Jatkis: Mies pystymetsästä, osa 1 | Me Naiset\nJatkis: Mies pystymetsästä, osa 1\nklo 8:45 | 17.2.2011\nklo 9:13 | 17.2.2011\nToiveuusinta! Siljan sinkkuelämästä katoaa rauha, kun hän ryhtyy jahtaamaan erästä kirjaa. Yhtäkkiä elämässä on liuta miehiä.\nToukokuinen aamu oli aurinkoinen ja lämmin, ja ajoin hitaasti pienen metsikön läpi kohti keskustaa. Puiden lomassa erottui valkovuokkojen matto, ja se palautti aina mieleeni hämmästykseni, kun näin kukkia ensimmäisen kerran. Oulussa varttuneena en ollut nähnyt niitä luonnossa, ja kun muuttokuorma aikanaan toi minut tälle seudulle ja metsä oli täynnä niitä, luulin hetken, että maassa oli vielä lunta ja että en ollut päässyt puusta pitkälle lähtiessäni etelään kesätöihin ja opiskelupaikan toivossa. Pettymys oli vaihtunut nopeasti keväthurmaksi, olin käynyt keräämässä ison kimpun kukkia ja ihaillut niitä purkaessani tavaroitani vuokrakämpässäni. Siitä oli jo monta vuotta, mutta yhä edelleen kukat saivat minut hurmioon. Minun oli pakko nousta pyörältä ja mennä tanssahtelemaan puiden lomaan.\nVarovaisin askelin pyörähtelin vuokkomeressä, poimin ison kimpun ja panin pari kukkaa korvani taakse silmälasien sangan alle. Nojasin selän koivunrunkoa vasten ja haistelin luontoa. Tunsin humaltuvani keväästä ja ajatus siitä, että muutaman viikon kuluttua olisi keskikesä ja loma, sai minut hihkumaan ilosta ja halaamaan puuta. Olin yksin maailmankaikkeudessa, kukaan ei kuullut eikä nähnyt minua, sain vaikka ulvoa täysin rinnoin ja repiä hampain rungon tuohihapsuja. Olla villi ja vapaa – ja samassa tajusin, etten ollut yksin. Luonto oli oudosti hiljentynyt ja syy siihen oli puiden lomassa jonkin matkan päässä oleva liikkumaton hahmo. Mies, vieras mies.\nKäteni valahtivat sivuille ja kukkakimppu roikkui alakuloisena maata kohti. Mies oli ilmaantunut pystymetsästä, oli sen verran kaukana, että en erottanut piirteitä ja osin ne jäivät puiden varjoonkin. Hän oli pitkä ja laiha, mutta ei kuitenkaan uhkaava. Eksynyt? Erakko? Täysin outo minulle kuitenkin, ja kun liikahdin tajutessani pian myöhästyväni töistä, hän kääntyi ja käveli ripeästi poispäin. Pian hän oli kadonnut ja metsä täyttyi taas lintujen sirkutuksesta ja muista äänistä. Se oli epätodellinen kohtaus, olinko nähnyt miehen vai vain kuvitellut hänet? Mutta miksi olisin kuvitellut? En minä ollut tytönheitukka, joka unelmoi kohtaavansa prinssin keskellä kirkasta aamua. Ehei, minä olin virkanainen, ja työ odotti minua. Otin itseäni niskasta kiinni, palasin pyörälle ja jatkoin matkaa.\nTyöpaikkani, kunnan kirjasto, sijaitsi kauppakeskuksen yhteydessä. Rakennus oli valmistunut kolme vuotta sitten. Kirjasto oli pääovista tultaessa oikealla ja tilaa oli kahdessa kerroksessa. Yläkerta oli parvi, joka käsitti henkilökunnan työskentelytilat ja kokoushuoneita. Laaja alakerta muodostui eri osastoista ja lehtien lukusalista, ja sen katto oli korkealla. Kiitos parven ja korkeiden ikkunoiden ansiosta kirjastossa oli avara ja valoisa tunnelma. Sisääntuloaulan toisella puolella oli useita pieniä liikkeitä käytävän molemmin puolin ja päädyssä iso ruokamarket. Kauppakeskus oli kirjaston kannalta hyvä asia, sillä se vilkastutti toimintaa. Moni sellainen, joka ei olisi eksynyt erillisenä tököttävään kirjastoon, piipahti spontaanisti kauppareissulla lehtiä lukemassa ja joskus jopa lainasi kirjojakin.\nKävijämäärä oli kasvanut viime vuosien aikana, mutta oli sen eteen tehty töitä muutenkin. Minä ja muut kirjaston naiset olimme ideoineet uusien tilojen innoittamina kaikenlaisia projekteja ja toteuttaneet niitä ja henki oli ollut hyvä. Mutta nyt meillä oli edessä uusi tilanne. Mies. Kukkoilija, joka oli tullut äitiysvapaalle lähteneen kirjastonjohtajan lomittajaksi. Mies, joka oli saanut meidät heti takajaloilleen alkamalla innovoida kirjaston toimintaa entistä aktiivisemmaksi. Se ei sinänsä ollut mikään huono asia, mutta se oli, että mies tuntui unohtavan kirjat. Hän oli tekniikan airut.\n– Huomenta, Silja.\nNyökkäilin hyvän aamun toivotuksia jo paikalla oleville. Tiskin takana istui rehevä Tuula ja kun hän huomasi valkovuokkokimpun, hänen kasvoilleen levisi iloinen hymy.\n– Ihanaa, että joku muistaa, hän hönkäisi minulle.\nMikä päivä? ajattelin kiivaasti. Syntymä- vai nimipäivä? Luovutin kukat mutisten epämääräisesti onnittelut ja hän kiirehti hakemaan niitä varten vaasin. Katsoin kysyvästi lehtikärryjä lykkivää Heliä ja hän kuiskasi, että oli Tuulan päivä. Se tiesi leivoskahveja, ja mietin, miten uusi johtajamme suhtautuisi asiaan. Hänestä oli tullut kuva, että kaikki merkkipäivämuistamiset olivat hömpötystä. Parissa viikossa hän oli jo saanut meidät tuntemaan itsemme muinaisjäänteiksi, nutturapäisiksi kirjastotädeiksi, jotka hyssyttelivät asiakkaita noudattamaan hiljaisuutta ja hengittämään suu kiinni.\nMinä en voinut tajuta, miten mies oli voitu valita pomoksemme. Hän oli niin väärää tyyppiä kuin olla saattoi. Ehkä hän oli ollut ainoa miespuolinen hakija virkaan, ja päättäjät olivat ottaneet hänet siitä ilosta, että hän oli mies. Tämä oli vanhanaikainen kunta, pääosa valtuustossa miehiä, ja tottakai he halusivat edes yhden oman sukupuolensa edustajan kasvatuksellisesti tärkeään laitokseen. Mutta Asser Suurosen! Mitä pahaa me kirjaston naiset olimme tehneet, että saimme Asserin riesaksemme?\nAsser oli menevä uraohjus, toi mieleen ammattipoliitikon, eikä siksikään oikein sopinut kirjastoalalle. Hän oli solakka vaalea mies, jolla oli haaleansiniset silmät. Hänen hymynsä oli leveä ja valoisa, hän antoi virheellisesti kuvan, että oli miellyttämisenhaluinen mies, jolla oli kuuntelevat korvat ja ymmärtävä sydän. Hän näytti empaattiselta ja sympaattiselta, mutta kuuliko hän alaisiaan tai asiakkaita? Tuskin. Hänen aivokoneistonsa teki koko ajan työtä sen idean eteen, jonka hän oli saanut, eikä hän kuunnellut järkipuheita sen parantamiseksi.\n– Hän myisi vaikka hiekkaa janoiselle, Tuula oli kerran todennut.\n– Tai jäitä avantoon suistuneelle, Heli oli lisännyt.\n– Tai koiran allergikolle, Marja-Leena oli jatkanut.\n– Pihvin vegaanille, minä olin lopettanut listan.\nAsser oli siis rasittava mies, itsetietoinen ja -riittoinen. Hän asui naapurikunnan puolella, suurehkossa kaupungissa, ja me olimme tietenkin ihmetelleet, miksi hän hakeutui sieltä pois. Hän oli ollut pääkirjastossa aikuispuolen vastaava, mutta ehkä ylenemistoiveet olivat tuntuneet hänestä etenevän kuin täi tervassa.\nOlimme tehneet hänestä tiedusteluja vaivihkaa, kukin tunsi jonkun sieltä, mutta Asserista oli puhuttu pelkkää hyvää. Joku oli huokaissut, että vähempikin kuntoiluun patistelu olisi riittänyt, mutta sen mustempaa ei ollut ilmennyt. Ehkä hän ei silloisessa asemassaan ollut vielä pystynyt toteuttamaan visioitaan, mutta täällä kunnan ukot antoivat siunauksensa toimeliaan miehen ehdotuksille. Uudet luudat lakaisevat paremmin kuin vanhat, eräs kunnanisä oli tuumannut minulle, kun olin ihmetellyt, miksi vasta vähän aikaa sitten hankitut tietokonepöydät piti vaihtaa uusiksi. Ergonometria, ukko oli paasannut minulle sormea heristäen. Ergonometria oli kaiken aa ja oo!\n– Fyysinen, kognitiivinen vai makroergonomia? olin kysynyt häneltä herttaisesti hymyillen.\nUkko oli hölmistynyt, oli vain toistanut Asserilta kuulemaansa iskulausetta ja oli puhahtanut minulle, että kyllä hän trigonometrian päälle ymmärsi siinä kuin ekonomienkin. Taivahan tähden, olin parahtanut mielessäni, ja niin pöydät ja tuolit olivat vaihtuneet ilmeeltään nuorekkaampiin, mutta istuvuudeltaan paljon huonompiin malleihin. Kirjaston ilmeen piti Asserin mukaan olla iloinen ja menevä.\n– Miten sinä aiot tuunata kirjat? olin kysynyt häneltä silloin.\n– Niin, kirjat, hän oli katsonut ympärilleen kulmat kurtussa.\n– Niitä on paljon.\n– Käsityönä niiden siirtely mikrosiruille vie aikaa kymmeniä vuosia, olin huokaissut.\nAsser oli mulkaissut minua ja nähnyt piruja silmissäni. Hän oli sanonut korskeana, että kirjan sähköinen muoto olisi arkipäivää ennen kuin arvaisinkaan. Hän oli hakenut sanoja kuvatakseen tulevaisuuden kirjastoa. Se olisi täysin, täysin-\n– Steriili, olin tokaissut. – Elämä ilman kirjaa on steriiliä.\nAsserin kasvoille oli kohonnut huvittuneen säälivä ilme. Naisparka, hänestä oli huokunut ja hän oli ihmetellyt, miten nuoresta iästäni huolimatta karsastin teknologiaa noin syvästi. Hän oli minua jonkin vuoden vanhempi, lähempänä neljää- kuin kolmeakymmentä.\nOlin alkanut epäillä, että hänellä oli pöyheän vaalean tukkansa seassa aukko, jonne hän aamuisin pani pienen levykkeen, joka ohjelmoi hänen aivonsa toimimaan minua virkeämmin ja teki hänestä varsinaisen duracellpatteripupun. Tai citykanin, sillä hänen päähänpistonsa lisääntyivät samalla vauhdilla kuin kanien kanta kasvoi. Me kaikki toivoimme, että hän kyllästyisi paikkakuntaan paljon ennen kuin äitiysvapaalla oleva pomomme ottaisi ohjat taas käsiinsä. Kuka tahansa olisi parempi sijainen kuin hän. Paikan voisi täyttää vaikka Tuula, hänellä oli tarpeelliset opinnot käytynä. Pahinta olisi, jos pomomme saisi päähänsä jäädä kokonaan kotiäidiksi ja Asserin virka vakinaistettaisiin. Siitä emme ääneen puhuneet, mutta ajatus väijyi jokaisen mielessä.\n– Jos hänellä olisi vaimo, Tuula sanoi suu mutrussa kahvipöydässä. – Lapsia ja lemmikkejä, niin hän voisi olla inhimillisempi. Mutta kuntoilu, kuntoilu ja kuntoilu!\n– Se tekee hulluksi, Marja-Leena sanoi synkkänä.\nAsser oli hakenut nimipäivän kunniaksi konditoriasta terveelliset sämpylät. Kuin likaisen vihertävät perunanmukulat, joista tursui ituja. Kuitua, Asser oli hehkuttanut, terveellistä kuitua, rouheita ja siemeniä!\n– Mukava narske kuuluu hampaista, tulee energinen olo, Asser mainosti ostoksiaan.\nKuin kiviä olisi syönyt, ajattelin, ja sama tunne oli muilla. Asser oli puhunut myös terveysteen puolesta, mutta hävinnyt sen asian. Me lipitimme edelleen väkevää kahvia pitkin päivää ja pyhähtelimme Asserin pienelle teekeittimelle ja hänen haltioituneille ilmeilleen teeseremoniaa suorittaessaan. Hän sai teenkeiton näyttämään pyhältä riitiltä.\n– Arsenikkia, syanidia, Heli suunnitteli Asserin mentyä sämpylä kummassakin kädessään.\n– Pitää lukea muutama vanha dekkari, sieltä löytyy konsti päästä hänestä eroon.\n– Mitähän se tekee kahdella pullalla, minä mietin. – Takoo niillä päätään? Tai kiinnittää jalkoihinsa? Ne kävisi fakiirin sandaaleiksi.\n– Tukehtuisi niihin, Tuula sanoi suupielet alaspäin. – Minä kuvittelin saavani marenkileivoksen.\n– Minä tarjoan sinulle sellaisen töiden jälkeen, lupasin hänelle. – Mennään kaikki konditoriaan nauttimaan.\nEhdotukseni sai kannatusta. Aulan toisella puolella olevan konditorian leivonnaiset olivat suussa sulavia, mutta näihin terveyspottuihin emme aikoneet enää vilkaistakaan. Tunnelman keventämiseksi kerroin naisille kohtaamisesta oudon miehen kanssa metsässä.\n– Hyi kamala, Marja-Leena hengähti. – Jos sillä oli pahat mielessä, se aikoi karata sinun kimppuusi!\n– Tuskin oli, minä naurahdin. – Se paineli karkuun kuin hirvi, kun minä liikahdin.\n– Silti, Marja-Leenaa värisytti. kit olisi jääneet sinun mieleesi. Se iskee, kun taivas menee pilveen.\nKaduin, että olin maininnut miehen. Hän oli hetkessä namusetäpedofiili naisten puheissa. Jätin heidät pelon ilmapiiriin ja nousin raput toiseen kerrokseen.\nL-kirjaimen mallisen parven lyhyemmän sakaran päässä oli näytillä paikallisen kirjallisen vaikuttajan tavaroita. Vanhoja huonekaluja, kirjoituspöytä mustepulloineen ja paperinkuivaimineen. Kapeassa hyllykössä oli useita kirjoja 1800-luvun loppupuolelta. Mies oli ollut sanomalehden päätoimittaja ja kirjallisuuden suuri ystävä. Hänen aikanaan paikallislehdessä oli ollut tämän tästä artikkeleita, joissa suomalaista itsetuntoa oli kohotettu kirjojen avulla. Hieno mies ilman muuta, mutta kovin paljon hänestä ei tiedetty yksityishenkilönä.\nPöydällä oli valokuvakehys, missä mies seisoi arvokkaan näköisen daamin vieressä ja molemmat katsoivat kameraan totisina. Lapsia kuvassa ei ollut. Silloin tällöin joku asiakas tivasi miehestä lisätietoja, mutta niitä meillä ei ollut antaa. Pikahaulla netistä ei löytynyt mitään, eikä meidän aikamme antanut myötä ryhtyä tutkimaan paikkakunnan historiaa kirkonkirjoja ja muita dokumentteja penkomalla. Johan Sandels jäisi hämärän varjoon, niin minä uskoin, vain työhuone kertoisi tämän päivän ihmisille hänen olleen olemassa. Eikä sekään juuri kiinnostanut asiakkaita. Minä toin aina koululaisryhmät katsomaan huonetta, kun kierrätin heitä talossa, mutta en äkkiseltään muistanut, että kukaan olisi kysynyt mitään erityistä miehestä. Missä on vessa? oli se, mikä yleensä tuli nuoren suusta.\nVessaan minäkin aioin mennä, mutta Asser ilmaantui juuri silloin huoneensa ovelle ja vinkkasi luokseen. Mistä hitosta hän tällä kertaa marmattaisi tai mihin minut valjastaisi? En kaivannut yhtään lisähommia, mutta aavistin niitä olevan tulossa. – Johan Sandels, Asser sanoi kasvot loistaen.\n– Mitä hänestä? Kuollut ja kuopattu, totesin innottomasti.\n– Hänen veljenpojanpoikansa!\nVaroituskellot alkoivat soida mielessäni, ja valmistauduin torjumaan kaiken, mitä hän ehdottaisi. Asser viittoi minut pöydän ääreen, jolla lainehti lehtileikkelekopioita. Hän kertoi tavanneensa kunnantalolla käydessään eläkeläismiehen, joka oli alkanut muistella Sandelsia. Aluksi Asser oli luullut ukon horisevan, mutta maininta erätarinoista oli saanut hänet höristelemään korviaan.\nUkko oli kertonut isänsä käyneen metsällä Sandelsin veljenpojanpojan kanssa joskus viisikymmentäluvulla ja miesten kaataneen suurpetoja. Karhun tai pari, susia, ja tietenkin myös hirviä ja pieniriistaa. Asser oli kiinnostunut Sandelsin jälkeläisestä, haistanut jymyjutun kuten hän kehaisi minulle avoimen omahyväisenä. Sandels Junior oli kirjoitellut retkistä erätarinoita paikallislehteen, ja niiden kopioita pöydällä nyt lainehti.\n– Näppäriä pieniä tarinoita, Asser kuvaili. – Ei mitään kirjallisuuden merkkiteoksia, mutta ilman muuta me nostamme ne unholasta.\nNäin mielessäni tarinat seinällä Sandelsin kuvitellun työhuoneen tiloissa. Ehkä ne kiinnostaisivat jotakuta, ainakin paikallisia metsästysseuran jäseniä. Nyökkäsin varomattomasti, mutta siinä ei ollut kaikki. Asser painoi etusormensa yhden leikkeen päälle ja naputteli sen alalaitaa. Siellä mainostettiin Sandels Juniorin tuoretta Erärunoelmaa.\n– Minä en ole ikinä kuullutkaan tuollaisesta, tuhahdin Asserille.\n– Varmaan omakustanne, Asser myönsi. – Mutta arvokas historiallinen dokumentti ilman muuta! Se on jossain, Silja.\nSe on jossain, jossain, paikka rauhallinen, alkoi soida korvissani. Vanha iskelmä, joka oli yhtä unohtunut kuin Erärunoelma. Katsoin Asseria alta kulmiani ja näin, että hän oli lietsonut itsensä täyteen löytöretkeilijää, arkeologia ja Sherlock Holmesia. Hän halusi lyödä itsensä läpi kirjastonjohtajana, nousta suurmieheksi pienessä kunnassamme kaivamalla esiin unohdetun eräru\n– Silja, Asser katsoi minua lempeästi. – Koulut ovat loppusuoralla, opettajat ja oppilaat jo kesäloman pauloissa. Eivät ne enää ole kiinnostuneita kirjastossa käymisestä tai kirjojen lukemisesta. Sinä voit unohtaa ne hetkeksi ja paneutua Sandelsiin.\nOlin lasten- ja nuortenosaston vastaava kirjastonhoitaja ja informaatikko. Tehtäväni oli olla yhteistyössä kunnan peruskouluihin ja suunnitella kirjallisuusprojekteja niiden kanssa normaalin työn ohessa. Meillä tapahtui paljon kirjastossa, oli sanataide- ja teatteriryhmiä, erilaisia kirjallisuuskerhoja ja pari live roolipeliäkin oli tänä keväänä vedetty kirjaston ja kauppakeskuksen tiloissa. Myös kirjavinkkaus kuului töihini ja siihen olin paneutunut täysillä, pukeuduinkin usein esittelemieni kirjojen hahmoiksi. Satutuokioita meillä oli myös säännöllisesti. Tottakai toiminta oli hiljaisempaa kesäaikaan, mutta kyllä minulla töitä riitti ilman Sandelsiakin.\n– Käy nämä läpi, Asser kokosi leikkeet kasaksi. – Pääset sen miehen ajatusmaailmaan. Sitten voit ottaa yhteyttä mahdollisiin sukulaisiin.\n– Mahdollisiin? Ovatko kaikki maan povessa?\n– Sinäpä olet ankealla tuulella tänään, Asser katsoi minua huolestuneena. – Mikä sinua ahdistaa?\nSinä, teki mieleni sanoa, mutta koska hän kuitenkin oli esimies eikä oikeasti kiusannut minua eikä aiheuttanut mielipahaa, tyydyin vain huokaisemaan. Hän veti siitä tietenkin ne johtopäätökset, että tärkeässä ihmissuhteessani oli ongelmia.\n– Ryppyjä on joka suhteessa, hän lohdutti. – Ne oikenee ennemmin tai myöhemmin. Sinä unohdat ikävät asiat, kun paneudut Sandels Juniorin vaiheisiin.\n– Oletko sinä etsinyt Erärunoelmia antikvariaattien listoilta netissä? kysyin häneltä.\n– Tottakai olen, Asser sanoi. – Se olisi ollut helpoin tie, mutta sitä ei ollut kenenkään valikoimassa. Ei kansallisarkistossakaan, ei missään.\n– Ja sinä kuvittelet, että minä löydän sen noin vain? katsoin häntä huvittuneena.\n– Niin minä kuvittelen, Asser hymyili leveästi kuin ulkoministeri. – Sinä olet pätevä nainen, Silja. Tunnet tämän paikkakunnan kuin omat taskusi. Tai ainakin paremmin kuin minä.\nOlin saanut paikan täältä valmistuttuani muutama vuosi sitten ja koin olevani paikkakuntalainen. Alussa oli tietenkin ollut tasapainoilua, mutta aika nopeasti olin sopeutunut kirjaston henkilökuntaan ja saanut ystäviä, ja pari pitempää suhdettakin minulla oli ollut, mutta ei niin vakavaa, että olisin ottanut rivitalokaksiooni miehen tai muuttanut avoliittoon uuteen asuntoon. Hyvä niin, sillä kumpikin suhde oli pikkuhiljaa hiipunut, ja jos olisimme asuneet yhdessä, ero olisi voinut pitkittyä ja päättyä ilmiriitoihin.\nTällä hetkellä en edes harkinnut luopuvani itsenäisestä olostani, viihdyin näin. Sisareni, kolmen pienen lapsen äiti, varoitteli kyllä, että mitä vanhemmaksi tulisin, sitä vaikeampi minun olisi enää edes uskaltaa yrittää kenenkään kanssa. Hänen mielipiteensä jätin omaan arvoonsa, hän oli lähes yksinhuoltaja miehen ollessa matkatöissä eri puolilla maailmaa. Se kävi hänen hermoilleen, ja siksi puhelut kanssani herättivät hänessä vapaudenkaihon.\nRyppyjä ei siis rakkaudessa ollut, en käsittänyt mistä Asser puhui. Olin ollut pari viikkoa sitten naapurikaupungissa oopperaesityksessä lähikoulun musiikinopettajan kanssa. Hänen vaimonsa oli saanut migreenin esityspäivän aamuna ja oli ehdottanut, että tuuraisin häntä. Olin suunnitellut heidän kanssaan pienimuotoista lastenoopperaa syksylle kirjaston auditorioon, joten ihan mielelläni lähdin nuuskimaan ilmaa oikean oopperan katsomoon. Asser oli ollut siellä myös, olin tervehtinyt häntä väliajalla, mutta mieleeni ei ollut tullut, että hän kuvitteli vaimoaan yli kaiken jumaloivan Heikin olevan siellä salakähmäisesti minun kanssani! En korjannut asiaa, Asser sai ajatella mitä halusi.\n– Sandels Junior asui ainakin siiser tiivisti. – Jossain voi vielä olla hänen vanha kotitalonsa.\n– Ja erärunoelma jonkin seinän välissä tilkkeenä, nyökkäsin. – Kuka tämä juorukelloisäntä oli? Minun pitää ottaa häneen yhteyttä. Joku hänen sukulaisensakin voi tietää asioista enemmän, jos hän itse ei muista pikkupoika-aikojaan.\n– Ei ole vielä siinä dementian vaiheessa, Asser arveli. – Hän on Lauri Kohonen, eläkkeellä jo, poika jatkaa tilaa. Suuri lehmäkarja.\nKelasin mielessäni nimeä ja lehmiä, ja päädyin kaksikerroksiseen isoon puutaloon muutaman kilometrin päähän kirjastosta. Peltoja, niittyjä ja metsää, vauras talo, jonka mailla oli varmasti ollut paljon riistaa niinä aikoina, kun Sandels Junior oli vaikuttanut täällä. Oliko hän silloin ollut Johanin suvun ainoa ja viimeinen jäsen?\nEn ainakaan ollut koskaan kuullut kenestäkään toisesta, hänestäkin vasta tänään. Asserin toive, että löytäisin jälkeläisiä lehtileikkeiden avulla, oli utopistinen. Kirkonkirjoja selailemalla voisin päästä joillekin jäljille, mutta epäilin sitäkin. Kyllä joku sukulainen olisi ilmaantunut paikalle silloin, kun huone paljastettiin yleisölle, sillä siitä oli tiedotettu valtakunnallisissakin lehdissä.\n– Yritetään avata näyttely kesäkuun puolivälissä, Asser päätti. – Kesälomavieraat ehtii nähdä sen ennen juhannusta, ja luokkien kanssa aletaan järjestää käyntejä heti koulujen alettua.\nSe kuului minun informaatikon työhöni, mutta omakustannerunoelman etsiminen ei. Mutta koska kouluilla todellakin oli jo viimeisten viikkojen säpinät päällä, kirjallisuuden opetus tälle keväälle kuopattu, niin miksi en voisi tehdä tiedusteluja. Ilma oli mitä ihanin pyöräillä työaikana ympäri kuntaa. Aloittaisin Kohosen tilalta. Jos onni potkaisisi, voisin löytää runoelman vaikka raamatun välistä salin kulmakaapin hyllyltä.\n– Hienoa, Asser hieroi käsiään yhteen, kun lupauduin hommaan.\n– Minä tarjoan sinulle illallisen, kun olet löytänyt kirjasen.\n– Minä maltan tuskin odottaa, hymyilin hänelle suloisesti.\nAsser meni hämilleen, nappasi kännykän pöydältä, vaikkei se hälyttänyt, ja nosti sen korvalleen. Hymyilin vielä suloisemmin, kun hän alkoi hokea luuriin niin ja kyllä ja aivan, ja peräännyin ovelle. Hänen reaktionsa oli mielenkiintoinen, mutta en alkanut vaivata sillä päätäni. Hän ei ollut mies minun makuuni.\nKävimme syömässä leivokset Tuulan päivän kunniaksi ja kerroin naisille Asserin antamasta tehtävästä, joka pitäisi minut liikkeellä lähipäivinä. – Mahdoton tehtävä, Heli hymähti. – Mutta ehkä sinä tapaat Cruisen veroisen sankarin jollain sivupolulla.\n– Minä elän toivossa, sanoin kiihkeästi.\n– Kohosen nykyinen nuori isäntä on poikamies, Tuula tiesi. – Eikö se ollut joskus mukana siinä Maajussille morsian -ohjelmassa?\n– Eikä löytänyt ketään, minä pöyristyin. – Siinä on sitten perustavanlaatuinen vika.\n– Ei se siinä ollut, Marja-Leena pudisti päätään. – Vaan jossain paikallisessa maajussikisassa. Heinäntekotalkoot vai mitä ne oli.\n– Ylävartalo paljaana, hiestä kiiltävänä, Heli unelmoi. – Hanko heiluen.\n– Tai kanki, vai mikä se oli, Marja-Leena kiusoitteli.\nMinunkin muistini palautui parin vuoden taakse. Jokin kesäkisa se oli ollut, mutta olin lähtenyt ennen juhannusta lomailemaan Kanadaan. Erään lapsuudenystäväni mies oli ollut siellä parin vuoden työkokauden heidän luonaan. Olin käynyt tietenkin tutustumassa tyttökirjasankaritar Annan maisemiin Sir Edwardin saarella ja kerännyt materiaalia kirjavinkkauksia varten. Maajussikisa oli siis jäänyt minulta unohduksiin, enkä ollut loman jälkeen selaillut vanhoja lehtiä. Jos Kohosen nykyinen isäntä oli voittanut kisan, se oli tietysti hyvä tietää etukäteen, mutta muuten minua ei kiinnostanut mies, joka ei käynyt kirjastossa.\n– Ei, hän ei voittanut sitä kisaa. Enkä minä muista, että hän olisi käynyt kirjastossa vuosikausiin, jos koskaan, Tuula sanoi. – Vanha isäntä piipahtaa silloin tällöin lehtiä selailemassa, samalla kun käy Alkossa.\nKatsoimme konditoriaa vastapäätä olevaa Alkoa, jonka ovi kävi tasaiseen tahtiin. Kohosen vanha isäntä ei sattunut tänään paikalle, joten en saanut haastattelua pois siltä istumalta. Mietin, pitäisikö minun soittaa etukäteen, ja Tuulan mielestä se olisi kohteliasta.\n– Ehtii ottaa pakasteesta pullaa sulamaan, Tuula tuumasi.\n– Emännän leipomaako? Missä hän on? ihmettelin.\n– Toivottavasti ei emännän leipomaa, Tuula hyrähti. – Hän jätti ukon monta vuotta sitten ja muutti Kanarialle. Mutta kyllä poikamiesboksissa aina on jotain vierasvaraa pakkasessa.\n– Voihan se olla nuoren isännän leipomaa, sanoin toiveikkaana.\nNaiset vaihtoivat huvittuneen katseen ja Heli sanoi, että Matias Kohonen oli äitinsä lellimä ainokainen. Kun emäntä oli sitten saanut vielä isännänkin paapottavakseen, mitta oli tullut täyteen. Kihti oli tehnyt isännästä vaivaisen marisijan, mutta kummasti mies oli vetreytynyt, kun emäntä oli kadonnut.\nPäivätansseissa vanhan isännän näki nykyisin usein. Nuorta ei, hänen Tuula arveli menevän naapurikaupungin baareihin ja ravintoloihin, kun tarvetta tuli.\n– Hyvä nakki se olisi, Marja-Leena opasti. – Iso tila ja paljon metsää. – Nakki on jotain pientä ja laihaa, virnistin hänelle. – Minä tahdon kunnon patukan.\nHeli nauroi ja kävi hakemassa minulle tiskiltä vaaleanruskean perunaleivospötkön. Tuula sen otti nimipäivänsä kunniaksi ja aikoi jakaa sen vanhan kollinsa kanssa. Kissa oli 17-vuotias ja fiksumpi kuin yksikään kaksijalkainen uros.\n– Nappaa Matias Kohonen, Heli neuvoi minua. – Muuten sinä olet parinkymmenen vuoden jälkeen tuossa jamassa, missä Tuula nyt.\nLupasin harkita asiaa ja lähdin pyörälleni. Kotimatkalla pysäytin valkovuokkometsässä ja pälyilin ympärilleni. Sitä outoa miestä ei näkynyt, mikä lie ollut satunnainen kulkija. Sain kenenkään häiritsemättä kerätä ison kimpun valkovuokkoja ja kotona asetin ne maljakkoon olohuoneen pöydälle. Kotini oli linnani, enkä kaivannut sinne minkään valtakunnan prinssiä. Syvennyin Asserin antamiin lehtileikkeleisiin, ja kun olin lukenut Sandels Juniorin tuotannon, olin sitä mieltä, että hänen hengentuotteensa tuottaisivat kärsimystä kenelle tahansa. Ne olivat kömpelöitä muisteloita, eikä se luvannut hyvää Erärunoelman suhteen.\nKohosen tila antoi vauraan vaikutelman. Ajoin sitä kohti hitaasti seuraavana päivänä. Ohitin niityn, jolla käyskenteli kymmeniä lehmiä. Näin kauempana pellolla parin traktorin ajavan. Vanhalla isännällä ei kuitenkaan ollut mitään kiireitä tälle päivälle. Olin soittanut illalla Lauri Kohoselle ja esittänyt asiani. Hän oli muistanut hyvin keskustelunsa Asserin kanssa ja toivottanut minut tervetulleeksi muistelemaan isäänsä ja tämän hyvää kaveria Sandels Junioria.\nOlin ehdottanut, että jos oli olemassa valokuvia tuolta ajalta, hän etsisi ne valmiiksi. Ne olisivat oiva lisä tulevaan erätarinanäyttelyyn. Hän oli innostunut ajatuksesta, että isä olisi kaiken kansan ihailtavana kirjaston seinillä ja luvannut kaivella laatikoita. Toivottavasti joku oli älynnyt panna kuvat albumeihin ja toivottavasti Lauri Kohosen pää toimisi vielä terävästi.\n– Päivää, päivää, Lauri Kohonen tuli toivottamaan minut tervetulleeksi pihalle ja veivasi kättäni kuin kaivon pumppua.\nOlin pukeutunut vierailua varten kukalliseen mekkoon ja letittänyt pitkän ruskean tukkani yhdeksi komeaksi pitkoksi. Ripaus ripsiväasiallisen vaikutelman, mutta isännän silmien tuike kertoi, että olin epäonnistunut jotenkin. Hän ihaili minua avoimesti, ehkä hän näki minussa muinaisen maitotytön.\n– Teillä on kaunista täällä, ihastelin pihapiiriä, kun olin viimein saanut käteni irti.\nPihalla kasvoi sireenejä ja tuomia, kukkapenkkejäkin oli, mutta ne olivat päässet villiintymään emännän lähdettyä Kanarialle. Hän ei selvästikään ollut sitä lajia maastamuuttaja, että olisi palannut Suomen suven ihanuuteen puuhastelemaan istutusten parissa. Isäntä jaaritteli jotain puutarhasta, mutta havahduin vasta, kun hän mainitsi golfkentän.\n– Poika aikoo panna karjan pois ja pellot sileäksi. Tekee tästä golfkylän. On siinä mukana pari kunnan isokenkäistäkin, mutta vielä mennään matalalla profiililla.\nIsäntä ummisti minulle silmää salamyhkäisesti, eikä kertonut sen tarkemmin. Asia ei minua kiinnostanutkaan, tämä oli syrjäkylää ja täällä sai minun puolestani hankkia leivän millä konstilla tahansa. Seurasin isäntää sisään suureen tupaan ja hän pani kahvin valumaan. Tupa oli siisti, vailla kukkia ja muuta naisellista kamaa. Pitkällä pöydällä oli kasa Maaseudun tulevaisuus -lehtiä ja muita maatalouteen liittyviä julkaisuja. Seinällä yksi iso ryijy ja kaappikello, joka raksutti kovaäänisesti. Menin katsomaan sitä lähempää ja näin avoimesta ovesta saliin, missä oli tummasävyinen sohvakalusto ja iso hyllykkö peräseinällä. Ei kirjoja kuitenkaan kuin muutama, mutta pokaaleja, maljakoita ja ruusukkeita sitäkin enemmän. En erottanut ovelta, missä lajissa palkinnot oli saavutettu. Lehmät vai ihmiset?\n– Millainen mies Sandels oli, mitä muistatte hänestä? Mikä hänen etunimensä mahtoi olla? kyselin, kun istuimme pöydän ääressä väkevällä sumpilla ja pullapitkolla varustautuneina, ja minä lisäksi nauhurilla.\n– Jaa-a, hyvä se oli ampumaan, isäntä aloitti verkkaisesti.\nSain kuulla yksityiskohtaisen kuvauksen noin tusinasta eräretkestä ja kuvia saaliistakin löytyi iso kasa. Valitettavasti metsästäjät olivat jääneet kuvissa taka-alalle, eikä isäntä voinut kaikista kuvista vannoa, oliko Sandels joku punahattupäisessä miesjoukossa vai ei. Yhdessä kuvassa tämä kuitenkin katsoi suoraan kameraan tiukkailmeisenä, ja erotin miehessä samoja piirteitä kuin kirjaston huoneen pariskuntakuvan miehessä. Leuan asento oli jäyhä, ja isäntä muistelikin isänsä maininneen, ettei Sandels osannut olla yhtään leikkimielinen. Siis täysin huumorintajuton mies, ajattelin ja mielenkiintoni mieheen väheni hetki hetkeltä. Sen erärunoelman täytyi olla täyttä tuskaa, niin kieliopillisesti kuin sisällöllisesti.\n– Mikähän sen nimi mahtoi olla? isäntä pohti ääneen. – Kyllä isä sen varmaan mainitsi, mutta nyt ei tule mieleen.\nLehtileikkeissäkään etunimeä ei ollut. Niissä mainittiin vain Eränkävijä Sandels. Junior oli Asserin ja minun päähänpisto, mutta nyt kyllä tuntui, ettei mies ollut koskaan ollut mikään juniori vaan syntymävanha alusta lähtien.\nIsäntä yritti palauttaa mieleensä Sandelsin asumusta, kun Matias Kohonen astui tupaan. Miehellä oli yllään tumma haalari ja päässä maatalousfirman lippalakki. Hän huomasi minut ja nosti lakkia aavistuksen. Tukka oli tumma ja kihartuva, kasvot ruskeat ja likaiset, leuka ajamaton, silmät tiukat ja siniharmaat. Hän ei kysynyt kuka olin ja millä asialla, joten Lauri Kohonen oli kertonut tulostani.\nHän otti mukin kaapista, kippasi siihen lopun kahvin ja asteli röhnäisissä saappaissa hakemaan pullaa. Hänestä lemahti jokin väkevä maatilan tuoksu, ja Lauri Kohonen kertoikin hänen olleen lannoittamassa peltoja. Jatkoin utelujani Sandelsin asuinpaikasta.\n– Miksi? Matias Kohonen avasi suunsa ensimmäisen kerran.\n– Miksi mitä? hölmistyin.\n– Miksi sen äijän tekemisiä kaivellaan esiin?\n– Kotiseutu on kirjastolle tärkeä asia, sanoin arvokkaasti. – Meidän johtajamme, joka on uusi täällä, haluaa tutustua seudun historiaan ja merkkihenkilöihin. Nostaa unohdetut päivänvaloon.\n– Kiitos luennosta, Matias tokaisi. – Minä ymmärtäisin, jos mies olisi tehnyt jotain tärkeää, mutta lähinnä hän tuntui paukuttelevan eläimiä hengiltä huvin vuoksi.\n– Tuolloin se oli ehkä vielä sellainen hauska harrastus, Lauri Kohonen sanoi sovittelevasti. – Mutta kyllä saaliit syötiin tai käytettiin muuten hyväksi. Ei mitään eläintä jahdattu sukupuuttoon asti.\n– Mitä muuta se mies muka teki? Matias katsoi isäänsä haastavasti. – Oli tyhjäntoimittaja.\nSeurasin kiinnostuneena heidän sanailuaan. Matias Kohosen reaktio Sandels Junioriin oli voimakas ja vastenmielinen ja siksi outo. Miksi?\n– Antoiko Sandels teidän vanhemmillenne sen Erärunoelmansa? kysyin Lauri Kohoselta, kun Matias vastasi kännykkäänsä.\n– Kyllä antoi, Lauri Kohonen sanoi. – Minä olen yrittänyt etsiä sitä aina silloin tällöin, mutta en ole sitä löytänyt. Isä näytti sen minulle, kun minä olin poikanen. Sanoi, että saan lukea sitten aikuisempana. Mutta lukematta jäi. Minä unohdin kirjan, sitten isä kuoli, ja se on täytynyt kadota, kun äiti keräsi hänen tavaroitaan. Minä muistin sen vasta paljon myöhemmin, mutta äiti ei enää ollut vastaamassa kysymyksiin.\n– K–18–runoelma, Matias puuttui taas keskusteluumme. – Pikkupoika ei saanut lukea. Mistä vetoa, että se oli silkkaa pornoa?\n– Jos oli, niin ymmärrän, miksi äiti hävitti sen, Lauri Kohonen naurahti. – Mutta en oikein usko siihen. Erärunoelma viittaa muuhun.\nTuskin sitä olisi mainittu lehdessä silloin, jos se olisi ollut pornoa, minä ajattelin, mutta ääneen harmittelin runoelman katoamista. Siinä vaiheessa Lauri Kohonen oli saanut mieleensä, missä Sandels oli asunut vähän ennen kuin oli lähtenyt paikkakunnalta ja jäänyt sille tielle.\n– Lähti ja katosi? minä vahvistin.\n– Lähti, minä en muista mikä vuosi se oli. Se oli ennen joulua kuitenkin. Viisikymmentäluvun lopulla. Hän oli sanonut isälle tulevansa takaisin keväthankien aikaan jänismetsälle, mutta ei tullut.\n– Kuoli ja haudattiin jonnekin, Matias sanoi. – Varmaan niin, Lauri Kohonen nyökytteli. – Mutta siihen aikaan ihminen saattoi kadota helposti. Ei sitä silloin suuremmin ihmetelty. Vaan minähän olin kloppi silloin, en minä kaikkea muista.\n– Missä hän sitten asusti? kysyin.\n– Siinä missä nykyisin on hotelli, Lauri Kohonen kertoi. – Siinä oli vielä 60-luvullakin komea kartano, portinvartijan maja ja kaikki. Sandels asui siinä majassa. Teki jotain hanttihommia kartanolla vuokraa vastaan. Taisi opettaa kartanon lapsiakin jossain vaiheessa, laskentoa ja eläinoppia, ruotsiakin.\nKartano! Kirjasto kartanossa, siellä oli täytynyt olla sellainen. Ja kirjastossa palkollisen Erärunoelma! Minä tunsin itseni hetkellisesti Neiti Etsiväksi. Sitten tajusin, että kaikesta oli jo puoli vuosisataa ja ihmiset kadonneet aikoja sitten omille teilleen. Kaikki katosi, kuten oli kadonnut jo aikaa sitten sanomalehtimies-Sandelsin kotitalokin. Se puutalokortteli oli nykyisin linja-autoaseman alla, ja kartanon tilalla oli hotelli.\nMinusta alkoi tuntua toivottomalta löytää Sandelseista yhtään mitään. Toisaalta se oli helpotus, pääsisin palaamaan normaaleihin töihin, mutta toisaalta olisi jännittävää löytää kadonnut teos.\n– Mitä siitä kirjasta maksetaan? Matias Kohonen havahdutti minut ajatuksistani.\n– Kunniaa ja mainetta, naurahdin. – Tuskin sillä muuta arvoa on.\nMatias nousi ja lähti. Jatkoin juttelua hänen isänsä kanssa, mutta mitään uutta ei enää selvinnyt. Kysyin viereisen huoneen palkinnoista. Sain kuulla perusteellisen selonteon joka ikisestä pystistä. Osa oli karjankasvatuspalkintoja, osa hänen isänsä ampumaharrastuksen satoa, osa hänen painimatolla saavuttamistaan voitoista, osa Matias Kohosen sekalaisista harrastuksista.\n– Uintia, jalkapalloa, jääkiekkoa, Lauri Kohonen luetteli. – Se poika kokeili kaikkea, mutta ei syttynyt mihinkään täysillä.\nTarkastelin palkintoja lähempää, mutta oikeasti yritin nähdä muutamien hyllyssä olevien kirjojen päädyt. Elätin toivoa, että Erärunoelma olisi siellä, että he vain pihtasivat sitä jostain syystä. Toivoni oli turha. Kirjat olivat Laila Hietamiestä, ajalta ennen kuin hän muutti nimensä Hirvisaareksi, eli Kanariaan paenneen emännän jälkeensä jättämiä. Petyin, mutta kiittelin isäntää vuolaasti ja lupasin ottaa yhteyttä, jos minulle tulisi lisäkysyttävää.\n– Oletko sinä vapaa vai varattu? isäntä kysyi pihalla.\nKatsoin häntä äimistyneenä, ja hän alkoi nauraa matalasti. Ei hän itselleen kysynyt, ymmärsi kyllä, ettei kaltaiseni simpsakka tyttö kiinnostuisi syytinkiläisestä. Poikaansa hän tietenkin ajatteli, se oli hyvä jullikka, ei vaan ollut ehtinyt etsiä vaimoa. – Eiköhän se ole pojan oma asia, takeltelin hänelle naurua pidätellen. – On toki, mutta joskus tekee hyvää tuupata, vanha isäntä tuumasi ja iski minulle silmää.\nKaikenlaista, ajattelin ja menin pyörälleni. Kun käännyin vielä taloa kohti valmiina vilkuttamaan isännälle, en enää nähnyt häntä. Ovesta astui juuri Matias Kohonen, ei enää haalareissa, vaan farkuissa ja t-paidassa, naama puhtaana ja tukka suittuna, kännykkä korvalla. Hän näki minut, väläytti hymyn ja meni kulman taakse. Katsoin hetken hänen peräänsä, ravistin sitten päätäni niin, että silmälasit olivat lentää maahan. Vanhan isännän äskeiset puheet alkoivat äkkiä kiinnostaa minua. Pojassa ei ollut mitään syytinkiläistä ja minä olin vapaa.\nKotimatkalla kuitenkin unohdin Matias Kohosen, vaikka hän ajoi ohitseni isolla kiiltävällä Mersulla. Unohdin, sillä näin valkovuokkometsikön uumenissa taas sen oudon miehen. Pystymetsästä ilmestyneen. Hän seisoi liikkumatta koivujen lomassa ja minusta tuntui, että minun pitäisi pysäyttää ja kävellä hänen luokseen ja kysyä, mitä hän tahtoi. Mutta samassa hän oli taas kadonnut. Oliko hän aave?


