Mielikuvat Kemiönsaaren kunnan vetovoimaisuuden kehittämisessä. Anna Sofia Nyholm - PDF\nDownload "Mielikuvat Kemiönsaaren kunnan vetovoimaisuuden kehittämisessä. Anna Sofia Nyholm"\n1 Mielikuvat Kemiönsaaren kunnan vetovoimaisuuden kehittämisessä Anna Sofia Nyholm Pro gradu -tutkielma Suunnittelumaantiede Oulun yliopisto Maantieteen laitos Toukokuu 2010\n2 Sisällysluettelo 1. Johdanto Tutkimuksen tausta Tutkimuksen tarkoitus Aiemmat tutkimukset Imago ja mielikuva aluekehittämisessä Keskeiset käsitteet Imago, mielikuva ja maine Vetovoimaisuus Asuin- ja elinympäristö Mielikuvien muodostuminen Perseptio, kognitio ja arviointi Yhdyskuntarakenne muutoksessa Maan sisäinen muuttoliike Kuka muuttaa maalle? Maaseutukuntien haasteet Tutkimusalueena Kemiönsaaren kunta Aineisto ja menetelmät Potentiaalisille maallemuuttajaryhmille suunnattu kyselylomake Kunnanjohtajalle ja kehittämispäällikölle suunnattu sähköpostikysely Tutkimuksen validiteetti ja reliabiliteetti Tulokset ja tulosten tarkastelu Kyselyyn vastanneiden taustatiedot Maakunnassa asuttu aika ja suhde Kemiönsaareen Mielikuvien muodostuminen Yleinen arvio Kemiönsaaresta Vastaajien arvio Kemiönsaaren fyysisestä ympäristöstä Vastaajien arvio Kemiönsaaren toiminnallisesta ja sosiaalisesta ympäristöstä Vastaajien arvio Kemiönsaaren taloudellisesta ympäristöstä Pääkomponenttianalyysi Kunnan sisäinen näkemys Kemiönsaaresta ja sen mahdollisuuksista Yhteenveto ja pohdinta Tutkimustulosten arviointi Tutkimusprosessin arviointi LÄHTEET LIITTEET\n3 1. Johdanto 1.1 Tutkimuksen tausta Alueiden välinen kilpailu on kiihtynyt viime vuosina alueellisesti keskittyvässä yhteiskunnassa. Kilpailu ulottuu myös maaseudulle, jonka ei yleisesti katsota olevan vahvoilla kilpailtaessa osaajista ja investoinneista (Zimmerbauer 2008: 66). Maaseutukunnissa uusien asukkaiden houkutteleminen alueelle on yleensä keskeinen tavoite. Uusien asukkaiden toivotaan tuovan kuntaan lisää verotuloja, kulutusta ja työpanosta. Kerrannaisvaikutusten myötä toivotaan uutta vireyttä ja elinvoimaa. Ideaali kuntaan muuttaja kunnan talouden kannalta olisi terve, hyvätuloinen, nuori aktiivityöläinen, ja lyhyellä tähtäimellä myös lapseton. Väestön ikääntyessä varsinkin maaseudulla maaseutukunnat toivovat kuitenkin lapsiperheiden muuttoa kuntaan. (Heikkinen ym. 2003: 18) Pekkasen ym. (1997) tutkimuksen mukaan kaksi merkittävintä maallemuuttajaryhmää Helsingin ja Hämeenlinnan läheisillä maaseutualueilla ovat juuri nuoret lapsiperheet ja lähellä eläkeikää olevat vanhemmat keski-ikäiset, joilla lapset ovat jo muuttaneet pois kotoa. Zimmerbauerin (2008: 66) mukaan alueiden välinen kilpailu pakottaa alueiden kehittäjät kiinnittämään huomiota alueidensa vetovoimatekijöihin ja imagoon. Potentiaalisia maallemuuttajia on houkuteltu kuntiin monin tavoin, esimerkiksi tarjoamalla tontteja muutamalla eurolla ja lupaamalla tietyn suuruinen palkkio jokaisesta kunnassa syntyneestä lapsesta. Houkuttelevuuden kannalta alueen tunnettuudella ja imagolla on suuri merkitys (Korpimäki & Zimmerbauer 2005: 20). Linnanmaan (1999: 26) mukaan alueen kilpailukyky koostuu infrastruktuurista, yrityksistä, inhimillisistä voimavaroista, instituutioista ja toimivasta kehittäjäverkosta, verkostoihin kuulumisesta ja asuin- ja elinympäristön laadusta. Tämän tutkimuksen tarkastelun kohteena on viimeksi mainittu elementti\n4 Mielikuvat kunnasta asuin- ja elinympäristönä sekä kunnan imago vaikuttavat vahvasti muutto- tai sijoituspäätökseen. Mielikuvat vaikuttavat yksilön käsityksiin kaupungin, tai tässä tapauksessa kunnan, nykyisestä tilasta ja tulevaisuudesta, ja niissä hänelle sijaitsevista mahdollisuuksista. (Helenius 2008: 5, Zimmerbauer & Suutari 2004: 33) Alueellisen kehityksen kannalta kuntamielikuvien tutkiminen on tärkeää, sillä tutkimuksella hankitaan tärkeää tietoa päättäjille kunnan nykyisestä tilasta, jotta kunnan kehittämiselle osataan valita suunta, tavoitteet ja tarvittavat työvälineet (Zimmerbauer 2006: 67). 1.2 Tutkimuksen tarkoitus Tämän tutkimuksen tarkoituksena on tarkastella Kemiönsaaren asuin- ja elinympäristöä koskevia ulkoisia mielikuvia. Tutkimuksen keskeiset tavoitteet liittyvät kunnan vetovoimaisuuden kehittämiseen. Ensimmäiseksi ulkoista mielikuvaa tutkitaan mielikuvakyselyn avulla potentiaalisilta maallemuuttajaryhmiltä ja toiseksi tutkitaan miten Kemiönsaaren kunnan johtajan ja kehittämispäällikön mielikuvat kunnasta ovat suhteessa mielikuvakyselyn tulosten kanssa. Mielikuvakysely lähetettiin yhteensä asukkaalle Saloon ja Turkuun. Kohderyhmäksi muodostuivat aikaisempien tutkimusten perusteella (Heikkinen ym. 2003: 18 ja Pekkanen ym. 1997) kaksi potentiaalista maallemuuttajaryhmää: henkilöt, joilla on alle kouluikäisiä lapsia ja lähellä eläkeikää olevat vanhemmat keski-ikäiset. Tutkimus keskittyy Karvosen (1999) mallin ensimmäiseen ja toiseen vaiheeseen, ja keskeisenä tavoitteena on selvittää alueen ulkoisiin mielikuviin liittyviä tekijöitä, joita tunnistamalla Kemiönsaaren kunnan imagoa ja vetovoimaisuutta voidaan kehittää. Tavoitteena on myös määritellä mielikuvakyselyn perusteella tavoitekuva, jota Kemiönsaaren kunnan olisi hyvä tavoitella. Karvosen (1999: ) malli koostuu kokonaisuudessaan neljästä vaiheesta: mielikuvatutkimuksesta, tavoitekuvan määrittelemisestä, toimenpiteistä tavoitekuvan saavuttamiseksi ja seurannasta. 5\n5 Tutkimuksessa vastataan seuraaviin kysymyksiin: 1. Minkälainen on Kemiönsaaren ulkoinen mielikuva asuin- ja elinympäristönä? Eroavatko potentiaalisten maallemuuttajaryhmien mielikuvat toisistaan? Kuinka vetovoimaisena Kemiönsaari koetaan potentiaalisissa maallemuuttajaryhmissä? 2. Minkälainen on Kemiönsaaren kuntajohdon mielikuva Kemiönsaaresta, ja mitkä ovat johdon tavoitteet ja toimintatavat alueen vetovoiman kehittämiseksi? Onko kunnan johtohenkilöiden mielikuva Kemiönsaaresta asuin- ja elinympäristönä samanlainen kuin Kemiönsaaren ulkoinen mielikuva? 3. Minkälainen on Kemiönsaaren ihanteellinen tavoitemielikuva? Työn viitekehyksenä ovat mielikuvat alueellisessa kehittämisessä. Miten ulkopuolinen mielikuva alueesta on suhteessa alueen vetovoimaisuuteen? Empiirisenä aineistona käytetään potentiaalisille maallemuuttajaryhmille suunnattua kyselyä ja Kemiönsaaren kunnanjohtajalle ja kehittämispäällikölle suunnattua sähköpostikyselyä. Potentiaalisille maallemuuttajaryhmille suunnattu kysely lähetettiin neljälle prosentille Salon ja Turun vuotiaista henkilöistä ja neljälle prosentille Salon ja Turun asukkaista, joilla on alle kouluikäisiä lapsia. Lähetetyistä 1080 lomakkeesta palautettiin 426 kappaletta, eli 39,4 prosenttia. Tutkimus toteutettiin Kemiönsaaren kunnan rahoituksella. 1.3 Aiemmat tutkimukset Maantieteellisen imagotutkimuksen kohteina ovat perinteisesti olleet kaupungit (esim. Aula ym. 2007; Bäcklund 1997; Helenius 2008; Kangas 1996; Äikäs 2001). Suomalaisessa mielikuva- ja imagotutkimuksessa viitataan usein Erkki Karvosen (1997, 1999) 6\n6 mielikuviin liittyvään kirjallisuuteen ja tutkimuksiin. Myös alueellisia mielikuvia koskevia tutkimuksia on tehty (esim. Zimmerbauer 2008, 2006; Zimmerbauer & Suutari 2004). Kaj Zimmerbauer (2008) on tutkinut Etelä-Pohjanmaan seudullista imagoa ja alueelliseen identiteettiin linkittyvää deinstitutionalisoitumista. Zimmerbauer tuo maaseutunäkökulman perinteisesti kaupunkeihin ja kaupunkiseutuihin keskittyvään imagokeskusteluun. Zimmerbauer (2008) näkee alueellisen identiteetin imagon rakentamisen käyttövarana ja seutukuntiin samaistumisen lisääntymisen toivottavana, jos seutukuntien imagoja kehitetään. Prosessi on kaksisuuntainen imagotyö vahvistaa myös alueellista identiteettiä. Saman voi kuvitella koskevan myös kuntatasoa. Zimmerbauerin (2004: 30 31) mukaan alueellisissa imagokampanjoissa alueellisen identiteetin merkitystä ei ole juurikaan pohdittu, vaikka identiteetin heikkous tai vahvuus on monessa tapauksessa ratkaiseva alueen imagoon liittyvien toimenpiteiden onnistumisessa. Aula ym. (2007) ovat tarkastelleet yhdeksän suuren suomalaisen kaupunkiseudun keskuskaupunkien maineiden rakennetta ja niihin vaikuttavia tekijöitä. Tutkimusaineisto koostui työikäisen suomalaisen vastauksista. Vastaajat eivät arvioineet silloista asuinkaupunkiaan, vaan kohdekaupungeista tutkittiin ulkoisia mielikuvia. Tutkimus osoittaa kuusi kaupunkimaineen osatekijää: julkinen kuva, kaupungin palvelut, kaupunkivastuu, kaupunkimiljöö, johtaminen ja innovatiivisuus. Tutkimuksessa käytetty kaupunkisuhteen näkökulma, joka muodostuu kaupunkiin liitettyjen mielikuvien sekä kaupungin synnyttämien kokemusten välisestä vuorovaikutuksesta, on kaupunki- ja aluetutkimuksessa uusi, eikä vastaavaa asetelmaa ole Aulan ym. mukaan aiemmin toteutettu. Pekkanen ym. (1997) ovat tutkineet maaseudun kilpailukykyisyyttä asuinympäristönä Hämeenlinnan esimerkin kautta. Peruskysymyksenä oli, voivatko maaseudun omavaraisuus asuinympäristönä ja ekologisesti kestävä asuminen maaseudulla kohdata ja millä tavoin. Maaseudun vetovoimaisuutta tutkittiin teemahaastattelujen avulla. Muuttajat ovat usein kaupunkilaisia, jotka näkevät muuton elämänvaiheeseen liittyvänä ratkaisuna. 7\n7 Pekkasen ym. tutkimus osoittaa, että erityyppisillä maaseutuasumisilla ovat omat vetovoimansa. Mika Raunio (2001b) on puolestaan tutkinut kaupunkiseutujen vetovoimaisuutta. Tutkimustehtävänä Raunion tutkimuksessa oli tunnistaa asuin- ja elinympäristön laadun merkitys kaupunkiseutujen kilpailukyvyssä. Leena Helenius (2008) on tutkinut väitöskirjassaan mielikuvia tulevaisuuden kaupungeista niiden symbolitaloudellisen olemuksen kautta. Aineistona hän on käyttänyt luvuilla valmistuneita elokuvia, yritys- ja investoijamarkkinointiaineistoa ja 1900-luvun suomalaista kuvataidetta. Päätutkimusongelmana tutkimuksessa oli kaupunkiympäristömielikuvien muodostumisen selvittäminen. Symbolitalous ei ole ainoastaan kaupallisen toiminnan muodostama kaupunki, vaan se on sosiaalinen, kokemuksellinen ja aistittava kaupunki. Symbolitalous-ajattelu antaa Heleniuksen mukaan välineitä kaupunkimielikuvien ja -imagojen luomiseen tunnistamalla mielikuvien muodostumiseen vaikuttavia tekijöitä. Matkailumaantieteessä, jonkin tietyn matkailukohteen ulkoisia mielikuvia ja vetovoimatekijöitä on tutkittu enemmän. Esimerkiksi Kauppila (1997), Kannisto (2002) ja Vähäkangas (2008). Jouni Kangas (1996, 2000) on tutkinut Helsingin imagoa Pariisissa ja Lontoossa paikallisissa sanomalehtikirjoituksissa. Tutkimuksen toisessa luvussa perehdytään siihen, miten mielikuvat syntyvät ja miksi niiden tutkiminen on aluekehittämisen kannalta tärkeää. Lisäksi perehdytään ympäristön osatekijöihin; fyysiseen ympäristöön, toiminnalliseen ympäristöön, sosiaaliseen ympäristöön. Kolmannessa luvussa liitetään mielikuvien tutkiminen, aluekehitys ja maaseudun haasteet toisiinsa. Tutkimuksen neljännessä luvussa esitellään tutkimusalue Kemiönsaaren kunta. Neljännessä luvussa esitellään tutkimuksen empiirinen aineisto sekä analysoinnissa 8\n8 käytetyt menetelmät. Kuudes luku koostuu mielikuvakyselyn tulosten tarkastelusta ja kunnan johtohenkilöiden mielikuvista Kemiönsaaresta. Viimeisenä arvioidaan tutkimuksen luotettavuutta ja yleistettävyyttä sekä tehdään tutkimuksen kannalta tarvittavat johtopäätökset. 