, että 25. Sitä suuremmalla syyllä.) Nyt ei todellakaan ole aika kaivaa sen ajan joukkueen jo hieman eltaantuneita pelaajia naftaliinista ja kuvata ohjelmaa, jossa nämä sankarit tekevät paluun kaukaloon. Katseet eteenpäin, lätkäfanit! Lisäksi tämä muiden lajien joukkueiden nimeäminen leijonia jäljitellen kaikenmaailman pöllöiksi ja paviaaneiksi on surkuhupaisaa.\n2. Lakatkaa puhumasta koronasta, ellei siihen ole välttämätöntä tarvetta. Lakatkaa se jauhamasta, lietsomasta ja spekuloimasta, niin se häviää. Pelko on se voima, josta se elää.\n3. Iltapäivälehdet pitäisi rajata sanan journalismi ulkopuolelle, ja niiden toimittajat pitäisi nimetä jollain muulla ammattinimikkeellä, jos halutaan, että noihin sanoihin jää hitunenkaan kunnioitettavuutta. Se, että tehdään pääsiäishaastattelu televisiosarjan sketsihahmosta, ei ole journalismia vaan fiktiivistä tarinankerrontaa. ”Tiesitkö tämän paidan viikkaamisesta kaappiin? Tämä ammattilaisen vinkki mullistaa arkesi” kuuluu Pirkka-lehden niksipalstalle, eikä ketään sinne kirjoittaviakaan kutsuta toimittajiksi.\n4. Miksi ihmiset käyttävät fraasia ”mihin tämä aika on mennyt”? Lapsi pääsi yläasteelta, juurihan se oli eskarissa. Mihin tämä aika oikein menee? Minä en ymmärrä kysymystä. Mihin se menee? No aika nyt kuluu, nykyisen käsityksen mukaan, sillä lailla, että huominen on kohta eilinen. Ja että viikon päästä on mennyt viikko. Se aika ei kai periaatteessa oikein mene mihinkään, tai ainakaan sieltä, mihin se menee, se ei tule takaisin. Ajasta tulee muistoja. Muistot ovat sinun päässäsi.\nTuohon kysymykseen ei kuulu vastata oikealla vastauksella, vaan näin: ”Nii-in, sanopa muuta, meidänkin Riku oli ihan vasta sellainen pikkuinen vavva ja nyt se jo ajaa mopokorttia”. Mikä taas ei ole mikään vastaus. Minun tekisi aina mieli vastata, että etkö sinä v*ttu tiedä mihin sinun aikasi on mennyt, jos sinulla on lapsia? Niihin lapsiin! Ja niiden lisäksi töihin, terassin öljyämiseen, koiran sisäsiistiksi opettamiseen, kansalaisopiston akvarellimaalauskurssiin, puolison kanssa riitelemiseen, villasukan kutomiseen… Miksi minun pitäisi kertoa sinulle, mihin sinun aikasi on mennyt, kai sinä nyt itse paremmin tiedät?\nMinun tekisi aina mieli vastata, että etkö sinä v*ttu tiedä mihin sinun aikasi on mennyt, jos sinulla on lapsia?\n5. Päiväkodin tätien ja opettajien pitäisi saada ottaa tarvittasessa lapsesta rivakka ote, istua niiden päällä tai painaa niitä seinää vasten niin kauan, kunnes haluttu viesti menee perille. En tarkoita sattumanvaraista väkivaltaa perheen pienimpiä kohtaan. Tarkoitan tilanteiden keskeyttämistä ja sen selväksi tekemistä, että tämä ei vaan käy ja tämä loppuu nyt. Lasten oikeudet on todella hyvä asia, mutta kuten kaikille, niillekin oikeuksille löytyy väärinkäyttäjiä. Lapsia, jotka tietävät, ettei aikuinen lopulta voi mitään heidän huomionhakuiselle terrorismilleen, joka pahimmillaan pilaa kymmienien muiden lasten koulupäivän.\nEsimerkiksi näin minä ajattelen. Niin ei, en minä uskalla aina sanoa ihan suoraan, mitä päässäni liikkuu. Tai pikemminkin en ehkä koe sitä tarpeelliseksi, koska ymmärrän, että nämä voivat muuttaa kahvipöytäkeskustelun tunnelman äkkiä hieman kiusalliseksi.\nSuoraan sanominen ei itsessään ole muutenkaan mikään hyve. Se, että osaa katsoa ja kuulostella, missä seurassa kannattaa laukoa mitäkin asioita, on. Suoraan sanominen on kuin jana, jonka toisessa päässä ovat ne, jotka väsymättä myötäilevät jokaista lausetta, minkä toinen sanoo. Toisessa päässä ovat ne, jotka eivät edes kuuntele mitä toinen puhuu, vaan julistavat omaa totuuttaan välittämättä siitä, loukkaako se jotakuta tahi ei. (Miksi näillä jälkimmäisillä on poikkeuksetta hirvittävän kova ääni?) Suurin osa asettuu johonkin janan puolivälin paikkeille. Minäkin nykyään.\nSuoraan sanominen on tärkeintä silloin, kun haluat puolustaa itseäsi ja omia rajojasi. Sanoa, että nyt menit Seppo liian pitkälle, tuollainen käyttäytyminen loukkaa minua, lopeta heti tai saat litsarin. Jos kaikki osaisivat tämän, ei tarvittaisi #metoo -kampanjoita.\nOsa ei pysty pitämään puoliaan edes omaa perhettään tai sukuaan vastaan, osa tulee toistuvasti loukatuksi kavereiden toimesta. Itsensä puolustaminen on se suoraan sanomisen muoto, jota meidän pitäisi kovasti harjoitella ja kehittää. Minunkin. Olisi pitkässä juoksussa kaikkien paljon mukavampi olla.\nSen sijaan jätän edelleen sanomatta mitä mieltä olen esimerkiksi nykypäivän feminismistä.\nKirjoittaja adminJulkaistu 21 elokuun, 2020 5 lokakuun, 2020 Avainsanat feminismi, ihanaaleijonatlihavaa, iltapäivälehdet, metoo, omat rajat, rehellisyys, suorapuheisuus3 kommenttia artikkeliin Ihan rehellisesti sanottuna…\nHaluaisin naisten lukevan tämän\nTai saa miehetkin lukea, mutta ensisijaisesti muijissa toivon herättäväni ajatuksia. Luin niin kovin hyvän tekstin, jonka oli kirjoittanut Vanessa Florence. “Why A Free Man Is The Most Terrifying Thing For A Woman” – Niin miksi? Miksi naiset pelkäävät vapaata miestä?\nVapaalla ei tässä tekstissä tarkoitettu sinkkua Tinderissä. Vapaalla tarkoitettiin miestä, jonka tahtoon ja tekemisiin nainen ei suhteessa pääse puuttumaan omilla keinoillaan. Niitä keinojahan meillä riittää. Jos puhe ei auta, saapuvat näyttämölle itku, draama, mökötys, seksi. Manipulointi, jos oikein ikävällä tavalla lähdetään asiaa ilmaisemaan.\nHarva myöntää manipuloivansa, mutta jos oikein pysähdyt miettimään, niin ehkä, ehkä ihan kerran tai kaksi olet tehnyt jotain vain tarkoituksenasi saada toinen reagoimaan ja käyttäytymään haluamallasi tavalla. Ja ehkä, siis ehkä, se on ollut tilanteessa, jossa et ole osannut ilmaista tahtoasi keskustelun kautta, tai keskustelu ei ole päättynyt haluamaasi lopputulokseen. Osaa tämän miehetkin. Väitän, että naiset osaavat paremmin.\nMitä tällä kaikella sitten haetaan? Naiset kehuvat toisilleen, että ”kuuden vuoden koulutuksella siitä tuli ihan toimiva mies”. Todellisuudessa se harvoin on enää mies. Vuosien koulutuksella on saatu koulutettua miehestä itselle joko isä tai poika.\nJostain syystä mies pitää nalkuttaa tahdottomaksi. Nainen heittäytyy avuttomaksi isin pikku tytöksi, jonka puolesta mies tekee kaikki ”miesten hommat” ja toki myös osansa ”naisten hommista”. Isi on myös ainainen henkinen tuki ja turva, se, joka reagoi viivyttelemättä jokaiseen tuskaasi ja tarpeeseesi. Prinsessan jokainen tunnetila on isin vastuulla, niin, ettei vastuuta omista oloistaan tarvitse kantaa missään tilanteessa.\nToinen vaihtoehto on se, että nainen alkaa holhota miestä, joka hänen mielestään ei osaa tehdä mitään oikein. (Epäselväksi jää, että miksi ikinä pitää edes lyöttäytyä yksiin jonkun kanssa, joka tekee pelkkiä vääriä ratkaisuja.) Naisella on täysi työ opettaa ja ohjata miestä oikeille tavoille – eli hänen omilleen. Koska mies ei silti oikein tajua, miten tätä elämää pitäisi elää ja asioita hoitaa, nainen alkaa hoitaa niitä hänen puolestaan. Siinä se kolmas lapsi menee missä kaksikin. “Tässä on Jussi sinulle aamuksi eväät kun lähdet töihin.”\ndoes not get\na hard on\nfor little girls.\nJust as we do not\nget wet for little boys.\nturn each other\ninto just that\nand then wonder\nwhy the spark has gone.\nTuo on lempi kohtani Vanessa Florencen tekstissä. Haluan lisätä siihen vielä tämän: Kuka haluaa panna isiään tai äitiään? (Kysymys on retorinen, en todellisuudessa halua tietää.)\nVapaa mies on se, jota emme saa muutettua isäksi emmekä pojaksi, saati Pyhäksi Hengeksi. Vapaa mies on se, joka on rinnallamme siksi, että hän haluaa, ei velvollisuudentunteesta, pelosta eikä siksi, että olemme tehneet hänet riippuvaiseksi itsestämme. Kaiken, mitä hän puolestamme tekee, hän tekee, koska hän todella sydämestään haluaa.\nVapaa mies on se, joka on rinnallamme juuri sellaisena kuin on. Hyvässä ja pahassa. Miksi se on niin pelottavaa? Koska sinunkin on oltava vapaa. Vapaa tarkoittaa itsenäinen. Itsenäinen tarkoittaa, että otat vastuun omasta elämästäsi ja omista tunteistasi, koska kukaan muu ei todellakaan tule sitä puolestasi tekemään.\nMeillä on kaikilla omat historiamme, omat syvältä kumpuavat tarpeemme isälle tai pojalle. Meillä on myös yhteiskunnan ja median luomat stereotyyppiset parisuhdemallit, joissa on lähestulkoon aina johonkin suuntaan alisteinen asetelma. Tasa-arvoinen suhde toteutuu monen mielestä siinä, että molemmat imuroivat vuorotellen, olkoonkin, että se on vaimon sanelema sääntö, jota mies nöyrästi tottelee.\nOn varmasti paljon suhteita, joissa toinen tai kumpikaan ei ole vapaa, saati itsenäinen, eikä haluakaan olla. Sekin on hyvä. Kaikki, mikä toimii, on hyvä.\nMinua tuo teksti kosketti siksi, että olen itse taistellut itseni yli sekä tarpeesta roikkua, että roikuttaa. Haudannut totuttuja parisuhteen toimintamallejani toimimattomina. Kohdannut pataljoonan pelkojani ja muita perkeleitä.\nMeillä on kaikilla omat historiamme, omat syvältä kumpuavat tarpeemme isälle tai pojalle.\nOmasta tahdostaan kiinni pitävä mies vaatii omilla jaloillaan seisovan naisen. Tasapainossa on ollut senpäiväinen hakeminen, että nurin on menty monta kertaa ja kivuliaasti, mutta tämän minä sanon teille naiset: Lopussa kyllä seisoo. Kiitoskin.\nTuo se on tuossa. Tärkeämpi kuin kukaan koskaan. Koska se haluaa olla. Ja jos ei halua, se menee pois. Eikä se haittaa, koska minulle jää edelleen rakkaus ja kaksi jalkaa, joilla seistä. Minua ei pelota enää.\nAlkuperäinen Florencen teksti kokonaisuudessaan löytyy täältä.\nNimim. Piti tehdä kirjanpito, kirjoitin blogitekstin\nKirjoittaja adminJulkaistu 5 heinäkuun, 2020 Avainsanat parisuhde, vanessa florence, vapaa mies2 kommenttia artikkeliin Haluaisin naisten lukevan tämän\nSomelakkopäiväkirja, päivä 1\n– ensimmäinen ja viimeinen-\nAloitin toukokuussa kirjoittaa somelakkopäiväkirjaa. Teoksesta ei näköjään tullutkaan kokonaista kirjaa, vaan yhden blogitekstin mittainen raportti, jonka voin nyt iloksenne ja mahdolliseksi vertaistueksenne julkaista.\nPäätin eilen, etten mene tänään someen. Tällä hetkellä minua provosoivat ihmistyypeistä eniten yltiöpositiiviset, yltiönegatiiviset, neutraalit jaarittelijat ja oman kilven kiillottajat. Eli kaikki. Vika on minussa, ei heissä. Ongelma on ratkaistavissa helposti eristäytymällä näistä vaikutteista hetkeksi.\nEnsimmäisen kerran olin facebookissa aamulla heti kun sain silmät auki ja herätyksen sammutettua. Se on tapa. Sitten muistin, ettei pitänyt. Lopetin. Seuraavaksi tuli tyhjä hetki aamukahvikupin kanssa. Ajattelin, että kirjoittaisin jotain, mutta sitten kävin vessassa ja huomasin, että noin 12 vuotta täyttävät pyjamahousuni ovat lopullisesti lahoamassa. Käytin puoli tuntia selaten nettikaupoista pyjamahousuja. En päätynyt vielä mihinkään ratkaisuun, koska pyjamahousut on iso päätös, eikä sitä tule tehdä hetken mielijohteesta. Pyjamashoppailu lienee niinsanottua todellisuuspakoa ja sijaistoiminto siinä missä somekin, mutta siitä ei tule pahalle tuulelle. Suosittelen. (Täyspuuvillaisia, keinokuidut eivät ole hyväksi kenellekään.)\nTallihommien jälkeen tuli jälleen tyhjä hetki. Pesin kolme koiraa ja sen jälkeen kylpyhuoneen lattian. Mitään näistä ei ole tapahtunut ihan lähihistoriassa. Kaikkihan tulee olemaan pilalla saman tien kun koirat käyvät seuraavan kerran ulkona ja palaavat sieltä tasan yhtä kuraisina. Tekeminen oli kuitenkin itsessään palkitsevaa, ja annoin vielä itselleni luvan ajaa kiinanharjakoiran kaljuksi.\nKarvojen ajelu eläimistä on niin käsittämättömän koukuttavaa, että sosiaalinen media jää aina toiseksi. Haluaisin töihin johonkin sellaiseen rescuejuttuun, mihin tuotaisiin huopuneita kissoja, koiria, lampaita ja poneja joka ikinen päivä. Ja sitten joku sanoisi: ”Turkin hoito on laiminlyöty niin kauan, että ainoa vaihtoehtomme on ajella se pois.” Minä käynnistäisin karvaleikkurin ja etsisin huovan alta eläimen. Ihmisellä pitää olla unelmia.\nOtin Harjakaisesta kuvia, mutta en postannut niitä someen. Kaikki Suomen koiraihmiset varmaan odottavat henkeä pidätellen, että milloin paljastan kesän 2020 harjakoiramuodin. Odottakoon, kunnes kaikki Suomen muut ihmiset lakkaavat ärsyttämästä minua.\nHarjakainen. Rauha hänen sielulleen, joka vaelsi maan päällä vaihtelevassa karvapeitteessä noin 16 vuotta.\nVäitetään, että jos ei roiku sosiaalisessa mediassa koko aikaa, oikean elämän ihmissuhteet alkavat kukoistaa uudella tavalla. En huomaa eroa. En ole vastannut tänään puhelimeen kenellekään muulle kuin sille, jonka arvasin puhelinmyyjäksi. Niistä pääsee nopeammin eroon kuin kavereista. Ei huvita muuten yhtään puhua kenenkään kanssa. Mainittakoon, että minulla on ihania kavereita, eli vika on jälleen kerran minussa. Vai onko se vika sittenkään, jos vaan haluaa erakoitua yhden päivän ihan kokonaan?\n… myöhemmin samana päivänä\nTerveisiä Zalandosta. Tilasin pyjamahousut ja samalla myös vahingossa tennarit. Molemmissa oli merkki ”kestävä kehitys”, joten pidän itseäni hyvänä ihmisenä siitä huolimatta, että tämä facebookista pois pysytteleminen on maksanut minulle tänään jo satasen.\nKello on 14.25 ja nyt minulla on valtavan tyhjä hetki. Menen makaamaan sänkyyn selälleni. Sitä kai se somessa lorviminen yleensä on, että ei jaksa tehdä mitään. Jos ei jaksa tehdä mitään, niin miksi ei makaisi sängyssä? Sinne paistaa aurinko.\n… ja vielä myöhemmin\nKlo 23.23. Terveisiä Emmerdalesta, kaikkien todellisuuspakolaisten unelmakylästä! Iltatallin jälkeen tulee ehkä pahin tyhjä hetki, koska silloin on jo niin väsynyt, ettei jaksa mennä edes nukkumaan. Silloin mennään tietysti facebookiin, ainakin tunniksi. Mutta onneksi on Cain Dingle, pelastajani, joka tarvittaessa kantaa minut pois someorjuudesta vahvoilla käsivarsillaan.\nEnnen Emmerdaleen menoa kävin facessa ajastamassa yrityksen sivulle yhden postauksen. En vilkuillut ympärilleni. Se oli täysin kliinistä ja platonista bisnestä!\nLuulen, että pärjäsin aika hyvin tämän päivän. Ihmisvihakäyrä laski somelakon ansiosta ehkä kaksi pykälää, ollen siis enää lukemissa 26. Miten mainio lähtökohta ponnistaa seuraavaan päivään!\nTaloudellinen puoli hieman huolestuttaa. Sadan euron päivähinnalla minulla ei ole varaa olla pois somesta kuin ehkä puolikas päivä kuukaudessa. Lisäksi tarvitsisin lisää huopuvia eläimiä, jotta elämä tuntuisi mielekkäältä.\nTaidan pitää ainakin huomisen lakkoa tästä somelakosta.\nNimim. Sittemmin taas orja\nKirjoittaja adminJulkaistu 1 heinäkuun, 2020 Avainsanat Cain Dingle, Emmerdale, facebook, mielenhallinta, nettishoppailu, sijaistoiminnot, somelakko1 kommentti artikkeliin Somelakkopäiväkirja, päivä 1\nTasapeli, jossa kukaan ei vahingoitu\nSanonta ”älä mieti, mitä muut sinusta ajattelevat” on todella loppuunajettu. Siinä on samanlainen itsestäänselvyyden kaiku kuin elämänohjeessa ”elä jokainen päivä niin kuin se olisi viimeinen”. Kukaan ei tottele näitä. Tai no ehkä joku, mutta siihen nähden, että nämä ovat varmasti hoetuimpien elämänohjeiden TOP 10 -listalla, voi sanoa, että huonosti menee perille. Itselläkin.\nTuohon viimeisen päivän elämiseen en (vielä ainakaan) ota kantaa, koska se on melko utopistinen. Mutta tuon ensimmäisen hokeman kohdalla olen saanut mielestäni jakamisen arvoisen oivalluksen. Siksi aionkin jakaa sen.\nTeininä kuuulin, että se poika, jota ajattelee aamulla, kun meikkaa, on se, johon on ihan eniten ihastunut. En juurikaan meikannut, mutta tukkani kampasin ja kyllä tuo väite taisi ihan paikkansa pitää. ”Naiset laittautuu itseään varten, ei miehiä” on ihan klassikkovalhe, ainakin ennen keski-ikää. Jos nainen ei laittaudu miehiä varten, niin sitten muita naisia. Kestääkseen arvioivat ja vertailevat katseet. Tai kuvitellut sellaiset.\nTodellisuudessa suurin osa ihmisistä on sen verran huolissaan siitä, miltä itse näyttävät muiden silmissä, etteivät ehdi kiinnittää muihin ihmisiin huomiota. Olet jokseenkin turvassa muiden katseilta. Suomeksi: Ketään muuta kuin sinua itseäsi ei kiinnosta, miltä sinä näytät.\nAmmattikehtaaja (subst.): Henkilö, joka ei osaa välittää siitä, mitä muut hänestä ajattelevat.\nPahin ”mitä kaikki ajattevat” -tilanne on tietenkin se, kun olet lähdössä juhliin, etkä tiedä mitä sinne kuuluisi pukea päälle. Pitäisi pukeutua niin kuin kaikki muutkin, mutta ei tietenkään ihan niin kuin kaikki muutkin. Massaan sulautuvan individualistisesti, kenties? Kärsin tästä joskus tosi paljon, ihan aikuisiällä. Meni melkein yöunet jos oli jotain tilaisuuksia, jonka tyyppisissä en ollut aiemmin ollut. Mitä muilla on päällä?\nAsiaa pahensi se, että yleensä se, mitä muilla oli päällä, oli jotain sellaista, missä itse en viihtynyt ollenkaan. Joten jos halusin sulautua joukkoon, puin mekon, jossa tunsin itseni 12-vuotiaaksi drag-artistiksi, joka on varastanut isotädin kaapista hamosen. Älkää edes kysykö mistä tämä mielikuva. Joka tapauksessa kuvitteellisessa isotädin hamosessa on ikävä juhlia.\nSitten sattui eräs vapauttava kokemus. Olin tilaisuudessa, johon osapuilleen kaikki olivat puheutuneet vähintään puolifiinisti, minäkin. Korkokenkä hiersi kantapäätä. Tilaisuuteen saapui henkilö, joka oli pukeutunut samalla tyylillä, jota itse käytän esimerkiksi öljytessäni kesämökin terassia. Mikä vain mukavimmalta tuntuu päällä.\nHän näytti viihtyvän asussaan valtavan hyvin koko illan, eikä mikään ihan varmasti hiertänyt. En kuullut hänen kertaakaan selittelevän kenellekään mitään, kuten ”tulin suoraan marjametsästä niin anteeksi tämä minun asu”. En tiedä kuka hän oli, mutta rakastin häntä siinä hetkessä ja rakastan edelleen. Asu ei ollut millään tavalla sopimaton tai tilaisuutta loukkaava, mutta täytti kyllä alipukeutumisen tunnusmerkit. Silti: Se oli asu, jossa tämä henkilö halusi juhliin tulla ja hän tuli.\nJoko tämä ihminen ei edes tiennyt, että joku voisi ajatella tuosta asusta jotain, tai sitten häntä ei vaan yhtään kiinnostanut. Ja se oli jotain kertakaikkisen kaunista ja vakuuttavaa. Silloin tajusin, että kyllä, minä tässä nyt ajattelen, että onpas rouvalla virttynyt asu. Mutta se ajatus on vain minun päässäni. Se ei vaikuta rouvan iloiseen mieleen ja mahtavaan juhlafiilikseen millään lailla. Se, mitä minun päässäni pyörii, ei kosketa häntä, se koskettaa vain minua.\nKyllä, minä tässä nyt ajattelen, että onpas rouvalla virttynyt asu. Mutta se ajatus on vain minun päässäni.\nTämä on se ajatus, joka on lähtenyt lievittämään muitakin kuin ulkonäköä koskevia ahdistuksiani. Jos joku ajattelee, että minä olen joustamaton ja liian äänekäs, niin se ajatus on hänen päässään, eikä se kosketa minua. Voin jatkaa yhtä joustamattomana ja äänekkäänä. Paitsi toki jos hän pukee sen sanoiksi ja kertoo sen minulle. Sitten voidaan neuvotella. Mutta niin kauan, kun joku vain ajattelee, niin ajatelkoon ihmeessä.\nVielä yksi kulma tähän asiaan. Eräs minulle tärkeä ihminen sanoi minulle kerran, että minussa on piirteitä, joita ilmankin hän voisi elää. Tuohan on kauneimmalla mahdollisella tavalla ilmaistu, että minä en ole hänen mielestään viimeistä piirtoa myöten täydellinen. Olin kuitenkin jollain lailla shokissa tästä pitkän aikaa. Ajatteleeko hän todella noin? Kauanko hän on ajatellut noin?\nSitten tajusin, että tunnen kaikkia minulle läheisiä ihmisiä kohtaan aivan samoin. Jokaisessa on jokin piirre, joka joskus ärsyttää minua. Jokaisessa. Minä voin joskus ajatella jostain aivan maailman ihanimmasta ihmisestä, että ihan totta nyt turpa kiinni, älä ollenkaan lähde nyt jankkaamaan tuota tarinaa. Se on kamala ajatus. Silti en oikeastaan tarkoita sillä yhtään mitään. Tuollainen ajatus kertoo yleensä enemmän minusta ja sen hetkisestä hormonaalisesta tilastani, kun tuosta toisesta ihmisestä. Hän on edelleen minulle aivan yhtä rakas ja tärkeä, vaikka ihan juuri tällä hetkellä ärsyttävä.\nKaikki, jotka ajattelevat sinusta ylipäätään yhtään mitään (ja heitä on todennäkösesti vähemmän kuin kuvittelet), ajattelevat sinusta joskus myös ikäviä ajatuksia. Niin sinäkin heistä. Tasapeli, josta kaikki selviävät vahingoittumattomina. Eikö?\nKysyy nimimerkki “Kiinnostaa kuitenkin mitä tästä blogitekstistä ajattelet“\nKirjoittaja adminJulkaistu 26 kesäkuun, 2020 Avainsanat ammattikehtaaja7 kommenttia artikkeliin Tasapeli, jossa kukaan ei vahingoitu\nNäetkö pölyn vai pöydän?\nMinä olin joskus aika pedantti henkilö. Sitten kaikki vain kymmenisen vuotta sitten pikku hiljaa levisi, ja näkisittepä minut nyt. Onnellisena. Pedantti ja onnellinen eivät toki ole toistensa vastakohtia.\nJoku voi olla täysin onnellinen täydellisessä väri- ja aakkosjärjestyksessä olevassa elämässään. Se tuo tunteen siitä, että kaikki on ennakoitavissa, kaikki on hallinnassa. Hallinnan tunne tuo turvallisuuden tunteen ja turvallisuuden tunne lisää onnellisuutta. Tämähän on toki vain täydellinen kupla, joka aina lopulta puhkeaa, mutta ei kerrota sitä heille. Vielä.\nSiisti koti lienee yksi pedantin ihmisen tunnusmerkki. Minulla oli joskus. Se oli ihanaa. Mikä ei ollut tippaakaan ihanaa, oli se jatkuva lattialuutun kanssa huitominen, koska olin myös valinnut pitää kissoja, koiria ja hevostallia. Aina ollessani kotona hain katseellani siivottavia kohtia, ja viimeistään siinä kohtaa, jos meille oli tulossa vieraita, stressaannuin ihan tosissani. Pyyhin huonekasvien lehdiltä pölyt aina ennen kuin joku tuli kylään.\nJuuri tällä hetkellä keittiömme lattialla on likainen matto. Likaisella matolla on jalkapallo pieninä palasina. (Yksi koira pöllii näitä naapurin pihalta ja toinen silppuaa ryöstösaaliit matolle.) Lisäksi näen tennispallon keltaisen kuoriosan palasia, itse pallo lienee vielä ehjä, ellei sitä ole pilkottu olohuoneeseen. Koirille nuoltavaksi annettu tyhjä margariinirasia kansineen pyörii myös jaloissa. Minä kirjoitan blogitekstiä, eikä mikään lattialla olevista asioista vaikuta minun olemiseeni millään lailla. Jos jotain voi hallita, hallitsen kaaoksen. (Nyt näen lattialla myös miehen, joka alkoi siivota tuota silpettä pois, siunattu olento!)\nMinulla ei ole huonekasveja ja olen lakannut tuntemasta syyllisyyttä siitä. Kyllä. Olen tuntenut syyllisyyttä huonekasvien puuttumisesta. Niin kuin myös jokaisesta taaperon tiputtamasta hamahelmestä lattialla ja pölystä televisiotason takana. Sittemmin olemme kasvaneet tuon syyllisyyden kanssa erillemme, enkä enää tunne häntä. Pedantti ja onnellinen eivät mahtuneet minuun yhtä aikaa.\nLuulen, että onnellinen pedantti on se, joka pitää lopputuloksen lisäksi myös tekemisestä. Sellainen henkilö, jolle tärkeintä ei ole täydellisen suorat lakanapinot kaapissa, vaan lakanoiden viikkaaminen itsessään. Tärkeintähän ei pitäisikään tunnetusti olla päämäärä, vaan matka. Joku pitää lajittelemisesta, kiillottamisesta ja exceltaulukoiden tekemisestä.\nTämä on minun ajatukseni asioiden hallitsemisesta: Sitä ei ole.\nMinun on silti palattava tuohon kuplaan, jonka mainitsin. Tämä on minun ajatukseni asioiden hallitsemisesta: Sitä ei ole. Minkään todella tärkeän asian suhteen meillä ei ole minkäänlaista hallintaa. Voimme tehdä kaikkien asioiden suhteen sen hetkisen parhaamme, ja teemmekin, mutta sillä ei ole lopputuloksen kannalta mitään merkitystä.\nMajor Fatalist minussa uskoo, että päivämme ovat niinsanotusti luetut, ja sillä, vahaatko autosi kolmesti vuodessa vai kahden vuoden välein, ei ole merkitystä edes auton elinkaarelle, saati omallesi. (Mutta jos tykkäät auton vahaamisesta, niin esimerkiksi tänäänhän on tosi hieno keli tehdä se!)\nTiedän ihmisiä, jotka suunnittelevat elämänsä jokaisen päivän yksityiskohtineen, kylpyhuoneen sisustuksen viimeisen päälle ja jokaisen ison elämänmuutoksen sitä joka kantilta ensin tarkastellen. Sitten he pysyvät suunnitelmassa sooloilematta ja soosaamatta sinne tänne. Lopputulos on yleensä hallitun hieno. Ihailen.\nMutta tiedän myös, että ketään elämän näennäinen sattumanvaraisuus ei järkytä niin paljon, kuin näitä ihmisiä. Se, että asiat kaikesta huolimatta voivat mennä pieleen. Ja jossain kohtaa myös menevät. Vaikka heillä oli kaikki suunniteltu, kaikki hallinnassa. Ja silti.\nElämässä on pari asiaa, joihin meillä on hyvin rajalliset vaikutusmahdollisuudet: Sen alkaminen. Sen loppuminen. Kaikki, mitä tapahtuu siinä välissä. Jos et voi hallita kaikkea, kannattaako yrittää hampaat irvessä hallita mitään? Mankeloi lakanasi tai ole mankeloimatta. Jos se ei huvita sinua, jätä se tekemättä ja katso mitä tapahtuu.\nMinulla on asioita, joista haluan pitää parhaani mukaan kiinni: aikataulut, lupaukset ja muutama tiukassa istuva periaate. Näillä mennään, ja minkään muun ei tarvitse olla ihan niin justiinsa.\nNimimerkki “Säärikarvojen ajeleminen on kyllä huomaavaista”\nKirjoittaja adminJulkaistu 26 toukokuun, 2020 26 toukokuun, 2020 Avainsanat elämän hallinta, kohtalo, pedantti, säärikarva, täydellisyysJätä kommentti artikkeliin Näetkö pölyn vai pöydän?\nKuuntelin Wayne W. Dyerin kirjan Pulling Your Own Strings. Suosittelen kaikille, myös lyhytjänteisille kuulijoille, koska se kestää vain puolitoista tuntia.\nSen jälkeen kuuntelin käsittämättömän tosielämän uhriutumistarinan. Sekin olisi kestänyt varmaan puolitoista tuntia, mikäli kukaan olisi jaksanut kuunnella.\nKiteytys näille molemmille tuli viestin muodossa ystävältäni, ja se kiteytys komeilee englanninkielellä heti otsikon alla. (Suosittelen myös tätä blogia lyhytjänteisille. Voit lukea pelkän otsikon ja katsoa kuvan, siinä tärkeimmät.) Tuossapa tiivistettynä se, mitä Wayne -setä haluaa sanoa kaikille uhriutujille. Kaikille heille, joiden elämästä ympärillä olevat ihmiset ja olosuhteet tekevät jatkuvaa helvettiä.\nEt voi juurikaan vaikuttaa siihen, miten maailma ja ihmiset ympärilläsi toimivat. Mutta voit vaikuttaa siihen, miten paljon annat kaiken sen porata omaa päätäsi. Ihan totta, dude. Asiat ovat vain asioita. Sinä tulkitset ne, ja reagoit oman tulkintasi mukaan.\nLainaan vain yhden kohdan kirjasta, vapaasti suomentaen: “Tässä muutamia asioita, joita ei ole olemassakaan: katastrofit, onnekkuus, tyhmä lintu, normaali asenne, takuuvarma, kaamea mekko, täydellinen kampaus, ruma kielenkäyttö, mukava rouva, kauhea näky, hyvä kirja, typerä ihminen. Sinun on opittava mitä eroa on tulkinnalla ja todellisuudella.”\nTulkinta tapahtuu tuon lyhyen hetken aikana, jonka sinulla kestää reagoida todellisuuteen. Noita hetkiä on päivittäin pirusti. Ihan pirusti. Hankalaa tässä oivalluksessa onkin juuri se, että sinun on itse tehtävä työtä oman voimasi ja onnellisuutesi säilyttämiseksi. Sinun on itse otettava siitä vastuu, ja mikä kiusallisinta, se täytyy tehdä uudelleen, uudelleen ja taas uudelleen, jokaisessa hetkessä.\nToisaalta ajatus siitä, ettei millään eikä kenelläkään ole enää valtaa sinuun, on miellyttävä. Se kuulostaa täydelliseltä vapaudelta.\nSe, mikä sinussa todellisuudessa triggeröi sen paskan fiiliksen, on kaiken lisäksi aina jo valmiina sinussa itsessäsi. Mikään ei voi ottaa otetta sinusta pelkästään ulkopuolelta, ellei sisäpuolella ole jotain, mikä resonoi sen kanssa.\nJos joku sanoo minulle, että olen huono ihminen, koska hyväksikäytän nuoria poikia, se ei tunnu minusta miltään. Väitteestä puuttuvat pahimmat triggerit; pelko ja häpeä. Se ei osu minuun, koska en tunne häpeää pikkupoikien ahdistelusta, koska en tee sitä. Enkä tunne pelkoa kiinnijäämisestä, koska en edelleenkään tee sitä. Nuo ovat vain sanoja, joihin minun ei tarvitse reagoida mitenkään. Ne eivät tunnu miltään, paitsi ehkä naurettavilta. Naurahdus silloin tällöin tekee ihmiselle vain hyvää.\nJos joku sanoo minulle, vaikkakin huomattavasti hellävaraisemmin, että äitiydessäni saattaisi olla parantamisen varaa, flippaan heti. Koska kyllä, kärsin bad mama -syndroomasta, josta varmaan noin 99% äideistä kärsii. Jossain sisälläni asuu pieni häpeä siitä, että huusin lapsille, kunnes kurkkuni oli kipeä. Jossain on hippunen syyllisyyttä siitä, etten käy Wilmassa edes viikottain ja pelko siitä, että piittamattomuuteni lasten koulunkäyntiä kohtaan johtaa väistämättä heidän syrjäytymiseensä yhteiskunnasta. Flippaan omien tunteideni ja oman tulkintani takia, en sen takia, mitä toinen sanoo. Jos pystyisin käsittelemään nuo omat huonommuudentunteeni, minuun ei voisi niiden kautta enää ulkopuolelta vaikuttaa. (Hei sinä äiti, joka olet onnistunut pääsemään eroon kaikesta syyllisyydentunteestasi, laita yv.) Mutta kyllä, sekin työ on itse tehtävä.\nNyt tätä lukee joku, jonka elämää ja olemassaoloa jokin ulkopuolinen taho on raskaasti pommittanut vuosikausia. Hän miettii, että hyvähän minun on puhua. Niin onkin. Minua ei ole koskaan systemaattisesti vainottu. (Tai onhan. Onko? Koska se on tulkintakysymys, sanon vaikka, että ei ole.) Jos olet tehnyt kaikkesi, että vainoaminen loppuisi, ja se ei lopu, niin se ei välttämättä lopu. Voit vaikuttaa vain siihen, miltä se sinusta tuntuu, vai tuntuuko se miltään. Ja sillä kai lopulta on merkitystä?\nTulkoon mainituksi, että minä en sitten osaa tätä hommaa. Tuo hetki ulkoisen ärsykkeen ja oman reaktioni välissä on minulle usein aivan liian lyhyt viisaiden ratkaisujen tekemiseen. Spontaani tunnetila ja reaktio syöksyy paikalle kuin Supermies ja kaappaa minut valtaansa. Mutta harjoittelen.\nVielä uudesta ystävästäni Waynesta sen verran, että hän kertoo, että hänen vaimonsa laittaa lasit kaappiin suuaukko alaspäin. Wayne ei ymmärrä miksi, eikä häntä kiinnosta. Wayne laittaa lasit pystyyn. Vaimo ei ymmärrä miksi, eikä vaimoa kiinnosta. Ne ovat juomalaseja kaapissa. Niistä ei tavitse tulkita mitään, eikä niiden tarvitse herättää mitään tunteita. Pisteet Waynelle ja vaimolle.\nNimimerkki “Itse pitäisin tahallisena kiusaamisena”\nKirjoittaja adminJulkaistu 15 toukokuun, 2020 Avainsanat oma voima, todellisuus, tulkinta, uhriutuminen, Wayne W. Dyer1 kommentti artikkeliin Kaikki kiusaa\nadmin: Älä anna sitä pois!\nMika: Älä anna sitä pois!\nSari Isokivijärvi: Älä anna sitä pois!\nLaura: Älä anna sitä pois!\nTanja: Älä anna sitä pois!\nTyttö, sinä olet... tyttö\nNimimerkki Paljaana Palvelun tarjoaa WordPress