Yhtäkkiä kohonnut verenpaine | Blood Balance Suomessa\nKoska kohonnut verenpaine liittyy useimmiten elintapoihin, kukin voi hoitaa sitä niihin vaikuttamalla. Ylipainoisilla painon pudottaminen 4–8 prosenttia (satakiloisella 4–8 kiloa) vähentää keskimäärin sekä ylä- että alapainetta 3–4 ”pykälää” (elohopeamillimetriä, mmHg). Ammattilaisnetti. fi. sv. Verenpaineen äkillinen nousu ja heikotus.\nMistähän voisi johtua, että välillä yhtäkkiä ilman mitään varoitusta alkaa huimaamaan erittäin kovaa (tuntuu että pyörtyy/silmissä tuntuu oudolta, sydän tykyttää vauhdilla (n. 100-120), heikottaa/huono olo sekä jalat on ns. makaroonia) ja silloin verenpaine voi olla jopa 180/90. Kohonnut verenpaine tekee paljon tuhoa elimistössä: se vahingoittaa sydäntä ja verisuonia ja nostaa riskiä sairastua pitkään listaan eri tauteja, joista osa voi jopa koitua kuolemaksi.\nHyvä uutinen on, että jos havaitset verenpaineen kohoamisen ajoissa, vakavampien seuraamusten välttämiseen on suhteellisen helppoja keinoja. Kohtuukuormitteinen lihasvoimaharjoittelu kuntosalilla ilmeisesti alentaa kohonnutta verenpainetta muutaman mmHg-yksikön verran erityisesti henkilöillä, joiden verenpaine on lievästi kohonnut (tai normaalialueella) «Kohtuukuormitteinen lihasvoimaharjoittelu kuntosalilla ilmeisesti alentaa kohonnutta verenpainetta muutaman mmHg-yksikön verran erityisesti henkilöillä, joiden verenpaine on kohonnut.\nVerenpaine on kohonnut, jos se on ammattilaisen mittaamana 140/90 tai korkeampi. Kotimittauksessa kohonneen verenpaineen raja-arvo sarjamittauksissa on 135/85. Verenpaine on lähes aina korkeampi lääkärin mittaamana kuin kotioloissa. 3. Miksi kohonnut verenpaine on vaaraksi terveydelle?\nKuukausia tai vuosia koholla oleva verenpaine vahingoittaa verisuonivaltimoita muun muassa siten, että niiden seinämät jäykistyvät. Kohonnut verenpaine onkin aivohalvauksen suurin yksittäinen riskitekijä – ja usein syypää myös sydäninfarktille. Aloita sinäkin Sydänliiton kuukausilahjoittajana! Tee lahjoitus verkossa tai lähetä tekstiviesti SYDÄNKK numeroon 16499 ja lahjoitat 10€/kk. Lyhytaikainen verenpaineen vaihtelu on normaalia.\nVerenpaineen viitearvoja voit tarkastella alla olevasta taulukosta. Yläpaine eli systolinen paine tarkoittaa verenpainetta silloin, kun sydän supistuu. Yläpaineen kohoamiseen vaikuttavia asioita ovat: vasemman kammion työmäärän lisääntyminen.\nPerusteena se että kerran kokeilin lopettaa ne kokonaan kun verenpaine oli vain vähän koholla. Samalla tarkkailin paineita että miten se vaikuttaa. Mitään merkittävää muutosta en huomannut, mutta jatkoin kuitenkin lääkkeiden syöntiä tämän muutaman päivän kokeilun jälkeen, sillä niiden syöntiä ei pidä lopettaa omin päin. Eteisvärinälle altistavat muun muassa kohonnut verenpaine, sepelvaltimotauti, läppäviat ja ikä. Eteisvärinän riski kasvaa 60 ikävuoden jälkeen.\nYhtäkkiä kohonnut verenpaine: Verenpaineen äkillinen nousu ja heikotus –\nKohonnut verenpaine (verenpainetauti) Verenpaineen äkillinen nousu ja heikotus Verenpaine – 20 tärkeintä kysymystä. Kohonnut verenpaine www.duodecim.fi. Suuri tietopaketti: Näin hoidat kohonnutta. Näin hoidat itse korkeaa verenpainetta ET. Kohonnut verenpaine Archives Blood Balance tilata netistä. Korkea vai matala verenpaine? Katso viitearvot. Mistä johtuu äkillinen verenpaineen nousu.


