Keskenmeno ja elämä sen jälkeen | Keskustelu | Kaksplus\nKeskenmeno ja elämä sen jälkeen\nViestiketjun aloittaja Oodikas\nEnsimmäinen viesti 10.12.2013\nAjattelin aloittaa meille keskenmenon kokeneille oman ketjun, kun täällä useita aiheeseen liittyviä ketjuja, mutta ei tällaista yleistä. Täällä voidaan purkaa tuntojamme, hakea ja saada vertaistukea ja pulista elämästä järkytyksen jälkeen. Toki tänne saa kokemuksistaan kirjoittaa nekin, joilla asia ei enää akuutti ole, mutta surulllinen kokemus menneisyydestä löytyy.\nTässä minun tarina... Syyskuussa vain reilun kahden kuukauden yrittämisen jälkeen raskaustesti näytti plussaa ja olimme mieheni kanssa onnesta soikeina. Alkuviikot menivät keskenmenoa pelätessä, kun kärsin tosiaan ehkä 4 ekaa viikkoa sellaisista lievistä kuukautiskipuja muistuttavista tuntemuksista. Luin kyllä, että ovat normaalia, mutta pelotti silti. Sitten kivut loppuivat ja alkoi todella voimakas pahoinvointi. Mietin, että helpolla en ainakaan pääse tämän raskauden kanssa. Miten oikeassa olinkaan...\nPyhäinpäivän viikonloppuna heräsin yöllä kummaan tunteeseen ja huomasin, että pyjaman housut ovat verestä märät. Siitä lähti alamäki... Vuoto oli suht runsasta, mutta ei hurjaa. Maanantaina vuoto oli jo loppunut ja pääsin ultrassa käymään piinallisen odotuksen jälkeen. Kaikki oli kunnossa ja Herne heilutteli kovasti käsiään ja sydän sykki hyvin. Tiistaina vuoto alkoi uudelleen ja jouduin lähtemään päivystykseen illalla, kun verta tuli todella runsaasti. Gyne ei päässyt ultraamaan, mutta yleislääkäri ultrasi ja edelleen oli Herneellä kaikki kunnossa. Keskiviikkona vuoto taas loppui ja ajattelin, että ehkä tämä tästä. Torstaina kävin ensimmäisen neuvolakäynnin ja sen jälkeen tuli järkyttävät vatsakivut ja vuoto alkoi aiempaa runsaampana uudelleen. Mieheni joutui soittamaan ambulanssin, kun en enää pysynyt jaloillani ja taju meinasi lähteä. Olin ihan varma, että nyt meni kesken. Mutta ei... Jälleen kerran ultrassa kaikki kunnossa. Perjantaina kävin vuodon takia naisten tautien polilla ja vihdoinkin gyne teki tutkimukset. Selvisi, että kohdussa on melko kookas verihyytymä ja on todennäköistä, että vuotoa tulisi vielä viikkoja, kun kohtu yrittää puhdistautua siitä. Edelleenkin muuten kaikki reilassa ja raskauskin vaikutti olevan oletettua pidemmällä.\nViikonloppuna verentulo taas rauhoittui ja miltei loppui, kunnes sunnuntain ja maanantain välisenä yönä kivut äityivät pahemmiksi kuin koskaan ja vuoto runsastui taas. Aluksi oli sellaista polttavaa kipuva aivan alavatsassa ja sitä kesti muutaman tunnin. Jossain vaiheessa tajusin, että kohtu on varmaan aukeamassa. Sitten kipu loppui ja sain nukuttuakin hetken, kunnes heräsin uudenlaiseen kipuun. Meni hetki ennen kuin tajusin, että kyseessä on supistukset ja että nyt se on menoa. Jokaisen supistuksen jälkeen verta tuli kauheat määrät ja lopulta näin vasta vielä ultrassa terhakkaasti jäseniään oikoneen Herneen tulleen ulos. Viikkoja oli tässä vaiheessa 11+6. Järkytys ja tuska olivat valtaisat. Kaiken päälle päätteeksi veren tulo ei loppunut ja jouduimme aamusta heti polille, missä vietettiin aikaa iltapäivään asti. Ultrassa todettiin kohdun tyhjentyneen ja vain verihyytymää oli jonkin verran jäljellä.