9\n9 2. Imago ja mielikuva aluekehittämisessä Kaupunki- ja alueimagotutkimuksessa on korostettu aktiivisen imagotyön ja tavoitteiden asettelun tärkeyttä kaupungin tai alueen kehittämisessä. Paikkakuntaa koskevista jo olemassa olevista mielikuvista huolimatta kehittämiseen tähtäävä toiminta edellyttää kunnan nykyisen maineen aktiivista tutkimusta ja organisaation sisäisen imagoajattelun selvittämistä. Paikkakunnan vetovoiman kehittäminen on yhteydessä imagotyöhön ja paikkamarkkinointiin kilpailukyvyn parantuminen heijastuu paikkakunnan myönteisen mielikuvan luomaan lisäarvoon. (Äikäs 2004: 4 6) Raunion (2001c) mukaan kaupunkiseudun imago jäsennetään osaksi kehittämistoimintaa kaupunkiseudun ominaisuuksiin perustuvana ulospäin suunnattuna tavoitteellisena viestinä ja osana paikan markkinointia. Tavoitteena on houkutella alueelle tärkeitä resursseja: esimerkiksi uusia asukkaita, yrityksiä ja matkailijoita. Näiden sijoittumispäätöksiin pyritään vaikuttamaan paikan markkinoinnin, imagojen rakentamisen ja profiloitumisen keinoin. Raunio korostaa myös paikallisten kehittäjäorganisaatioiden vaikuttavuuden kannalta tärkeimpien sidosryhmien valintaa yhdeksi markkinoinnin ja imagon rakentamisen avainkohderyhmistä. Edellä mainitussa näkökulmassa tavoitteena on paikan markkinoinnin, imagojen rakentamisen ja profiloitumisen keinoja soveltaen vaikuttaa resursseja ohjaavien organisaatioiden päätöksiin. (Raunio 2001c: ) Tässä tutkimuksessa keskitytään ensiksi mainittuun näkökulmaan, vaikka Raunion mukaan esitettyjä näkökulmia ei voida täysin erottaa toisistaan. Sharon Zukinin (1996) mukaan paikkakunnista, niiden ominaispiirteistä ja aluekulttuureista on tullut kauppatavaraa, jonka arvo mitataan rahan ohella symbolisena kohteen tunnettuuteen perustuvana pääomana. Julkisuudessa paikkoja käsitellään usein stereotyyppisesti. Alueen maine yleistetään helposti. Yleisen mielipiteen kautta syntyneet mielikuvat vaikuttavat vahvasti paitsi alueella elävien, myös aluetta ulkopuolelta tarkastelevien käsityksiin. (Kurttila & Tani 1993: 9) 10\n10 Anttiroikon (1992: 98) mukaan kunnan on ympäristöpaineiden ja vaatimusten kiristyttyä pyrittävä luomaan ulkoista kuvaansa asiakkaiden ja sidosryhmien tietoisuuteen hoitaakseen sille annetut tehtävät menestyksellisesti. Imago tai tavoitekuva on hyvä jäsentää Karvosen (1999: ) esittämän nelivaiheisen mallin mukaisesti (Kuva 1). Samaa mallia soveltaa Kaj Zimmerbauer (2006: ) kutsuen sitä imagon tuottamisen prosessimalliksi. Ensimmäinen vaihe pitää sisällään tutkimuksen, jossa selvitetään millaisia mielikuvia ihmisillä kohteesta on. Selvitetään mitä hyvää ja mitä huonoa imagossa on. Mallin toisessa vaiheessa hahmotetaan ensimmäisen vaiheen tulosten perusteella ihanteellinen tavoitekuva, jonka toivottaisiin olevan vallitseva ihmisten mielissä. Kolmannessa vaiheessa ryhdytään toimenpiteisiin tavoitekuvaan pääsemiseksi. Neljänneksi mitataan toimien vaikuttavuus ja seurataan miten mielikuvat kohteesta ajan kuluessa muuttuvat. (Karvonen 1999: ) Myös Zimmerbauerin (2006: 67) mukaan tutkimuksen merkitys on imagotyössä tärkeää lähtötilan analysointi on edellytys kehittämisen tavoitteiden ja välineiden valinnalle. Äikäs (2004: 11) puolestaan tiivistää mallin kolmeen vaiheeseen: imago-, maine- ja mielikuvaselvityksiin kunnassa ja sen sidosryhmissä, imagon lanseeraamiseen ja viestintään sekä työn tulosten seurannan toteuttamiseen. Kuva 1. Imagon kehittämisen vaiheet (Karvonen 1999: ). 11\n11 2.1 Keskeiset käsitteet Imago, mielikuva ja maine Imagen käsite syntyi Yhdysvalloissa 1950-luvun puolivälissä. Käsitteen käyttöönottoon liittyi läheisesti nopea televisioistuminen. Televisio on visuaalinen, näköaistiin pohjautuva väline, jonka myötä näyttäminen tuntui tulevan tärkeämmäksi kuin todellinen oleminen. Suomeen käsite rantautui vasta 1970-luvulla muuttuen imagesta imagoon suomalaiseen kieleen sopivammaksi. (Karvonen 1999: 36 37) Imago voidaan määritellä kuvaksi, valekuvaksi, harhakuvaksi tai kuvitelmaksi. Imago voidaan määritellä myös henkilöstä, liikeyrityksestä tms. yleisölle muodostuneeksi käsitykseksi tai julkisuuskuvaksi. (Koukkunen ym. 2005: 140) (Karvosen (1999) mukaan tärkein sanakirjan merkitys sanalle imago on yleisön mieliin luotu käsitys tai vaikutelma jostakin henkilöstä, laitoksesta tai tuotteesta. Mielikuvat ovat rakenteita tai skeemoja, jotka sisältävät tietoa ja ihanteita siitä millainen maailma on. Mielikuvat ovat subjektiivisia, mutta myös tietyille ryhmille ja kulttuureille yhteisiä, ja niiden taustalla vaikuttavat myös arvot. Mielikuvat ja mielikuvajärjestelmät kytkevät ihmisen ympäristöön, vaikuttavat toimintaan ja sen kautta rakennettuun ympäristöön. (Horelli 1981: 78 79) Karvosen mukaan imagon käsitteen määritelmässä on havaittavissa kaksinaisuus: yhtäältä imagosta puhutaan jonakin ulkoisena, visuaalisena ja viestinnällisenä, ja toisaalta siitä puhutaan ihmismielen tai tietoisuuden sisäisenä (mielikuvan) asiana. Kyse on kuvan antamisesta ja sen saamisesta, viestinnästä ja viestien pohjalta tapahtuvasta käsitysten muodostamisesta. (Karvonen 1999: 39) Myös Nimmo ja Savage (1976 Karvosen 1999 mukaan) näkevät imagon määritelmässä kaksi puolta. He korostavat määritelmässään viestien lähettäjän ja vastaanottajan vuorovaikutusta, jossa lähde viestii tai siitä lähtee viestejä, jotka vastaanottajat käsittelevät 12\n12 tietynlaiseksi kuvaksi tai käsitykseksi. Vastaanottajien tulkintaan vaikuttavat vahvasti myös yhteiskunnallinen tilanne ja ilmapiiri asioita tulkitaan eri tilanteissa eri tavoin. Grunigin imagonäkemyksessä on myös havaittavissa kaksinaisuus. Hän erottaa toisistaan artistisen imagon käsitteen (lähettäjä) ja psykologisen imagon käsitteen (vastaanottaja) (Taulukko 1). Grunig näkee, että artistisessa imagon käsitteessä on kyse viestijän suuntaamasta esityksestä, viestinnällisestä toiminnasta. Psykologisessa imagon käsitteessä on kyse puolestaan ihmisten mielissä olevista käsityksistä jostakin kohteesta. (Grunig 1993 Karvosen 1999: 41 mukaan) Äikäs (2004: 56) määrittelee imagon lähettäjän tietoisesti konstruoimaksi kuvaksi itsestään. Imago kertoo organisaation sisäisistä toiminnoista ja kehittyy toiminnallisten, näkyvien ja koettavien asioiden mukaisesti. Tuotetun imagon välittyminen vastaanottajalle on riippuvainen vastaanottajan ominaisuuksista. Imago ja mielikuva eivät siis ole toistensa synonyymeja. Mielikuva liittyy siihen, miten organisaation ulkopuolinen yleisö omaksuu lähettäjätahon tuottaman viestin sisällön ja tarkoituksen. Imago vaatii tietoista työstämistä, mutta mielikuva jostakin kohteesta syntyy aina. (Äikäs 2004: 56 57) Taulukko 1. Imagon ja mielikuvan kaksoismerkitykset ja vuorovaikutussuhteet (Kannisto ym. 2002: 32). 13\n13 Zimmerbauer ja Suutari (2004: 31) määrittelevät imagon kuvitelma- ja arvosisältöjen, ajatusten ja tuntemusten mielikuvalliseksi kokonaisuudeksi, joita yksilöllä on kohteesta. Imago koostuu näin ajatellen mielikuvista jostakin tietystä kohteesta. Äikäs lähestyy imagon käsitettä myös imagoresurssien kautta. Hän erottaa materiaaliset ja symboliset imagoresurssit toisistaan. Materiaaliset imagoresurssit tarkoittavat fyysisympäristöllisiä tekijöitä, kuten kaupunkirakennetta, patsaita, muistomerkkejä ja rakennuksia. Symboliset imagoresurssit ovat puolestaan kulttuuris-käsitteellisiä tekijöitä kuten menestyviä yrityksiä, ostoskeskuksia ja gallerioita sekä erilaisia tuotettuja tapahtumia ja mediatunnettuutta. (Äikäs 2001: 69 71) Lash ja Urry (1994 Raunion & Linnamaa 2000: 32 mukaan) ovat todenneet, että globaalissa taloudessa paikkaa ei ole olemassa ilman imagoa. Imagojen ja niistä syntyvien mielikuvien mukaan kaupunkiseutujen, tässä tutkimuksessa kunnan, tarjoamat mahdollisuudet nousevat tai eivät nouse esiin ulkopuolisten silmissä. Hyvä imago kertoo oikealle kohderyhmälle seudun positiivisista ominaisuuksista, jotka todennäköisemmin houkuttelevat heidät seudulle. (Raunio 2001c: 146) Karvosen (1999) mukaan maine on eräissä suhteissa parempi käsite kuin imago. Imago on epämääräinen ja luotu käsite, joka peittää todellisuuden ja korostaa vain asioiden valittuja puolia. Maineen vahvuudeksi voidaan nähdä sen perustuminen organisaation todelliseen toimintaan. Sana maine perustuu kuulemiseen ja puhumiseen, eikä näin ole visuaalinen termi. Maine on olemassa yhteisössä, ja sitä uusinnetaan puhumalla. (Karvonen 1999: 47) Maine voidaan määritellä sen mukaan, kuinka hallitsevia mielikuvat ovat suhteessa kokemuksiin ja päinvastoin. Nämä suhteet ovat esitetty kuvassa 2. maineen rakentumisen nelikentässä. Erinomaisen maineen voi saavuttaa, kun sidosryhmien mielikuvat ja omakohtaiset kokemukset ovat hyviä. Mainettaan parempi yritys (tässä tapauksessa kunta) voi olla, kun sidosryhmillä on hyviä omakohtaisia kokemuksia yrityksestä, mutta mielikuvat ovat yrityksen kannalta epäsuotuisia. Aulan & Heinosen (2002: 94) mukaan 14\n14 kyseessä on tyypillisesti viestintäongelma, mikä on helppo korjata. Asiat tehdään oikein, mutta niistä ei osata kertoa. Huono maine yrityksellä on silloin, kun sekä kokemukset että mielikuvat ovat huonoja. Jos yritys on mainettaan huonompi, ovat tällöin mielikuvat hyviä, mutta kokemukset puolestaan mielikuvia huonompia. (Aula & Heinonen 2002: 93 95) Tässä tutkimuksessa maineen mittaaminen on mahdollista vain niiden vastaajien vastausten perusteella. jotka ovat käyneet kunnassa ja jotka ovat arvioineet omien kokemuksien vaikuttaneen mielikuvaansa Kemiönsaaresta. Mainettaan huonompi Erinomainen maine Huono maine Mainettaan parempi Kuva 2. Maineen neljä kenttää (Aula & Heinonen 2002: 93) Vetovoimaisuus Suomen kielen sanakirjan (Nurmi ym. 1996: 808) mukaan vetovoima tarkoittaa puoleensa vetävää voimaa, vetämiseen tarvittavaa tai käytettävää voimaa, houkutusta tai kiinnostusta johonkin, viehätystä tai viehätysvoimaa. Vetovoimaisuus koostuu monista eri tekijöistä. Vetovoimaisuus voidaan määritellä voimiksi, jotka vetävät kohdetta puoleensa tai estävät kahta kohdetta (asukas ja kunta) erkaantumasta toisistaan. Vetovoima on luonteeltaan positiivista, kiinnostuksen, ihailun tai miellyttävyyden synnyttämää. Vetovoimainen kohde vetää huomion puoleensa voittaen muut esille nousevat vaikutteet. 15\n15 Viehättävä ja kiinnostava ovat synonyymejä vetovoimaiselle. (Webster s 1996 Raunion 2001a: 44 mukaan) Kunnan vetovoimaisuuteen vaikuttavat asumiseen liittyvät seikat, työmahdollisuudet, ympäristö sekä ihmisten erilaiset arvot, jotka liittyvät asuinympäristöön ja elämäntapaan. Tällaisten elementtien kytkeydyttyä positiivisella tavalla ihmisten elämäntilanteeseen, arvoihin ja elämäntapaan niistä muodostuu kuntien vetovoimatekijöitä. Eri väestöryhmien välillä korostuvat asuinpaikkaa valitessa eri seikat. Lapsiperheille on tärkeää muun muassa rauhallinen ympäristö ja vanhuksille puolestaan palveluiden saanti. (Kytö ym. 2006: 6 9) Myös Haliseva-Soilan (1993: 15, 97, 125) ja Pekkasen ym. (1997: 12) tutkimuksissa maalle vetää kiireettömyys ja rauhallisuus, luonto, väljyys ja asumiskustannusten kohtuullisuus. Alueen vetovoimaisuus vaikuttaa kuitenkin vain osaltaan siihen, muuttaako yksilö alueelle vai ei. Niin sanotut työntävät tekijät ovat niitä, jotka saavat aikaan poismuuttoajatuksen syntymisen (Pekkanen ym. 1997: 45). Vetovoimaisuus on subjektiivinen tekijä. Esimerkiksi jonkin kunnan vetovoimatekijät voivat toiselle olla työntötekijöitä ja toiselle vetovoimatekijöitä jokainen kokee ominaisuudet omasta näkökulmastaan. Sotarauta ym. (2001: 14) jakavat seudullisen vetovoiman kuuteen osa-alueeseen: infrastruktuuriin, yrityksiin, inhimillisiin voimavaroihin, instituutioon, toimivaan kehittäjäverkostoon, seudun kuulumisen muihin kehittäjäverkostoihin ja asuin- ja elinympäristön laatuun. Tämä tutkimus keskittyy viimeksi mainittuun vetovoiman osaalueeseen. Tarveteorioihin perustuva muuttoliiketutkimus lähtee ajatuksesta, että muutto on tulos inhimillisten tarpeiden vajaasta tyydytyksestä. Ihmisten tarpeentyydytys koostuu pitkälti työn, asumisen