Lieksan Auto-Grilli, Lieksa: Arvostelut | Eat.fi\nHygienitason kanssa petrattavaa. Myyjä nosti pokkana lattialle tippuneen makkaran takaisin kylmäsäilöön muiden makkaroiden sekaan.\nKokemus: À la carte • Lisätty: 19.10.2015\nNuorella flikalla on vielä petrattavaa lenkkisämpylän paistossa! Tarjoili kylmänä, makkarat joko toiselta puolen palaneita tai ei paistuneita ollenkaan ja kyse siis tuplalenkkarista. Kyllä tuli vanhoja omistajia ikävä!\nnopea palvelu, ruoka annokseen nähden aivan liian kallis.\nKokemus: À la carte • Lisätty: 21.09.2014\nNopeaa ja hyvää asiakaspalvelua :)\nKokemus: À la carte • Lisätty: 07.09.2014\nKokemus: À la carte • Lisätty: 05.09.2014\nOikein hieno grilli.\nKokemus: À la carte • Lisätty: 14.08.2014\nmainio grillipöperö, nopeaa, vaivatonta ja hyvä palvelu. .\nKokemus: À la carte • Lisätty: 06.07.2014\nKokemus: À la carte • Hinta: 8€ • Lisätty: 12.02.2014 • Näytä aiemmat arvostelut (2)\nKäyttäjän edelliset arvostelut hellurei ravintolalle Lieksan Auto-Grilli.\nLisätie 1, 81720 Lieksa - Reitti