Published on 26.9.2018 26.9.2018 julkaissut Jaanaba liikuntapäiväkirja.com\nKahden ihmisen ja kahden kissan perheessämme kaivataan koiraa, siitä olen kirjoitellut aiemminkin. Nämä kuukaudet ilman koiraa ovat olleet aika ahdistuneita. Johtuen tietenkin siitä, että perheenjäsen Morttia kaivataan kovin paljon. Totuus kuitenkin on, että Morttia emme enää takaisin voi saada koska se ei ole hengissä.\nMoni on myötäelänyt meidän kanssa Mortin suhteen, kiitos kaikista viesteistä ja kommenteista kasvotusten.\nKoiran kanssa eläminen on se elämä mitä minä haluan ja mitä olen lapsesta asti toivonut ja saanutkin elää 17-vuotiaasta alkaen. Vasta.\nSelvää on siis se, että koira meille jossain vaiheessa tulee. Rodun valinta on ollut hankalaa sillä olemme avoimia melkein kaikille roduille, kunhan vain on liikunnallinen ja turkin hoito ei ole kovin aikaa vievää ja sitten se, että ei ole epäileväinen vieraita kohtaan. Ne on ne tärkeimmät asiat mitä minä mietin koiran hankinnassa.\nOllaan nyt härren kanssa päädytty rotuun joka siis on staffordshirenbullterrieri.\nRotu on seurakoira josta rotuyhdistys sanoo näin:\nSanotaan, että staffin jos mihin pätee sanonta sisäisestä kauneudesta. Monen rotua tuntemattoman onkin varmasti vaikea uskoa, että tällaisessa karussa ja ärjyn näköisessä pikku kropassa asustaa mitä rakastettavin, hellyydenkipein ja iloisin olento. Staffi ei omaa rasistisia piirteitä; se jakaa rajatonta ystävällisyyttään kaikille tasapuolisesti. Joskus voi jopa harmittaa, että staffisi tervehtii sydämellisesti jokaisen puliukonkin ja ottaa kiitollisuudella vastaan heidän tarjoamansa huikopalat.\nPerhekoirana staffi on ihanteellinen: mitä enemmän ihmisiä sillä on ympärillään, sitä onnellisempi se on. Staffi ei kuitenkaan sovellu perheen pienempien talutettavaksi suurten voimiensa ja vilkkautensa vuoksi. Staffi vaatii aikuisen ihmisen, joka pitää sen aisoissa ja jaksaa kouluttaa sitä.\nVahtikoiran staffista saa vain opettamalla. Tämä saattaa olla vaikeaa, sillä avoimena ja ystävällisenä koirana staffi tutustuu mielellään uusiin ihmisiin – vaikka keskellä yötä. Staffin paras puolustus onkin sen ulkonäkö. Muhkeat poskilihakset ja korviin asti aukeava hammasrivi saavat häirikön taatusti miettimään tekosiaan toisenkin kerran. Toivottavasti rosvo ei jää tutkimaan staffia sen pitempää, sillä edestakaisin vispaava häntä ei anna kuvaa hirmuisesta vahdista. Ei sen puoleen, kyllä staffikin tosipaikan tullen puolustaa omistajaansa.\nStaffille olisi hyvä antaa runsaasti liikuntaa. Jos koira ei saa purkaa suunnatonta energiaansa ulkona, se joutuu tekemään sen sisätiloissa. Turha kai sanoakaan, että ellei staffilla ole tällöin riittävästi omia leluja, on kotiintulo usein pulssia nostattava operaatio.\nStaffin omistajasta riippuu suuresti se, miten koira käyttäytyy toisten koirien seurassa. Staffi olisi hyvä tutustuttaa jo pentuna erilaisiin koiriin, ja jos se tällöin rupeaa isottelemaan, on sitä ehdottomasti kiellettävä. Jollain ihmisillä on outo taipumus saada mielihyvää siitä, että heidän koiransa uskaltaa komentaa isompiaan. Tahallisesti tai tahattomasti he tulevat rohkaisseeksi pentua käyttäytymään aggressiivisesti ja seuraukset ovat selvät: koira jatkaa aikuisena samalla linjalla. Silloin se ei vain hymyilytä enää ketään. Siis: koulutusta, koulutusta ja vielä kerran koulutusta. Onhan lapsillakin koulupakko. Ainakin perusasiat tulee opettaa staffille, sillä siinä on voimaa kuin pienessä kylässä. Sinne tänne poukkoileva staffi on vaikea pideltävä isollekin miehelle.\nStaffi on perusperhekoira iloisille, aktiivisille, paljon ulkoileville ihmisille, joille kodin siisteys ei ole maailman tärkein asia. Pienen kokonsa puolesta staffi sopeutuu pieneenkin kerrostaloyksiöön, eikä se hiljaisena koirana valvota haukunnallaan naapureita. Staffi ei ole piha- eikä kennelkoira. Lyhytturkkisena se ei kestä Suomen talvi-ilmastoa ja staffi ilman perhettään on surkea näky. Onnellisimmillaan staffi onkin, kun se saa olla oman laumansa mukana kaikkialla.\nTottelevaisuuskoulutusta haluavalle staffi on haaste: kuka kouluttaa ja ketä? Omatoimisena koirana staffi kuluttaa ohjaajansa hermoja, mutta kärsivällisyys palkitaan. Siitä ovat todisteena useat tottelevaisuudessa ja agilityssä menestyksekkäästi kilpailevat staffit.”\nYhden kasvattajan kanssa olen ollut viestiyhteyksissä ja toivotaan, että sieltä meille koira tulisi. Jos, niin ajankohta on ennen vuodenvaihdetta.\nTämä koiran hankkiminen on niin monipiippuinen juttu. Kun luen tarinoita koirista jotka ovat kodinvaihtajia ja tarvitsevat syystä tai toisesta uuden kodin niin on päivän selvää, että sellainen koira meille pitää tulla. Mutta sitten kuitenkin jostain syystä haluan valita rodun joka meille tulee. Hyvin ristiriitainen asia omassa päässäni on tämä. Olen melkein varma, että jos ovikelloamme tulisi soittamaan joku täysikasvuinen koira joka joutuu edellisestä kodistaan pellolle ja tarvitsee uuden oman kodin niin toivottaisin sen tervetulleeksi meidän elämään.\nCategories Elämäntyyli, Yleinen•Tags koira\nEdellinen Aamu-uinti ja sushia\n8 thoughts on “Seurakoira meille”\nAika yllättävä valinta! Mutta varmaan teille sopiva koira. 😃 ainakin pääsee purkamaan energioitaan paljon liikkuvan parin kanssa. Saa nähdä mitä sanoo kisut, päivitä sitten kuulumisia!\nHei onko yllättävä? =) Koira on omaan silmään tosi kaunis. Ja taitaa olla hyvin energinen, mutta eiköhän sellaisen kanssa pärjätä.\nMää todellakin päivitän, sitten kun hurtta on meillä (ikuisuuden jälkeen, siltä tuntuu) tästä taitaa tulla pelkkä koira- ja kissablogi. =)\nJoo on se kaunis mutta yllätyin todusta kun poikkeaa ainakin kahdesta aikaisemmasta jonkin verran, ainakin ulkonäöllisesti 🙂 ja oppi kyllä lisää tuosta rodusta kun luki tuon rodun esittelytekstin. Poika vai tyttö? Kissa -ja koirablogi, käy!\nHahaa. Poikkeaa joo, olen aina tykännyt ihan lyhytkarvaisista roduista. Saa nähdä miten energinen tuleva koira lopulta on kun siitä sanotaan, että tosi energinen. Se vähän jännittää, mutta kyllä me selvitään. Meillä on onneksi hyvä tilanne, että koira ei pitkiä päiviä joudu olemaan yksin melkein ikinä kun työt on meillä mitä on eli ollaan niin eri aikoihin töissä.\nMää en osaa päättää poika vai tyttö. Annan ehkä kasvattajan sanoa kumpaa olisi vapaana tai meille tulossa, kunhan syntyvät ensin.\nHyvä valinta! Tunsin ennen staffin, nyt jo edesmenneen ja hän oli todella ystävällinen ja upea koira! Ja teille sopii oikein hyvin energinen koira. Nyt olen elänyt pari vuotta koiratonta elämää ja ajatuksissa on ollut koko ajan uuden karvaturrin hankkiminen, ei sitä vaan oikein osaa olla ilman. Näillä näkymin meillekin tulee ensi vuonna koira, rotu on vielä vähän mietinnässä. Kaksi edellistä on ollut Kultsuja, oikein hyviä lenkkikavereita ja kaikessa mukana tyyppisiä.\nValinta on ihana, en malttaisi odottaa ja tässä tarvitsee minimissään ainakin siihen joulukuun puoleen väliin odottaa mikäli todellakin saadan ostaa pentu sieltä mihin olen ollut yhteyksissä. Ei sitä ikinä tiedä mitä mutkia tulee matkaan, kunhan nyt syntyisivät. =)\nKoirat on ihania.\nHiljaisen paimenkoiraihmisen on pakko kommentoida: Jos koiran kanssa vapaana ulkoilu sellaisissa paikoissa jossa saattaa tulla toisia koiria vastaan tai toisten koirien kanssa leikkiminen kiinnostaa, niin harkitsisin vakavasti muuta rotua. Iloisia, ihmisystävällisiä ja sporttisia rotuja löytyy monenlaisia – sellaisiakin, joissa aggressiivisuus toisia koiria kohtaan on paljon harvinaisempaa kuin tappelutaustaisilla roduilla.\nJep kiitos tästä.