ja ympäristön ominaisuuksista. Jos nämä ominaisuudet eivät tyydytä nykyisellä asuinalueella, hakeutuu asukas alueelle, jonka vetovoimatekijät tyydyttävät hänen omia tarpeitansa. Taloudellinen tilanne voi kuitenkin olla sellainen, ettei muuttoon 16\n16 ole mahdollisuutta ja oloihin sopeudutaan. (Kytö ym. 2006: 2) Imago on yksi alueen tärkeimmistä vetovoimatekijöistä, ja se integroituu muihin aluekehittämisen prosesseihin Asuin- ja elinympäristö Tässä tutkimuksessa tarkastellaan Kemiönsaaren asuin- ja elinympäristön ulkoisia mielikuvia. Usein asuinympäristöllä viitataan asuntoon ja sen välittömään lähiympäristöön, ja elinympäristöllä päivittäisen elinpiirin kattavaan kokonaisuuteen (Raunio 2001b: 131). Asuin- ja elinympäristöä voidaan perustellusti pitää yhtenä kaupunkiseudun, tässä tapauksessa kunnan, kilpailukyvyn elementeistä. Laajasti ymmärrettynä asuin- ja elinympäristö koostuu fyysisistä, toiminnallisista, sosiaalisista ja taloudellisista ympäristön elementeistä (Kuva 3). (Raunio 2001b: 129) Sekä elinympäristö että asuinympäristö ovat kaikkien ympäristön osatekijöiden kokonaisuus tietyllä maantieteellisesti rajatulla alueella (Strandell 1998: 5). Kuva 3. Asuin- ja elinympäristön elementit Fyysinen ympäristö on tärkeässä roolissa asuinseutua valittaessa, ja sen korkea laatu on kaupunkiseudulle, tässä tapauksessa kunnalle, kiistämätön vahvuus (Raunio 2001b: 135). Fyysisen ympäristön suunnittelulla voidaan vaikuttaa merkittävästi elinympäristön 17\n17 kokonaiskokemukseen, psyykkiseen ja toiminnalliseen ympäristöön sekä ihmisen terveyteen. Suunnittelussa tulee fyysisten tekijöiden lisäksi huomioida ihmisten ympäristösuhteen sosiaalisia ja emotionaalisia ulottuvuuksia. (Allas 1993) Fyysinen ympäristö ei determinoi yksilön toimintaa, mutta sen luomat puitteet ovat merkittäviä. Viihtyisä ja voimakkaan paikkaidentiteetin omaava ympäristö on perusta asumisen laadulle ja elämänhallinnalle. (Strandell 1998: 2) Fyysinen ympäristö koostuu luonnonympäristöstä ja rakennetusta ympäristöstä. Fyysinen ympäristö luo aineelliset olosuhteet toiminnoillemme, jotka voivat edistää, helpottaa ja innostaa tai päinvastoin rajoittaa, vaikeuttaa tai jopa ehkäistä toimintojamme (Härö ym. 1980: 50). Toiminnallinen ja sosiaalinen ympäristö voidaan laskea kuuluvan samaan ympäristöön. Toimintaympäristö käsittää eri toimintoja kuten asumisen, työssäkäynnin, palvelut, virkistyksen ja liikkumisen. Eri toimintoihin liittyy sosiaalinen ympäristö, eli ihmisten keskinäinen kanssakäyminen ja sosiaalinen vuorovaikutus. (Strandell 1998: 6) Härön ym. (1980: 53) mukaan sosiaalinen ympäristö koostuu kuudesta elementistä: 1. ihmisistä (millaisia ja kuinka paljon) 2. ihmisten keskinäisen kanssakäymisen muodoista, määrästä ja toiminnoista 3. ihmisten välisten ystävyys- ja tuttavuussuhteiden määrästä ja alueen sosiaalisesta ilmastosta 4. yksilöiden vaikutusmahdollisuuksista ympäristöönsä 5. arvostuksista 6. käyttäytymissäännöistä eli normeista. Taloudellinen ympäristö määritellään tässä tutkimuksessa ympäristöksi, joka koostuu taloudellisista toimeentulomahdollisuuksista, elinkustannuksista, kunnan taloudellisista tekijöistä, menestyksellisyydestä ja kunnan aktiivisuudesta kehittämisessä. 18\n18 Esiteltyä jakoa tulkittaessa on syytä muistaa, että osa tekijöistä voi kuulua myös toiseen ympäristöön. Kuten Raunio (2001b: 131) toteaa: vaikka perimmäinen syy työnteolle on yleensä taloudellinen toimeentulo, työhön ja uraan liittyvät tekijät ovat sekä taloudellisia että sosiaalisia kysymyksiä. Työssä ja työympäristössä viihtymiseen vaikuttavat tekijät kuuluvat osaltaan sosiaaliseen ympäristöön liittyviin kysymyksiin. 2.2 Mielikuvien muodostuminen Perseptio, kognitio ja arviointi Mielikuvien muodostumista on tutkittu ympäristöpsykologiassa 1970-luvulta asti. Vaikka psykologit keksivät kyseiselle tutkimusalalle nimen, on kysymyksessä monitieteinen tutkimusala, joka keskittyy ihmisen ja ympäristön väliseen vuorovaikutussuhteeseen. Ympäristöpsykologiaan kuuluvat toisaalta käyttäytymistieteet ja toisaalta suunnitteluun ja arkkitehtuuriin liittyvät tutkimusalat. (Horelli 1981: 21 22) Ihmisen kokemisprosessi koostuu kolmesta osittain päällekkäisestä osasta: perseptiosta eli havaitsemisesta, kognitiosta ja arvioinnista. Mallissa yksilö on vuorovaikutuksessa ympäristönsä kanssa ja ottaa aktiivisesti vastaan informaatiota (perseptio), käsittelee (kognitio) ja arvioi sitä (evaluaatio). Havaitseminen, kognitio, arviointi ja toiminta ympäristössä ovat keskenään vuorovaikutuksessa ja johtavat palautteen muodossa mielikuvien muuntumiseen, joka puolestaan ohjaa jatkossa uutta toimintaa. Ympäristön kognitiivisessa jäsentämisessä ihminen luo järjestystä epämääräiseen ympäristöön ja tekee ympäristön merkitykselliseksi luokittelemalla, jäsentämällä ja nimeämällä sitä mielikuvien avulla. (Horelli 1981: 58 59, 77) Tilallista informaatiota saadaan omista aistihavainnoista (primaarilähde), mutta myös välillisesti sekundaarilähteistä eli kartoista, aluekuvauksista, kirjoituksista, muilta ihmisiltä, mediasta, valokuvista tai maalauksista. Mielikuvia voi muodostua myös alueista, joissa emme ole itse käyneet. (Gold 1980: 42 50) Ihmisen odotukset paikoista perustuvat välillisiin havaintoihin ja kokemuksiin muista vastaavista paikoista (Strandell 1998: 16). 19\n19 3. Yhdyskuntarakenne muutoksessa 3.1 Maan sisäinen muuttoliike Suomen maassamuutto tarkoittaa kuntien välistä muuttoliikettä. Muuttosuunnat kaupunkien ja maaseudun välillä ovat vuosikymmenien mittaan vaihdelleet. (Kytö ym. 2006: 2, 4 6) 1950-luvun alussa muuttosuunnat liikkuivat pääosin maalaiskuntien välillä johtuen sodan jälkeisistä asutustoiminnoista ja maankäyttölaista (Westerholm 1999: 90) luvun puolivälissä, jolloin teollisuuden ja palveluelinkeinojen nousu oli jo alkanut, maaseutuasuminen saavutti huippunsa. Tuolloin lähes 2,8 miljoonaa ihmistä, mikä oli noin 65 prosenttia väestöstä, asui maaseudulla. (Tauriainen 1983: 10 Pekkasen ym. 1997: 20 mukaan) 1960-luvun alussa maassamuuton suunta kääntyi kaupunkeihin ja seuraavina vuosikymmeninä kaupungistuminen eteni edelleen ja 1970-lukujen voimakas taajamiin ja Ruotsiin suuntautunut muuttoliike, niin sanottu suuri muutto, muutti maan aluerakennetta ja aiheutti paineita niin muuttovoitto- kuin muuttotappioalueille. Taajamissa tarvittiin nopeasti uusia asuntoja ja palveluita maaseudulla palvelut puolestaan heikkenivät huomattavasti. Asutuksen keskittyminen taajamiin vinoutti myös syrjäseutujen jo ennestään epäedullista ikärakennetta, mikä heikensi ja heikentää edelleen mahdollisuuksia kehityksen suunnan kääntämiseen. (Kytö ym. 2006: 4 6, Westerholm 1999: 90 91) 1970-luvun loppupuolella voimakasta maaltamuuttoa seurasi vastareaktiona muutto kaupungeista maalle, jolloin kaupunkien nettomuutto muuttui tilapäisesti negatiiviseksi luvun taloudellinen nousukausi kasvatti kuntien välistä muuttoliikettä, joka suuntautui keskuksista kaupunkien reuna-alueille. (Kytö ym. 2006: 5) Vuonna 1988 kuntien välillä tehtiin muuttoa (Tilastokeskus 2009) luvulla kaupunkeihin suuntautuva muuttoliike, maaltapako, kasvoi voimakkaasti ja keskittyi suurimpiin kaupunkeihin, vaikka 1990-luvun alun laman seurauksena maassamuutto Suomessa väheni 20\n20 (Kytö ym. 2006: 5). Vuonna 1992 kuntien välisiä muuttoja tehtiin enää (Tilastokeskus 2009). Vuonna 1994 suomalaiset muuttivat edelleen pääasiassa harvan asutuksen alueilta tiheämmin asutuille alueille. Jos ei oteta huomioon lähiöitä ja kaupunkien keskustoja, suurimmat muuttovirrat suuntautuivat omakoti- ja rivitaloalueille. Vaikka muutto maalta kaupunkeihin korostui, eniten vuonna 1994 muutettiin kuitenkin kaupunkimaisten alueiden välillä luvun lopusta 1990-luvun puoliväliin tultaessa muuttovoittoa saaneiden kuntien määrä pieneni selvästi. Vuonna 1994 alle kolmasosa kunnista oli muuttovoittokuntia. (Kauppinen ym. 1999: 92) Vuonna 2008 kuntien välisiä muuttoja tehtiin lähes , mikä on yli enemmän kuin vuonna 1992 (Tilastokeskus 2009). 3.2 Kuka muuttaa maalle? Manner-Suomen maaseudun kehittämisohjelmassa kunnat on luokiteltu harvaan asutun maaseudun kuntiin, ydinmaaseudun kuntiin, kaupunkien läheisen maaseudun kuntiin ja kaupunkeihin. Manner-Suomen maaseudun kehittämisohjelma laadittiin ennen vuoden 2009 kuntaliitoksia, jolloin tutkimusalue, Kemiönsaaren kunta, oli vielä erillään Kemiön, Västanfjärdin ja Dragsfjärdin kuntina. Kehittämisohjelman luokituksen mukaan Kemiön ja Dragsfjärdin kunnat olivat ydinmaaseutua ja Västanfjärd harvaan asuttua maaseutua (Manner-Suomen maaseudun kehittämisohjelma ). Näin luokiteltuna tämä tutkimus keskittyy pääosin ydinmaaseutuun. Kaupungeista maaseudulle muuttojen ja maaseudun sisällä muuttojen suurimmiksi syiksi nousivat Virtasen (2003: 46) selvityksessä elämänvaihe- ja muut sosiaaliset syyt, asuminen ja työ. Muuttoalttius pienenee vanhemmiten, mutta eläkkeelle siirtyminen lisää maallemuuton todennäköisyyttä. Nivalaisen tutkimuksen mukaan alle kouluikäiset eivät toimi muuton esteenä. Ahtaasti asumisella on myös vaikutuksensa maallemuuttoon, sillä 21\n21 mitä enemmän asukkaita on huonetta kohti, sitä todennäköisempää on maaseudulle muutto. (Nivalainen 2002: 22 24) Perhekoon kasvu voidaan siten nähdä yhtenä työntötekijänä maallemuuttoon. Verrattaessa maallemuuttajia ja muualle kuin maaseudulle muuttaneiden eroja ovat maallemuuttajat yleensä keskimääräistä vanhempia ja eläkeläisiä. Maalle muuttavat perheet ja yksilöt ovat myös muita muuttajia vähemmän koulutettuja. Työttömyys ei toimi kannustimena maaseudulle muutettaessa, vaikka maallemuuttajat ovat keskimääräistä pienempituloisia. Asumismuodolla näyttää olevan yhteys ikään ja elämänvaiheeseen, sillä omakotiasuminen on ensisijaista silloin, kun lapset asuvat vielä kotona. (Nivalainen 2002: 30 32) Toisaalta liikenneyhteyksien parantuessa voidaan olettaa, että alueellisten vetovoimatekijöiden merkitys tulee korostumaan siten, että valitaan esimerkiksi palveluiltaan sopivampi ja/tai viihtyisämpi asuinpaikka, vaikka työmatkoihin käytetty aika pitenee (Kytö & Aaltola 2006: 5). Tästä näkökulmasta myös esimerkiksi korkeammin koulutetut ja urautuneet henkilöt voidaan nähdä potentiaalisina maallemuuttajina, jos alueen muut vetovoimatekijät ovat tarpeeksi vahvoja. Myös yksilöllisten elämäntapojen, etätyön yleistymisen ja elinympäristön laadun merkityksen korostumisen voidaan olettaa lisäävän halukkuutta valita asuinpaikka entistä vapaammin. Elämäntavat ja -tyylit määräävät entistä enemmän asumisen preferenssejä ja muuttoaikeiden suuntautumisia. (Kytö & Aaltola 2006: 6 7) Kaksi merkittävintä maallemuuttajaryhmää Pekkasen ym. (1997) ja Mäntylän ym. (1998) tutkimusten mukaan ovat nuoret lapsiperheet ja vanhemmat keski-ikäiset, joilla lapset ovat jo muuttaneet pois kotoa ja eläkkeelle siirtyminen on lähellä. Tämä tutkimus keskittyy näiden kahden potentiaalisen maallemuuttajaryhmän mielikuvien tutkimiseen. 