Raamatut » Lastenraamatut - Deikauppa\n(norm. 29,00 € -10%)\nLasten Raamattu, jossa on erittäin kauniit, taiteelliset kuvat. Kirjassa on 240 raamatunkertomusta. Kirja soveltuu kotien, koulujen, päiväkotien ja kerhojen uskontokasvatus-materiaaliksi. Erinomainen...\n(norm. 37,00 € -19%)\nTästä koko perheen yhteisiin lukuhetkiin sopivasta Raamatusta löytyy 146 raamatunkertomusta kauniisti kuvitettuna.\nAnna-Mari Kaskinen, Monica Vikström-Jokela, Eeva Johansson ym.\nUusi, upea Raamattu on toteutettu pohjoismaisena yhteistyönä. Koko Raamattu käydään läpi nostamalla tarkasteluun 68 keskeistä raamatunkertomusta.\nKukaan ei ole liian pieni oppimaan, kuinka mahtava Jumala on! Hän teki maailman ja kaiken, mitä siinä on. Hän pitää antamansa lupaukset. Kun Jeesus tuli, hän kertoi Jumalan rakkaudesta ihmisiä...\nPikku väen Piplia\nPikku väen Piplia on tuhti eepos hauskasti kuvitettuja raamatunkertomuksia lapselle ymmärrettävällä kielellä.\nTaaperopiplia on varmasti poikienkin mieleen, sillä mukana on kertomukset maailman vahvimmasta miehestä, jättiläisen kaatumisesta, kuoleen heräämisestä, suuresta tulvasta ja ...\nTervetuloa hauskalle, sivistävälle ja jännittävälle matkalle Raamatun maailmaan! Jaakko Heinimäki on kääntänyt kaikkien aikojen suurimmat tarinat kielelle joka puhuttelee kaikenikäisiä, ja kuvittaja...\nJuliet David ja Helen Prole\nKirjassa liikutaan sekä Vanhassa että Uudessa testamentissa. Selkeä, yksinkertainen kerronta ja eloisa, värikäs kuvitus takaavat, että kirja houkuttelee sekä vanhempia että lapsia tutkimaan teosta.\nJuliet David, Claire Caddy\nJumala auttaa aina on värikäs ja innostava ensiraamattu.\nPienten Piplia on lasten ikioma Raamattu, jossa on 13 kertomusta Uudesta ja Vanhasta testamentista.\nLapsen Raamattu kertoo Raamattua lapsentajuisesti. Se mukailee Raamatun tekstiä pysytellen kuitenkin mahdollisimman lähellä sitä. Se sisältää 64 Vanhan testamentin kertomusta, otteita psalmeista ja...\nLena Frölander-Ulf, Minea Metsälähde\nSarjassa tutustutaan keskeisiin Raamatun kertomuksiin. Raamatun maailmaan johdattaa ihastuttava ja iloinen kuvitus, joka riemastuttaa lasta samalla kun tekee tutuksi Raamattua. Ensimmäisessä osassa...\nMarion Thomas, Paola Bertolini Grudina\nTässä iloisesti kuvitetussa lastenraamatussa on 38 kertomusta Vanhasta testamentista ja 35 kertomusta Uudesta testamentista. Jokaisessa kertomuksessa viitataan kyseiseen kohtaan Raamatussa....\nPäivästä päivään - Koko perheen Raamattu\nRaamatun tapahtumat tulevat tutuiksi perheen yhteisessä lukuhetkessä, jota kiehtovat kuvat elävöittävät. Todella kauniissa teoksessa on 365 raamatunkertomusta, joissa viite kyseiseen raamatunkohtaan....\nTähän kirjaan on valikoitu sata rakastettua raamatunkertomusta, jotka tekevät Raamatun eläväksi perheen pienimmille.\nLapsen kertomusraamattuun on koottu 71 rakastetuinta raamatunkertomusta. Uusi painos 2017.\n200 raamatunkertomusta. Kauniisti kuvitettu koko perheen Raamattu.\n(norm. 20,00 € -30%)\nKodin kuvaraamattu kertoo yksinkertaisesti ja selkeästi yhteensä 210 keskeistä raamatunkertomusta Vanhasta ja Uudesta Testamentista. Jokaista kertomusta täydentää kuva. Kuvitus tukee kertomusten...


/ Luottamushenkilöille / Jutut / Vaikutusmahdollisuuksilla hyvän kierteeseen\nPALKKATYÖLÄINEN – 19.02.2013 07:30\nJulkisilla aloilla on hieman paremmat vaikutusmahdollisuudet omaan työhön kuin teollisuudessa.\nJos työuria halutaan pidentää, on välttämätöntä tehdä työstä mielekästä ja parantaa työntekijöiden vaikutusmahdollisuuksia omaan työhönsä. Työntekijä on oman työnsä paras asiantuntija.\nKun SAK:n viime vuonna kerätyn työolobarometrin tuloksia tarkasteltiin vaikutusmahdollisuuksien näkökulmasta, havaittiin, että jos henkilöllä on paljon tai melko paljon vaikutusmahdollisuuksia, niin työssä tuntuvat lähes kaikki asiat olevan kohdallaan: työntekijä viihtyy työssään, jaksaa hyvin ja sairastaa vähemmän. Ihan samanlaisia tuloksia on valtakunnallisessa työ- ja elinkeinoministeriön työolobarometrissa sekä useissa lääketieteen tutkimuksissa.\nTerveyden ja hyvinvoinnin laitoksen Työn epävarmuus ja hyvinvointi -hankkeen raportin mukaan ”organisaation oikeudenmukainen johtaminen ja päätöksenteko sekä mahdollisuudet vaikuttaa omaan työhönsä olivat suoraan yhteydessä henkilökunnan hyvinvointiin”.\nSamassa raportissa todetaan, että huonot vaikutusmahdollisuudet työssä on yhdistetty mm kohonneeseen sydän- ja verisuonitautien riskiin. Lisäksi vähäiset vaikutusmahdollisuudet ovat ennustaneet sairauspoissaoloja ja heikompaa itse arvioitua terveyttä.\n– Vaikutusmahdollisuuksien lisäämistä pidetään usein pehmeänä keinona, mutta oikeasti se on ainakin tutkimustulosten valossa tosi kova keino, sillä se lisää tuottavuutta, parantaa terveyttä ja työssä viihtyvyyttä sekä pidentää työuria, SAK:n tutkimusasiantuntija Riitta Juntunen korostaa.\nJuntunen pitää kummallisena, ettei tutkimustuloksia vaikutusmahdollisuuksien lisäämisen positiivisista vaikutuksista oteta todesta, koska työpaikoilla vaikutusmahdollisuudet ja työn kokeminen mielekkäänä ovat vähentymässä. Trendi on huolestuttava.\n– Työntekijän ottaminen mukaan oman työn järjestämistä koskevaan päätöksentekoon olisi halpa, jopa ilmainen keino lisätä työtyytyväisyyttä ja tuottavuutta. Harmi, ettei tähän työpaikoilla panosteta tarpeeksi, Juntunen toteaa.\nKolmanneksella melko hyvät vaikutusmahdollisuudet\nSAK:n työolobarometrin mukaan reilulla kolmannekselle työntekijöistä on vähintään melko hyvät mahdollisuudet vaikuttaa oman työnsä järjestelyihin, mikä lisää työn mielekkyyttä ja sitä kautta jaksamista, jatkamista työelämässä ja työn tuottavuutta. Barometria julkistettaessa SAK:n kehittämispäällikkö Juha Antila piti vaikutusmahdollisuuksien vähenemistä hälyttävänä suuntauksena.\nSAK:laiset, joilla on paljon vaikutusmahdollisuuksia työnsä järjestelyihin, arvioivat työelämän laatua myönteisesti. Sen sijaan ne, jotka eivät voi vaikuttaa, kokevat muita useammin, että työtä arvostetaan vähemmän, työssä voi hyödyntää omaa osaamistaan huonosti tai työn ja yksityiselämän yhdistäminen on vaikeaa. Lisäksi alle puolet heistä suosittelisi nykyistä työpaikkaansa tuttavalleen.\nVain kuudella prosentilla SAK:laisista on paljon mahdollisuuksia vaikuttaa oman työn järjestelyihin. Lisäksi 30 prosenttia voi vaikuttaa melko paljon. Kuitenkin peräti 15 prosenttia ei voi vaikuttaa työnsä järjestelyihin ollenkaan. Kuljetusalalla luku nousee 33 prosenttiin.\nMielenkiintoista ja osaamista hyödyntävää\nSellaiset työntekijät, joilla on paljon vaikutusmahdollisuuksia, pitävät työtään mielenkiintoisena (97%), voivat hyödyntää osaamistaan (99%) ja kokevat, että työtä arvostetaan (96%). Mutta heistä, joilla ei ole lainkaan vaikutusmahdollisuuksia, pitää työtään mielenkiintoisena vain 53 prosenttia, osaamistaan voi hyödyntää 61 prosenttia ja työtä arvostetaan vain 40 prosentin mielestä.\nJos työntekijällä on paljon vaikutusmahdollisuuksia, niin 97 prosenttia heistä arvioi työnantajan luottavan heihin ja 87 prosenttia kokee työnantajan arvostavan työntekijöitä. Paljon vaikutusmahdollisuuksia omaavista 77 prosenttia kokee työnantajan kannustavan kokeilemaan uusia asioita, kun taas vailla vaikutusmahdollisuuksia olevista näin kokee vain 21 prosenttia. Jos on paljon vaikutusmahdollisuuksia, niin 74 prosentin mielestä työnantaja huolehtii kehittymismahdollisuuksista, mutta vain 32 prosenttia on samaa mieltä niistä, joilla ei ole lainkaan vaikutusmahdollisuuksia.\nTyön mielekkyys heikentynyt\nTyöelämän tutkijat pitävät työn mielekkyyden muutosta jonkinlaisena työelämän kehityksen mittarina. Viime aikoina tämä mittari on laskenut uhkaavasti. Noin puolet (51%) on sitä meiltä, että työn mielekkyys on pysynyt ennallaan. 18 prosenttia arvioi työn mielekkyyden menneen parempaan suuntaan, kun samaan aikaan 30 prosenttia arvioi sen muuttuneen huonompaan suuntaan.\nTyön mielekkyys on viime vuosina mennyt huonompaan suuntaan\nNiistä, joilla on paljon vaikutusmahdollisuuksia, kolmannes (34%) on havainnut työelämän muuttuneen parempaan suuntaa ja vain yhdeksän prosentin mielestä kehitys on mennyt huonompaan. Niillä, joilla ei ole vaikutusmahdollisuuksia, on vastakkainen käsitys työn mielekkyyden muutoksesta. Myönteisenä kehityksen näki seitsemän prosenttia, mutta liki puolet (48%) heistä koki työn mielekkyyden menneet heikompaan suuntaan.\nMyös TEM:in Työolobarometrin mukaan ”työn mielekkyys ja työhalut yleensä” on jo muutaman vuoden ajan heikentynyt. Yhä useampi arvioi työn mielekkyyden vähentyneen.\nVaikutusmahdollisuudet ja työn mielekkyys SAK:laisilla työpaikoilla


kasselin kyyhkyt: Isot neidit\nLähettänyt Kasselin kyyhky klo 12.19\nHuopalintu 14. joulukuuta 2010 klo 20.39\nKivat tossut, juuri tuollaisia olen kaivannut, olisiko sinulla ohjetta niihin? Suloiset kissaneidit teillä =)\nKasselin kyyhky 15. joulukuuta 2010 klo 3.17\nTossut ovat tosi helpot tehdä. Työ aloitetaan kantapäästä kahdella puikolla avoimena kutoen. Tossun valmistuttua kantapään takasauma neulotaan kiinni. Minä neuloin sileää, mutta kai sitä voisi aina-oikeanakin neuloa.\nEsim. koko 40: luo 34 silmukkaa. Neulo avoimena 34 kierrosta ja neljällä puikolla suljettuna (kuten lapanen) 29 kierrosta. Päättelin sitten kavennuksilla, kaksi silmukkaa yhteen per puikko joka kierroksella. Konepese joko 40- ja 60-asteessa kitsastustarpeen mukaan.\nKoko 38: 32 aloitussilmukkaa,32 kierrosta avointa neulontaa, 26 kierrosta suljettua neulontaa.\nSainko minä tuon sinänsä yksinkertaisen ohjeen kuulostamaan monimutkaiselta?\nPikkusisko 15. joulukuuta 2010 klo 11.07\nOnpas tosiaan kissalla kissanpäivät pyhähousujen päällä. Tossutkin ovat somat!\nAnonyymi 20. joulukuuta 2010 klo 9.45\nmiksiköhän ne kisut aina löytää juuri ne nukkumapaikat, johon ei soiti tulevan karvoja! Tuo on niin tuttua! T:sinikka\nAllu 23. joulukuuta 2010 klo 13.18\nHyvää joulua Kasseliin!