\nKotona se sitten iski... Pohjaton tyhjyyden tunne ja suru. Tuntui niin väärältä, että meille kävi näin. Tuntui niin väärältä, että reilun viikon taistelu päättyi keskenmenoon. Kaikki oli yhtäkkiä ihan turhaa ja tuntui, etten ole itsekään enää mitään, kun en ole raskaana. Jotenkin sitä oli niin ehtinyt orientoitua äidiksi tulemiseen, ettei jäljelle jäänyt mitään, kun raskaus keskeytyi ja äidiksi tulon mahdollisuus meni sen myötä. Mieheni oli myös surun murtama ja kovin huolissaan minusta. Itsekin pelkäsin, että masennun ihan täysin. Itkin paljon yksin ollessani ja esitin reippaampaa kuin olinkaan. Toisaalta en sitten pystynyt kuitenkaan tekemään mitään, kun olin menettänyt verta sen verran runsaasti, että hemoglobiini oli todella alhaalla ja olin sen vuoksi ihan voimaton. Iltaisin sitten itkin miehen läsnäollessa. Häntä alkoi jo pelottamaan selvitäänkö me tästä, kun olin niin suruissani eikä hän ollut nähnyt minua koskaan sellaisena. Itse tiesin, ettei tämä meidän suhteen lopuksi koidu, mutta raskasta aikaahan se oli. Tunsin välillä olevani niin kauhean yksin, kun eihän miehet koe keskenmenoa samalla tavalla... Miten voisivatkaan kokea. Itsellä oli vielä jälkivuoto muistuttamassa joka helvetin päivä tapahtuneesta. Onneksi vuotoa kesti päivittäisenä vain vajaat kaksi viikkoa.\nNyt keskenmenosta alkaa olla kuukausi. Vuoto on loppunut, vaikka omituisesti sitä tulee muutaman tunnin ajan niukkana, jos olen enemmän liikkeellä ja rasitan itseäni. En oikein ymmärrä, mistä se johtuu. Onko kenelläkään muulla ollut samanlaista? Muutama päivä sitten tein raskaustestin ja se oli negatiivinen eli istukka ainakin on poistunut kokonaan. Viikonloppuna oli kaiketi ensimmäiset menkatkin eli periaatteessa voisimme yrittää uudelleen. Tuo satunnainen vuoto minua kuitenkin ihmetyttää, mutta jos kohdussa ei ole limakalvot vielä kunnossa, niin en sitten myöskään tule raskaaksi. Eli uutta keskenmenoa tämä ei voi aiheuttaa. Turhauttaa vain ihan kauheasti, kun aikaa menee tyhjänpäiväiseen odotteluun... Olen jo 35-vuotias niin biologinen kello tikittää. Ja muutenkin haluaisin pian yrittää uudelleen ja tulla uudelleen raskaaksi. Toisaalta uusi raskaus pelottaa ihan pirusti. Mitä jos sekin menee kesken?! Ei tätä mielellään toista kertaa koe.\nOlen lukenut ja keksinyt monia syitä, miksi keskenmeno tuli. Yleisimmin syy on ollut minussa, vaikka todellisuudessa lienee todennäköisempää, että sikiöllä oli kehityshäiriö, mikä tämän aiheutti. Jotenkin tuntuu, että joku syy pitäisi olla ja mielellään sellainen, että sen voi hoitaa... Niin silloin seuraavalla raskaudella olisi paremmat edellytykset mennä loppuun asti. Lääkäri yritti minulle selittää, että kehityshäiriö on se todennäköisin eikä syy ole ollut minussa. Itsekin olen yrittänyt ajatella, että syystä tämä meni näin, mutta silti on vaikea purematta niellä tapahtunutta. Mitään tutkimuksia ei kuitenkaan voida tehdä ja tähän nyt pitäisi sopeutua. Katse on jo tulevassa, mutta pelko ja turhautuminen varjostavat... Vaikea kokemus, josta toipuminen ottaa kyllä aikansa.