22\n22 3.3 Maaseutukuntien haasteet Kuten aiemmasta luvusta kävi ilmi, muuttoliike on iän mukaan valikoivaa ja vaikuttaa siten alueiden väestörakenteeseen. Nuorten ja parhaassa hedelmällisyysiässä olevien muutto lisää syntyvyyttä muuttovoittoalueilla ja pienentää sitä muuttotappioalueilla, minkä seurauksena alueiden ikärakenteet eriytyvät. (Nivalainen 2002: 1) Tämän johdosta maaseutukuntien väestö vanhenee, väestörakenne vinoutuu ja maaseutukuntien elinvoimaisuus hiipuu. Muuttoliikettä voidaan hallita perusedellytysten luomisella, kuten tarjoamalla asuntoja, tontteja ja peruspalveluja (Korpimäki & Zimmerbauer 2005: 17). Perusedellytysten luominen ja tarjoaminen eivät kuitenkaan yksinään riitä. Mika Raunio (2001b: 130) on tutkinut osaavan työvoiman sijoittumiseen vaikuttavia tekijöitä, ja hän toteaa, että osaavan työvoiman sijoittumiseen vaikuttavat muun muassa seudulliset työmarkkinat, paikan saavutettavuus, asuinympäristön laatu sekä tietoisuus paikasta ja sen tarjoamista mahdollisuuksista, jotka yhdessä ja erikseen muodostavat alueen vetovoimaisuuden. Tämä ei koske pelkästään osaavaa työvoimaa, vaan myös esimerkiksi eläkeläisiä, nuoria lapsiperheitä ja kesämökkiläisiä. Kilpailukyky voidaan Linnamaan (1999: 20) mukaan määritellä sellaisiksi toimijan ominaisuuksiksi, joiden avulla tämä pystyy osallistumaan kilpailuun ja omaa sellaista potentiaalia, jonka turvin toimija voi menestyä kilpakumppaneitaan paremmin. Raunion (2001b: 130) mukaan kehittämistoiminnan kannalta huomio on kuitenkin siirrettävä kilpailukyvystä kilpailuetuun. Raunion mukaan olisi myös pohdittava mahdollisuuksia muodostaa asuin- ja elinympäristöstä kilpailuetu suhteessa muihin asuin- ja elinympäristöihin. Toimijalla on kilpailuetu, kun sen resurssit ovat arvokkaita mahdollistaen ympäristön tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntämisen ja uhkien poistamisen, kun resurssit ovat harvinaisia toimijan nykyisten tai potentiaalisten kilpailijoiden keskuudessa, kalliita jäljitellä eikä resursseille ole olemassa niitä korvaavia resursseja (Barney & Hesterly 1996: 134 Linnamaan 1999: 20 mukaan). 23\n23 Kaupunkiseudulla, tässä tapauksessa kunnalla, on Linnamaan (1999: 23) mukaan kilpailuetu silloin, kun yrittäjät ja asukkaat kokevat kunnan tarjonnan paremmaksi vaihtoehdoksi kuin kilpailevan kunnan tarjonnan. Kilpailuedun perusta syntyy osaajien, tässä tapauksessa potentiaalisten maallemuuttajaryhmien preferenssien ja niitä vastaavien kunnan ominaisuuksien kohtaamisesta. Kunnan on myös erotuttava kilpailijoista. Tavoitellun kohderyhmän tulee myös tiedostaa tämä ero. Kilpailuedut ovat vetovoimaisia mahdollisuuksia, jotka houkuttelevat osaajia, tässä tapauksessa potentiaalisia maallemuuttajia, alueen ulkopuolelta tehokkaammin kuin muiden alueiden vastaavat ominaisuudet pitävät heitä paikoillaan. Asuin- ja elinympäristön laatu on osa kilpailukykyä, mutta se ei välttämättä muodosta korkealaatuisenakaan kilpailuetua, jonka saavuttamiseksi edellytetään menestymistä tietyissä toiminnoissa kilpailijoita paremmin. Asuin- ja elinympäristön elementeistä kilpailuetua tuottavat sellaiset, jotka erottavat sen selkeästi muista kilpakumppaneista, ovat tärkeitä asuinseudun valinnassa ja vastaavat sinne muuttavien vaatimuksia. Kilpailuedut ovat tekijöitä, jotka vahvistavat kaupunkiseutujen vetovoimaisuutta. Raunion mukaan kansallisella tasolla asuinympäristöjen tarjonta on kuitenkin melko homogeenistä, joten joukosta erottuminen on vaikeaa. (Raunio 2001b: , 136) 24\n24 4. Tutkimusalueena Kemiönsaaren kunta Varsinais-Suomen maakunnassa (Kuva 4) sijaitsevan Kemiönsaaren kunnan asukasluku oli vuoden 2009 alussa Asukkaista 71,4 % on ruotsinkielisiä, 27,4 % suomenkielisiä ja 1,2 % muunkielisiä. Vuoden 2009 alussa Kemiön, Västanfjärdin ja Dragsfjärdin kunnat yhdistyivät Paras-hankkeen myötä Kemiönsaaren kunnaksi. Tarkasteltaessa kyseisten alueliitoskuntien yhteenlaskettua asukaslukua, on se vähentynyt vuodesta 1996 vuoteen 2008 vuosittain keskimäärin 52 henkilöllä (Kuva 5). Nettomuutto Kemiönsaaren ja muiden Suomen kuntien välillä on kuitenkin ollut 2000-luvulla pääosin positiivista lukuun ottamatta vuoden 2008 jyrkkää laskua (Kuva 6) (Tilastokeskus 2009). Kuva 4. Kemiönsaaren kunta (CSC Tieteen tietotekniikan keskus 2010, muokattu). 25\n25 Kuva 5. Kemiönsaaren asukasluku vuodesta 1996 vuoteen Alueliitoskuntien tiedot yhdistetty. Kuva 6. Nettomuutto Kemiönsaaren ja muiden kuntien välillä vuodesta 1996 vuoteen Alueliitoskuntien tiedot yhdistetty. Huomattavan suurin osa, 33 %, Kemiönsaaren väestöstä on vuotiaita. Toiseksi suurimman osuuden (25 %) muodostavat yli 65-vuotiaat vuotiaita kemiönsaarelaisia on 22 %. Yli 50-vuotiaita on kunnan väestöstä 58 %. Muut ikäluokat jakautuvat melko tasan. Alle kouluikäisiä on Kemiönsaaren väestöstä vähiten, heidän osuutensa on alle 6 % (Kuva 7). (Tilastokeskus 2009) 26\n26 Kuva 7. Eri ikäryhmien suhteellinen osuus Kemiönsaaren koko väestöstä vuodenvaihteessa Kemiön saari, jolla Kemiönsaaren kunta ja Halikon kunta sijaitsevat, on Suomen toiseksi suurin merialueiden saari, ja se on kooltaan 524 km². Ennen vuoden 2009 alun kuntaliitosta Dragsfjärd luokiteltiin saaristokunnaksi ja Kemiö sekä Västanfjärd saaristoosakunniksi. (Työ- ja elinkeinoministeriö 2009) Kemiön keskuksesta on noin 60 kilometrin ajomatka Turkuun, noin 50 kilometriä Saloon ja noin 165 kilometriä Helsinkiin (Kuva 8). (Kemiönsaaren matkailuneuvonta 2010) Kuva 8. Etäisyydet Kemiönsaaresta lähimpiin kaupunkeihin (Kemiönsaaren matkailuneuvonta 2010, muokattu). 27\n27 5. Aineisto ja menetelmät Tutkimuksen empiirisenä aineistona käytettiin potentiaalisille maallemuuttajaryhmille suunnattua mielikuvakyselyä (Liite 1a ja 1b) ja Kemiönsaaren kunnanjohtajan Tom Simolan ja kehittämispäällikön Gunilla Granbergin sähköpostihaastattelua (Liite 2). Kysymys-tyyppeinä mielikuvakyselyssä käytettiin pääosin monivalintakysymyksiä. Avoimia kysymyksiä oli yhteensä viisi, ja ne teemotettiin analysointia varten. Kyselyaineisto analysoitiin tilastollisilla menetelmillä PASW Statistics for Mac ohjelmalla. Suurin osa kuvioista on tehty Microsoft Excel ohjelmalla. Kyselyn muuttujat ovat pääosin luokittelu- ja järjestysasteikkoa. Kyselyn tilastollisina analysointimenetelminä on käytetty ristiintaulukointia, korrelaatioanalyysiä ja pääkomponenttianalyysiä. Heikkilän (2005: 195) mukaan testatun eron tai riippuvuuden sanotaan olevan tilastollisesti erittäin merkitsevä, jos p 0,001 tilastollisesti merkitsevä, jos 0,001 < p 0,01 tilastollisesti melkein merkitsevä, jos 0,01 < p 0,05 tilastollisesti suuntaa antava (oireellinen), jos 0,05 < p 0,1. Usein tulosta ilmoitettaessa käytetään kuitenkin vain ilmausta tilastollisesti merkitsevä ja ilmoitetaan merkitsevyystaso, esimerkiksi ero on tilastollisesti merkitsevä (p<0,05). 5.1 Potentiaalisille maallemuuttajaryhmille suunnattu kyselylomake Mielikuvakysely lähetettiin ulkoisen mielikuvan selvittämiseksi yhteensä henkilölle Saloon ja Turkuun. Osoitetiedot saatiin Väestörekisterikeskuksesta. Aikaisempien tutkimusten perusteella (mm. Heikkinen ym. 2003: 18 ja Pekkanen ym. 1997) kohderyhmäksi valittiin potentiaaliset maallemuuttajaryhmät: alle kouluikäisten lasten vanhemmat ja lähellä eläkeikää olevat vanhemmat keski-ikäiset. Kohderyhmät tarkentuivat näin ollen henkilöihin, joilla on alle 7-vuotiatita lapsia ja vuotiaisiin. Salo ja Turku 28\n28 muodostuivat kohdealueiksi siksi, että ne ovat kaksi suurinta kaupunkia Kemiönsaaren lähellä Varsinais-Suomen maakunnassa. Kyselylomake lähetettiin satunnaisotannalla neljälle prosentille kohderyhmiin kuuluvista sekä Saloon että Turkuun. Saloon kyselylomakkeita lähettiin vuotiaille 165 kappaletta ja perheille joissa on alle 7- vuotiaita lapsia 116 kappaletta. Turkuun vuotiaille kyselylomakkeita lähetettiin 476 kappaletta ja perheille, joissa on alle kouluikäisiä lapsia 323 kappaletta. Mielikuvakysely pohjautuu aiemmin esille tulleisiin ympäristön eri tasoihin, eli fyysiseen, toiminnalliseen, sosiaaliseen ja taloudelliseen ympäristöön. 5.2 Kunnanjohtajalle ja kehittämispäällikölle suunnattu sähköpostikysely Potentiaalisille maallemuuttajaryhmille suunnatun kyselyn lisäksi toteutettiin sähköpostikysely, jolla selvitettiin Kemiönsaaren kunnanjohtajan Tom Simolan ja kehittämispäällikön Gunilla Granbergin näkemyksiä muun muassa siitä, minkälaisena he näkevät Kemiönsaaren asuin- ja elinympäristönä, keitä he haluaisivat houkutella kuntaan uusiksi asukkaiksi ja minkälainen ulkoinen mielikuva Kemiönsaaresta asuin- ja elinympäristönä uskotaan olevan (Liite 2). Haastattelu olisi voinut olla tiedonkeruumenetelmänä parempi, jolloin saadut vastaukset olisivat olleet luultavasti pidempiä ja yksityiskohtaisempia. Toisaalta tiedonkeruumenetelmää valittaessa oletettiin, että sähköpostikyselyyn kohdehenkilöt voivat vastata rauhassa panostaen vastauksiinsa. Myös aikataulullisista seikoista johtuen tiedonkeruumenetelmäksi valittiin haastattelun sijaan sähköpostikysely. Kunnanjohtaja valittiin haastateltavaksi, sillä kehittämisosaston ohella myös kunnan johtoryhmä osallistuu imagon rakentamiseen. Kehittämispäällikkö johtaa kehittämisosastoa, joka koordinoi muun muassa imagon rakentamista ja imagotyötä. Kysymykset lähetettiin sähköpostitse Tavoitteena oli verrata kunnan sisäistä näkemystä mielikuvakyselystä tiivistettyyn ulkoiseen mielikuvaan. Kuntastrategia oli tutkimusta tehdessä kesken, ja sähköpostikyselyn tavoitteena oli saada tietoa kunnan strategisista päämääristä. 29\n29 5.3 Tutkimuksen validiteetti ja reliabiliteetti Validiteetti kuvaa tutkimuksessa sitä, missä määrin on mitattu juuri sitä mitä pitikin mitata. Kyselytutkimuksessa validiteettiin vaikuttaa ensisijaisesti se, miten onnistuneita kysymykset ovat, eli voidaanko laadittujen kysymysten avulla ratkaista tutkimusongelma. Validius liittyy sovellusalueen teoriaan ja käsitteisiin. Validiteetti voidaan jakaa sisäiseen ja ulkoiseen validiteettiin. Sisäisellä validiteetilla tarkoitetaan tutkimuksen teoriaosassa esiteltyjen käsitteiden vastaavuutta mittaukseen. Mittaaminen tutkimuksessa eroaa sen arkikielisestä merkityksestä. Tutkimusmielessä mittaamista on kaikki, missä voidaan havaita eroja ja antaa tutkimusyksikölle jonkinlaisia symboleja luonnehtimaan eroavaisuuksia. Ulkoinen validiteetti tarkoittaa sitä, että myös muut tutkijat tulkitsevat kyseiset tutkimustulokset samalla tavalla. Selkeissäkin asioissa voi esiintyä systemaattisia virheitä. Systemaattinen virhe on satunnaista virhettä vaarallisempi, eikä sen vaikutus vähene otoskoon kasvaessa, ja sen suuruutta on vaikea arvioida. (Heikkilä 2005: 183, 186) Tämän tutkimuksen teoriaosassa esitellyt käsitteet vastaavat hyvin empiriaosuudessa mitattuja asioita, eli Kemiönsaaren ulkoista mielikuvaa asuin- ja elinympäristönä potentiaalisissa maallemuuttajaryhmissä. Näin ollen tutkimuksen voidaan sanoa olevan validi. Kysymykset mittasivat oikeita asioita kattaen koko tutkimusongelman. Vastaajien, jotka eivät olleet käyneet kunnassa, oli vaikea arvioida osaa kysymyksistä. Kyseiset kysymykset saattoivat olla joissakin tapauksissa liian yksityiskohtaisia. Toisaalta näidenkin yksityiskohtaisten kysymysten avulla saatiin tietoa siitä, mistä asuin- ja elinympäristön osatekijöistä alueen ulkopuolella asuvilla on tarkempaa tietoa ja mistä ei. Reliabiliteetti määritellään kyvyksi tuottaa ei-sattumanvaraisia tuloksia. Reliabiliteetti jaetaan sisäiseen ja ulkoiseen reliabiliteettiin. Sisäinen reliabiliteetti voidaan todeta mittaamalla sama tilastoyksikkö moneen kertaan. Mittaustulosten ollessa samat on mittaus reliaabeli. Ulkoisella reliabiliteetilla tarkoitetaan sitä, että mittaukset ovat toistettavissa myös muissa tutkimuksissa ja tilanteissa. Reliabiliteetti määritellään käytännössä kahden 30\n30 riippumattoman mittauksen korrelaatioksi. Korrelaatio on luotettavassa mittauksessa lähellä ykköstä. (Heikkilä 2005: 187) Tämän tutkimuksen sisäinen reliabiliteetti on hyvä, sillä käytetyt testit ja avoimien vastausten analysointi tehtiin huolella useaan kertaan saaden samat mittaustulokset. Ulkoista reliabiliteettia ei tämän tutkimuksen yhteydessä ollut mahdollista mitata. Tutkimuksen luotettavuus on korkea, sillä potentiaalisille maallemuuttajaryhmille suunnatun kyselyn otoskoko oli edustava ja vastausprosentti korkea. 