Case Triumph | A-lehdet\nKampanjan tavoitteena oli esitellä Triumphin laajaa alusvaatevalikoimaa ja juhlavuoden Amourette-mallistoa inspiroivalla tavalla, yllättää kohderyhmä, tuottaa puheenaiheita ja kasvattaa brändin vetovoimaa.\nKampanjassa hyödynnettiin natiivimainontaa ja esiteltiin Triumphin alusvaatteita kolmen erityylisen bloggaajan kautta verkkoadvertoriaaleissa, joihin ohjattiin yleisöjä monikanavaisesti.\nKampanjaan valittiin mukaan kolme tunnettua A-lehtien bloggaajaa. Minttu Virtanen, Eevi Teittinen ja Hanna Sumari esittelivät Kauneusjaterveys.fissä näyttävissä verkkoadvertoriaaleissa Amourette-stailauksensa ja antoivat lukijoille vinkkejä alusvaatevalintoihin. Advertoriaalit ohjasivat Triumphin verkkokauppaan.\nVerkkoadvertoriaaleihin ohjattiin yleisöjä display-mainonnalla, uutiskirjeillä, laajalla printtinäkyvyydellä sekä sisältömarkkinoinnin keinoin Kauneus & Terveys -lehden verkkosivustolta ja somekanavista. Digiaineistot tuotti A-lehtien tuotantotiimi.\nLisäksi bloggaajien Instagram- ja Facebook-kanavat olivat aktiivisesti käytössä.\nKampanja oli menestys. Verkkoadvertoriaaleista siirtyi verkkokauppaan 3229 asiakasta.\nMonikanavaisuus toi kampanjaan tehoa: Mainoksen kahdessa kanavassa huomanneiden joukossa mainonnan muistaminen kasvoi 50 % ja verkkoadvertoriaalien lukeminen 174 %.\nLisäksi kampanja sai runsaasti ansaittua mediaa useissa valtakunnallisissa medioissa.


Matkailun huumaa ja kotona elämisen riemua - Pietar.in\nHuh! Mikä viikko! Kotia osaa taas pienen reissaamisen jälkeen arvostaa ihan eri kantilta. Ihanaa, kun muutama teistä blogin lukijoista tuli tervehtimään meitä Lahdessa ollessamme.\nMaanantailta puuttuu kuva, koska tällä kertaa unohdimme sellaisen ottaa..\nSuomiLOVEn jälkeen on ollut ihan riittävästi toimittajia ja kuvaajia vierailemassa meidän luona. Julkisuus, ihanaa elämisen riemua, mutta myös oikeasti välillä rankkaa touhua. Tässä oltiin jo aika poikki…\nVäsyneet mutta tyytyväiset…\n”Kaunis elämä, sinulla käsissä. Ruusuista polkua, varjostavat puut, käppyräiset oksat. Viekö se perille, en osaa sanoa. Mutta varmaa on tämä, ystäväni. Elämällä on suunnitelma.”\nRuusuja kauniisti aseteltuna\nSain Kawaiibox:ista näin söpöjä tarroja! Ihan pakko oli heti lätkiä jääkaapin ovi niitä täyteen… hieman lapsetti? Mutta, ilo se on pienikin ilo.\nSöpöt tarrat jääkaapin ovessa\nSyötiin itsemme täyteen Scandic Lahden ravintolassa matkapäivän päätteeksi. Hyvälle maistui kaikki ruuat, Pietarin tilaama juurescappuccino oli metka! Tosi hyvää.\nKylläiset ja uinuvat vamaset\nJuurescappuccino ja sipsit\nSuomilove-konsertti oli matkan tarkoituksena, ja sinnehän sitä sitten mentiin. Nähtiin paljon tv:stä tuttuja kasvoja, tässä heistä yksi. Aleksi Sariola tuli jutustelemaan 🙂\nMatkan päätteeksi oltiin aika väsyneitä, mutta onnellisia. Itse poden koti-ikävää jopa muutaman päivän reissuilla, joten oli tosi ihanaa päästä lopulta kotiin! Kaikista kommelluksista huolimattakin olen aina vain kiitollisempi kaikesta siitä, mitä pääsen kokemaan ja näkemään. Kiitos mukana olleille!


Suuntanumero Gerswalde (suunta)\nPaikkakunta tai alue: Gerswalde\nSuuntanumero Gerswalde on 039887. Kuvitteelliselle puhelinnumerolle 7896916 ja suuntanumero / suunta 039887 valittava numero on 039887 7896916. Gerswalde sijaitsee Saksa.\nSuuntanumeron etuliite määrittää tilaajan puhelinnumeron tiettyyn sijaintiin. Suuntanumeron lisäksi on olemassa muun tyyppisiä etuliitteitä: kansainväliset, matkapuhelinoperaattoreiden ja eri palvelujen etuliitteet. Ne yhdistetään sopimaan useisiin tarkoituksiin. Soitettaessa maasta toiseen tapauksissa, joissa puhelun vastaanottajalla on lankaverkko, maan etuliite yhdistetään suuntanumeroon ja tilaajan numeroon. Kuvitteelliselle puhelinnumerolle 7896916 suuntanumero / suunta 039887 (Gerswalde) ja maakoodille 0049 valittava numero on 0049 39887 7896916. Jos puhelu on mobiililaitteeseen, maan numero yhdistetään matkapuhelinoperaattorin etuliitteeseen ja tilaajan numeroon. Jos soitto on tilaajalle samassa maassa, maan numero voidaan jättää pois. Kun kyseessä ovat kansalliset puhelut lankapuhelimesta toiseen, suuntanumero / suunta voidaan myös jättää pois monissa maissa, kun molemmilla tilaajilla on sama suuntanumero / suunta. Erityisesti maissa, joissa tilaajat voivat pitää saman puhelinnumeron muutettuaan toiseen paikkaan tai kaupunkiin, suuntanumero / suunta - tässä tapauksessa 039887 - on tietysti myös valittava.\nJos olet Saksa ulkopuolella ja haluat soittaa Gerswalde olevalle henkilölle, tarvitset aluekoodin lisäksi sen maan maan numero, johon haluat soittaa. Saksa maan numero on +49 (0049), joten jos olet Suomi ja haluat soittaa Gerswalde olevalle henkilölle, sinun on lisättävä etuliite +49 39887 henkilön puhelinnumeroon. Aluekoodin edessä oleva nolla jätetään tällöin pois. Kuvitteelliselle puhelinnumerolle 7896916 suuntanumero / suunta 039887 (Gerswalde) ja maakoodille 0049 valittava numero on 0049 39887 7896916.


Opelin farmari elää ja voi hyvin – Päivän Lehti\nOpelin farmari elää ja voi hyvin\nLifestyle\t8.2.2017 15:05 Turo Leppänen\nNyt saksalaiset tavoittelevat pykälää arvokkaampaa farkkua etsiviä asiakkaita. (Kuva Opel)\nOpelin uusi Insignia Sports Tourer kurkottaa jo yläluokkaan.\nAUTOT Crossover- ja katumaasturibuumi jyllää sen verran vahvana, että perinteinen farmari alkaa kohta olla katoavaa kansanperinnettä ainakin joillakin markkina-alueilla. Toisaalta SUV:t ovat syöneet vieläkin enemmän tila-autojen markkinaosuuksia, ja varsin moni eurooppalainen autonostaja päätyy edelleen tuttuun ja turvalliseen farkkuun.\nOpelin uuden Astran farmarimalli on käynyt mukavasti kaupaksi, ja nyt saksalaiset tavoittelevat pykälää arvokkaampaa farkkua etsiviä asiakkaita upouuden Insignia Sports Tourerin avulla. Se esitellään suurelle yleisölle muutaman viikon päästä ovensa avaavassa Geneven autonäyttelyssä yhdessä jo aikaisemmin paljastetun, Grand Sport -lisänimen saaneen viistoperämallin kanssa.\nMyös farmarin muotoilu on sulavoitunut, ja linjoissa on nähtävillä vaikutteita muutaman vuoden takaisesta Monza-konseptiautosta. Sivuikkunoiden ylälista jatkuu jännästi takavaloihin asti, mutta tässä Opelissa ei ole käytetty merkin tunnuspiirteeksi viime aikoina noussutta ”leijuvaa” takimmaista kattopilaria. Tavaratilan vetoisuus ei ole kasvanut aiempaan farkku-Insigniaan verrattuna, eli volyymia on edelleen samat 520 litraa.\nTässä Opelissa ei ole käytetty merkin tunnuspiirteeksi viime aikoina noussutta ”leijuvaa” takimmaista kattopilaria. (Kuva Opel)\nLukema on toki mukavaa tasoa ja 30 litraa suurempi kuin viistoperämallissa, mutta jotkin kompaktiluokan farmarit tarjoavat jo yli 600 litran vetoisuuksia. Pikkuveli Astrankin ruumaan mahtuu 540 litraa, eli Insignian tilankäyttö ei ole vieläkään ihan optimitasolla. 40:20:40-suhteessa jaetun takapenkin selkänojan kaatamisen jälkeen tavaratila laajenee noin 1 640 litraan, ja tässä suhteessa kasvua on sentään tullut 108 litran verran edeltäjään verrattuna.\nMyös ulkomitat ovat kasvaneet, mutta paino on pudonnut jopa yli 200 kilolla ensimmäisen sukupolven farkku-Insigniaan nähden, joka olikin pahasti ylipainoinen. Uusi Insignia Sports Tourer on 7,3 senttiä edeltäjäänsä pidempi, ja auton pituus jää enää hiuksenhienosti viiden metrin rajan alle. Akseliväli on kasvanut peräti 9,2 sentillä, ja tavaratilan kokonaispituus ylittää nyt kahden metrin rajan.\nUusi Insignia Sports Tourer on 7,3 senttiä edeltäjäänsä pidempi, ja auton pituus jää enää hiuksenhienosti viiden metrin rajan alle. (Kuva Opel)\nMoottorivalikoimasta ei ole vielä julkaistu tarkempia tietoja, mutta pannut lienevät pitkälti samoja turbokoneita kuin viistoperäisessä Grand Sportissa. Tehokkaampiin malleihin saa torque vectoring -voimanjakotoiminnolla varustetun nelivedon hieman Ford Focus RS:n tyyliin, ja myös mukautuva jousitus tulee tarjolle. Lisäksi Insignia Sports Toureriin saa mm. uuden kahdeksanvaihteisen automaattivaihteiston ja matriisiledivalot nokalle.\nFarkku-Insignia on muuten todellinen maailmanauto, koska sitä myydään Isossa-Britanniassa Vauxhallina ja Australiassa Holden Commodoren nimellä. Aussiversioon saa jopa yli 300-heppaisen V6:n, joten downsizing ei ole vielä ehtinyt maapallon toiselle puolelle. Lisäksi Insignian farmari saatetaan tuoda jopa USA:n ja Kiinan markkinoille Buick Regalina.\nLue seuraavaksi Isis-terroristit uhkaavat jo Suomea – ”älkää antako edes sauvakävelijän kävellä kotiinsa asti”


Star Trading Lampunvarjostin Linde, Ø150mm, beige | Netrauta.fi\n20,00 € 19,00 € Säästät: 1,00 €\nBeige polyrottingista valmistettu lampunvarjostin, jonka halkaisija on 15 cm ja korkeus 18 cm. Sopii ulkokäyttöön.\nYhdistä E27-kantaiseen ulkovalaisinjohtoon ja valonlähteeseen ja ripusta esimerkiksi terassille tai parvekkeelle, tai laita varjostimen sisälle LED-kynttilä niin saat kauniin lyhdyn.\nDiner Start -pakkaus sisältää viisi ladattavaa kynttilää sekä laturin mikro-USB-liitännöillä. Kynttilöissä on 96 keltaista led-valoa, jotka saa asetettua palamaan joko tasaisesti tai liekehtien kahdella eri nopeudella. 8 tunnin latauksella kynttilät palavat noin 6-18 tuntia.Kynttiläs...


Vuzix Wrap 920AR on stereokameralla ja liikesensorilla varustettu videosilmikko - Hilavitkutin.com\nKoti Audio / Video Vuzix Wrap 920AR on stereokameralla ja liikesensorilla varustettu videosilmikko\nYhdysvaltalainen virtuaalilasien valmistaja Vuzix, joka viime syksynä esitteli ensimmäiset tavallisten aurinkolasien näköiset videolasit paukuttaa markkinoille jälleen uutta virtuaalisilmikkomallia. Tällä kertaa kyseessä on erityisesti ”lisätyn todellisuuden” (tai englanniksi augmented reality) -sovelluksiin suunnittellut, stereokameralla sekä liikesensorilla varustetut lasit. Mallinimen Wrap 920AR saanut videosilmikko mahdollistaa käyttäjälleen todellisuuden, jossa ympäröivään reaalimaailmaan voidaan liittää digitaalista informaatiota aitoon Terminator -tyyliin.\nEdellinen artikkeliSan Franciscolainen Brixr myy 50ml viinipakkauksia koemaistamista varten\nSeuraava artikkeliApple iPhone / iPod Touch -ratti tekniikkalegoista\nmulder 8.1.2010 Klo 11:10\nTuleekohan joskus myyntiin myös saman asian ajavat videopiilolinssit?\nPeewc 8.1.2010 Klo 15:22\nEi tuota vaaka resoluutiota voi kertoa kahdella vaikka niitä ruutuja on kaksi. Yhtälailla sitten pysty reson voisi tuplata.\nHieno laite kuitenkin. Olisi kiva testata ja törmäillä ihmisiin. Vaikka teknologia on olemassa ei varmaan ihan arkipäivää vielä hetkeen. Arkipäivää on se kun käydään kaupassa, töissä ja harrastuksissa:)\nNimetön 8.1.2010 Klo 16:05\nLaajennettu todellisuus, ei lisätty.\nJupsu 8.1.2010 Klo 20:50\nTarkkuus vielä aika kehno, mutta se varmasti paranee ajan myötä. Mikä koko ideassa ihmettää, että eikö näissä silmät väsy (tai näkö kärsi), kun joutuu tarkentamaan pitkäksi aikaa noin lähelle?\nRontti 8.1.2010 Klo 22:16\nItekkin oon ajatellu tuota tarkennusta, ainakin jos koittaa tarkentaa noin lähelle se tuntuu iha helvetin pahalta. Liekkö mahdollista olis joku taittava kalvo, et tarkennus vois olla ”kauas”, ja kuva silti tarkka. Hmm..\n- 8.1.2010 Klo 22:33\nja eikun lisäämään creepypastakuvia hyökkäämään nurkan takaa niin saa sydärin yöllä vessaan mennessä xD\nRedBaron 8.1.2010 Klo 22:39\nTerminator 2:n koodit joita putkahtelee robotin näkökenttään saavat minut aina hilpeälle tuulelle! Vähänkään ohjelmoinnista tietävä huomaa nimittäin että koodi jota näytössä suoritetaan on 8-bittisen prosessorin koodia ilmeisesti 8086 prosessorin koodia, ja vauhti jolla koodit näytölle tulostuvat ja jos se vastaa myöskin niiden suoritusnopeutta niin se jos mikä on vitsi. Sillä tuolla nopeudella terminaattorin prosessori pyörisi jotain kymmenen hertsin nopeudella (0.000 000 01 GHz) jolloin vähänkään vaativamman ohjelman toteutus olisi todella hidasta, esim. hahmontunnistus kestäisi lähemmäs 10-vuotta jos terminaattorin täytyisi erottaa banaani appelsiinistä.\nHI-TECHNOMAN 8.1.2010 Klo 23:09\nTänks RedBaron infosta, tosin unohdit että terminaattorissa käytetään aikakonetta eli teemulta menee 10 vuotta hoksata objekti banaaniksi, mutta sen jälkeen rakkine suhahtaa ajassa taakseppäin aikakoneella, hetkeen puoli sekuntia tunnistamattoman esineen (banaanin) kohtaamisen jälkeen.\nNäin luodaan illuusio että terminator tajuaisi muka hedemien eron heti.\nS-252 9.1.2010 Klo 23:04\nTuota kannattaisi markkinoida myös maailman ensimmäisenä stereoskooppisena action camina. Yleensä action-kamerat ovat monokulaarisia, ja kuvaus tapahtuu pään sivulta tai kypärän päältä joten se ei vastaa yhtä hyvin silmien paikkaa kuin tämä.\nKun tuollaisen silmien edestä kuvatun stereoskooppisen tallenteen yhdistäisi vielä binauraaliseen ääneen (HRTF = mikit korvissa), todentuntuisuus hyppäisi uudelle asteelle.\nNiin, miksei näitä markkinoida videokamerana eikä AR-laseina? Augmented Reality -sovellukset ovat vielä ihan lapsenkengissä, mutta voisi kuvitella 3D-elämyksinä kuvatut maastopyöräilyt, vuorikiipeilyt ja eksoottiset turistinähtävyydet olevan aika vänkä tapa jakaa kokemuksiaan.\nmie 10.1.2010 Klo 12:37\njuu haluisin nähdä sivusta kun joku kiipeilee vuorella tai ajaa moottoripyörää nuo päässään.. auts\nJarska 11.1.2010 Klo 10:28\nOnkohan nuissa tuo kuvanlaatu kummonen. Karvalakkimallissa (230) 320×240, mikä on OK kännykkään ja Nintendoon, mutta viitsiikö sillä uudempia pelejä ja 3D-pornoa katella? 3D-elokuvia, piti sanomani.\nS-252 11.1.2010 Klo 10:49\n> juu haluisin nähdä sivusta kun joku kiipeilee vuorella tai ajaa\n> moottoripyörää nuo päässään.. auts\nJos siihen pystyy Terminaattori, niin miksei ihminenkin? =)