Kaikki jotka ovat tulossa mussuttamaan, haukkumaan sivujani tai kirjoittamaan typeriä viestejä vieraskirjaan - miettikää. Onko järkevää tulla tänne näyttämään kuinka säälittävä tai lapsellinen ihminen olet? Jos sinulla on hyvä perustelu tulla haukkumaan sivujani, niin siitä vaan! Muista, että seuraavaksi pääset mustalle listalle ja jos et ole vieläkään kunnolla - saat IP-eston.\nDaniel: kirjoitti epäasiallisia ja törkeitä viestejä viekkuun\nNinja: levensi sivuja turhan viestin takia.\nYksityinen// No, hyvä että uskalsit sanoa. Parempi olla valehtelemaan loppuun asti. No, ei se haittaa. Hyvä, kun tunnustit. Minäkin olen pari kertaa vetänyt ylläpitäjiä nenästä. Juu, poistan heti!\nYksityinen// En ole nyt ihan varma tästä. Olet ihan mukava, mutta haluaisin tietää oletko oikeasti sellainen. En vain luota nettiin ja Nuottikin valehteli minulle. En pidä tiedät-kai-kenestä, vaan hän pitää minusta, sano tuo Daisylle. Pidän sinusta ihan ystävänä.\nTunnetko Ora tosiaan Miika Santikon?! Millainen hän on koulussa? Mukava, ihana, kiva, rauhallinen, hiljainen, puhelias, rakastettava, söde vai millainen hän on? Kuulin, että hän olisi ihastunut sinuun. -.-\nJoo, olen kuullut, että hän pitää minusta. Minä en pidä hänestä, joten ei syytä huoleen. Santikko on luokallani. Hän vaikuttaa syrjään vetäytyvältä tyypiltä ja on hiljainen. Kerroin hänelle sinusta ja että pidät hänestä. Annatko anteeksi?\nYksityinen// Kiitos! Tuosta oli apua, olen nyt hyvin iloinen. Kiitos, kun ilmoitit. Enää ei ole syytä huolestua.\nAAA, Ninja// Lopeta turhien viestien lähettely! Saatan tuntea sinut, joten en suosittele. Saat IP-eston ihan pian!\nOra, voisitko käväistä minunkin sivuillani kun ehdit. Voisit neuvoa minua, sillä olen vasta aloittelija. Aloitin nämä sivut tänään.\nJuu, voin käydä sivuillasi kommentoimassa. Selvä on!\nKiitos läksyista Ora, mutta en tarvitse niitä kirjoittamianne tietoja. Olen teitä edellä saksassa ja siksi minulla on eri koe kuin teillä. Kyllä vain, Sipulipää Ora on ihan samannäköinen kuin Dave.\nJoo, mutta olisi kiva tehdä joku ryhmäkokous, sillä tämä porukka vaikuttaa mukavalta\nKaipa hän voi kertoa niistä elektroniikkaa-hommeleistaan jotakin. Dave on oikea tiedemies kotona ja hän on luokkansa paras fysiikassa ja kemiassa. Dave on oikea enkeli Danieliin verrattuna. Daisy on taas ihan tavallinen pikkutyttö joka hilluu aina kavereiden mukana. On Davella vaaleat hiukset ja kivisilmät. Mutta onko Ora tosiaan samannäköinen?\nEn tiedä, kun en ole tavannut. Voin tehdä näköisnukkeni tuonne "Ylläpitäjä" kohtaan.\nAnet ei tule tänne tänään. Hänellä on kai huomenna jotkut kokeet. Voisitko pyytää Davea kertomaan vähän lisää niistä siruista ja muustakin? Minusta olisi kiinnostavaa tietää vähän enemmän. Onko veljelläsi tosiaan vaaleat hiukset ja harmaat silmät? Hänhän on kuin Oran kaksoisolento poikana!\nNiin, sitä minä ja kaverini tuumattiinkin! Jos törmäisin häneen kadulla, niin takuulla tunnistaisin.\nAhaa... Nuotti onkin jo täällä. Dave tulee kohta, mutta Daisy ei tule tänne tänään. Missä Anet on vai ehtiikö hän tänään tänne?\nTämä sitten menee chattiin. Selvä on!\n©2019 • Neohoitola Cara - suntuubi.com