6. Tulokset ja tulosten tarkastelu 6.1 Kyselyyn vastanneiden taustatiedot Lähetetyistä 1080 lomakkeesta palautettiin kahden kyselykierroksen jälkeen yhteensä 426 kappaletta, jolloin vastausprosentiksi muodostui 39,4. Alue- ja kohderyhmäkohtaiset lähetettyjen kyselylomakkeiden määrät ja vastausprosentit on esitetty taulukossa 2. Koska kyselylomakkeita lähetettiin neljälle prosentille kummankin alueen kohderyhmistä asukasluvultaan suuremman kaupungin, Turun vastausten lukumäärä on Salon vastauksia suurempi, on kyselyn tulokset esitetty pääasiassa suhteellisina osuuksina kohderyhmittäin. Taulukko 2. Lähetetyt ja vastaanotetut kyselylomakkeet alueittain ja kohderyhmittäin. Alue ja kohderyhmä Lähetetty Palautettu Vastaus % Turku vuotiaat ,7 Perheet joissa alle 7-v lapsia ,8 Turku yhteensä ,7 Salo vuotiaat ,1 Perheet joissa alle 7-v lapsia ,7 Salo yhteensä ,4 Kaikki yhteensä ,4 31\n31 Kaikista kyselyyn vastanneista 55 % oli naisia ja 45 % miehiä. Lähellä eläkeikää olevista vastaajista naisia oli 52 % ja miehiä 48 %. Kaikista kyselyyn vastanneista 92 % oli suomenkielisiä, 6 % ruotsinkielisiä ja 2 % muunkielisiä. Lähellä eläkeikää olevista lähes 95 % oli suomenkielisiä ja reilu 4 % ruotsinkielisiä. Muunkielisiä lähellä eläkeikää olevista oli vain 0,7 %, kun taas henkilöistä, joilla on alle 7-vuotiaita lapsia (jatkossa lapsiperheet) vastaava osuus oli 3 prosenttiyksikköä enemmän. Myös ruotsinkielisiä oli lapsiperheiden vastaajien joukossa enemmän kuin lähellä eläkeikää olevista (10 %). Suomenkielisiä lapsiperheiden vastaajista oli 86,5 %. Huomionarvoista on, että salolaisista lähellä eläkeikää olevista vastaajista ruotsinkielisiä ei ollut lainkaan, ja vain yksi vastaaja oli muunkielinen. Lähes 34 % lähellä eläkeikää olevista vastaajista ilmoitti korkeimmaksi koulutuksekseen ylioppilas- tai ammattitutkinnon, neljäsosa korkeakoulututkinnon ja lähes 22 % kansakoulun. 15 %:lla lähellä eläkeikää olevista vastaajista korkein koulutus oli peruskoulu. Lapsiperheiden vastaajat olivat lähellä eläkeikää olevia korkeammin koulutettuja, sillä yli puolet kyseisestä kohderyhmästä ilmoitti korkeimmaksi koulutuksekseen korkeakoulututkinnon ja 38 % ylioppilas- tai ammattitutkinnon. Peruskoulun korkeimmaksi koulutuksekseen ilmoitti lapsiperheiden vastaajista 7 %. Huomionarvoinen ero korkeakoulututkinnon suorittaneista muodostuu turkulaisten ja salolaisten lähellä eläkeikää olevien vastaajien välillä, sillä turkulaisista kyseisestä kohderyhmästä 32 % on korkeakoulututkinnon suorittaneita ja salolaisista vain 9 %. Kaikista kyselyyn vastanneista kolme neljäsosaa oli työssäkäyviä. Vajaa kymmenesosa oli eläkeläisiä, lähes 6 % työttömiä ja 2 % opiskelijoita. Kotiäitejä tai -isiä oli lähes 6 % kaikista vastaajista. Lähellä eläkeikää olevista vastaajista lähes neljännes oli työntekijöitä. Myös lapsiperheiden vastaajista suurin osa (30 %) oli työntekijöitä. Kaikista kyselyyn vastanneista 36 % arvioi toimeentulonsa hyväksi. Kohtalaiseksi toimeentulon arvioi 54 % ja huonoksi 8 %. Lähellä eläkeikää olevien ja lapsiperheiden vastaajien välillä ei toimeentulon arvioinnin vastauksissa ollut suurempia eroja. Sekä 32\n32 lähellä eläkeikää olevista että lapsiperheistä suurin osa arvioi toimeentulonsa kohtalaiseksi lähellä eläkeikää olevista 56,5 % ja lapsiperheistä lähes 51 %. Lapsiperheistä toimeentulonsa hyväksi arvioivat lähes 40 % vastaajista ja lähellä eläkeikää olevista vastaava osuus oli lähes 35 %. Lähes kymmenesosa lapsiperheiden vastaajista arvioi toimeentulonsa huonoksi ja lähellä eläkeikää olevista 7 %. Ylemmät toimihenkilöt arvioivat toimeentulonsa hyväksi useammin kuin muissa toiminnoissa olevat. Vähiten tyytyväisiä toimeentuloonsa olivat työttömät ja opiskelijat. Lähellä eläkeikää olevista vastaajista 63,5 % ilmoitti perhekookseen kaksi jäsentä. Yksineläjiä lähellä eläkeikää olevista oli vajaa neljännes. Lapsiperheistä reilu 41 % ilmoitti perhekookseen 4 jäsentä. Kolmihenkisiä lapsiperheitä oli lähes 37 % Maakunnassa asuttu aika ja suhde Kemiönsaareen Lähellä eläkeikää olevista 48 % oli asunut Varsinais-Suomen maakunnassa vuotta, eli koko tai melkein koko elämänsä vuotta Varsinais-Suomessa asuneita lähellä eläkeikää olevista oli 17 %. Luokitellun asutun ajan lyhentyessä myös lähellä eläkeikää olevien osuudet luokissa pienenevät. Lapsiperheiden vastaajista suurin osa (lähes 35 %) oli asunut Varsinais-Suomessa 6 20 vuotta vuotta Varsinais-Suomessa asuneita lapsiperheiden vastaajien joukossa oli toiseksi eniten, eli lähes 27 %. Kaikista vastaajista 61 % ei tuntenut yhtään kemiönsaarelaista, 30 % muutaman ja 9 % enemmän kuin viisi. Lähellä eläkeikää olevat vastaajat tunsivat kemiönsaarelaisia enemmän kuin lapsiperheiden vastaajat. Äidinkielen mukaan tarkasteltuna vain 18,5 % ruotsinkielisistä vastaajista (N = 27) ei tuntenut ketään kemiönsaarelaista, kun vastaava osuus suomenkielisistä vastaajista (N = 389) oli lähes 63 %. Lähes 30 % suomenkielisistä ja 48 % ruotsinkielisistä tunsi muutaman kemiönsaarelaisen ja enemmän kuin viisi kemiönsaarelaista tunsi suomenkielisistä vastaajista 7,5 %. Kolmasosa ruotsinkielisistä tunsi enemmän kuin viisi kemiönsaarelaista. 33\n33 Viidesosa kaikista vastaajista ei ollut käynyt koskaan Kemiönsaaressa ja kymmenesosa oli käynyt kunnassa vain kerran. Yli 46 % kaikista vastaajista oli vieraillut Kemiönsaaressa 2 20 kertaa, mikä muodostaa selkeästi suurimman osuuden luokitelluista kävijämääristä kertaa vierailleita oli vastaajista yli 16 %. Yli tuhat tai tuhansia kertoja Kemiönsaaressa oli käynyt 5 % prosenttia kaikista vastaajista. Heillä on oletettavasti kesämökki kunnan alueella tai he ovat alun perin kotoisin Kemiönsaaresta. 6.2 Mielikuvien muodostuminen Eri tietolähteiden vaikutus vastaajien mielikuvaan Kemiönsaaresta on esitetty kuvassa 9. Goldin (1980: 50) mukaan tilallista informaatiota saadaan paitsi omista aistihavainnoista (primaarilähde), mutta myös välillisesti sekundaarilähteistä. Tässä tutkimuksessa sekundaarilähteitä olivat muiden ihmisten kertomukset, matkaesitteet, lehti-, tv- ja radiomainokset, ei-mainosmaiset julkiset lähteet ja kunnan Internet-sivut. Kaikista vastaajista 34 % arvioi omien kokemuksien vaikuttaneen erittäin paljon mielikuvaansa Kemiönsaaresta, viidennes arvioi vaikutusta olleen melko paljon, 23 % jonkin verran ja lähes 22 % ei kokenut omilla kokemuksilla olleen lainkaan vaikutusta. Salolaiset vastaajat arvioivat omien kokemuksien vaikutuksen reilusti vahvemmaksi kuin turkulaiset vastaajat. Ystävien, tuttavien tai sukulaisten kertomuksilla ei koettu olevan suurta merkitystä mielikuvien muodostumiseen, sillä vajaa kolmasosa arvioi, ettei tällä ollut lainkaan vaikutusta. 38 % vastanneista arvioi kertomuksilla olevan jonkin verran merkitystä ja viidesosa arvioi näiden vaikuttaneen melko paljon. Vain vajaa 8 % koki kertomuksilla olevan erittäin paljon merkitystä mielikuvan syntymiseen. Yli puolet kaikista vastaajista arvioi, ettei matkaesitteillä ole ollut lainkaan vaikutusta, vajaa kolmasosa arvioi vaikutusta olevan jonkin verran. Kymmenesosa vastaajista arvioi matkaesitteillä olevan melko paljon vaikutusta ja vain 1,5 % erittäin paljon. Lehti-, tv- ja radiomainoksilla ei ollut suurta vaikutusta vastaajien mielikuvaan. Kaksi vastaajaa 34\n34 kolmesta koki, ettei kyseisillä mainoksilla ollut lainkaan vaikutusta, neljäsosa arvioi vaikutusta olevan jonkin verran ja vain 3 % arvioi vaikutusta olevan melko paljon. 40 % kaikista vastaajista arvioi ettei ei-mainosmaiset lähteet, kuten lehtikirjoitukset, kirjat, tv- ja radiomainokset ole vaikuttanut lainkaan mielikuvaan Kemiönsaaresta. Yhtä suuri osuus koki vaikutusta kyseisillä lähteillä olevan jonkin verran. Turkulaiset vastaajat arvioivat ei-mainosmaisilla lähteillä olevan hieman enemmän vaikutusta kuin salolaiset vastaajat. Kunnan Internet-sivut eivät ole yleisesti vaikuttaneet vastaajien mielikuvaan, sillä lähes 80 % kaikista vastaajista arvioi, ettei vaikutusta ole lainkaan ja reilu 11 % arvioi vaikutusta olevan jonkin verran Kuva 9. Eri tietolähteiden vaikutus mielikuvaan Kemiönsaaresta (osuudet prosentteina). Kyselyyn vastanneiden mielikuva Kemiönsaaresta kokonaisuudessaan on esitetty kuvassa 10. Kaikista vastaajista yli kolmasosalla oli Kemiönsaaresta myönteinen mielikuva, ja lähes yhtä monella melko myönteinen. 67 % kaikista vastaajista ajattelee siis Kemiönsaaresta myönteisesti. Neljäsosalla vastaajista oli neutraali mielikuva, ja melko 35\n35 kielteisesti tai kielteisesti kunnasta ajatteli yhteensä vain vajaa 3 % kaikista vastaajista. 6 % kaikista vastaajista ei osannut arvioida mielikuvaansa tai sitä ei ollut muodostunut. Lähellä eläkeikää olevista vastaajista noin 70 %:lla oli Kemiönsaaresta myönteinen tai melko myönteinen mielikuva. Vastaava osuus lapsiperheiden vastauksissa oli vajaa 63 %. Vertailtaessa vastauksia kotipaikkakunnan mukaan voidaan sanoa, että turkulaisilla lapsiperheillä ja lähellä eläkeikää olevilla vastaajilla on verrattuna salolaisiin vastaajiin hieman parempi mielikuva Kemiönsaaresta. Tällä ei kuitenkaan ole tilastollista merkitsevyyttä. Kuva 10. Mielikuva Kemiönsaaresta kokonaisuudessaan kohderyhmittäin (osuudet prosentteina, N = 424). 65 % vastaajista, joilla oli Kemiönsaaresta myönteinen mielikuva (N= 143) arvioi omien kokemuksien vaikuttaneen mielikuvaan melko tai erittäin paljon. Myös vastaajista, joilla oli Kemiönsaaresta melko myönteinen kuva, 54 % arvioi omien kokemuksien vaikuttaneen mielikuvaan melko tai erittäin paljon. Vastaajien halukkuus muuttaa Kemiönsaareen on esitetty kuvassa 11. Lähellä eläkeikää olevista 38,5 % voisi harkita muuttavansa Kemiönsaareen. Lapsiperheiden vastaajista vastaava osuus oli 29,5 %. Hieman alle 48 % vastaajista, joiden mielikuva Kemiönsaaresta on myönteinen, voisi harkita muuttoa Kemiönsaareen. Melko myönteiseksi mielikuvansa 36\n36 arvioivista 40 % voisi harkita muuttoa. Neutraalin mielikuvan omaavista vastaava osuus oli 20 %. Kuva 11. Vastaajien mahdollinen halukkuus muuttaa Kemiönsaareen. Vastaajilta kysyttiin kolmea tärkeintä tekijää miksi he joko voisivat tai eivät voisi harkita muuttavansa Kemiönsaareen (Taulukko 3). Lähellä eläkeikää olevat antoivat yhteensä 192 muuttoa puoltavaa mainintaa, joista selkeästi eniten, lähes kolmasosa koski luonnon ja meren läheisyyttä tai saaristoa. Toiseksi eniten maininnat koskivat kunnan rauhallisuutta asuin- ja elinympäristönä. Kolmanneksi eniten lähellä eläkeikää olevat arvostivat kunnan maaseutumaisuutta ja kaunista miljöötä ja neljäntenä kalastus- sekä ulkoilu- ja retkeilymahdollisuuksia. Kolmasosa lapsiperheiden muuttoa puoltavista maininnoista koski niin ikään meren ja luonnon läheisyyttä. Myös kunnan rauhallisuus asuin- ja elinympäristönä korostui. Kolmanneksi eniten lapsiperheet arvostivat Kemiönsaaren sijaintia ja kohtuullista etäisyyttä Saloon ja Turkuun ja neljäntenä edullisia asuntoja, tilaa, mahdollisuutta hankkia oma talo ja mahdollisesti halpa tontti. 