Vuokramökki - Väinö Villa, 5h 110m² - Nettimökki\nNettimokki.com › Etelä-Pohjanmaa › Ylihärmä › Väinö Villa\n110 m², 10 vuodepaikkaa, PETTERINMÄKI, Ylihärmä, Etelä-Pohjanmaa\nMökki-ID 10174. Kaurajärventie 2039, 62395, PETTERINMÄKI.\nVuokramökki 5 huonetta 110m² hinta alkaen 590 € euroa / viikko.\nViihtyisä ja tilava 110 neliöinen omakotitalo vuokrattavana Ylihärmän ja Vöyrin rajaviivalla Petterinmäellä. Hiljattain remontoitu, joten todella siistissä kunnossa.\n3 makuuhuonetta ja makuupaikat kymmenelle. (Kuvissa näkyvä autokerrossänky on virallisesti lasten sänky, mutta tilava sellainen. Mahtuu noin max 180cm nukkujat siihen.) Liinavaatemahdollisuutta ei ole, joten ne on tuotava jokaisen omat.\nKeittiö hyvin varusteltu. Astiastoa riittämiin, kahvinkeitin, teevedenkeitin, tiskikone, jääkaappipakastin, mikro ja hella.\nSisä WC, sähkösauna ja suihku löytyy. Pyykinpesukone myös käytettävissä.\nKaasugrilli terassilla käytettävissä.\nPuulämmitteinen PALJU VAPAASSA KÄYTÖSSÄ KOKO VUOKRA-AJAN!! Paljuttelu ja puut sisältyvät vuokrahintaan.\nSiivous järjestyy 100e lisämaksusta, ellei itse halua siivota vuokra-ajan päätteeksi.\nRetkeily: 9 km\nPOWERPARK: 18 km\nHÄRMÄN KUNTOKESKUS: 9 km\nTROPICLANDIA: 55 km\nPALJU: 0,01 km\nVaasa: 56 km\nTampere: 236 km\nOulu: 301 km\nLahti: 344 km\nVietimme muutaman heinäkuisen päivän ko. mökissä kaveriperheen kanssa ja kävimme Powerparkissa ja Tuurissa päivän reissut. Talo itsessään on ihan OK kunnossa ja välimatkat oli myös hyviä. Kaapeissa...\nVietimme muutaman heinäkuisen päivän ko. mökissä kaveriperheen kanssa ja kävimme Powerparkissa ja Tuurissa päivän reissut. Talo itsessään on ihan OK kunnossa ja välimatkat oli myös hyviä. Kaapeissa on kaikki perustarvikkeet ruoanlaittoa varten ja pihalla oleva palju oli mukava plussa.\nPienenä miinuksena suht kovaääninen ja vilkas liikenne, tie menee ihan talon edestä -> ei herkkäunisille.\nKirjoittanut Susanna - Vieraillut kohteessa heinäkuussa 2020\nHyvä sijainti Powerpark käyntiin. Talossa tilaa reilusti 3 mh riitti hyvin ja erittäin suuri plussa paljun käyttö. Jos kesällä kuuma, ikkunoita ei saanut auki eikä ollut muuta apua huoneiden...\nHyvä sijainti Powerpark käyntiin. Talossa tilaa reilusti 3 mh riitti hyvin ja erittäin suuri plussa paljun käyttö. Jos kesällä kuuma, ikkunoita ei saanut auki eikä ollut muuta apua huoneiden viilenemiseen. Vain yksi ikkuna keittiössä ilman hyttysverkkoa, jonka olisi voinut pitää auki, mutta koiran vuoksi ei voinut. Talo olisi helteillä ollut todella kuuma. Ison tien vieressä meneminen jäi mieltä huomioimatta ennen saapumista ja perillä vähän harmitti. Koiran kanssa liikkuvana tällä sijainnilla, ulkoilumahdollisuudet ei parhaat mahdolliset.\nKirjoittanut äippä - Vieraillut kohteessa heinäkuussa 2020\nOsta tästä tai Lähetä tekstiviesti Mox 10174 numeroon 16303 (4€/kpl) Lisätietoa nostoista\n+ Paljon makuupaikkoja, iso olohuone, palju hyvässä kunnossa, ihana maalaismaisema, ei naapureita lähellä, kaasugrillillä sai kokattua hyvät sapuskat - Ohikulkevat autot kuuluvat sisälle yöllä eli...\n+ Paljon makuupaikkoja, iso olohuone, palju hyvässä kunnossa, ihana maalaismaisema, ei naapureita lähellä, kaasugrillillä sai kokattua hyvät sapuskat\n- Ohikulkevat autot kuuluvat sisälle yöllä eli herkkäuniselle en suosittele\nKirjoittanut Annika - Vieraillut kohteessa heinäkuussa 2020\nIhan ok mökki,sopi hyvin meidän seurueen tarpeisiin.\nKirjoittanut Johanna - Vieraillut kohteessa elokuussa 2020\nOlimme yhdeksän hengen porukalla (viisi aikuista, neljä lasta) neljä yötä Väinö Villassa ja majoitus oli hintansa väärti!\nKirjoittanut Markku Kemiläinen - Vieraillut kohteessa heinäkuussa 2020\nVäinö Villa, 110 m², 10 vuodepaikkaa\nMökki-ID 10174. Kaurajärventie 2039, 62395, PETTERINMÄKI\n28.09.2020 - 08.11.2020 70 350 590\nalkaen 590 € / vkoYlihärmä


Äänikirjoissa selkeys on valttia, ja se vaikuttaa kustannustoimittajien työskentelyyn - Journalisti\nKustannustoimittaja Meri Liukkonen on ollut mukana useiden äänikirjojen tekemisessä alusta lähtien. Hänen toimeksiantajansa Storytel ei ota Storytel Original -sarjoiksi vastaan valmiita käsikirjoituksia, vaan ideoita.\nÄänikirjoissa selkeys on valttia, ja se vaikuttaa kustannustoimittajien työskentelyyn\nAnna-Sofia Nieminen, teksti\nSusanna Kekkonen, kuva\nMiten tuoda äänikirjassa esiin, että henkilöhahmo ajattelee itsekseen? Entä miten pitää kuuntelija mukana, jos kertoja vaihtuu?\nTällaisia asioita äänikirjojen kustannustoimittaja Meri Liukkonen pohtii työssään. Hän on työskennellyt suoraan kuunneltavaksi kirjoitettujen Storytel Original -sisältöjen parissa kesästä 2017 lähtien ensin freelancerina, välillä Storytelin työntekijänä, ja nyt taas freelancerina. Liukkonen työskentelee myös toimitussihteerinä Helsingin Sanomissa.\n”Ääniformaatti vaatii ajattelun naksahdusta ehkä vähän toiselle taajuudelle”, Liukkonen sanoo.\nLiukkosen työnkuva on poikkeuksellinen, mutta äänikirjojen suosion kasvu näkyy myös perinteisemmässä kustannustoimittajan työssä.\nSuomen Kustannusyhdistyksen mukaan vuonna 2018 äänikirjojen osuus suomalaisten kustantamoiden kirjamyynnistä oli 2,3 prosenttia eli noin 5,9 miljoonaa euroa, kun edeltävänä vuonna se oli vain alle prosentin eli noin 2,4 miljoonaa euroa. Kasvu on jatkunut edelleen.\nLuvuista puuttuvat esimerkiksi Storytel Original -sisällöt. Äänikirjojen suoratoistopalvelujen käyttäjämääristä ei ole saatavilla tarkkoja lukuja.\nBookBeat on kertonut, että sillä on Suomessa yli 100 000 maksavaa käyttäjää. Storytel ei kerro maakohtaisia käyttäjämääriä.\nSuomen Kustannusyhdistyksen tilastojen mukaan suomalaiset kuuntelevat selvästi eniten kaunokirjallisuutta.\nTyöhönsä Meri Liukkonen kaipaa vain läppärinsä ja tilan, jossa voi lukea rauhassa ääneen. Raita-kissa viihtyy kainalossa.\nPitkän linjan kustannustoimittajan Päivi Koiviston työhön äänikirjat ovat tuoneet muutamia lisätehtäviä:\nKoivisto tekee äänikirjan lukemista varten ohjeet, esimerkiksi mihin kohtiin kiinnittää erityistä huomiota. Runsaasti kaavioita sisältävissä tietokirjoissa pitää miettiä, jättääkö kaaviot äänikirjasta pois vai selittääkö ne auki. Hän on myös mukana valitsemassa äänikirjan lukijaa.\nKoivisto työskentelee tällä hetkellä WSOY:llä asiaproosan kustannustoimittajana. Hän on uransa aikana työskennellyt niin kauno- ja tietokirjallisuuden kuin oppikirjojen parissa.\nPalkassa uudenlaiset tehtävät eivät Koiviston mukaan näy, mutta ne eivät myöskään vie paljoa aikaa, ainakaan vielä. Äänikirjoilla on oma tuottaja, joka hoitaa käytännön tekemisen.\nKäsikirjoituksia lukiessaan ja editoidessaan Koivisto ei yleensä juuri mieti, miten teksti taipuu äänikirjaksi – eikä hänen mielestään tarvitsekaan miettiä. Toki tähän on poikkeuksia.\n”Varsinkin jos ajattelen kaunokirjallisuutta, olen jopa vähän huolissani, jos aletaan ensisijaisesti kaikkien kirjojen kohdalla ajatella korvaan kirjoittamista, koska se voi esimerkiksi karsia tiettyjä rakenneratkaisuja”, Koivisto sanoo.\nHän pitää kuitenkin mahdollisena, että tulevaisuudessa yhä useampi kirja kirjoitetaan ensisijaisesti kuunneltavaksi, ja silloin kustannustoimittajan on syytä pohtia tekstiä eri tavalla.\nKoivisto arvioi, että silloin eri kertojien ja aikatasojen erottuminen sekä rytmin hahmottaminen korostuu, koska kuunnellessa ei voi palata hankaliin kohtiin samalla tavalla kuin lukiessa. Toisaalta se ei varsinaisesti ole uutta: lastenkirjoissa näitä on aina pitänyt miettiä, koska ne on tehty ääneen luettaviksi.\nStorytel Original -sisällöt tehdään jo nyt nimenomaan kuunneltaviksi, ja se näkyy niiden työstämisessä.\nLiukkonen kertoo, että Storytel ei ota vastaan valmiita käsikirjoituksia vaan ideoita. Kun ideasta lähdetään työstämään käsikirjoitusta, tekijä saa Storytelin ohjeistuksen ja kustannustoimittajan tuekseen alusta lähtien. Tekijöinä on niin perinteisiä kirjailijoita kuin esimerkiksi käsikirjoittajia.\nTv-sarjan rakennetta noudattelevat kirjasarjat jaetaan esimerkiksi kymmeneen jaksoon. Aluksi tehdään jaksokohtainen synopsis, joka ohjaa kirjoittamista, ja kaikki jaksot päättyvät cliffhangeriin.\nKaikessa tähdätään siihen, että sisältö tempaa mukaansa ja on helppo kuunnella.\n”Jos alku ei koukuta, aika helposti äänikirja jää kesken. Jos kuuntelee 20 minuuttia, on todennäköistä, että kuuntelee koko jakson tai pidemmällekin”, Liukkonen kertoo Storytel Original -sarjoista kerättyjen tilastojen perusteella.\nKärryillä pysymistä helpottavat Liukkosen mukaan rajallinen henkilögalleria, riittävän yksinkertainen kieli ja selkeä rakenne. Esimerkiksi kertojan vaihtumisen voi merkitä tauolla. Joskus tarvitaan selventävä lause, jos esimerkiksi henkilöhahmo ajattelee itsekseen.\n”Useinhan kun ihmiset kuuntelevat kirjoja, he saattavat tehdä samalla jotain muuta. Se on otettu huomioon”, Liukkonen sanoo.\nKirjoissa voi myös kokeilla erilaisia tapoja hyödyntää ääntä. Esimerkiksi true crime -kirjoissa saattaa olla autenttista äänimateriaalia vaikkapa oikeudenkäynnistä.\nSuosituimpia Storytelin sisältöjä ovat elämäkerrat, true crime, dekkarit ja ylipäätään juonivetoiset kirjat.\nLiukkosella on toimittajatausta, eikä hän ole koskaan tehnyt töitä perinteisille kustantamoille. Hän kertoo, että on saanut valmiuksia työhönsä esimerkiksi suomen kielen ja kirjallisuuden opinnoista ja Storytelin järjestämistä koulutuksista.\nKoivisto ei ole juuri törmännyt äänikirjoihin liittyvään koulutukseen. Hän on osallistunut yhteen WSOY:n keskustelutilaisuuteen, jossa pohdittiin äänikirjojen mahdollisuuksia.\nKoivistoa kiinnostaa, mihin äänikirjat vielä kehittyvät. Hänestä suuntaa voi katsoa vaikkapa muusikkojen elämäkerroista, esimerkiksi WSOY:n Minä olen Anna Puu -kirjasta, jonka painetussa versiossa on näyttäviä kuvia ja kappaleiden sanoituksia. Äänikirjassa erityistä ovat kappaleiden demoversiot ja se, että Anna Puu lukee kirjan itse.\n”Se on tietyllä tavalla eri tuote, vaikka kyse on samasta kirjasta”, Koivisto sanoo.\näänikirjat, kustannustoimittajat, Meri Liukkonen, Storytel, Päivi Koivisto, WSOY