Marianna Stolbowin kolumni: Miksi tämäkin tilanne osui häpeänappulaan?\nHerättikö jokin tilanne sinussa häpeän tunteen? Selittämättömät häpeän kokemukset juontavat usein juurensa lapsuuteen, ja omien ”häpeänappuloiden” tutkiminen voi opettaa paljon itsestä, Marianna Stolbow kirjoittaa.\n14.7.2021 Teksti: Marianna Stolbow\nViritimme mökkipihalle slacklinen kahden riittävän etäällä seisovan kuusen väliin. Kyseessä on leveä, litteä, taakkaliinaa muistuttava köysi, jonka päällä tasapainoillaan kuin nuoralla. Esittelytekstin mukaan laji kehittää kehonhallintaa ja keskittymiskykyä. Slackline myös joustaa kuten trampoliini. Sillä voi siis muiden ominaisuuksien lisäksi pomppia – kun on oppinut ja uskaltaa. Idea tähän tuli uudelta kumppaniltani. Hän on itse lajista hyvin innostunut ja kannusti heti ensivisiitillään minuakin kokeilemaan.\nNousin kerran ja tulin saman tien alas. Ai, tämä on näin vaikeaa! Enkä suostunut yrittämään enää. En vaikka toinen pomppi edessäni, onnistui ja osasi, putosi. Ja nousi taas yrittääkseen uudelleen.\nKoska kyseessä oli minun ja uuden kumppanini ensimmäinen kiireetön tapaaminen, olimme käyneet laiturinnokassa istuen läpi elämänkertamme. Kumpikin oli kertonut viiden vuoden jaksoissa koko elämänhistoriansa. Olin peittelemättömästi avannut harha-askeleitani, erheitä, halpamaisuuksiani, inhimillisiä erehdyksiä ja kaikenlaista muutakin elämän peruskompurointia, mutta slacklinelta putoaminen tuntui nololta.\nMietin, miksi ja minkälaisiin häpeänappuloihin se osui. Koskettiko se minussa ehkä noloutta oman kehon hallitsemattomuudesta ja sitä kautta ikääntymistä? Vai oliko yksinkertaisesti yritys ja epäonnistuminen verraten vieraan ihmisen edessä jostain muusta syystä epämiellyttävää?\nEn vieläkään ole aivan varma vastauksesta mutta tällaiset ärtymyksen hetket ovat itsetutkiskelijalle arvokasta materiaalia. Ota peili käteen ja katso, mistä kaukaa tunne sinussa kumpuaa.\n”Eikö ole itsestään selvää, etten voinut tanssia narulla sirkusprinsessan tavoin?”\nTiedän, että häpeän tunne on hankala tunnistaa. Se on kokonaisvaltainen ja syvä ja juontaa juurensa pitkälle elämänhistoriaamme. Miksi vieraan lajin ensikokeilu ja tilanne, jossa en tietenkään heti hallitse asiaa, herättää minussa häpeän? Eikö ole itsestään selvää, etten voinut tanssia narulla sirkusprinsessan tavoin? Tietenkin minä mätkähdin maahan ja tietenkin uutta asiaa tuli harjoitella.\nToisen edessä putoaminen tuntuu kuitenkin usein nololta – vaikkapa kadulla. Erityisen noloa kompurointi on tuntemattomien tai itselle erityisen merkityksellisen ihmisen edessä. Ensimmäisistä emme tiedä, kuinka he meihin suhtautuvat. Siksi tilanne on uhkaava. Jälkimmäisiltä toivomme ja tarvitsemme niin kovasti hyväksyntää, ettemme haluaisi tehdä virheitä. Emme siis uskalla olla kaikin tavoin inhimillisiä omia itsejämme.\nIhmisen häpeä paljastuukin hänen yrittäessä olla täydellinen. Joillakin oma häpeä näkyy tavassa mahtailla, olla alati esillä, edetä hinnalla millä hyvänsä. Toisten häpeän paljastaa piilossa oleva uskomus ja toive siitä, että elämäni on täydellistä, jos mahdollisimman moni jakaa kuvani, tekstini, tykkää minusta edes virtuaalisesti. Ehkä jokin siitä on ihan oikeaa ja totta.\n”Häpeä on jäänne vuorovaikutuskokemuksista, joissa on pyrkinyt tulemaan hyväksytyksi mutta onkin tullut torjutuksi.”\nHäpeä on kiinnostava tutkittava, sillä sitä on meissä kaikissa. Se on jäänne vuorovaikutustilanteista, joissa on pyrkinyt tulemaan hyväksytyksi mutta onkin tullut torjutuksi. Emme muista lapsuuden häpeäkokemuksista kuin ne kaikkein pahimmat, mutta jokin uusi tilanne muistuttaa vanhasta. Aikuisenakin hetki osuu haavaan, joka puhkeaa vuotamaan uudelleen. On kuin sielussamme olisi ikiaikainen mustelma tai hiusmurtuma, jota painaessa sattuu aina uudelleen ja uudelleen.\nNyt vietämme kolmatta yhteistä kesää samalla mökillä. Olen palannut slacklinelle. Harjoittelen innoissani, putoilen häpeämättä mutta nilkkojani varoen. Kehityn ja pidän lajista. Nautin yrittämisestä, vaikka onnistumiset ovat pienen pieniä hippusia.\n”Tarvitsemmekin läheiseltä ihmiseltä arjessa päivittäin viestejä siitä, että olemme hyväksyttyjä myös mokatessamme.”\nTarvitsemmekin läheiseltä ihmiseltä arjessa päivittäin viestejä siitä, että olemme hyväksyttyjä myös mokatessamme. Uudesta ihmisestä sitä ei vielä tiedä. Ei voi olla aivan varma, pitääkö hän minusta myös maahan mätkähtävänä. Koska kuitenkin olemme elämän taakkaliinalta putoilevia jokaikinen, voimme taivaltaa elämän polkua vain sellaisen ihmisen seurassa, jolle saamme ja uskallamme näyttää osaamattomuuden, arkuuden ja epäonnistumisen.