37\n37 Taulukko 3. Lähellä eläkeikää olevien ja lapsiperheiden muuttoa puoltavat tekijät. Lähellä eläkeikää olevat antoivat yhteensä 340 Kemiönsaareen muuttoa estävää mainintaa (Taulukko 4), joista yli viidesosa koski työpaikkojen puutetta, niiden kaukaista sijaintia ja työmatkojen pituutta. Toiseksi eniten lähellä eläkeikää olevien muuttoa estävä tekijä koski yleisesti Kemiönsaaren eristyneisyyttä, syrjäistä/kaukaista sijaintia ja kolmanneksi kunnan ruotsinkielisyyttä. Myös sukulaisten ja ystävien puuttuminen kunnassa ja kunnan vieraus koettiin muuttoa estäväksi tekijäksi. Lapsiperheiden vastaajat antoivat yhteensä 225 muuttoa estävää tekijää, joista niin ikään työpaikkojen puute, niiden kaukainen sijainti ja työmatkojen pituus nousivat selkeästi vahvimmiksi tekijöiksi. Neljäsosa lapsiperheiden maininnoista koski kyseistä teemaa. Toiseksi eniten lapsiperheiden muuttoa estää Kemiönsaaren syrjäinen/kaukainen sijainti ja pitkä matka Turkuun ja kolmanneksi sukulaisten ja ystävien puute kunnassa. Kunnan ruotsinkielisyys nousee lapsiperheiden vastauksissa neljänneksi voimakkaammaksi tekijäksi olla muuttamatta Kemiönsaareen. Nivalaisen (2002: 22 24) mukaan muuttoalttius pienenee vanhemmiten, mutta eläkkeelle siirtyminen lisää maallemuuton todennäköisyyttä. Tässä tutkimuksessa ikä koettiin sekä esteenä että mahdollisuutena maallemuuttoon. 38\n38 Taulukko 4. Lähellä eläkeikää olevien ja lapsiperheiden muuttoa estävät tekijät. Asuin- ja elinympäristön elementeistä kilpailuetua tuottavat tekijät, jotka erottavat sen selkeästi muista kilpakumppaneista, ovat tärkeitä asuinseudun vallinnassa ja vastaavat sinne muuttavien vaatimuksia (Raunio 2001b: , 136). Näin ajatellen Kemiönsaarta saaristokuntana ja saaristoluonto yhdistettynä sopivaan etäisyyteen Saloon ja Turkuun voidaan pitää yhtenä kunnan vahvana kilpailuetuna. Ruotsinkielisyys koettiin kummassakin ryhmässä muuttoa estäväksi tekijäksi, mutta ruotsinkielisyys voidaan kääntää myös kilpailueduksi. Vastaajilta kysyttiin asioita, jotka vaatisivat kehittämistä jotta kunta olisi houkuttelevampi asuin- ja elinympäristönä. Lähellä eläkeikää olevat antoivat 227 mainintaa, joista 18 % koski työpaikkojen lisäämistä, 12 % palveluiden parantamista, 11 % liikenneyhteyksien parantamista ja 11 % avoimempaa suhtautumista suomenkielisiä ja alueen ulkopuolisia kohtaan. Kymmenesosa maininnoista koski kunnan markkinoinnin ja tiedotuksen lisäämistä. Lähellä eläkeikää toivoivat myös tonttitarjonnan parantamista, sillä 5 % maininnoista koski halvempien tonttien ja merenrantatonttien tarjonnan lisäämistä. Lapsiperheet antoivat yhteensä 142 mainintaa, joista viidesosa koski palveluiden tai lapsiperheiden palveluiden parantamista, työpaikkojen lisäämistä 13 %, liikenneyhteyksien parantamista 12 % ja kunnan markkinointia, tiedotuksen lisäämistä ja kunnan tuomista julkisuuteen 11 %. Kymmenesosa lapsiperheiden maininnoista koski avoimuutta suomenkielisiä kohtaan ja palveluiden lisäämistä suomen kielellä. Vajaa kymmenesosa maininnoista koski edullisten tonttien ja merenrantatonttien lisäämistä. Raunion (2001: 130) mukaan alueen vetovoimaisuus koostuukin muun muassa seudullisista 39\n39 työmarkkinoista, paikan saavutettavuudesta, asuinympäristön laadusta, paikkatietoisuudesta ja sen tarjoamista mahdollisuuksista. 6.3 Yleinen arvio Kemiönsaaresta Potentiaalisten maallemuuttajaryhmien yleistä mielikuvaa Kemiönsaaresta tarkasteltiin yhdentoista Kemiönsaarta kuvaavan muuttujan avulla. Näitä olivat viihtyisyys, turvallisuus, paikallinen identiteetti, alueen rauhallisuus, yhteishenki, historia, perinteet, tunnettuus, kansainvälisyys, maineikkuus, alueen arvostus ja menestys (Kuvat 12 ja 13). Kaikista vastaajista puolet oli jokseenkin samaa mieltä väitteestä, että Kemiönsaaressa on viihtyisää. Täysin samaa mieltä lähellä eläkeikää olevista oli lähes 29 % ja lapsiperheiden vastaajista vain kaksi prosenttiyksikköä enemmän. Lähellä eläkeikää olevista 30 % oli täysin samaa mieltä siitä, että Kemiönsaari on turvallinen kunta ja 48,5 % oli väittämästä jokseenkin samaa mieltä. Lapsiperheiden vastaajista 38,5 % oli väittämästä täysin samaa mieltä ja yhtä suuri osuus oli jokseenkin samaa mieltä. Kummastakin kohderyhmästä noin viidennes ei osannut arvioida väittämää. Lähellä eläkeikää olevat naispuoliset vastaajat kokivat Kemiönsaaren viihtyisämmäksi kuin lähellä eläkeikää olevat miespuoliset vastaajat, sillä naisista täysin samaa mieltä olevia oli 37 % ja miehistä lähes viidennes. Jokseenkin samaa mieltä olevia oli naisista 43 % ja miehistä 56 %. Tämä oli kuitenkin vain tilastollisesti melkein merkitsevä tulos (p= 0,011). Lapsiperheiden vastauksissa ei ollut kyseisen väittämän kohdalla sukupuolten välillä tilastollista merkitsevyyttä. Kemiönsaarella koettiin kummankin kohderyhmän keskuudessa olevan vahva paikallinen identiteetti, sillä 43 % lähellä eläkeikää olevista oli väittämästä täysin samaa mieltä ja 37 % jokseenkin samaa mieltä. Lapsiperheiden vastaajista 36 % oli kyseisestä väittämästä täysin samaa mieltä ja 39 % jokseenkin samaa mieltä. Strandellin (1998: 2) mukaan viihtyisä ja voimakkaan paikkaidentiteetin omaava ympäristö on perusta asumisen laadulle ja elämänhallinnalle. 40\n40 Kemiönsaari koettiin kummankin kohderyhmän keskuudessa rauhalliseksi asuin- ja elinympäristöksi, sillä 54 % lähellä eläkeikää olevista oli väittämästä täysin samaa mieltä ja kolmannes jokseenkin samaa mieltä. Lapsiperheiden vastaajista jopa 67 % oli kyseisestä väittämästä täysin samaa mieltä ja reilu viidennes jokseenkin samaa mieltä. Kunnan yhteishenkeä oli vaikea arvioida, sillä kummastakin kohderyhmästä 48 % ei osannut arvioida väittämää. Kuitenkin lähellä eläkeikää olevista kolmannes oli väittämästä jokseenkin samaa mieltä ja lapsiperheiden vastaajista neljännes. 39 % lähellä eläkeikää olevista oli täysin samaa mieltä siitä, että Kemiönsaaressa on rikas historia ja perinteet ja 37 % oli väittämästä jokseenkin samaa mieltä. Lapsiperheistä kolmannes oli täysin samaa mieltä ja lähes 32 % jokseenkin samaa mieltä. Väittämää ei osannut arvioida lapsiperheiden vastaajista 30 % ja lähellä eläkeikää olevista 18 %. Kemiönsaaren ei koettu olevan kovin tunnettu maanlaajuisesti. Lapsiperheiden vastaajat kokivat lähellä eläkeikäisiä vähemmän, että Kemiönsaari olisi kansallisesti tunnettu, sillä 43 % lapsiperheiden vastaajista oli väittämästä eri mieltä. Lähellä eläkeikää olevista vastaajista jokseenkin samaa ja jokseenkin eri mieltä olevia oli kumpaakin yli 30 %. Alueen tunnettuudella on merkitystä. Kuten Sharon Zukin (1996) toteaa, paikkakunnista, sen ominaispiirteistä ja aluekulttuurista on tullut kauppatavaraa, jonka arvo mitataan rahan ohella symbolisena kohteen tunnettuuteen perustuvana pääomana. Kemiönsaaren ei koettu myöskään olevan kansainvälinen kunta, sillä lapsiperheiden vastaajista jokseenkin tai täysin eri mieltä olevia oli 60 % ja lähellä eläkeikää olevista vastaava osuus oli 42 %. Kaikista vastaajista 28 % ei osannut arvioida väittämää. Kuitenkin Kemiönsaari on vastaajien arvion mukaan arvostettu kunta, sillä yli 57 % lähellä eläkeikää olevista ja 52 % lapsiperheiden vastaajista oli jokseenkin tai täysin samaa mieltä Kemiönsaaren arvostuksesta. Kummastakin kohderyhmästä noin neljännes ei osannut arvioida väittämää. Lähellä eläkeikää olevat naispuoliset vastaajat osasivat arvioida Kemiönsaaren arvostettavuutta miespuolisia vastaajia huonommin, sillä naisista 31 % ei osannut arvioida väittämää, ja vastaava osuus miehistä oli 10 prosenttiyksikköä vähemmän. Toisaalta täysin samaa mieltä oli naisista 18 % ja miehistä vain 6 %, ja 41\n41 jokseenkin samaa mieltä olevia oli naisista 40 % ja miehistä 14 prosenttiyksikköä enemmän. Tällä oli tilastollista merkitsevyyttä (p=0,003). Lapsiperheiden vastauksissa ei ollut kyseisen väittämän kohdalla sukupuolten välillä tilastollista merkitsevyyttä, mutta tarkasteltaessa kaikkia vastaajia yhteensä on tulos tilastollisesti erittäin merkitsevä (p=0,001). Naiset osasivat arvioida Kemiönsaaren arvostettavuutta miehiä huonommin, sillä 29 % naisista ei osannut arvioida väittämää, ja vastaava osuus miehistä oli 22 %. Täysin samaa mieltä olevia oli naisista 15 % ja miehistä 5 %. Suurin ero muodostuu jokseenkin samaa mieltä olevien väliltä, sillä 40 % naisista oli väittämästä jokseenkin samaa mieltä, ja miehistä vastaava osuus oli yli 10 prosenttiyksikköä enemmän. Myös kunnan menestyksen arvioiminen oli vastaajien mielestä hankalaa, sillä kaikista vastaajista 40 % ei osannut arvioida kunnan menestystä koskevaa väittämää. Kuitenkin jokseenkin samaa tai täysin samaa mieltä olevia oli kummassakin kohderyhmässä enemmän kuin jokseenkin eri tai täysin eri mieltä olevia. Haliseva-Soilan (1993: 15, 97, 125) mukaan maaseudulle vetääkin maaseudun kiireettömyys ja rauhallisuus. 42\n42 Kuva 12. Lähellä eläkeikää olevien yleinen arvio Kemiönsaaresta (N= ). Kuva 13. Lapsiperheiden yleinen arvio Kemiönsaaresta (N= ). 43\n43 Vierailujen lukumäärän ja mielikuvasta kunnasta kokonaisuudessaan välillä oli havaittavissa tilastollisesti erittäin merkitsevä tulos (p= 0,000). Vastaajista, jotka eivät olleet käyneet Kemiönsaaressa kertaakaan (N= 80) 27,5 %:lla oli kunnasta kokonaisuudessaan myönteinen mielikuva, 22,5 % ei osannut arvioida mielikuvaansa tai heillä ei ollut mielikuvaa, 26 %:lla oli neutraali mielikuva ja 21 %:lla melko myönteinen. Luonnollisesti vierailujen lukumäärän kasvaessa myös ei osaa sanoa vastanneiden osuus vähenee. Vastaajista, jotka olivat käyneet kunnassa vain kerran (N= 40) 37,5 %:lla oli neutraali mielikuva, kolmasosalla myönteinen mielikuva ja viidesosalla myönteinen mielikuva. Vierailujen lukumäärän kasvaessa korrelaatio myönteisen ja melko myönteisen mielikuvan välillä kasvaa. Tuhansia kertoja Kemiönsaarella vierailleista yli 56 %:lla oli kunnasta kokonaisuudessaan myönteinen mielikuva ja lähes kolmasosalla melko myönteinen. Näin ollen voidaan sanoa, että Kemiönsaarella on erinomainen maine siellä usein vierailleiden keskuudessa. Erinomaisen maineen voi Aulan ja Heinosen (2002: 93 95) mukaan saavuttaa kun sidosryhmien mielikuvat ja omakohtaiset kokemukset ovat hyviä. Vastaajilta kysyttiin kolmea ensimmäisenä mieleen tulevaa asiaa Kemiönsaaresta. Lähellä eläkeikää olevat antoivat yhteensä 683 mainintaa, joista neljä eniten mainittua olivat meri (17 %), ruotsinkielisyys/ruotsinkieliset/kaksikielisyys (10 %), luonto/luonnon kauneus (9,5 %) ja saaristo/saari/saaristokunta (6 %). Lapsiperheet antoivat yhteensä 429 mainintaa, joista neljä eniten mainittua olivat meri (15 %), ruotsinkielisyys/ruotsinkieliset/ kaksikielisyys (11 %), saaristo/saari (9 %) ja luonto (8 %). Näistä Äikkään (2001: 69 71) esille tuomiksi materiaalisiksi imagoresursseiksi voidaan luokitella kummassakin kohderyhmässä eniten mainitut saaristo, meri ja luonto. Myös Taalintehtaan rakennukset ja ruukkimiljöö, Bengtskärin majakka ja Kemiön kirkko saivat mainintoja, ja näitä voidaan pitää materiaalisina imagoresursseina. Äikäs (2001: 69 71) jakoi imagoresurssit myös symbolisiin resursseihin. Symbolisia imagoresursseja ei maininnoissa tullut kovin monta. Baltic jazz -musiikkifestivaali voidaan luokitella yhdeksi Kemiönsaaren näistä yhdeksi. Ruotsinkielisyys sai kummassakin ryhmässä paljon mainintoja, joka voidaan luokitella 44\n44 kulttuuris-käsitteellisen luonteen vuoksi symboliseksi imagoresurssiksi. Kysyttäessä Kemiönsaaren omaleimaisia piirteitä kummassakin kohderyhmässä eniten mainintoja sai kunnan ruotsinkielisyys. Lähellä eläkeikää antoivat yhteensä 322 mainintaa, joista 16 % koski kunnan ruotsinkielisyyttä/kaksikielisyyttä. Lapsiperheet antoivat yhteensä 194 mainintaa koskien Kemiönsaaren omaleimaisimpia piirteitä. Näistä 17 % koski kunnan ruotsinkielisyyttä tai kaksikielisyyttä. Muuten neljä eniten mainittua Kemiönsaaren omaleimaisinta piirrettä olivat kummassakin kohderyhmässä samat kuin kunnasta ensimmäisenä mieleen tulevat asiat. Ainoastaan lähellä eläkeikää olevien vastauksissa neljän eniten mainituimman joukkoon ylsi lisäksi maalaismaisema/maaseutu/ peltomaisema (5 %). 