Sairaseläke Kela | Lahti Uutiset\nkela sairaseläke. Myasthenia gravis eli myastenia on hermo-lihasliitoksen sairaus, jonka oireena on tahdonalaisten lihasten väsyminen ja heikkous. Kyseessä on autoimmuunisairaus, jossa elimistö muodostaa vasta-aineita omia kudoksia vastaan.\nKela, Etelä-Suomen alue Suomen LääkäriLehti 6/2016 v Sk 71 397. haluuloja, jotka monilla häviävät nopeasti juo-misen loppumisen jälkeen. Tässä häiriössä psy-koottiset oireet voivat uusiutua vähäisenkin alkoholinkäytön seurauksena, ja tämän takia\nOsa sairaseläke keva. Tässä artikkelissa käydään läpi termi sairaseläke. Sairaseläke ei ole virallinen termi vaan siitä puhutaan, kun oikeasti tarkoitetaan työkyvyttömyyseläkettä. Tällä ei sinänsä ole merkitystä, mutta jos. Sairaseläke suuruus kela.\nkela sairaseläke. Denis Villeneuve Polttoaine.net Myyntisaamiset Kirjaamisperiaatteita. Menon kirjaamisperusteena on tuotannontekijän vastaanottaminen ja tulon kirjaamisperusteena suoritteen luovuttaminen. Esimerkiksi jos myyjä luovuttaa myymänsä tuotteen tänään,\nKela pelaa ja rahoittaa niilla sahoilla jotka sinne a pnnetaan, se pelaa ja rahoittaa soliduimia ja muita valtion yhtioita, kuten talviaaaroja ja pitaa hakemuksia vuosia muutos ja saosiaalilautakunnissa kunnnes palauttaa kielteisena. eli myos sairaille tarkoitetulla rahalla virkamiehisto pelaa valtion yhtioihin ne eli pelikasinoihin .ja sairaat syo sukanvartta. taallaisia nama keskitetyt.\nKela ei tule siinä vastaan, jos on ottanut varhennettua ja eläke on sen takia pieni. Marjukka Hietaniemi – Jos haluaa itse päättää, mitä eläkevaroillaan tekee, niin voi vaikka laittaa ne kasvamaan korkoa. Rahan voi sijoittaa omalla tavallaan eläkeaikaa.\nPrevious: Previous post: Savinainen Elite\nNext: Next post: Helmililja Hoito