80% perheistä ei liiku päivittäin yhdessä - Helsinki Liikkuu\n80% perheistä ei liiku päivittäin yhdessä\nVuosina 2015-2016 Suomessa tehtiin maantieteellisesti kattava Taitavat Tenavat -tutkimus 3-7-vuotiaiden lasten ja heidän vanhempiensa liikuntatottumuksista. Reilun tuhannen vanhemman vastauksen perusteella havaittiin, että 80% perheistä ei liiku päivittäin yhdessä. Mistä alle kouluikäisten 3 tunnin suositeltu päivittäinen liikuntamäärä koostuu? Liikunnan harrastaminen on yleistynyt viime vuosikymmeninä aivan pienilläkin lapsilla. Harrastamiseen yhä vahvemmin tukeutuva liikuntakulttuuri voi kuitenkin liittyä pienten lasten kohdalla toisenlaisiin seurauksiin kuin on oletettu. Riittääkö harrastaminen lapsen liikunnaksi?\nLiikunnan harrastamiseen opitaan varhaisella iällä\nVanhemmat kokevat perheen yhdessä liikkumisen hyvänä ja myönteisenä asiana: yhdessä liikkuessa puhutaan ja toimitaan yhdessä ja se koetaan perhettä yhdistävänä asiana. Yleinen länsimäinen trendi on, että perheen yhdessä tekeminen saa lapsen kasvaessa väistyä vähitellen harrastamisen ja harrastusten tieltä.\nValtaosa jo alle kouluikäisistä lapsista osallistuu jossain vaiheessa varhaiskasvatuksen ja perheen ulkopuolisten järjestäjien tuottamiin ohjattuihin liikunta- ja urheiluharrastuksiin. Pienten lasten niin sanotun harrastusliikunnan yleistymisen taustalla on useita yhteiskunnallisia kehityssuuntia, kuten liikuntasektorin kaupallistuminen ja sitä kautta harrastustarjonnan kasvaminen ja monipuolistuminen varsinkin kaupungeissa.\nLiikuntaharrastamista arvostetaan korkealle\nVanhempien tiedetään arvostavan sekä lapsen osallistumista ohjattuun liikuntaan, että lapsen vapaata ja omaehtoista liikkumista. Vanhempien kuitenkin tiedetään arvostavan ohjatusta ja suunnitellusta liikuntaharrastamisesta saatuja hyötyjä lapsen kokonaiskehitykselle ja terveydelle omaehtoista ja vapaata liikkumista korkeammalle.\nLiikuntaharrastamiseen tukeutuva kulttuuri ei takaa lapsen liikunnallista aktiivisuutta\nOngelmalliseksi pienten lasten harrastamisen tekee se seikka, että tutkimukset vihjaavat sen muodostavan käänteisen yhteyden lasten fyysiseen kokonaisaktiivisuuteen ja liikkumisen perustaitojen kehittymiseen.\nLähestytään asiaa isommasta kuvasta käsin. Kansainvälisesti ihmisten tiedetään harrastavan nykyään paljon enemmän liikuntaa kuin menneinä vuosikymmeninä. Ei tarvitse kuitenkaan olla kummoinenkaan asiantuntija todetakseen, että tämä ei näy keskimäärin myönteisesti kansalaisten fyysisessä kunnossa ja terveydessä. Fyysinen aktiivisuuden puute kokonaisuutena arjessa, ylipainoisuus ja lihavuus ja niihin liittyvät terveysongelmat ovat yleistyneet nopeasti kaikissa länsimaissa. Lasten osalta kansainväliset vertailut antavat viitteitä siitä, että matala fyysinen kokonaisaktiivisuus ja heikot liikuntataidot voivat liittyä harrastamiseen ja kilpaurheiluun vahvasti tukeutuvaan liikuntakulttuuriin (Laukkanen ym. 2019).\nVastaavanlainen ilmiö on havaittavissa Suomen sisällä: pääkaupunkiseudulla asuvat alle kouluikäiset lapset harrastavat liikuntaa keskimäärin muualla Suomessa asuvia ikätovereita enemmän, mutta liikuntataidot ovat siitä huolimatta keskimäärin heikommat pääkaupunkiseudun lapsilla muualla asuviin lapsiin verrattuna (Niemistö ym. 2019). Pääkaupunkiseudun vanhemmat lisäksi raportoivat muualla Suomessa asuvia vanhempia vähemmän aikaa käytettävän perheen yhteiseen liikkumiseen. Liikuntaharrastaminen ei siten näyttäisi takaavan riittävää liikkumismäärää tai liikkumistaitoja kehittävää liikkumisen monipuolisuutta pienillä lapsilla.\nLiikuntaharrastaminen voi siis olla kiva lisä lapsen kokemusmaailmaan, muttei nykytiedon valossa voi olla perusta varsinkaan alle kouluikäisen lasten kasvun ja kehityksen kannalta ratkaisevan tärkeälle fyysiselle aktiivisuudelle. Oikeus jokapäiväiseen ja monipuoliseen fyysisesti aktiiviseen leikkiin luo pohjan lapsen terveelliselle kasvulle ja kehitykselle.\nLasten liikkumisen pohja perustuu yhteiselle tekemiselle\nLapsen tukeminen liikunnallisesti oman mallin sekä kannustuksen ja kehumisen kautta ovat keskeisiä tapoja tukea lapsen kasvua ja kehitystä. Yhdessä liikkuminen on keskeinen keino välittää liikunnallista mallia ja tottumuksia lapselle. Oleellista yhdessä liikkumisessa on kuunnella herkällä korvalla lapsen mieltymyksiä ja tuntemuksia ja toisaalta minimoida liikkumista kohtaan asetetut rajoitukset ja kiellot. On totta, että lapsi on luontaisesti fyysisesti aktiivinen, mutta ympäristö voi piilottaa ja pahimmillaan sammuttaa tämän piirteen lapsessa. Kaatumiset, mustelmat ja naarmut kuuluvat asiaan, lapsen on tärkeä oppia hahmottamaan omien taitojensa rajat. Toisinaan kaivataan myös vanhemman ohjausta ja kontrollia lapsen liikkumisen lisäämiseksi, sillä pienen lapsen ei voi odottaa pystyvän säätelemään esimerkiksi omaa ruutuaikaansa. Silloin on olennaista tarjoutua lähtemään liikkumaan yhdessä lapsen kanssa tai hyödyntää lapsentuntemusta valitessa aktiviteetteja, joista lapsi voisi löytää itsellensä mielekkäitä ja innostavia puolia.\nArto Laukkanen on Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisen tiedekunnan tutkijatohtori. Hän tutkii erityisesti lasten liikunnallista käyttäytymistä ja sen vaikutuksia lasten hyvinvointiin ja kehitykseen.