\nMe aloitettiin yrittämään vauvaa helmikuussa 2013. No heti maaliskuussa raskaustesti oli positiivinen.. Olimme onnesta soikeina ja olin niiin riemuissani! Kaikki sujui raskaudessa hyvin, (pahoinvointia ja muita raskausoireita lukuunottamatta) kunnes yhtenä iltana wc-käynnillä lorahti verta pönttöön! Olin kauhuissani ja lähdettiin heti päivystykseen. Viikkoja oli tuolloin 11+5. No siellä päivystyksessä istuessa alkoi tulla jo isoja klönttejä ja verta ihan kunnolla.. Tiesin jo mitä oli käynyt.. Itkusta ei meinannut tulla loppua.. Lääkäri tutki vain ulkoisesti ja teki lähetteen seuraavaksi aamuksi gynen polille. Aamulla ultrassa näkyi kohdussa vain verta ja jäänteitä.. No yöllä olinkin istunut suurimman osan ajasta wc:ssä kun hyytymiä ja verta tuli todella paljon..\nOlimme surun murtamat.\nNo sitten elokuussa jätimme taas kumit pois ja päätimme yrittää uutta, kun olimme toipuneet asiasta henkisesti ja minä fyysisesti. Raskaustesti näytti positiivista lokakuussa. Olimme nyt kaksi kertaa iloisempia kuin ensimmäisellä kerralla! Olimme varmoja, että kaikki sujuu nyt hyvin! Ja taas alku sujuikin, kunnes taas viikolla 11+5 wc-käynnillä yöllä lorahti verta. Aamulla pääsin taas gynenpolille ultraan ja siellä näkyi jo vauvan muotoinen sikiö, mutta ei sykettä. Tuntui, että tämä ei voi olla totta! Tällä kertaa kohtu ei lähtenyt tyhjenemään spontaanisti niinkuin viimeksi, vaan jouduin osastolle ja minulle laitettiin Cytotec-lääkkeitä neljän tunnin välein emättimeen. Vasta seuraavana aamuna viidennen lääkkeen saannin jälkeen tuli "raskaussäkki" ulos. Kokemuksena tämä toinen oli fyysisesti kauheampi, mutta vaikka henkisesti tääkin oli ihan hirveätä, niin tuntui että tämä on jo kerran eletty kokemus..\nNyt tästä keskenmenosta on aikaa kaksi päivää, ja tämäkin aamu alkoi itkemällä, mutta kai tässä on taas jatkettava elämää niinkuin viimeksikin. Kaksi lasta meillä on nyt taivaassa odottamassa, mutta toivoisimme niin saavamme edes yhden elävän lapsen tänne maanpäällekin <3\nToivottavasti vuosi 2014 olisi onnen vuosi, kun tänä vuonna tapahtunut kahden keskenmenon lisäksi muitakin surullisia asioita elämässämme. Mutta nyt kärsin tässä jälkivuodoista ja sitten täytyy odotella niitä oikeita menkkoja ja sitten uskaltautua taas uuteen yritykseen..\nAloimme yrittämään raskaaksi tuloa huhtikuussa ja elokuussa tärppäsi. Tuntui epätodelliselta. Ensimmäisessä ultrassa kaikki vaikutti olevan hyvin, mutta sitten tuli kutsu lisätutkimuksiin down-epäilyn vuoksi. Selvisi, että sikiöllä olikin turvotusta eri puolilla ja sen sydän ei lyönyt. Sain lähetteen sairaalaan lääkkeelliseen tyhjennykseen, koska viikkoja oli jo 13. Kaikki meni ok ja pääsin kotiin samana iltana. Ehkä pari viikkoa sen jälkeen itketti helposti, varsinkin kun puhui tästä asiasta.