Instinct - mitä se on, esimerkkejä ihmisen vaistoista - Psykologia ja psykiatria - 2019\nvaisto - Nämä ovat luontaisia ihmisen suuntauksia monimutkaisiin automaattisen käyttäytymisen muotoihin, jotka täyttävät tietyt organismin tarpeet. Kapeassa mielessä instinkti määrää, että tämä on joukko perinnöllisiä, ilmastoituja toimia. Se ilmenee käyttäytymisessä, jonka tarkoituksena on löytää ruoka, itsesäilytys, saavutus, halu jatkaa kilpailua. Instinkti on ehdoton refleksi, joka muodostaa eläinten käyttäytymisen periaatteet. Korkeammat eläimet yksilön kehityksessä tulevat muuttamaan perusintologeja, jotka voivat saavuttaa monimutkaisempia käyttäytymislausekkeita. Ihmisen vaistot, biologisen suuntautumisen lisäksi eli perustarpeeseen välttämättömien tarpeiden tyydyttäminen, menevät pidemmälle ja ottavat vastaan instinktejä, jotka täyttävät henkilökohtaiset tarpeet ja aikomukset (valta, ylivalta, viestintä).\nIhmisen tajuton edustaa irrationaalisia, fysiologisia eläinkenkiä ja refleksejä, jotka antavat psyykkisen energian impulsseja. Heidän on pakko murtaa itsensä tietoisuuden, kulttuuristen stereotypioiden, sosiaalisten normien vaikutuksen alaisuudessa, jotta ihmiset saisivat riittävän sosiaalisen olemassaolon.\nSynnynnäiset inhimilliset vaistot ovat hyvin vahvoja, vaikka heidän tajuissaan tukahduttaminen ei aina pidä niiden energiaa esteenä, joten voit usein tavata ihmisiä, jotka käyttäytyvät epäasianmukaisesti, koska ne eivät estä asianmukaisesti joitakin biologisista tarpeista johtuvia käyttäytymismuotoja. Mutta kiitos heille, henkilö ei menetä motivaatiotaan elämään, ne ovat hänen käyttäytymisensä liikkeellepaneva voima. Hankitun elämänkokemuksen ja yksilöllisen kehityksen vaikutuksesta vaistot ovat eriytettyjä ja monimutkaisia, joten henkilö on olento, jolla on monimutkaisin vaistojärjestelmä. Mutta kuitenkin on olemassa tulkintoja, että eläinten ja ihmisten tarpeet ja tyytyväisyys ovat lähes samat. Mutta tällaiset tiedot ovat hyvin virheellisiä, joten on tärkeää sanoa, että henkilöllä on erityisiä vaivoja, jotka ovat ominaisia vain hänen tyypiltään, sitten otetaan huomioon kolme perusasemaa: lisääntymisen vaisto, itsensä säilyttäminen ja voima. Niiden avulla yksi henkilö voi alistaa toisen henkilön tahdon ja manipuloida heitä omiin tarkoituksiinsa.\nHenkilön kouluttamisprosessissa hänen voimansa ja läheisyytensä halutaan tukahduttaa, on selvää, mistä syistä. Itse asiassa he rohkaisevat ihmisiä saavuttamaan, ovat voimakkaita impulsseja ja voivat määrittää pääkäytännön. Mutta koska pelko hänen elämästään ei useinkaan voi täysin käyttää kykyjään, hän ei voi menestyä. Koska pelko ohjaa elämää ja itsensä säilyttäminen perustuu siihen, käy ilmi, että henkilö on pelonsa armoilla. Tämän perusteella kehotetaan hallitsemaan ja jatkamaan kilpailua antamaan henkilölle enemmän turvallisuutta kuin pelkoihin perustuva itsesäilytys.\nEdellä esitetystä seuraa, että jokainen ihminen joutuu manipuloinnin ja pelon tunteen alaiseksi, mutta hänen tutkintonsa riippuu jokaisen henkilön tietoisuudesta. Jos hän ymmärtää, mitä hänen pelonsa on, hänen syynsä, hänellä on enemmän mahdollisuuksia poistaa hänet. Usein tapahtuu myös, että ihmiset, jotka pelkäävät jotakin, tapahtuu näin aikaisemmin tai myöhemmin. Mutta jos voiman jano on hyvin vahva, itsesäilytys heikkenee ja tämä voi johtaa traagiseen johtopäätökseen. Myös, kuinka paljon ihottumaa, kevytmielisiä tekoja saavutetaan innostuksen vuoksi, itsesäilytys myös heikkenee siitä, mikä joskus johtaa kuolemaan.\nOn tärkeää tietää, että vaisto on eräänlainen autopilotti. Kun henkilö ei hallitse itseään, harrastuksiaan, tarpeitaan, hän poistaa itsestään vastuun siitä, mitä tapahtuu, ja usein hänen käyttäytymisensä tulee primitiiviseksi ja rudeiksi. Henkilö, joka on hyvin tietoinen itsestään ja haluistaan, kykenee kestämään ja manipuloimaan ja manipuloimaan itseään ja saavuttamaan tehokkaammin tavoitteensa.\nInstinkti on sellaisten esivanhempien elämänkokemus, jotka joutuivat taistelemaan, pelkäämään pelkoa ja kipua selviytymään. Tietoisuus ei kestänyt jännitystä ja siirtänyt raskaan emotionaalisen kokemuksen alitajuntaan, joka oli suljettu geneettiseen muistiin. Siksi, kun ihminen suorittaa instinktiivisia liikkeitä, he ovat täynnä esi-isiensä perimää ahdistusta.\nVastasyntynyt vauva itkee, koska se pelkää, ei ole sitä hoitavaa ja rakastavaa äitiä. Henkilö pelkää, että ruokatarvikkeet loppuvat, koska kerran hänen esi-isänsä kuolivat nälänhädän aikana. Kaveri taistelee tytön kanssa kilpailijan kanssa, ehkä yksi hänen esi-isistä ei voinut saada vaimoa, ja hänen täytyy taistella heikentääkseen perinnöllistä pelkoa yksin.\nInstinkti on mitä se on? Luonnossa oleva ihminen on linkki eläimestä siirtymiseen ihmissuhteeseen, ja hänen tietoisuutensa on myös kolminkertainen. Yksi osa siitä liittyy eläinmaailmaan, toinen ihmiseen ja kolmas jumalalliseen. Oikeastaan eläinosa on peritty, se on tajuton ja määrää instinktiivisen käyttäytymisen. Instinkit ovat eläinkokemuksen matkatavaroita, toisin sanoen sellaisia, jotka auttoivat heitä elämään ja selviytymään, kertyneet miljoonien vuosien ajan ja siirtyivät ihmisille. Luonnonsuojelussa ihmisen geenissä yhdistyvät jälkeläisten eloonjäämisen kannalta välttämättömät vaistot ja refleksit. Kukaan ei opeta vastasyntyneelle, että on tarpeen huutaa, jos hän haluaa syödä tai vaihtaa alusvaatteensa. Ihmisen instinktiivinen mieli on vastuussa biologisesta selviytymisestä, tietoinen mieli on vastuussa suhteiden ylläpidosta, superkonsepti auttaa kehittymään entistä älykkäämmin.\nTahdistamalla ja vääristämällä ihmisen luonnollisia biologisia instinktejä hän hankki paljon energiaa tietoisen mielen kehittämiseksi ja siten tieteellistä ja teknologista kehitystä varten. Osoittautuu, että moderni sivilisaatio syntyi ja edistyi tukahdutettujen vaiston kustannuksella. Siten muut tunteet heikkenivät: näky, kuulo, maku. Nykyään on monia ihmisiä, joilla on kuulo, näkö ja monet ylipainoiset. Nykyaikainen ihminen on hyvin kaukana luonnollisesta elinympäristöstään, joten käytännössä osoittautuu, että häneltä ei otettu apua, sillä he ovat alistuneet luonnollisiin vaistoihin ja tunteisiin, jotka pysyvät yksin luonnon kanssa ovat avuttomia ja haavoittuvia.\nIhmisen luonnollisia, synnynnäisiä vaistoja ei voida kutsua ei hyviksi eikä pahiksi, koska ne ovat apuvälineitä ihmisen selviytymiselle. Mutta kun ihminen johtaa kohtuutonta, kevytmielistä elämäntapaa, joka tyydyttää itseään kaikilla mukavuuksilla, hän ei eroa paljon eläimestä huolimatta siitä, että hän osaa käyttää puhelinta ja ajaa autoa. Mies, ei ilman syytä, uskoo, että hän on eläimen yläpuolella, joten hän häiritsee aina älyä, tietoista mieltä hänen vaistoihinsa tajuttomaksi.\nKaikentyyppiset vaistot voidaan jakaa useisiin ryhmiin: lisääntymisryhmä (sukupuoli ja vanhempi), sosiaalinen (konformaalinen konsolidointi, siihen liittyvä konsolidointi, etuyhteydettömät eristys, pystysuora konsolidointi, kleptomania, horisontaalinen konsolidointi), sopeutuminen evoluutiopaikaan (konstruktivistiset, alueelliset, maisema-asetukset, kerääminen ja etsintä, muuttoliike, lajien määrän rajoittaminen, kalastus ja metsästys, maatalouden ja veto-kulttuurin, viestinnän (kielelliset, kasvojen ilmeet ja eleet, ääni ei erbalnaya tiedonanto).\nYksilön elintärkeät vaistot ovat keskittyneet yksilön selviytymiseen ja voivat olla riippumattomia tai ilmaantua vuorovaikutuksessa muiden henkilöiden kanssa. Kuten jo mainittiin, vaisto on ehdoton refleksi, ja perustekniikka on itsesäilytys, joka takaa itsensä turvallisuuden tällä hetkellä. Toisin sanoen se on lyhytaikainen tyytyväisyys, on myös pidemmän aikavälin vaisto, esimerkiksi kilpailun jatkuminen.\nEnsimmäinen ryhmä koostuu lisääntymisvaistoista. Ainoastaan geenien lisääntymisen ansiosta sillä on mahdollisuus esiintyä ajan mittaan evoluutiolla, ja selviytyminen on vain lisävaihe lisääntymiselle. Lisääntymisvaistojen ja sosiaalisen muodon perusteella. Seksuaaliset ja vanhempien vaistot ovat kahdenlaisia lisääntymiskeinoja.\nSeksuaalinen vaisto määrittää lisääntymisen ensimmäisen vaiheen - käsityksen. Potentiaalisen kumppanin “laatu” määräytyy asianmukaisen geneettisen kondicionoinnin ja jälkeläisten hoitamisen pitkän aikavälin näkökulmasta. Tällaisen pitkäaikaishoidon painopiste heijastaa isäntätuen ja -avun tarvetta. Evoluution menneisyydessä tuen puute uhkasi lapsen elämää. Lapsen avuttomuusjakso rajoitti suuresti naisen kykyä saada ruokaa itselleen, suojella itseään, ja vain uskollinen ja rohkea mies saattoi auttaa naista tässä kaikessa. Jotain on sen jälkeen muuttunut ja nyt ei ole harvinaista tavata yksinäinen nainen lapsen kanssa tai mies, joka ei voi olla perheensä perhe.\nVanhempi vaisto, erityisesti äidin vaisto, on ihmisten tutkituin synnynnäinen ohjelma. Lukuisat tutkimukset ja havainnot osoittavat, että vaiston arvo (rakkaus lapselle, halu huolehtia ja suojella) on kirjoitettu biologisella tasolla.\nToinen ryhmä on sosiaalinen vaisto. Vaiston arvo ilmaistaan tämän lajin vaurauden pitkän aikavälin tehtävien ratkaisemisessa, se edistää pitkän aikavälin käyttäytymistaktiikkaa toteuttamalla erityistä käyttäytymistä, joka yhdistää useita yksilöitä yhdeksi yhteiskunnalliseksi rakenteeksi. Tämän käyttäytymisen erityispiirre on kaikkien halukkuus uhrata itsensä yleismaailmallisten tavoitteiden vuoksi. Usein tällaisten yhdistysten ihmisiä manipuloidaan, käytetään henkilökohtaisiin tarkoituksiin. Sosiaalisilla vaistoilla on useita alalajeja.\nLiittyminen on vanhin yhdistys, joka perustuu tämän ryhmän jäsenten geneettiseen yhtenäisyyteen. Vaiston merkitys on, että tällaisen konsolidoinnin jäsen pyrkii suojelemaan ja menestymään koko geeniä eikä vain sen persoonallisuutta.\nLiittymätön eristys ilmaisee kilpailua vieraiden geenien kantajien välillä, mikä puolestaan edistää sen geenin hyvinvointia entistä suuremman yhteenkuuluvuuden ja sen yksikköjen rakkauden kautta toisiaan kohtaan. Sukulaisuusluonnoksen vihamielisyys riippumattomaan eristykseen perustuu siihen, että väestöillä, jotka erottavat itsensä toisistaan ja ovat ristiriidassa heidän kanssaan, on vahvempi sukulaisuussuhde omassa ryhmässään.\nYhdenmukaisella konsolidoinnilla tarkoitetaan sellaista yksilöiden yhdistystä, jossa johtajaa ei ole määritelty, eikä kukaan itse asiassa ole alistettu kenellekään, mutta kaikki ovat valmiita tiettyyn kollektiiviseen toimintaan. Se luodaan kaoottisesti, kun yksi yksilö tunnistaa saman yksilön tietystä lajista, ja he alkavat seurata. Tällainen vakauttaminen tapahtuu, koska elimistöllä on instinktiivinen taakka kollektiiviselle olemassaololle, ja tietää, että yhdessä toimivat, etsivät ruokaa, suojelevat toisiaan on paljon helpompaa, turvallisempaa ja tehokkaampaa kuin vaeltelu yksin. Tällaisia yhdistyksiä havaitaan yksinkertaisimmissa elävissä organismeissa. Ihmisten välillä on myös sellaisia konsolidointeja, että ihmiset, joilla ei ole tiettyä asuinpaikkaa, niin yhdistyvät ja alkavat elää yhdessä, etsiä ruokaa, jakaa muiden kanssa.\nVertikaalinen konsolidointi ilmaistaan yhden henkilön alaisuudessa, joka on suurin osa ryhmästä. Alisteisuutta ymmärretään tässä alaryhmän toimintavapauden rajoituksena, joka määrää sen johtavien henkilöiden määräyksillä, joiden toimintavapaus on rajoittamaton. Tällainen ryhmä on hyvin vahva ja muistuttaa yhden organismin lujittumista, mutta sen jäsenet eivät aina ole sukulaisia.\nHorisontaalinen vakauttaminen perustuu vastavuoroiseen (molempia osapuolia hyödyttävään) altruismiin. Hän olettaa, että altruistiseen tekoon tulee jonkinlainen maksu tai vastavuoroinen palvelu. Siksi tällainen altruismi ei ole täysin kiinnostunut, kuten kaikki ymmärtivät.\nKleptomania ei ole vain yleinen ihmisten keskuudessa, vaan se on olemassa myös eläinmaailmassa. Henkilö voi käyttää mielen, joka kykenee auttamaan henkilöä ymmärtämään, ettei lupaus petosta, periaatteessa. Kun petosta sovelletaan potentiaaliseen saaliin tai hyökkäävään petoeläimeen tai sotaan, tätä ei pidetä petoksena, vaan eloonjäämisvälineenä. Hänen huijaamisensa katsotaan, kun sitä haetaan jäsenelle hänen klaanistaan, joka ruokkii luottamusta ja edellyttää konsolidointia. Kleptomaninen instinkti ilmenee usein lapsilla, jotka ovat primitiivisempiä ja koostuvat tiukemmista vertikaalisista yhdistelmistä, jotka merkitsevät kaikkien instinktiivisten ilmentymien pahenemista.\nSopeutumisen vaistot elinympäristön evoluutiosfäärissä eli ympäristössä, jossa muinaisen ihmisen esivanhempien kehitys tapahtui, niiden sopeutuminen. Tätä ympäristöä pidetään Itä-Afrikana, 2,6 miljoonaa vuotta sitten ensimmäiset ihmiset asuivat siellä. Tällöin ihmiset etsivät ruokaa, taistelivat sen puolesta, selviytyivät, ja nämä vaistot ovat jääneet ihmisiin tähän asti, vaikka emme ole käyttäneet niitä pitkään aikaan. Mutta jos niin tapahtui, että ihmiskunta löysi jälleen itsensä tällaisissa olosuhteissa, ihmiset voisivat selviytyä sukupolvien perinnön ansiosta.\nTähän ryhmään kuuluvien instinktien alaryhmät eivät ole tällä hetkellä merkityksellisiä ja atavistisia, mutta niistä on tiedettävä.\nAlueellisuus - ilmenee osoituksena sen kiinteän alueen ryhmälle tai yksilölle, jossa se etsii ruokaa, vettä, unessa. Kaikki lajit eivät kuitenkaan tiedä, että niillä on alue. He eivät rajoita pääsyä ulkopuolisille, ja heti, kun ne näkyvät, he ymmärtävät heiltä, että tämä on niiden alue ja alkaa puolustaa sitä. Kohtuullinen mies meni pidemmälle kuin tämä, ja hän ymmärtää, missä hänen talonsa on ja missä hän on, tai missä toimisto on. Tämän jälkeen on olemassa näkemys, että alueellisuuden vaiston ansiosta ihminen oppi abstraktien eikä eksy avaruudessa.\nMaiseman mieltymysten instinktissa tärkein periaate on välitys. Brachiation - tapa liikkua puupalkissa, jossa sinun on siirrettävä kädet oksojen läpi. Näin ihmisen kaltaiset apinat liikkuvat, heiluvat kuin keinu, yhdellä haaralla ja hyppivät toiseen. Tällaisella instinktilla on kaikuja joissakin ihmisen käyttäytymisen muodoissa: keinuvat vauvat rauhoittamaan heitä, halua kiipeää puita, lajien houkuttelevuutta korkeudesta ja vastaavia.\nInstinktiivinen käyttäytyminen kokoamisessa ja etsinnässä oli ihmisen ensimmäinen ekologinen erikoistuminen. Mitä henkilö löysi, hän söi - hedelmät, juuret, linnut, pienet eläimet. Metsästys esiintyi paljon myöhemmin ja harjoitettiin satunnaisesti.\nKonstruktivistiset vaistot ilmaistaan alueensa merkinnöissä, jotkin ihmisen suunnittelussa. Linnuissa nämä ovat pesiä, mehiläisissä kennoja, ihmisissä mökki alkoi, sitten talo. Konstruktiivisen toiminnan kehittäminen alkoi siitä, että valmistettiin työkaluja, joiden oli tarkoitus rakentaa talo. Joten, mies tuli rakentamaan modernit rakennukset teknologisen sivilisaation.\nMaahanmuuttokorvaukset määrittävät alueellisen liikkeen, jotta he voivat löytää paremman paikan tai joutuvat tekemään tämän muutosten kautta ympäristössä, jossa oleskeluedellytykset ovat muuttuneet. Linnut tai valaat muuttuvat elinkaaren ominaisuuksien perusteella vuodenajasta riippuen. Nomadit, mustalaiset, aikaisemmin - viikingit johtavat vakaasti muuttavaan elämäntapaan. Nyt monet ihmiset lähtevät kotimaastaan, muuttavat kartoittamattomaan maahan tai toiseen mantereeseen etsimään parempaa elämää.\nLajin lukumäärän itsestään rajoittaminen on yksi yksilön kiistanalaisista vaistoista. On vaikea kuvitella sellaisen pitkän aikavälin ja instinktiivisen käyttäytymisen luomista luonnollisella valinnalla yksilöiden tasolla. Todennäköisin selitys tällaiselle käyttäytymiselle olisi "ryhmävalinta", joka esiintyy väestön ja ryhmien tasolla eikä yksilöiden tasolla. Ryhmien valintateoriaa kuitenkin kumosi tarve tunnustaa, että riittämättömästi älykkäitä olentoja ei todennäköisesti saavuteta pitkän aikavälin käyttäytymistavoitteiden korkealla tasolla. Ihmisillä ja eläimillä kuitenkin havaitaan, että käyttäytyminen, joka on suunnattu lajin itsepalauttamiseen, näyttää liian instinktiivisesti.\nTämän vaiston merkitys ilmaistaan estämällä väestön kasvua ilman tarvittavien resurssien saatavuutta. Se kytketään päälle, kun ylimääräinen väestö tuntuu tietyn normin yläpuolelta ja sen oikea-aikainen sisällyttäminen auttaa vähentämään väestön kokoa vaadittuun tasoon. Se voi ilmetä vähentämällä vanhempainvaivojen tuntemusta, haluttomuutta saada lapsia, lasten hoidon vähenemistä, kiinnostuksen puuttumista lapsille, lisääntynyttä maailmankuvaa, itsesäilyttävien vaimojen vähenemistä.\nВ эволюционном прошлом человеческого вида охота и рыбалка не были очень свойственны, тогда преобладало собирательство. Только со временем они к этому пришли и нашли, что такой способ дает им больше добычи, которая намного питательнее. Сегодня охотой занимаются только ради развлечения, мужчины пробуют себя в роли предков-охотников, подогреваемые азартом. Erityinen tyydyttävyys kalastuksesta osoittaa tällaisen käyttäytymisen vaiston.\nEsivanhempien agro- ja kulttuuritoiminnot ovat tiedemiehet, sillä tästä ei ole tarkkoja tietoja. Mutta useiden lajien symbioottisen rinnakkaiselon perusteella päätellen näyttää todennäköiseltä, että tässä yhteydessä voi olla, että eläimet olivat vielä kesytettyjä, ja tästä kehittyneestä karjanhoidosta. Kaikki eivät tiedä, että pelkästään ihmiset, vaan myös yksittäiset eläimet harjoittavat maatalouden eläinlääkintätoimintaa. Muurahaiset, termiitit, kovakuoriaiset - rotu-sienet, joita sitten käytetään, muut muurahaiset voivat kasvattaa kirvoja ja syödä niiden valintaa. Tätä silmällä pitäen samojen vaistojen kehittyminen miehessä näyttää aivan luonnolliselta. Varsinkin jos otetaan huomioon se, että maassa on paljon ihmisiä, joilla on työtä, jotkut heistä ovat ammatinharjoittajia. On tärkeää huomata se tosiasia, että maapallon toiminnanhimo aktivoituu enemmän vanhuudessa, kun muut vaistot pysäytetään (lisääntymis-, sosiaalinen).\nKommunikoivat vaistot toteutetaan ainakin kahden henkilön välisessä tiedonvaihdossa. He ovat lähellä sosiaalisia instinktejä, mutta ne eivät kuulu niihin, koska ne eivät johda yksilöiden vakauttamiseen. Käytännöllisesti katsoen kaikissa elävien olentojen ammattiliitoissa on viestintä, kuten viestintä. Hieman leveämpi, sitä käytetään kumppanin etsimiseen pariksi. Tähän sisältyvät tällaiset vaistot: kasvojen ilmaisut ja eleet, ei-sanallinen ääniyhteys ja kielellinen.\nKasvojen ilmaisut ja eleet ovat ihmisen hyvin ilmeisiä instinktejä. Tällaiset automaattiset kuviot automaattisuudessa eivät ole kaukana ehdottomasta refleksistä. Se antaa henkilölle paljon työtä tukeakseen tai piilottamaan todellisia tunteita, jotka ilmaistaan automaattisesti tietyissä kasvojen ilmeissä tai eleissä. Muuttamalla tahattomia eleitä ja kasvojen lihasten jännitystä, yrittämällä kuvata niin luonnollisesti kuin mahdollisia tunteita, joita ei ole, prosessi on hyvin monimutkainen, ja tämä on mahdollista paitsi lahjakkaiden toimijoiden suorituskyvyssä.\nEi-verbaalisen ääniviestinnän tapa muistuttaa jonkin verran eläinten terveellistä viestintää ja perimme ihmisen kaltaisista apinoista. Tämä viestintätapa ilmaistaan odottamattomassa huutossa, aggressiivinen murina raivon hetkellä, kipu, huijaus yllätyksestä ja tällaiset erilaiset äänet ovat ymmärrettäviä kaikissa kulttuureissa. On tehty tutkimuksia, jotka osoittavat, että apinat tuottavat ääniä hyvin foneettisesti äänellä ihmisen puheeseen.\nYksi harvoista vaistoista, vahvistettu neurofysiologisella tasolla, oli kielellinen. "Yleinen kielioppi" (kieliopilliset periaatteet), joka on kaikkien kielten perusta, on luonnollinen ja välttämätön ilmiö, maailman kielten eroja selitetään aivojen monipuolisena "viritys" -asennuksena. Siksi lapsen täytyy kielen hallitsemiseksi tutkia vain leksikaalisia ja morfologisia elementtejä (sanoja ja osia) ja asettaa ohjelman "asennus" joidenkin keskeisten esimerkkien perusteella.\nNykyaikaisessa maailmassa, kuten monta vuosisataa sitten, itsensä säilyttämisen vaisto ihmisillä on samat käyttäytymismuodot. Se tulee ilmeiseksi esimerkiksi tilanteissa, joissa on kuoleman tai terveydentilan heikkenemisen riski, myös silloin, kun henkilö rationaalisesti hyväksyy tilanteen hengenvaaralliseksi. Tietäen vaara vaikuttaa alitajuntaan henkisiin mekanismeihin, etenkin itse säilyttäviin. Rationaalinen ymmärrys esimerkiksi läpäisevästä säteilystä voi aiheuttaa instinktiivista pelkoa elämää ja terveyttä kohtaan, vaikka juuri tällä hetkellä säteily itsessään ei vaikuta aisteihin. Vaistomaiset alitajunta tallentaa valmiita kannustimia, jotka ilmoittavat mahdollisesti vaarallisesta tilanteesta. Nämä ovat fobioita hämähäkkejä, käärmeitä, korkeutta, pimeyttä, jännitystä ja niin edelleen. Voit usein nähdä, miten alitajuntaan upotetut fobiat heijastuvat kulttuuriin - arkkitehtuuri, taide, musiikki.\nIhmisen itsensä säilyttämisen vaisto on suunniteltu siten, että henkilö yrittää missään olosuhteissa, kuten millä tahansa hinnalla, selviytyä. Ihmiskeho on järjestetty niin, että se on valmis reagoimaan kaikkiin ulkoisen ympäristön ärsykkeisiin, jotka aiheuttavat mahdollisen vaaran. Jos henkilö palaa, hän vetäytyy kädestään, jos hän jäätyy - hän pukeutuu, jos huoneessa ei ole tarpeeksi ilmaa - hän menee ulos raittiiseen ilmaan ja lisää happipitoisuutta, jos hän ei osaa uida, niin tietenkin hän ei päästä pitkälle veteen.\nIhmisen kohtalo riippuu myös tietystä sopeutumiskyvystä. Se voi olla synnynnäinen tai hankittu, ilmaistuna henkilön kyvyssä, sopeutua elämäntilanteisiin eri olosuhteissa. Tällaisella sopeutumiskyvyllä on korkea, keskitasoinen tai alhainen kehitystaso. Se on synnynnäisiä taitoja, jotka ovat inhimillisiä sopeutumiskykyisiä vaistoja ja refleksejä: biologiset vaistot, ulkonäköominaisuudet, älylliset taipumukset, kehon suunnittelu, kehon fyysinen kunto, halu itsesäilyttää.\nHistoriallinen tarve jatkaa ja ylläpitää sellaista herättää halu saada lapsi ja nostaa se. Ihmisissä toisin kuin nisäkkäillä, instinktiivinen halu syntymää ja äitiyttä kohtaan vie joskus sopimattomia ilmenemismuotoja. Se voi ilmetä lasten, jopa aikuisten ja itsenäisten, liiallisessa hoidossa tai päinvastoin huolimattomuudessa ja vastuuttomuudessa omia lapsiaan kohtaan.\nÄidin synnynnäiset vaistot osoittavat lapsuudesta tytöille, jotka rakastavat pelata äiti-tyttären, kuljettaa ja ruokkia nukkea ja vastaavia. Se on vieläkin kirkkaampi naisilla, jotka odottavat lasta tai ovat jo syntyneet.\nSeksuaalinen käyttäytyminen määritellään instinktiiviseksi, se ilmaisee myös halun jatkaa sellaista. On myös kyseenalaista ajatus siitä, että miesten intiimien käyttäytymisen erityispiirteet määräytyvät joskus, mutta ei aina, sillä, että mies haluaa saada naisen (naisen), valloittaa hänen sijoittelunsa ja saavuttaa sukupuoliyhteyden (joka on tyypillistä joillekin eläimille). On myös niin, että liian helposti voittama saalista kyllästyy hyvin pian ja he pudottavat sen. Elämässä tällaisia miehiä pidetään innokkaina kandidaateina, joilla on erittäin kehittynyt libido tai jotka etsivät sitä, jota ei ole saatavilla. Jotkut miehet loukkaavat tällaista vertailua eläimiin, mutta siitä riippumatta sillä on selvä merkitys.\nAltruismin instinktiivinen motivaatio ilmaistaan ihmisissä ystävällisyyden ja muiden huolenaiheiden kautta, se on hallitseva instinktijärjestelmässään. Tällaiset ihmiset ovat hyvin epäitsekkäitä, omistavat elämänsä yhteiskunnalle, auttavat ihmisiä, osallistuvat vapaaehtoistyöhön ja valitsevat usein ammatinsa, joka vastaa heidän nähtävyyksiään: lääkäri, psykologi, asianajaja.\nIhmiset, jotka taistelevat aktiivisesti henkilökohtaisen vapaudensa puolustamiseksi, paljastavat esimerkin vapauden vaistoista. Varhaislapsuudesta lähtien he paljastavat mielenosoituksia, kun heitä kehotetaan tekemään jotain, yrittämään kouluttaa. Ja on syytä erottaa tavallisesta lapsellisesta kuuliaisuudesta. Henkilöt, jotka arvostavat vapautta, kestävät tämän tunteen koko elämänsä ajan. Aikuisuudessa, itsepäisyyden tunne, alttius riskille, itsenäisyys, riippumattomuus voidaan muuttaa voimiin, yhteiskunnallisiin levottomuuksiin, byrokratiaan liittyvään taisteluun. Heistä tulee poliitikkoja, toimittajia, julkisia henkilöitä.\nKatso video: Vaisto band live @ Torvi 2018 (Syyskuu 2019).\nCopyright 2019 \_ none \_ Vaisto