Mikä voi aiheuttaa telineiden vuotamisen? | MOOG | Mont Blanc\nMikä voi aiheuttaa teline- ja hammaspyöräjärjestelmän vuotamisen?\nSuurin osa tien päällä olevista autoista käyttää nykyään ohjaustehostimella varustettua hammastanko-ohjausjärjestelmää. Ohjaustehostin helpottaa ohjaamista, mutta lisää kompaktin teline- ja hammaspyöräjärjestelmän monimutkaisuutta, mikä voi tehdä sen korjaamisesta vaikeampaa (ja kalliimpaa).\nOhjaustehostimen lisääminen telineeseen ja hammaspyörän ohjausjärjestelmään muuttaa muotoilua hieman. Sylinteri, jossa on mäntä, laitetaan telineeseen ja nestettä lisätään männän molemmille puolille. Paineen lisääminen männän toisella puolella olevaan nesteeseen pakottaa männän liikkumaan, kääntämään telinettä ja avustamaan ohjauksessa.\nMikä saa ohjaustehostimen hammastangon vuotamaan?\nHammastangon ohjausjärjestelmän osat voivat alkaa kulua ajan myötä, koska niitä käytetään usein ajon ja ohjauksen aikana. Tämä voi johtaa löysiin liitoksiin.\nVaikka ohjaustehostinjärjestelmäsi voisi alkaa vuotaa liitoskohdissa tai taipuisien kumiletkujen ja -putkien halkeamien kautta, on todennäköisempää, että se alkaa vuotaa yhdestä telineen ja hammaspyörän tiivisteistä. Ympäristöolosuhteet ja ajotavat voivat aiheuttaa tiivisteiden kuivumisen, kutistumisen, halkeilun tai istumattomuuden.\nVuotoja voi aiheuttaa kolme päätekijää:\nLetkut ja johdot on valmistettu joustavasta kumista, joka voi halkeilla;\nLiitännät voivat löystyä;\nOhjauspylvään ja akselin väliset tiivisteet teline ja hammaspyörä tai raidetangon liitännät voivat kutistua, halkeilla, kuivua tai tulla irti.\nOn syytä mainita, että vuoto tulee ohjaustehostimestasi, ei hammastangostasi. järjestelmään. Tämä johtuu siitä, että ohjausteline on voideltu rasvalla.\nKuinka voit selvittää, onko ohjaustehostimella varustettu hammastankojärjestelmä vuotaa?\nVuotavalla ohjausnesteellä on tyypillisesti palava öljyhaju ja on yleensä punainen tai vaaleanpunainen. Saatat huomata tämän pienen lätän moottorin takaosan alla.\nVaihtoehtoisesti, jos sinulla on tunkki, tunkitelineet tai ramppi, voit tarkistaa telineen ja vetopyöräjärjestelmän vuotojen varalta. . Kun olet autosi alla, on suhteellisen helppo tarkistaa letkut, liitännät ja tiivisteet.\nOnko autollasi turvallista ajaa, jos ohjaustehostimella varustettu hammastanko vuotaa?\nKun vuoto alkaa ensimmäisen kerran, ohjauksesi alkaa vaikeutua ja olla epäjohdonmukaista, kunnes se epäonnistuu kokonaan, kun kaikki tehoapu menetetään. Jos näin tapahtuu ajaessasi suhteellisen suoralla tiellä, sillä ei ole suurta eroa. Kuitenkin, jos haluat kääntyä, varsinkin jos aiot nopeudella, se ei ole helppoa tai turvallista. On syytä huomata, että vaikka vuotava järjestelmä ei aiheuta suoraa kaatumista, se voi vaikuttaa tapahtumaan, jos kuljettajalta puuttuu riittävästi voimaa käsitellä raskasta ohjausta.\nLisäksi vuotava ohjaustehostin voi aiheuttaa nopeasti vakavia seurauksia. Esimerkiksi ohjaustelineen tai ohjausvaihteiston ylikuumeneminen.\nVuotavan telineen ja ohjaustehostimen korjausvaihtoehdot ohjaustehostimella\nTeline- ja hammaspyörävuotojen korjaaminen on usein kallista koska tiivisteitä on vaikea huoltaa jopa mekaanikon toimesta. Suurin osa vuodoista ratkaistaan korvaamalla koko teline- ja hammaspyöräjärjestelmä, jotta järjestelmä toimii oikein.\nVaihtoehto on ”ohjaustehostimen pysäytysvuoto”. Vaikka nämä saattavat näyttää hyvältä ratkaisulta, ne ovat vain väliaikainen korjaus ja pysyy ohjaustehostimessasi seuraavaan ohjaustehosteen huuhteluun asti.\nHaluatko tietää enemmän auton huollosta ja korjaamisesta ? Käy MOOG TV: ssä ja tutustu hyödyllisiin videoihin, suoraviivaisiin asennusohjeisiin ja asiantuntijoiden vinkkeihin.


Tonttujen aikaan - Starbox Tonttujen aikaan\n17.11.2017 klo 15:31 Heidi Tilaa blogi\nMarraskuu on jo niin pitkällä, etteivät meidän Nisset malttaneet enää pysyä laatikoissaan. Suurin osa tontuista löysi paikkansa keittiöstä, mutta kyllä yksi pariskunta pääsi olohuoneeseenkin.\nNämä Mailegin Nisset jakavat mielipiteitä puolesta ja vastaan, mutta meidän perheen joulunodotuksesta ne ovat löytäneet jo tukevan jalansijan.\nEn kuitenkaan ole vielä päättänyt, ovatko Nisset, Greengaten joulunpunaiset astiat ja muutama punainen sohvatyyny tänä jouluna ainoa punainen väriläiskä kotonamme. Pikku hiljaa alan kallistua enemmän ja enemmän siihen, että muutoin joulumme on tehty valkoisesta ja hopeasta.\nTällaisia tonttupuuhia täällä vietetään keskellä marraskuista sairastupaa. Toivottavasti sinä olet pysynyt terveenä!


Etusivu / Suomeksi / IIF Intohimo 2015-2016 / Sata tarinaa / Someco\nYritys on intohimoinen, kun se on perustettu keinoksi lähteä toteuttamaan perustajien visiota tulevaisuudesta. Näin toimi Somecoa luotsaava Minna Valtari, joka huomasi 2010-luvun alussa, etteivät perinteiset markkinointiviestinnän toimijat olleet valmiita panostamaan sosiaalisen median tuomaan mullistukseen. Niinpä hän lähti rakentamaan yritystä.\nMinna aloitti sosiaalisen median konsulttina ja kouluttajana omalla toiminimellään jo vuonna 2009, mutta vuonna 2012 perustettiin Someco Oy, jotta koulutusten ympärille rakentunutta liiketoimintaa voitaisiin laajentaa. Tiimi alkoi kasvaa nopeasti. Vuonna 2015 Turusta lähtöisin oleva yritys avasi toimiston Helsinkiin, liikevaihto nousi miljoonaan euroon ja asiantuntijoita oli tiimissä jo kaksitoista.\nIntohimo sosiaalisen median ja viestinnän kehitykseen on olennainen osa Somecon ydintä. Sosiaalisen median asiantuntijoiden työympäristö kehittyy koko ajan ja uudenlaisia sovelluksia ja mullistuksia syntyy jatkuvasti. Kiinnostusta alan ja kanavien kehitykseen on siis tärkeä olla perustajien lisäksi myös jokaisella tiimiläisellä.\nJotta Someco voi tavoitteensa mukaisesti olla Suomen asiantuntevin ja aina #SomenHermolla, on sen seurattava aikaansa ja toimittava mielipidevaikuttajana alan keskusteluissa. Suutarin lapsella pitää olla kengät. Jos työksesi koulutat, miten asiantuntijoiden tulisi näkyä verkossa, on näyttävä myös itse.


Suomalaiset metsäntutkijat näkyvästi esillä IUFRO:n 125-vuotisjuhlakokouksessa - Metsämiesten Säätiö\nSuomalaiset metsäntutkijat näkyvästi esillä IUFRO:n 125-vuotisjuhlakokouksessa\nIUFRO (International Union of Forest Research Organizations) on maailman metsäntutkimusorganisaatioiden yhteistyöelin, joka kokoaa yhteen 15 000 tutkijaa yli 700 tutkimusorganisaatiosta ja 110 maasta. Vuonna 2017 tuli täyteen 125 vuotta IUFRO:n perustamisesta, minkä vuoksi järjestö järjesti tieteellisen juhlakokouksen Freiburgissa, Saksassa. Kokoukseen osallistui 1 800 metsäntutkijaa eri puolilta maailmaa, heidän joukossaan 75 suomalaista. Heistä kahdeksan osallistui tilaisuuteen Metsämiesten Säätiön tuella. Säätiö tuki erityisesti IUFRO:n suomalaisten toimihenkilöiden osallistumista tilaisuuteen. Tämä mahdollisti suomalaisen metsäntutkimuksen laajan näkyvyyden vuoden tärkeimmässä metsätieteellisessä kokouksessa.\nIUFRO:n työryhmät järjestivät vuonna 2017 aktiivisesti myös muita tapahtumia, joihin osallistui Metsämiesten Säätiön tuella erityisesti tutkijanuran alkuvaiheessa olevia metsätieteilijöitä. Heille IUFRO-tilaisuudet tarjosivat mainion tilaisuuden kansainväliseen verkostoitumiseen ja keskusteluihin maailman johtavien metsäntutkijoiden kanssa.\nMetsämiesten Säätiö tuki vuonna 2017 suomalaisten tutkijoiden osallistumista IUFRO:n toimintaan yhteensä n. 20 100 eurolla. Apurahahakemukset arvioi ja rahoituspäätökset teki Suomen Metsätieteellinen Seura säätiön kanssa solmitun sopimuksen mukaisesti. Apurahaa myönnettiin 13 tutkijalle.\nToiminnanjohtaja Pekka Nygren, Suomen Metsätieteellinen Seura,\npekka.nygren(at)metsatiede.org, puh. 044 558 1199


SOSIAALI- JA TERVEYDENHUOLLON TILANNEKESKUS (SOTE-TIKE) : Moniammatillisen yhteistyön ja viestinnän kehittäminen kotihoidon asiakkaan hoidontarpeen arvioinnissa\nEnsihoidon johtaminen (ylempi AMK)\nPaso-Mankinen, Saara; Partanen, Tommi (2018)\nPaso-Mankinen_Saara Partanen_Tommi.pdf.pdf (1.061Mt)\nVäestön ikääntyminen lisää kotona asuvien ihmisten määrää ja kotihoidon tarvetta myös akuuteissa ongelmissa ympäri vuorokauden. Tavoitteena on tukea kotona selviytymistä mahdollisimman pitkään. Yhteiskunnan resurssit eivät kasva samassa suhteessa kysynnän lisääntyessä. Kotihoidon asiakkaiden palveluntarve on laaja-alaista ja hoidontarpeen arviointia tehdään päivittäin. Tähän haastavaan tilanteeseen vaikuttaminen edellyttää moniammatillista yhteistyötä. Samaan aikaan resursseja tulee kohdentaa tarkoituksenmukaisesti yhteiskunnan turvallisuuden säilyttämiseksi.\nTämä opinnäytetyö on osa sosiaali- ja terveydenhuollon tilannekeskus (SOTE-TIKE) projektia. Opinnäytetyön ta-voitteena on kotihoidon asiakkaan hoidontarpeen arvioinnin ja eri toimijoiden välisen viestinnän kehittäminen. Tämän lisäksi tavoitteena on myös kuvata SOTE-TIKE tausta ja moniammatillinen kehittäminen. LEAN-menetelmän arvovirtakuvauksen avulla selvitettiin hoidon tarpeen arviointia tekevät toimijat. Arvovirtakuvauksella kuvattiin myös hoidontarpeen arvioinnin menetelmää ja viestinnän vaikutusta moniammatillisessa yhteistyössä. Arvovirtakuvauksen tuloksena todettiin, että kotihoidon asiakkaan hoidontarpeen arviointia tekee kuusi eri toimijaa. Jokaisen toimijan hoidon tarpeen arvio muodostettiin erilaisilla menetelmillä. Eri toimijoiden välisessä viestinnässä ja tiedon välityksessä todettiin parantamisen varaa. Kotihoidon asiakkaan tilanarvion raportoinnissa ei ollut käytössä yhteistä menetelmää.\nTulosten perusteella sosiaali- ja terveydenhuollon tilannekeskuksessa (SOTE-TIKE) ryhdyttiin seuraamaan kotihoidon asiakkaille hätäkeskuksen kautta muodostettuja ensihoidon tehtäviä. Tällä toimintamallilla käynnistettiin kotihoidon ja ensihoidon välillä ennalta sovittu tiedon välittämisen malli tilanteessa, jossa kotihoidon asiakkaan luokse on menossa kaksi eri toimijaa. Yhteistoiminnan ja paremman tiedon avulla on mahdollista arvioida tarkoituksen mukainen resurssi avun tarpeeseen. Viestinnän osalta aloitettiin kirjaamaan ensihoidon ja kotihoidon yhteistehtäviä tilannepäiväkirjaan. Kotihoidon työntekijöille suunnatussa koulutuksessa otettiin käyttöön terveydenhuollossa yleisesti käytössä oleva ISBAR-raportointimenetelmä, joka on strukturoitu raportointimenetelmä, jossa asiat esitetään aina tietyssä samassa järjestyksessä. Toiminnan ja vastuiden selkeyttämiseksi yhteistoiminnasta luotiin työohjeita.