\nSitten kuitenkin jouduin menemään päivystykseen, kun ensimmäisten kuukautisten yhteydessä tuli tosi paljon vuotoa ja ne kestivät pari viikkoa. Ultrauksessa selvisi, että isohko pala raskausmateriaalia oli jäänyt vielä kohtuun. Minulle tehtiin kohdun tähystys nukutuksessa. Kaavintaa ei kuulemma enää haluttu tehdä, kun lääkkeelisestä tyhjennyksestä oli jo yli kuukausi aikaa. Nyt sitten pitäisi odottaa vielä yhdet kuukautiset tuon tähystyksen jälkeen ja sitten voi yrittää uudelleen. Suru onneksi helpottaa ajan kanssa. Nyt omasta keskenmenostani on jo kohta kaksi kuukautta.\nMeillä on täällä mielenkiintoinen tilanne... Olen tässä epäillyt, että olisin jo uudelleen raskaana mutta kaksi kuun vaihteen molemmin puolin tekemääni testiä ovat näyttäneet negatiivista. Tänään sitten tein vielä epäuskoisena raskaustestin ja huvikseni myös ovulaatiotestin, kun menkkoja ei kuulu ja kiertohan voi keskenmenon jäljiltä olla ihan mitä tahansa. Noh, ovulaatiotesti näytti positiivista, mutta niin näytti myös raskaustesti. Jälkimmäisen viiva ei ollut yhtä vahva kuin kontrolliviiva mutta ihan selkeästi havaittavissa kuitenkin. Sitten muistin, etten ole tarkistanut tereyskeskuksesta kontrolliraskaustestin tulosta, kun näytteen viemistä ennen tein kotitestin ja se oli negatiivinen niin oletin tämänkin olevan. Noh, yllätys oli melkoinen, kun se kontrollitesti olikin ollut positiivinen. Testauspäivä oli 20. joulukuuta. Kerroin sitten teekoon tädille, että kyseessä oli keskenmenon jälkeinen kontrollitesti ja nyt olen tehnyt kotitestin, joka myös näytti positiivista. Sovittiin sitten, että vien näytteen tiistaina ja jos se on positiivinen, niin sitten tutkitaan onko kyseessä uusi raskaus (toivottavasti) vai jäikö keskenmenossa kuitenkin jotain rippeitä, jotka pitää positiivista yllä. Kiva tässä nyt sitten epätietoisena odotella, kun sitä raskausta kovasti odotetaan ja toivotaan... Toiveet on korkealla, mutta pelottaa, että pettymys on vielä edessä.\nKieltämättä kaikenlaisia ajatuksia sitä pyörittelee mielessään keskenmenon jälkeen. Itse tein joulukuun alkupuolella raskaustestin, kun kuukautisia ei kuulunut. Se tosin ei ole sinällään outoa, koska oma kiertoni on niin omituinen että ilman pillereitä kuukautiset eivät ole koskaan tulleet ns. säänöllisesti. Nyt kun pillerit on lopetettu, ajattelin tehdä testin josko olisin raskaana..\nTulos oli selvä vahva positiivinen, otin neuvolaan yhteyttä ja sainkin ajan seuraavalle viikolle. Vaan heti neuvolapäivän aamuna heräsin inhottavaan tunteeseen - olin alkanut vuotamaan verta. Aluksi vuoto tosin oli epämääräistä sellaista rusehtavaa sumppimaista ja neuvolatädin mielestä se ei ollut vakavaa - ei puhunut esim keskenmenon riskistä. Vuoto muuttui sitten viikonloppua vasten vereksi ja lauantaina töissä aloin voimaan pahoin sekä päähän alkoi särkemään valtavasti. Tuli käynti sairaalassa päivystyksessä, eivät ottaneet kantaa keskenmenoon (eivät ultranneet tmv) vaan käskivät lähteä ostamaan panadolia.\nAatonaattoyönä alkoikin sitten rajumpi vuoto, istuin vessassa pitkin yötä, kun ei ollut hyvä mitenkään päin. Kovat vatsakivut (supistuksia, kun kohtu tyhjeni) ja särkylääkettä vaan että sain nukuttua. Aamulla päivystyksen kautta lähete sairaalaan ultraan, ja tässä vaiheessa olin jo varma että kesken meni. Ja niinhän se oli mennyt.