6.4 Vastaajien arvio Kemiönsaaren fyysisestä ympäristöstä Potentiaalisten maallemuuttajaryhmien mielikuvia Kemiönsaaren fyysisestä ympäristöstä kysyttiin seitsemän muuttujan avulla (kuva 14 ja kuva 15). Näitä olivat maiseman kauneus, luonnon puhtaus, asumismahdollisuuksien sopivuus, tonttien mieluisuus, arkkitehtuurin kauneus, luonnonläheisyys, merellisyys ja miljöön viihtyisyys. Haliseva-Soilan (1993) tutkimuksessa maallemuuton vetovoimatekijöiksi nousivat fyysistä ympäristöä ajatellen luonnonläheisyys ja kauneus sekä asumisen väljyys. Kaikista vastaajista kolme neljäsosaa piti Kemiönsaaren maisemia kauniina. 17 % kaikista vastaajista oli väittämästä jokseenkin samaa mieltä. Vertailtaessa potentiaalisten maallemuuttajaryhmien vastauksia ei huomattavia eroja ole nähtävissä. Myös luonnon puhtaudesta kohderyhmät olivat samaa mieltä. Kaikista vastanneista kaksi kolmasosaa piti Kemiönsaaren luontoa puhtaana, ja neljäsosa oli väittämästä samaa mieltä. Puhtaan luonnon lisäksi Kemiönsaarta pidetään hyvin luonnonläheisenä kuntana, sillä yli 70 % kaikista vastaajista oli väittämästä samaa mieltä ja viidennes jokseenkin samaa mieltä. Saaristokuntana Kemiönsaari mielletään myös erittäin merelliseksi kunnaksi. Koulutuksen taso ja mielikuva kunnan viihtyisyydestä korreloivat keskenään. Mitä korkeampi koulutus vastaajalla oli, sitä viihtyisämpänä Kemiönsaarta pidettiin (p= 0,004). 45\n45 Asumismahdollisuuksien ja arkkitehtuurin arviointi oli muita fyysisen ympäristön osatekijöiden arviointia hankalampaa, sillä 28 % kaikista vastaajista ei osannut arvioida itselleen sopivia asumismahdollisuuksia. 38 % ei osannut arvioida Kemiönsaaren arkkitehtuuria. Loput vastaukset jakaantuivat asumismahdollisuuksien arvioinnissa melko tasaisesti, eikä kohderyhmien vastausten välillä ollut tilastollista merkitsevyyttä. Myös Kemiönsaaren arkkitehtuuria arvioitaessa kohderyhmien vastausten väliltä ei löytynyt tilastollista merkitsevyyttä. Kaikista vastanneista 12 % oli väittämästä samaa mieltä, kaksi kolmasosaa jokseenkin samaa mieltä ja yli 13 % jokseenkin eri mieltä. Ne vastaajat, jotka kokivat Kemiönsaaren arkkitehtuurin kauniiksi, kokivat myös, että kunnassa on heille sopivia asumismahdollisuuksia (p= 0,000) ja mieluisia tontteja (p= 0,000). Miljöön viihtyisyyden arvioinnissa tilastollista merkitsevyyttä löytyi kohderyhmien vastauksien väliltä (p= 0,008). Kummastakin kohderyhmästä yli 80 % piti Kemiönsaaren miljöötä viihtyisänä tai jokseenkin viihtyisänä. Lähellä eläkeikää olevien vastaukset painottuvat kuitenkin täysin samaa mieltä oleviin kun taas lapsiperheiden vastaukset painottuvat jokseenkin samaa mieltä oleviin. Myös tarkasteltaessa väittämää miljöön viihtyisyydestä kohderyhmittäin ja sukupuolittain on lapsiperheiden vastauksissa havaittavissa tilastollista merkitsevyyttä (p= 0,004). Naisista 57 % oli väittämästä täysin samaa mieltä, kun vastaava osuus miehistä oli 24 prosenttiyksikköä vähemmän. Jokseenkin samaa mieltä miehistä oli 44 % ja naisista 21 %. 46\n46 Kuva 14. Lähellä eläkeikää olevien arvio Kemiönsaaren fyysisestä ympäristöstä Kuva 15. Lapsiperheiden arvio Kemiönsaaren fyysisestä ympäristöstä. 47\n47 6.5 Vastaajien arvio Kemiönsaaren toiminnallisesta ja sosiaalisesta ympäristöstä Kemiönsaaren toiminnallista ja sosiaalista ympäristöä koskevia mielikuvia tarkasteltiin 16 muuttujan avulla (kuva 16 ja kuva 17). Lähellä eläkeikää olevat kokivat lapsiperheitä useammin, että Kemiönsaaressa on hyvät vapaa-ajanviettomahdollisuudet ja ryhmien vastausten välillä havaittiin tilastollista merkitsevyyttä (p= 0,002). Lähellä eläkeikää olevista viidennes oli väittämästä täysin samaa mieltä ja jokseenkin samaa mieltä olevia oli 36 %. Täysin samaa mieltä olevia lapsiperheiden vastaajia oli 9 % ja jokseenkin samaa mieltä 5 prosenttiyksikköä vähemmän kuin lähellä eläkeikää olevista vastaajista. Lähellä eläkeikää olevat kokivat lapsiperheitä useammin myös kunnan ulkoilu- ja liikuntamahdollisuudet monipuolisiksi, ja tällä havaittiin olevan myös tilastollista merkitsevyyttä (p= 0,007). Yli 75 % lähellä eläkeikää olevista koki kunnan liikunta- ja ulkoilumahdollisuudet monipuolisiksi tai jokseenkin monipuolisiksi, kun lapsiperheiden vastaajista vastaava osuus oli 17 prosenttiyksikköä vähemmän. Arvioinneissa koskien Kemiönsaaressa järjestettävien tapahtumien mielenkiintoisuutta kohderyhmäkohtaisten vastausten välillä ei ollut havaittavissa tilastollista merkitsevyyttä. Lähellä eläkeikää olevat olivat väittämästä useammin täysin samaa mieltä kuin lapsiperheiden vastaajat. Ero oli 7 prosenttiyksikköä. Jokseenkin samaa mieltä olevia lähellä eläkeikää olevia oli 3 prosenttiyksikköä lapsiperheiden vastaajia enemmän. Ne, jotka kokivat ulkoilu- ja liikuntamahdollisuudet monipuolisiksi kokivat myös kunnassa järjestettävät tapahtumat mielenkiintoisiksi (p= 0,000). Paikallisväestön vieraanvaraisuuden arvioinnissa ei kohderyhmien vastausten välillä ollut suurempia eroja. Kaikista vastaajista 12 % piti kemiönsaarelaisia vieraanvaraisina ja 32 % jokseenkin vieraanvaraisina. 12 % kaikista vastaajista oli väittämästä jokseenkin eri mieltä ja 3 % täysin eri mieltä. 41 % ei osannut arvioida paikallisväestön vieraanvaraisuutta. Suvaitsevaisuuden arvioinnissa osuudet jakautuivat samansuuntaisesti kuin vieraanvaraisuuden arvioinnissa. Vertailtaessa arviointeja paikallisväestön vieraanvaraisuudesta vastaajien kotipaikkakunnan mukaan oli havaittavissa melkein 48\n48 tilastollista merkitsevyyttä (p= 0,002). Turkulaisista vastaajista 46 % ei osannut arvioida väittämää, ja salolaisista vastaajista vastaava osuus oli 18,5 prosenttiyksikköä vähemmän. Salolaisista vastaajista 49 % piti kemiönsaarelaisia jokseenkin tai täysin vieraanvaraisina, kun turkulaisten vastaajien vastaava osuus oli 7 prosenttiyksikköä vähemmän. Kuitenkin prosentuaalisesti salolaiset pitivät kemiönsaarelaisia vähemmän vieraanvaraisina kuin turkulaiset vastaajat. Härön ym. (1980: 53) mukaan sosiaalista ympäristöä arvioitaessa huomioon otetaan juuri paikalliset ihmiset arvioidaan millaisia he ovat, minkälaisia ovat ihmisten keskinäisen kanssakäymisen muodot ja toiminnot sekä arvioidaan käyttäytymissääntöjä eli normeja. Ihmisten keskinäistä kanssakäymistä on tosin täysin ulkopuolisena melko mahdoton arvioida, mutta vastauksista kävi ilmi, että yleisesti maaseudulla ja pienillä paikkakunnilla tiivis sosiaalinen ympäristö koettiin turvalliseksi, mutta toisaalta myös ahdistavaksi. Härön ym. (1980: 53) mukaan ihmisten välisten ystävyys- ja tuttavuussuhteiden määrä ja alueen sosiaalinen ilmasto määrittelevät sosiaalista ympäristöä. Kunnan kulttuurista monimuotoisuutta arvioitaessa kohderyhmien vastausten välillä oli havaittavissa tilastollista merkitsevyyttä (p= 0,002). Lähellä eläkeikää olevista 18 % oli väittämästä täysin samaa mieltä ja piti kuntaa kulttuurisesti monimuotoisena, kun vastaava osuus lapsiperheiden vastauksissa oli 13 prosenttiyksikköä vähemmän. Arvioitaessa kunnan vireyttä kulttuuripitäjänä tilastollista merkitsevyyttä kohderyhmien vastausten välillä ei kuitenkaan löytynyt. Kemiönsaarta pidetään vireänä kulttuuripitäjänä, sillä lähes 44 % kaikista vastaajista oli väittämästä jokseenkin tai täysin samaa mieltä. Kuitenkaan lähes 46 % kaikista vastaajista ei osannut arvioida väittämää. Korkeimman koulutuksen ja väittämän Kemiönsaari on kulttuurisesti monipuolinen välillä oli havaittavissa heikkoa negatiivista korrelaatiota (p= 0,001). Jossain määrin koulutustason kasvaessa Kemiönsaarta pidetään vähemmän kulttuurisesti monipuolisena. Myös perheen koon ja edellä mainitun väittämän välillä oli heikkoa negatiivista korrelaatiota. Perheen koon kasvaessa Kemiönsaarta pidetään vähemmän kulttuurisesti monipuolisena (p= 0,002). 49\n49 Kemiönsaari koettiin hyväksi paikaksi asua ja elää, sillä kaikista vastaajista lähes viidennes oli väittämästä samaa mieltä ja 42 % jokseenkin sama mieltä. Kohderyhmien vastausten välillä ei ollut havaittavissa tilastollista merkitsevyyttä. Kemiönsaari koettiin myös hyväksi ympäristöksi lapsille. Kaikista vastaajista lähes 40 % oli väittämästä jokseenkin samaa mieltä ja 31 % täysin samaa mieltä. Kyseiset väittämät korreloivat myös vahvasti keskenään. Ne, jotka pitivät Kemiönsaarta hyvänä paikkana asua ja elää pitivät sitä myös hyvänä ympäristönä lapsille (p= 0,000). Kuva 16. Lähellä eläkeikää olevien arvio Kemiönsaaren toiminnallisesta ja sosiaalisesta ympäristöstä (N= ). 50\n50 Kuva 17. Lapsiperheiden arvio Kemiönsaaren toiminnallisesta ja sosiaalisesta ympäristöstä (N= 155). Kunnallisia ja yksityisiä palveluita oli vaikea arvioida (kuva 18 ja kuva 19). Esimerkiksi lähes 68 % lapsiperheiden vastaajista ja 57 % lähellä eläkeikää olevista vastaajista ei osannut arvioida kunnallisia palveluita. Kuitenkin yksityisten palveluiden arvioinneissa oli kohderyhmien vastausten välillä havaittavissa tilastollista merkitsevyyttä (p= 0,000), sillä 31 % lähellä eläkeikää olevista piti yksityisiä palveluita Kemiönsaarella jokseenkin laadukkaina, kun lapsiperheiden vastaava osuus oli 17 prosenttiyksikköä vähemmän. Myös tarkasteltaessa arviointeja yksityisistä palveluista kohderyhmittäin ja sukupuolittain oli havaittavissa tilastollisesti merkitsevä tulos (p= 0,008) lähellä eläkeikää olevien vastauksissa. Jopa yli 60 % naisista ei osannut arvioida väittämää, kun miehistä vastaava osuus oli yli 17 prosenttiyksikköä vähemmän. Miehistä 42 % oli väittämästä täysin tai jokseenkin samaa mieltä, kun taas naisista vastaava osuus oli 13 prosenttiyksikköä vähemmän. Myös tarkasteltaessa arviointeja yksityisten palveluiden laadukkuudesta kaikkien vastaajien kesken sukupuolten välillä oli havaittavissa tilastollisesti merkitsevä tulos (p= 0,007). Naisista jopa 67 % ei osannut arvioida yksityisiä palveluita, kun miehistä vastaava osuus oli 15 prosenttiyksikköä vähemmän. Jokseenkin tai täysin samaa mieltä väittämästä oli naisista 24 % ja miehistä 34 %. Vastaajat, jotka pitivät kunnallisia 51\n51 palveluita laadukkaina, pitivät myös yksityisiä palveluita laadukkaina (p= 0,000) ja kaupallisia palveluita riittävinä (p= 0,000). Kaupallisten palveluiden riittävyyden arvioinnissa oli havaittavissa tilastollisesti melkein merkitsevä ero kohderyhmien vastausten välillä (p= 0,035). Lähellä eläkeikää olevista 40 % oli jokseenkin tai täysin tyytyväisiä kaupallisten palveluiden riittävyyteen, kun lapsiperheiden vastaava osuus oli 15 prosenttiyksikköä vähemmän. Vertailtaessa kaupallisten palveluiden riittävyyttä vastaajan kotikunnan mukaan, oli vastauksissa havaittavissa tilastollisesti erittäin merkittävä ero (p=0,000). Turkulaisista vastaajista lähes 48 % ei osannut arvioida väittämää, kun salolaisista vastaajista vastaava osuus oli lähes 23 prosenttiyksikköä vähemmän. Salolaiset vastaajat olivat tyytyväisempiä kaupallisten palveluiden riittävyyteen kuin turkulaiset vastaajat, sillä 43 % salolaisista oli jokseenkin tai täysin samaa mieltä väittämästä. Turkulaisten vastaava osuus oli 12 prosenttiyksikköä vähemmän. Kunnan palveluhenkisyyden arviointi koettiin hankalaksi, sillä 38 % kaikista vastaajista ei osannut arvioida väittämää. Kuitenkin lähes 40 % kaikista vastaajista oli väittämästä samaa mieltä ja 11 % täysin samaa mieltä. Jopa 71 % kaikista vastaajista ei osannut arvioida päivähoidon mahdollisuuksia lapsille ja 67 % peruskoulun ja lukion tasokkuutta. Kuitenkin ne, jotka pitivät lasten päivähoitomahdollisuuksia hyvinä, pitivät myös peruskoulua ja lukiota tasokkaana (p= 0,000). 52\n52 Kuva 18. Lähellä eläkeikää olevien vastaajien arvio Kemiönsaaren kunnallisista ja yksityisistä palveluista. Kuva 19. Lapsiperheiden arvio Kemiönsaaren kunnallisista ja yksityisistä palveluista. 6.6 Vastaajien arvio Kemiönsaaren taloudellisesta ympäristöstä Mielikuvia Kemiönsaaren taloudellisesta ympäristöstä tarkasteltiin yhdeksän muuttujan avulla (kuva 20 ja kuva 21). Haliseva-Soilan (1993) tutkimuksessa yhdeksi maaseudun vetovoimatekijäksi, ajatellen taloudellista ympäristöä, nousi asumiskustannusten kohtuullisuus. Kemiönsaaren taloudellista ympäristöä oli kummassakin kohderyhmässä vaikea arvioida, sillä lähes kaikkien muuttujien kohdalla lähes tai jopa yli puolet vastaajista 53