Method to my madness - Wasting Lifestyle\n18 helmikuun, 2013 10:28 am\nVoih, taidan nähdä vaihtari-essiet tuolla kokeilemattomissa lakoissa ;D\n18 helmikuun, 2013 5:37 pm\nOikein näit, siellä ne kärsivällisesti odottaa vuoroaan :D\n18 helmikuun, 2013 11:42 am\nVoi miten järjestelmällistä! :) Mulla ei ole Helmeriä, olen varmaan todellinen kummajainen kynsilakkahullujen joukossa. Se puuttuu kahdesta syystä: 1) sille ei ole tilaa (sadan neliön kämppä, johon ei mahdu minnekään Helmeriä – imagine that!) ja 2) en tykkää katsoa kynsilakkapulloja ylhäältäpäin. Niistä on vaikea erottaa, mikä lakka on kyseessä, ja sitten niitä pitää penkoa ja nostella ja ja ja…\nMutta valitettava totuus tietysti on, ettei vessan peilikaappi ja yksi seinähylly vedä mitä tahansa. Huokaus. Tarttis keksiä jotain.\n18 helmikuun, 2013 5:43 pm\nMullakaan ei kyllä ole Helmerille kunnon paikkaa, tuossa se nököttää sohvan vieressä väliaikaisesti…minusta on kumminkin helpompi nostella pulloja kuin pujotella niitä vessan kaapin riveistä esille ilman, että tiputtaa eturivin lakat siinä samalla :D tää tilanne oli siis mulla, kun toi meidän vessan peilikaappi on niin pieni ja hankala. Helmerin laatikot on onneks sen verran matalat, että lakkavalikoimaa on aika helppo tsekkailla. Kätevintä tietty olis kun lakat majailis riveissä seinällä, mutta en minä tollaista lakkamäärää seinälle halua :D\n18 helmikuun, 2013 12:52 pm\nEi oo Helmeriä – ei oo, ei tuu !!! =D\nLakat hyllyissä seinällä, siis ne, jotka siellä sattuu olemaan. Koristelu- yms härpäkkeet, alus- ja päälilakat ”järjesteltyinä” erinäisiin ihaniin pakkeihin, rasioihin, peltilaatikoihin, meikkipussukoihin yms, joista en koskaan mitään löydä, ja jotka ovat yksinään ihania, mutta kun niitä on sataa sorttia, siinä on ihanuus kaukana. Ja kaikki tämä kirjahyllyssä omana suloisena yhäti laajenevana sekasotkuna, jota yritän silloin tällöin saada järjestykseen, siinä koskaan onnistumatta.\nTarvisin ihan oman huoneen ja sinne paljonpaljonpaljon hylly- ja kaappitilaa !!!\n=> itäsiipi pitäs rakentaa !!! ;D\nKuulostaa varsin tutulta…yksi kynsihuone kiitos!\n20 helmikuun, 2013 10:21 pm\nAi – tää mulla jäikin aikasemmin lukematta. Nyt lukaisin. :) Mä taidan olla kanssa Matkalla Helmeriin!\n20 helmikuun, 2013 10:58 pm\nEi sitä turhaan kehuta :) eihän se erityisen kaunis ole mutta mitäs sitä ei lakkojen eteen tekisi :D


Kasvispizza (keto/vhh) ja mitä repsahdus opetti? - tuulanneli.fi\nEtusivu » Kasvispizza (keto/vhh) ja mitä repsahdus opetti?\ntuulanneli 21.1.2020 Yleinen\nTänään vähän kuulumisia ruokavalion tiimoilta. Onko pysytty ruodussa vai ollaanko jo sivuraiteilla? Otsikko kertoo jo tottakai, että vähän missä mennään. Joulukuussa annoin itselleni luvan repsahtaa ja nauttia meidän perinteisistä jouluherkuista. Olin jo pikkasen Espanjassa lipsunut mutta reissun jälkeen palasin nopeasti hetkeksi ketoilun pariin.\nJoulukuu on varmaan vaikein kuukausi ylläpitää mitään terveellistä ruokavaliota. Haluaisin nähdä sen hikipinkon, joka todellakin pystyy välttämään kaikki ne herkkukarikot. Minulla on ainakin niin vahvasti selkärangassa kaikki ne jouluruokien maut ja tuoksut. Edes kerran vuodessa on vaan otettava rennosti ja antaa mennä. Positiivinen yllätys oli, että herkuttelu ei kohdallani mennyt överiksi. Söin suklaata kohtuullisesti, koska kylläisyys tuli nopeasti eteen.\nmitä repsahdus opetti?\nNormaaliin elämänkulkuun kuuluvat takapakit. Me kuljemme eteenpäin ottamalla pari askelta, ja välissä otamme askeleita myös taaksepäin.\nRepsahdus ei todellakaan kaada maailmaa.\nVanhoihin tapoihin on yllättävän helppoa palata. Takana vielä liian lyhyt aika uutta ruokavaliota. Kiva katsoa mitä tapahtuu vuoden päästä jouluna. Onko silloin jo makutottumukset muuttuneet?\nVäsymys ja vetämättömyys lisääntyi. Nukahdin useampana iltana lepotuoliin eli otin iltatorkut ennen nukkumaanmenoa.\nJatkuva näläntunne, koska herkuttelu toi lisää hiilareita ruokavalioon. Sokeri lisää tunnetusti ruokahaluja, koska ne ovat nopeita höttöhiilareita eivätkä pidä kylläisyyttä yllä.\nAnnoskoot suurentuivat salakavalasti eli liittyy hyvin olennaisesti edelliseen kohtaan.\nHerkuttelun jätän jatkossa kodin ulkopuolelle vain juhlatilaisuuksiin.\nRuotuun palaaminen oli loppujen lopuksi helppoa. Sitä odotti, että pääsee takaisin niiden ruokien pariin, jotka ovat sinun hyvinvointisi perusta.\nVälillä on hyvä repsahtaa niin huomaa sen, kuinka pitkälle on tullut muutoksien kanssa. Samalla huomaat sen, kuinka paljon paremmin sinä voit uusien tapojen ansiosta.\nNyt on aivan uutta virtaa taas viedä eteenpäin tätä elämäntapamuutosta omaan tahtiin. Olen etsinyt uusia reseptejä ja muutamaa jo kokeillutkin.\nSumma summarum vanhaan ei ole paluuta.\nYksi suosikkiresepteistäni ketoilun aikana on ollut nämä helpot rahkamuffinsit. Olet tehnyt näitä mm. omena-, puolukka-, päärynätäytteellä. Tällä hetkellä teen niitä ilman mitään täytettä ja näin ne maistuvat parhaimmilta. Olen ottanut mantelijauhon mukaan kookosjauhon sekä päälle laitan mantelilastuja ja juustoa. Näin näistä tulee todella hyvä pieni kahviherkku. Makeutuksena minulla on vain kanelijauhe.\n2 dl manteli- ja kookosjauhoja\nSekoita maitorahka ja kananmunat keskenään ja lisää joukkoon manteli- ja kookosjauhoseos, johon on sekoitettu leivinjauhe. Lopuksi lisää vielä kaneli.\nJaa taikina muffinsivuokiin. Ripottele päälle mantelilastuja ja juustoraastetta. Paista uunin keskiosassa 175 asteessa n. 25 minuuttia. Seuraa, etteivät muffinsit pala. Paistoaika riippuuu paljon uunin tehokkuudesta\nTein tämän kasvispizzani Satu-Marjan ohjetta mukaillen. Lisäsin pohjaan mukaan mantelijauhoa. Pikkasen olisin halunnut pohjasta rapeamman mutta mikä tärkeintä tämä todellakin maistuu hyvälle! Suosittelen kokeilemaan!\nAlkuperäinen ohje Satu-Marja Sjöholm / Ketoosi -lehti (Terassimedia)\n2-3 rkl manteli/kookosjauhoa\nRiko munat kulhoon, lisää créme fraiche, juustoraaste ja sekoita tasaiseksi. Lisää vielä psylliumkuitu ja mantelijauhot. Kaada taikina leivinpaperille ja tasoita lusikalla tarvittaessa. Esipaista 200 asteessa 10 min.\npizzamausteet oman maun mukaan\nkasvikset oman maun mukaan\nLevitä maustettu paseerattu tomaattisose esipaistetun pohjan päälle. Täytä pizza haluamallasi tavalla. Ripottele vielä täytteiden päälle juustoa. Paista uunissa noin 5-10 min tai niin kauan kunnes juusto on sulanut.\nOlen törmännyt moneen eri vaihtoehtoon näiden ketopizzojen kanssa. Tämä vaihtoehto oli ainakin todella herkullinen. Uusia kokeiluja on siis vielä tulossa. Ensin kuitenkin teen vielä ainakin muutaman kerran tällä ohjeella.\nElämäntavat, Foodlover, Hyvinvointi, Kasvisruoka, Ketoilijan ohjeet, Nopeat ja helpot\nPrevious Post ja silloin minua harmitti\nNext Post perjantain lista kuluneesta viikosta\n21.1.2020 / 17:50\nOi kuinka herkulliselta tuo pizza näyttääkään! Ja loistava koonti repsahduksiin liittyen 🙂\n22.1.2020 / 16:01\nPizza oli todella herkulline ja terveellinen vaihtoehto! Repsahdus ei todellakaan ole maailmanloppu vaan se voi olla ihan uuden alku 🙂\n22.1.2020 / 09:10\nHei, kuinka tuo pohja-aineiden määrä voi riittää pellilliseen?\n22.1.2020 / 16:05\nHei, kiitos asiallisesta huomiosta!\nPohja-aineet ovat löysä seos. Tein juuri tällä ohjeella pizzan ja pohja on vähän yli puolipellillista. Joka tapauksessa siitä tulee näin ketoilijalle riittävän kokoinen. Teen tarvittavat muutokset tuohon ohjeeseen.\nKiitos vielä viestistäsi ja mukavaa illan jatkoa 🙂\n22.1.2020 / 13:31\nRepsahdukset on joskus ihan ok. Niistä voi aina nousta takaisin ruotuun ja mun mielestä liian tiukka ruodussa pysyminen tappaa kyllä motivaatiota.\n22.1.2020 / 16:15\nMoikka Niina 🙂\nSe on juuri näin! Itselleen pitää suoda näitä repsahduksia matkalla kohti tavoitteita! Takapakeista myös oppii paljon uutta ja sitten saa taas uutta virtaa!\nMukavaa illan jatkoa sinulle 🙂\n23.1.2020 / 09:37\nÄlä on liian ankara itselleni! Repsahduksia sattuu meille kaikille mutta jos ne "eivät jää päälle" ei minusta ole syytä paniikkiin. Me olemme inhimillisiä ihmisiä ja olisi ollut aika kohtuutonta kieltäytyä kaikesta hyvästä joulun ja vuodenvaihteen aikana. Syömiseen kun liittyy myös sitä yhdessäoloa. Takapakit kasvattavat ja saavat tarttumaan uudella innolla entiseen hyväksi havaittuun ruokailurytmiin ja diettiin. Kyllä se siitä taas lähtee.\nTsemppiä Tuulanneli ja rapsuja Hansille <3\n23.1.2020 / 20:07\nJoulunajan repsahdus oli ihan suunniteltu juttu ja otin sen ihan positiivisesti oppimisin kannalta. Siitä oli paljon hyötyä, koska tajusin kuinka pitkälle olen tullut muutoksien kanssa ja kuinka paljon paremmin voin entiseen nähden. Vetämättömyys ja väsymys iski hiilarihyökäyksen jälkeen!\nNyt olen taas ruodussa ja voin todella hyvin!\nMukavaa tulevaa viikonloppua ja rapsut Minnielle!\n23.1.2020 / 11:46\nMinusta tärkein havaintosi on seuraavassa: repsahdukset kuuluvat elämään. Kuka meistä kone olisi? Osa inhimillisyyttä on, että emme toimi kaavan mukaan.\nJa että opitut tavat ohjaavat meitä. Tavat ovat meissä sitkeässä – hyvässä ja pahassa.\nOma elämisen tapani on aika tavalla terveellinen ja hyvä, mutta aina näin tammikuussa (ja jouluherkkuttelujen jälkeen, josta oivallisti kerrot :D…) minulle tulee pakottava tarve testata itseäni ja omaa itsekuriani. #Valiokuukausi-nimeksi kutsumana aikana kiinnitän huomiota, mikä kaipaisi ehkä enemmän tulevan vuoden aikana enemmän panostusta (koskee kohdallani siis kokonaisvaltaista hyvinvointia harrastukset ja kuluttaminen mukaan lukien – ei vain siis syömistä).\nOn joka vuosi jännä huomata, miten ihminen todellakin on tapojensa orja. Aina löytyy jotain pientä petrattavaa.\nPS. Millä oivallisten reseptiesi jauhot kannattaisi korvata? Kysyy nimimerk. pähkinäallergikko\n24.1.2020 / 11:48\nOlet jälleen niin asian ytimessä. Takapakit ovat osa luonnollista elämänkulkua ja itselläni on niitä mahtunut paljon elämänpolulle.\nNyt olen ylpeä itsestäni, että olen päässyt näin pitkälle tämän ketoilun kanssa. Pakko myöntää, että repsahdin ihan hyvällä omalla tunnolla joulun aikaan ?\nNyt on taas virtaa vetää vaikka vähän tiukemmalla ketoilulla eteenpäin ?\nValittevasti Minna en ole näiden jauhojen asiantuntija, joten en osaa neuvoa sinulle vaihtoehtoja. Mantelijauhot ovat sallittuja ketogeenisessa ruokavaliossa.\nMukavaa ja rentoa viikkoa sinulle ?\n23.1.2020 / 13:49\nKiitos Tuula reseptistä ❤ Repsahdukset vievät meitä takaisin oikeaan suuntaan. ?\n24.1.2020 / 11:50\nOleppa hyvä Niina ? repsahduksilla on loppujen lopuksi motivoiva vaikutus, kun ne oikein oivalletaan ❤


Materiaalit kouluttajille Materiaalit itseopiskelijoille Kirjaudu sisään\nSuomen Kuljetusturvan käytännön- läheiset itseopiskelumateriaalit käytössäsi. Opiskeltuasi valitsemasi aiheen ja suoritettuasi lopuksi kokeen hyväksytysti, voit tulostaa / tallentaa itsellesi PDF- muotoisen kurssitodistuksen.\neOpitin ADR-harjoituskokeilla voit harjoitella ADR-ajoluvan edellyttämään ADR-ajolupakokeeseen. Harjoituskokeet sisältävät kaikki koetyypit, ja ne ovat rakenteeltaan vastaavia kuin Traficomin kokeet. Hinta on 12 euroa kahden viikon ajanjaksolta, jonka aikana voit harjoitella kaikkia koetyyppejä. Harjoituskokeiden vaativuustaso on vähintään sama kuin Traficomin kokeiden ellei jopa hieman vaativampi, joten riittävä harjoittelu auttaa varmasti kokeen läpäisemisessä.\neLYK - Oppimisympäristö\nOpiskele joustavasti omaan tahtiisi tavaraliikenneyrittäjätutkintoon sisältyvät aiheet sähköisessä eLYK-oppimisympäristössä ilman matkustelua tai työpoissaoloja. Tehokas ja motivoiva oppimisympäristömme on jaettu viiteen osioon: perusteet, yritystoiminta, kuljetustoiminta, teknologia ja suoritealat. Voit hankkia nämä kaikki kokonaisuutena tai erikseen, oman osaamisesi ja kehittymistarpeidesi mukaan.\nJAMK - Tavaraliikenneyrittäjäkirja\nTilaa suosittu tavaraliikenneyrittäjäkirja\nJAMK:n Tavaraliikenneyrittäjäkirja oli ylivoimaisesti suosituin oppimateriaali aiemmissa liikenneyrittäjäkoulutuksissa. Kirja soveltuukin erinomaisesti niin tavaraliikenteen yrittäjätutkintoon valmentavan koulutuksen kuin itsenäisen valmentautumisen opiskelumateriaaliksi. Tämä liikenne- ja viestintäministeriön tukema teos kattaa kaikki EU:n liikenteenharjoittaja-asetuksessa määrätyt aihepiirit. Kirja antaa paljon liiketoimintaa tukevaa tietoutta myös jo toimivalle kuljetusyrittäjälle.\nTestaa tietosi – osaamistasotesti liikenneyrittäjäkokeeseen aikovalle\nAiotko hakea tavaraliikenneluvan ja ryhtyä tavaraliikenneyrittäjäksi? Tai tarvitsetko tavaraliikenteestä vastaavan henkilön pätevyyden? Selvitä osaamistasosi tavaraliikenneyrittäjätutkintoa varten helposti tämän tasotestin avulla.\nTestin hinta on 9,90 € (sis. alv 24 %) / suorituskerta.


Kala- ja kasviperäisten omega-3-sarjan rasvahappojen vaikutukset sydänterveyteen täydentävät toisiaan | Kehittyvä Elintarvike\nRavitsemus & Terveys 19.11.2019 Itä-Suomen yliopiston tiedote\nKala- ja kasviperäisten omega-3-sarjan rasvahappojen vaikutukset sydänterveyteen täydentävät toisiaan\nRasvaisen kalan ja camelinaöljyn käytöllä on positiivisia vaikutuksia kolesterolia kuljettavien lipoproteiinien kokoon, koostumukseen ja pitoisuuksiin. Camelinaöljyn käyttö myös vähentää lipoproteiinien valtimon sisäpintaan kiinnittymistä, joka on yksi valtimotaudin kehittymisen keskeisimmistä mekanismeista, osoittaa terveystieteiden maisteri Suvi Mannisen väitöstutkimus. Tutkimuksen perusteella omega-3-sarjan eri rasvahappojen eli camelinaöljystä saatavan alfalinoleenihapon ja kalasta saatavien pitkäketjuisten omega-3-sarjan rasvahappojen vaikutukset lipoproteiinien aineenvaihduntaan näyttävät poikkeavan toisistaan. Tutkimuksesta saatu näyttö korostaa näiden rasvahappojen saannin tärkeyttä sydänterveyttä edistävässä ruokavaliossa.\nTutkimukseen osallistui yhteensä 79 iältään 40–75-vuotiasta miestä ja naista, joilla oli heikentynyt sokeriaineenvaihdunta. Tutkittavat jaettiin 12 viikon ajaksi satunnaisesti neljään ryhmään: camelinaöljy-, rasvainen kala-, vähärasvainen kala- ja vertailuryhmä. Kalaryhmissä tutkittavia ohjeistettiin käyttämään neljästi viikossa joko rasvaista tai vähärasvaista kalaa ja camelinaöljyryhmässä tutkittavien tuli käyttää päivittäin 30 ml camelinaöljyä. Vertailuryhmässä kalaa sai syödä kerran viikossa, eikä camelinaöljyä tai muita alfalinoleenihappoa sisältäviä öljyjä, kuten rypsiöljyä, saanut käyttää.\nTerveystieteiden maisteri Suvi Mannisen väitöskirja Fish and camelina sativa oil – effects on fatty acid composition of blood lipid fractions, lipoprotein subclasses and pro- and anti-atherogenic lipoprotein functions tarkastetaan Itä-Suomen yliopiston terveystieteiden tiedekunnassa. Vastaväittäjänä toimii apulaisprofessori Kirsi Laitinen Turun yliopistosta ja kustoksena dosentti Arja Erkkilä Itä-Suomen yliopistosta.


Retki mustiin maisemiin - Las Arenas Negras - Blogivirta.fi\nTänään on 21.01.2019 13:21 ja nimipäiviään viettävät: Aune, Oona, Netta, Auni, Agnes ja Agneta. Käytämme EVÄSTEITÄ | MOBIILIVERSIO M.BLOGIVIRTA.FI\n» Lue blogi... Julkaistu: 22.03.2018 16:10 · Päivitetty: 22.03.2018 17:58\nAjoimme La Montañetan kylään ja jätimme auton Ermita san Franciscon kirkon edessä olevalle parkkipaikalle (pian kylän jälkeen). Kävelimme kivien reunustamaa metsäpolkua (merkitty valkokeltaisin raidoin) pitkin Las Arenas Negrasiin . Polku kulkee ensin sekametsän halki tasaisesti ylöspäin, myöhemmin lehtipuut jäävät ja lopulta havupuutkin harvenevat. Täällä voi nähdä metsäpalon tuhon jälkiä kanarianmännyn ( pinus canariensis ) rungoissa. Tämä mäntylaji on siitä erikoinen, ettei se tuhoudu liekeissä vaan pystyy elpymään tulen tuhoista. Puun paksu kaarna kyllä mustuu tulen voimasta, mutta pian se jo tunkee varrestaan pieniä versoja, joista kehittyy uusia oksia. Las Arenasin Negrasin virkistysalueen keskus ylhäällä tarjoaa piknikpaikan grilleineen. Tänne on mahdollista ajaa autolla ja myös majoittuminen asunto- tai matkailuauton tai teltan kanssa on luvallista. Kuljimme polkua pitkin ihmetellen mustaa vulkaanista maisemaa. Patikoijien tulee pysytellä merkityillä reiteillä, sillä herkille vuorille kiipeily on kielletty. Täältä tulivuorenpurkauksen aiheuttamat laavavirrat valuivat alas tuhoten rannalla olevan Garachicon kaupungin 1706. Sää oli melko viileä ja tuulinen, lisäksi sumu heikensi näkyvyyttä. Jonkin matkaa kuljettuamme päätimme palata takaisin ja jatkaa joku toinen kerta paremmalla säällä alueen tutkimista. Parkkipaikan kohdalta lähdimme laskeutumaan tietä pitkin takaisin autolle. Matkaa kertyi yhteensä 9,5 kilometriä. La Montañetan kylässä oli baari, jossa söimme ennen kotimatkaa. Ermita San Francisco\nAvainsanat: kylä kirkko kilometri keskus kehittyä kaupunki kaarna jatkaa halki francisco erikoinen baari auto asunto ajaa polku pieni palata paksu nähdä maisema las kävellä tulivuori tulivuorenpurkaus pinus canariensis las arenas negras laava kanarianmänty garachico voi viileä tänne tuuli tuho teltta sää sumu retki päättää puu


UUSI TAMPERE - liput - Kuivaamo, Tampere - 14. - 15.7.2017 - Tiketti\nPe 14. - La 15.7.2017 / Kuivaamo / Tampere\nTampereelle uusi kaupunkifestivaali: Uusi Tampere -tapahtuman tyyssijana toimii upea Kuivaamo, musiikkitarjontaa riittää indiestä elektroniseen\nTampere saa heinäkuussa uuden kaupunkifestivaalin. Uusi Tampere -niminen festivaali järjestetään keskieurooppalaiset urbaanit kulttuuritilat mieleen tuovassa Kuivaamossa. Vanhasta tehdaskiinteistöstä kunnostettu kaupunkilaisten ainutlaatuinen tapahtuma-areena on ollut toiminnassa viime kesästä lähtien. Tämän kesän kiinnostavimpiin kaupunkifestivaaleihin kuuluva Uusi Tampere on Kuivaamon ensimmäinen laajemmalle yleisölle suunnattu tapahtuma.\nKahden päivän -liput vaihdetaan rannekkeeseen tapahtuman porteilla.\nLielahdenkatu 10, 33400, Kuivaamo


21.2.2015, 14:28 #6434\nOlen lukenut kirjoituksianne varmasti yli vuoden verran ja nyt innostuin uutena mukaan. Kovasti täällä on kohtalotovereita, ja saman ikäisiäkin, joka kertoo tietysti siitä miten yleistä lapsettomuus on.\nMeidän tarina on lykykäisyydessään tässä: luomuyritystä takana pian 9 vuotta, välillä olemme unohtaneet koko asian ja niin kuin joidenkin kirjoituksia olen lukenut, itsellänikin vei liian kauan aikaa sulatella asiaa hoitoihin lähtemisestä. Mies olisi ollut valmis jo aiemmin. Toivoin koko ajan, että syy löytyisi minusta ja olisi joku helpompi tie. Meillä lapsettomyyden syy miehen siittiöissä. Heinäkuussa 2014 jämäkkä gynekologi sai silmäni aukeamaan. Eipä tarvi jälkikäteen jossitella, ettei tätä korttia katsottu.\nSuurimmat esteet loin itse omilla ajatuksillani, kun tietoa ei ollut tarpeeksi saatavilla. Suurimmat syyt olivat kalliit hoidot ja työkuvioiden yhteensovittaminen. Eikä se kovin helppoa ollutkaan. Kun rumbaan lähdettiin mukaan, selvisi kesken piikitysten, että yhtenä viikkona minun piti käydä kolme kertaa klinikalla kesken työpäivän, yhteen reissuun kun menee aikaa 3-4 tuntia, sillä olemme linja-autojen varassa.\nLiikkuvan työn ansioista ekasta ICSI-hoidosta jotenkin selvittiin. Parille lähimmälle työkaverille kerroi asiasta kun menoja tuli niin paljon. Meillä kun ei ole töissä minkäänlaista särkymävaraa tai sairastumisen mahdollisuutta olemassa, se luo lisästressiä siitä, että pysyy itse kunnossa. Punktiopäivän olin ylityövapaalla, mutta seuraavana päivänä oli mentävä töihin, vaikka tunsin etten ollut täysin kunnossa.\nMinulla oli hyvä tuuri, että mitään komplikaatioita ei tullut ja voin kohtuuhyvin hoidon ajan, lievää päänsärkyä lukuunottamatta. Myös miehen on vaikea järjestää poissaoloja töistä. Hän sairastui kesken kaiken keuhkokuumeeseen. Vastoinkäymisistä huolimatta alkioita kuitenkin saatiin 9 ja niistä 4 hedelmöittyi. Kolme selvisi punktiopäivään mennessä, joista yksi siirrettiin ja siitä nega. 2 alkiota pakastettiin. Viimeisin PAS hoito oli tammikuussa, mutta se alkiot eivät selvinneet sulatuksesta, joten siirtoa ei tullut.\nNyt taas säästetään euroja ykistyiselle hoitoon ja toivotaan, että ennen klinikan kesätaukoa ehdittäisiin yksi hoito tekemään. Silloin haluan olla kesälomalla, ettei työkuviot aiheuttasi stressiä entisestään stressaavaan tilanteeseen.\nKiinnostaisi tietää onko kenenkään miehellä tukihoitona tablettilääkitys? Jos on, millaisia kokemuksia? Meillä ainakin veriarvot nyt parantuneet, kun on syönyt lääkkeitä 7kk.\nOlen koittanut ottaa tämän seikkailuna, kysellä paljon ammattilaisilta ja yrittänyt kääntää kipeät kokemukset voimavaraksi, eihän tässä muuta voi. Vaikka eihän se joka päivä näin mene, kun jostain tulee puolituttu joka paiskaa lapsettomuuden vasten kasvoja. Ympäristö kun ei aina anna unohtaa asiaa. Voimia kaikille tunnevuoristorataan ja toivotaan mahdollisimman paljon toiveiden toteutumisia tänä vuonna!