Tänään pääkaupunkiseudulla voi vierailla kymmenissä joulumyyjäisissä – HS listasi tapahtumat - Kaupunki | HS.fi\nHS listasi lauantain joulumyyjäisiä.\nJulkaistu: 8.12. 2:00 , Päivitetty: 8.12. 7:32\nWanhan Sataman joulu. Koko perheen joulutapahtumassa koetaan isot myyjäiset, livemusiikkia, tonttujen joulupaja lapsille, joulukahvila ja mahdollisuus päästä valokuvaan itse joulupukin kanssa. Lauantaina ja sunnuntaina myös joulusirkus lapsille. Wanha Satama (Pikku Satamakatu 3–5) klo 10–18.\nTuomaan markkinat 1.–22.12. Joulutori, ruokapihoja ja joulusauna. Ohjelmaa päivittäin klo 14. Vanhanajan karuselli ja joulupukki paikalla. Avoinna Senaatintorilla ma–pe klo 11–20 ja la–su klo 10–19.\nOrnamon design-joulu 7.–9.12. Designiin keskittyvä jouluinen myyntitapahtuma. Kaapelitehtaan Merikaapelihalli, Puristamo ja Valssaamo (Tallberginkatu 1) pe klo 15–19, la klo 10–19 ja su klo 10–18.\nLucia-markkinat. Myynnissä olkitöitä, ruokaa ja leivonnaisia. Paikalla Lucia-neito ja Lucia-kuoro. Keskuskatu klo 11–13.\nUnicef-myyntipiste. Unicefin -vapaaehtoiset myyvät joulukortteja ja kalentereita, Unicefin aineettomia lahjoja sekä Anna ja Toivo -nukkeja ja muita vapaaehtoistyönä tehtyjä käsitöitä Kampin keskus, 2. krs (Urho Kekkosen katu 1) klo 10–17.\nEspoon seudun käsityöyhdistyksen joulumarkkinat. Yksilöllisiä käsitöitä pukinkonttiin, kahviossa riisipuuroa, glögiä ja leivonnaisia. Albergan kartano, holvikellari (Sokerilinnantie 7, Espoo) klo 10–16.\nBulevardin pop-up joulumarkkinat. Myynnissä erilaisia kotimaisia käsitöitä, kuten käsinkudottuja kotimaisia villasukkia ja räsymattoja, syötävää ja juotavaa, taidetta, vanhoja tavaroita ja koristeita sekä leivonnaisia. Vanha kirkkopuisto (Bulevardi) klo 10–16.\nKäpylän joulumyyjäiset. Alueen yrittäjät ja käsityöläiset myyvät mm. koruja, leluja ja herkkuja. Joulupukki klo 11 ja 12. Finlandia Park Hotel Helsinki (Pohjolankatu 38) klo 10–15.\nKontulan Eläkeläiset ry:n joulumyyjäiset. Myynnissä leivonnaisia, käsitöitä, arpoja. Lisäksi kirpputori. Wanha posti (Keinulaudankuja 4) klo 9–13.\nKorson helluntaiseurakunnan joulumyyjäiset. Leivonnaisia, käsitöitä, ja arpoja. Lisäksi kirpputori. Korson helluntaiseurakunta (Myyrätie 6, Vantaa) klo 10–14.\nKarmel-yhdistyksen perinteiset joulumyyjäiset. Kotileivonnaisia, käsitöitä, kirjoja, Kuolleenmeren kosmetiikkaa. Lisäksi kirppis ja arpajaiset. Metodistikirkko (Punavuorenkatu 2) klo 10–14.\nXmas Garage 9.11.–29.12. Yli 80 yrityksen jouluinen kimppakauppa ja olohuone Helsingin joulukadulla (Aleksanterinkatu 11). Avoinna ma–pe klo 10–20, la klo 10–18, su klo 12–18.\nTre Christmas Market 7.12.–31.1. Joulumarketissa yli 150 kotimaisen brändin tuotteita. Avoinna osoitteessa Keskuskatu 3 ma–pe klo 10–20, la klo 10–18 ja su klo 12–18. Loppiaisena 6.1. avoinna klo 12–16.\nKolmen sepän joulutori 26.11.–6.1. Myynnissä käsitöitä, vaatetta ja jouluherkkuja, esim käsintehtyjä pipareita ja kakkuja, makeisia ja juustoja. Kolmensepänaukiolla (Aleksanterinkatu) ma–pe klo 11–19, la klo 10–18, su klo 12–18.\nJouluiset käsityömyyjäiset. Vantaan kansanperinteen ystävät ry järjestää. Kotiseututalo Påkas (Vanha Kuninkaalantie 2, Vantaa) klo 10–15.\nMifukon joulumyyjäiset. Mm. Kiondo-koreja sekä käsin veistettyjä ja maalattuja joulukoristeita. Mifuko Outlet (Hämeentie 130A) klo 12–16.\nAineeton joulu. Aineettomia joululahjoja. Lisäksi joulumusiikkia ja hevosajelua. Annalan huvila (Waseniuksen puistotie 1) klo 11–17.\nSavion taiteilijayhteisön joulumyyjäiset. Taidegrafiikkaa, keramiikkaa, puuveistoksia, piirroksia ja maalauksia. Lisäksi taiteilijoiden opastuksia työhuoneisiin. Työtila- ja taiteilijayhdistys Öy (Kumitehtaankatu 5, Kerava) klo 11–18.\nTuusulan yhteisöjen perinteiset joulumyyjäiset. Käsitöitä ja askarteluja pukinkonttiin, leivonnaisia ja muita joulun herkkuja, arpoja. Joulupukki vierailee klo 10.30–11.30. Hyökkälän koulu (Kirkkotie 11, Tuusula) klo 10–14.\nJoulujänis 8.–16.12. Taiteilijayhdistys Kolmannen Kerroksen taiteilijoiden ja käsityöläisten joulumyyjäiset. Myynnissä taidetta, koruja, sisustustavaroita, huopatuotteita ja taidekortteja. Taiteilijayhteisö ja Galleria Kolmas Kerros (Hämeentie 157) la–su klo 11–16 ja ti–pe klo 12–16.\nRoihuvuoren Marttojen joulumyyjäiset. Leivonnaisia ja erilaisia käsitöitä. Lisäksi arpajaiset ja onnenpyörä. Roihuvuoren kirkko (Tulisuontie 2) klo 11–14.\nTaontapaja Taian joulumyynti. Takarautatuotteita, maalauksia, piirustuksia, pronssiveistoksia, kiviastioita ja glögiä. Östersundomin kartano, paja (Kartanon Puistotie 24) klo 11–18.\nTre Christmas Market Kids 25.11.–6.1. Joulumarketissa yli 150 kotimaisen brändin tuotteita. Avoinna osoitteessa Keskuskatu 5 ma–pe klo 10–20, la klo 10–18 ja su klo 12–18. Loppiaisena 6.1. avoinna klo 12–16.\nTre Christmas Market Kämp Galleria 7.12.–6.1. Joulumarketissa yli 150 kotimaisen brändin tuotteita. Avoinna osoitteessa Pohjoisesplanadi 33 ma–pe klo 10–20, la klo 10–18 ja su klo 12–18. Loppiaisena 6.1. avoinna klo 12–16.\nLuovaa piirustusta taiteen keskellä. Tutkitaan ihmisen rakennetta tekemällä croquis-piirroksia elävästä mallista. Ohjaajana kuvataidekasvattaja Tero Hytönen. Espoon modernin taiteen museo EMMA (WeeGee-talo, Ahertajantie 5, Espoo) klo 13–14.30. Liput 10 ja 12 e. pääsy alle 18- ja yli 70-vuotiaille.\nUusix goes Itäkeskus 16.11.–16.12. Helsingin kaupungin kuntouttavan työtoiminnan yksikkö Uusixin pop up -myymälä. Myynnissä kierrätysmateriaaleista valmistettuja tuotteita. Eastonin yhdyskäytävä Hansasillan vieressä (Kauppakartanonkatu 3) ti–pe klo 10–18 ja la–su klo 11–17.


Kuntorata kerää kiitosta - Sydän-Hämeen Lehti\nKunnon kuntalainen: Raimo Giren on vetänyt Luopioisten Lions-klubin jättihanketta\nJaa: Tommi Liljedahl Julkaistu 2.2.2017 17:55 Urheilu, Uutisnostot\nRaimo Giren pokkasi Luopioisten Lions-klubin puolesta Kunnon Kuntalainen -palkinnon.\nHän on vetänyt Luopioisten Lions-klubin jättihanketta, kuntorataremonttia. Se saattaa tuoda Kunnon Kuntalainen -palkinnon lisäksi muutakin tunnustusta.\n– Leijonissa ei meinattu uskoa, että pieni maalaisklubi on toteuttanut tuon mittaluokan hankkeen, Giren kertoo.\nKuntoradan remonttiin on saatu apua muiltakin yhdistyksiltä. Talkoisiin ovat osallistuneet Eläkeliiton Sydänhämeen yhdistyksen väki, Ollin atleetit ja suuri joukko muitakin paikallisia.\n– Ja myös maailman kansalaisia, Giren muistuttaa haravan varressa häärineistä turvapaikanhakijoista.\nGirenin mielestä kuntorataremontista onkin tullut koko kylää yhdistävä hanke. Se huipentuu keväällä vietettäviin avajaisiin.\nProjekti on kasvanut matkan varrella, ja kuntoradasta tulee entistä monipuolisempi liikuntapaikka. Pasi Nurmen perustama uusi Tupenpurijat -yhteisö rakentaa kuntoradan varteen frisbeegolfradan. Lisäksi kentän laidalle saadaan suunniteltua monipuolisemmat ja paremmat kuntovälineet, kun kunta osallistuu hankintaan.\n– Leijonat hankkivat yhden laitteen ja kunta kustantaa kaksi laitetta, Giren kertoo.\nHän myöntää, että myös oma nälkä on kasvanut.\n– Radan levennetyt kohdat ovat tosi hyviä. Mutta nyt kapeaksi jääneet kohdat harmittavat latuja ajaessa. Tekisi melkein mieli palata koneen kanssa metsään vielä keväällä ja leventää nekin.\nVähäluminen talvi on suosinut jäälatuja. Giren on vetänyt niitä reilut parikymmentä kilometriä Kukkian ja Haltianselän jäille.\nKunnon Kuntalainen -tunnustus\npalkitaan henkilö tai yhteisö, joka esimerkillään edistää liikunnan harrastusta ja muita terveitä elämäntapoja\nnostetaan kunto-, harraste- ja terveysliikunnan arvostusta\nLue lisää aiheesta: Kunnon kuntalainen lions-klubi Luopioisten kuntorata Luopioisten Lions-klubi Raimo Giren


Unelmia ruusuista: Tuulitunnelissa myräköi\nReetta\_ Kasvin paikka 20. tammikuuta 2017 klo 7.35\nMyrskysäällä on ihana maata sängyssä ja kuunnella tuulta. Merellä myrsky ei sitten olekaan vain tunnelmallinen juttu vaan ainakin minunlaiselleni arkajalalle tulee äkkiä ikävä maihin. Olin unohtanut liittyä lukijaksi tänne, vaikka luulin niin tehneeni. Täytyykin korjata asia. Hyvää huomenta sinne ja toivottavasti myrskytuhoilta vältyttiin.\nTita 20. tammikuuta 2017 klo 10.10\nMukavaa kun poikkeat täällä kylässä ja tervetuloa lukijaksi! Myrsky on laantunut ja pitää selvittää ulkona mahdolliset vauriot. Nyt pysyy pikkulinnutkin taas ilmassa :)\nNavettapiika 20. tammikuuta 2017 klo 9.34\nIltanavetas orotin koko aijan, että koska katto lähtöö lentämähän. Sevverran kovaa paukkuu.\nTekiskö jo kevättä.....en usko kuitenkaa.\nTita 20. tammikuuta 2017 klo 10.11\nIhan on keväiset fiilikset täällä, Navettapiika. Lämmöt sahaa nollan kahta puolta, tienpenkat on keväisen loskapaskaiset, linnut tapailee titityytä... ja pellonseljät alkaa olla paljaana. Ajatus ainakin harhaantuu kevääseen.\nKivipellon Saila 20. tammikuuta 2017 klo 10.02\nOlipa teillä kova myteri, täällä sisämaassa ei kovinkaan paljoa myrskynnyt onneksi. Toivottavasti myrsky ei tehnyt tuhoja!\nRakastan myrskyjä myös! Kerran vuosia sitten oltiin Azoreilla, oli kova myrsky ja pakko oli lähteä katsomaan, kun Atlantti puhui. Siellä kontit lensivät mereen kuin tikkuaskit ja minutkin melkein heitti kun yhden tädin kanssa kiivettiin vähän korkeammalle kameroittemme kanssa, täti sai minut kiinni, onneksi! Ilma oli kostea ja suolainen, kameran linssi oli täynnä pieniä suolakiteitä! Merellä en tykkäisi olla myrskyssä...sekin on koettu muutaman kerran.\nTita 20. tammikuuta 2017 klo 10.13\nIhan kunnon myrsky oli, Saila. Lähden kiertämään ja katselemaan onko mitään särkynyt.\nSullahan on ollut pykälää hurjempi reissu! Minäkin myrskyllä ehdottomasti haluan pitää maan jalkojen alla. Ihminen on luonnon suurten voimien äärellä hyvin pieni.\nTiiu/Puutarhahetki 20. tammikuuta 2017 klo 17.33\nTäälläkin oli eilen kova myrsky. Onneksi sähkökatkoilta vältyttiin, vaikka valot välillä vilkkuivatkin. Hyvää viikonloppua!\nTita 20. tammikuuta 2017 klo 18.07\nMyrsky on ohi ja puutarha täynnä oksanpätkiä ja havuja sekä käpyjä. On keväällä haravoitavaa. Mitään tuhoja ei tullut kuitenkaan. Hyvää viikonloppua sinullekin, Tiiu!\nKurjenkello 20. tammikuuta 2017 klo 20.54\nOho, aikamoista! Myrskyt ovat ihan kivoja, kun saa olla sisätiloissa lämpimässä ja turvassa. =)\nTita 21. tammikuuta 2017 klo 17.22\nMeillä usein lähdetää autolla meren rantaan myrskyä fiilistelemään. Se on paikallinen kansanhuvi :)\nHirnakka 21. tammikuuta 2017 klo 14.13\nKävin justiinsa raivaamassa pihalta yhden jättikärryllisen salavanroskaa myrskyn jäljiltä. Hirmuinen myteri olikin, ihme, ettei mitään mennyt rikki. Sähkökin pätki.\nNyt onkin pari päivää paistanut oikein kevättä lupaavasti.\nTita 21. tammikuuta 2017 klo 17.24\nSalava on loppumaton ryönän alkulähde. Ja talvi saattoi olla nyt tässä - pitkä ennuste povailee keskimääräistä lämpimämpää, mutta yksi siperialainen suihkuvirtaus on tilanteen muuttaakin. Voisi jo keskittyä kevään odottamiseen!\nPiparminttu 21. tammikuuta 2017 klo 19.08\nKauniita kuvia myrskyisästä merestä. Toivottavasti myrsky ei tehnyt pahoja tuhoja!\nTita 22. tammikuuta 2017 klo 2.23\nYllättävästi ei tullut tuhoja. Myräkkä oli kyllä ihan ansiokas, mutta puut ja kattopellit kestivät. Pani kyllä miettimään jotain varmistuksia, sillä myrskyn voima on jotain ihan älytöntä.