\nSiellä gyne totesi kohdun tyhjentyneen hyvin, ja sanoi että mielellään pitäisi yhdet kuukautiset odottaa ennen uutta yritystä mutta mitään pakkoa ei ole. Ei ottanut mitään kantaa, kun sanoin että milloinka voin odottaa kuukautisteni tulevan kun ne tulevat muutenkin aina miten sattuu ja raskautta ennen pillereiden lopetuksen jälkeen oli vain kahdet tai kolme kuukautiset (en ole ihan varma, kun enpä tajunnut pitää ylhäällä niitä). Vastaus oli että "ne varmaan tulee sitten miten sattuu niinku aina ennenkin"... okei.\nSiinä meni sitten joulun aika kuumetta pitäessä, lähti se viimeinenkin joulumieli ja ruoka ei mennyt alas melkein viikkoon. Ei ollut enää nälkä eikä tehnyt mieli syödä. Verikokeessa pitäisi käydä kontrollissa parin viikon päästä. Päätettiin kyllä että yritetään vain uudelleen ts. jatketaan ilman ehkäisyä, kun vuotokin loppui nopeasti.\nNyt sitten olen miettinyt, että mitä jos sitä käy niin että kontrollikoe on positiivinen. Milloinka pitäisi itse tehdä testi? Milloin odotan kuukautisten tulevan, kun normaalistikin kierto on erittäin epäsäännöllinen ja voi vaihdella joka kerta eri tavalla? Kukaan ei kuitenkaan ole ottanut asiaan kantaa/ole ollut siitä kiinnostunut vaikka olen huoleni jo aikapäiviä sitten ilmaissut.\nMuutenkin vatsanseutuville on nyt parina viimepäivänä juilinut, tai oikeastaan alkuksi oli ns. painetta jonka jälkeen välillä ikäviä vihlaisuja kun esim. nostan raskaita tavaroita. Voisiko muka olla näin nopeasti uudelleen raskaana, vaikka itse keskenmenostakaan ei ole paljonkaan aikaa? Kylmää tunnen edelleen ja vessassakin olen saanut juosta tasaiseen tahtiin... Ultrassa kyllä gyne sanoi että limakalvot on paksut ja munarakkuloita oli kaksi ja molemmat jo sentin kokoisia.\nEhkä tyhjyyden tunne ja ikävä poistuu kokonaan sitten, kun vihdoin saa lapsen syliinsä.. Keskenmeno on kyllä yksi niistä kokemuksista, jota en toivo kenellekään.\nMulla keskeytyneen keskenmenon jälkeen kesti useampi viikko, ennen kuin raskaustesti näytti taas negatiivista. Eli se, miten nopeasti raskaushormoni poistuu verestä, vaihtelee ihan ihmiskohtaisesti. Itselläni esim. lääkkeellinen tyhjennys (keskeytynyt keskenmeno) toimi kuitenkin kuten pitikin, mutta silti raskaustestiin tuli vielä haamua muutama viikko keskenmenon jälkeenkin.\nKuukautisista, itselläni kun tuo kkm oli 02/13, niin ensimmäiset kuukautiset tuli vasta 67 päivää lääkkeellisestä tyhjennyksestä. Tällöinkin käynnistin ne teroluteilla. Kiertoni on muutenkin ollut aina todella epäsäännöllinen pco-tyyppisten munasarjojen takia.\nMullahan siis tarina menee niin, että söin teroluteja puoli vuotta vuonna 2012. En niistä raskautunut, mutta kun terolutit lopetin, tulinkin raskaaksi. Nt-ultrassa 11+1 selvisi, että alkio oli menehtynyt kohtuun jo joskus rv 8, mutta ei ollut tullut itsestään ulos... Sain kotiin tyhjennyslääkkeet, ja esilääkityksen äitiyspolilla.\nTyhjennys oli todella kivulias kun kohtu supisteli, mutta olo helpotti saman tien kun kohtu oli tyhjä. Se tieto siitä, että kannoit kuollutta alkiota sisälläsi ennen kuin sait ottaa tyhjennyslääkkeet oli jotain vastenmielistä. Odotin vain että pääsen eroon siitä kuolleesta solumöykystä sisälläni.\nJälkitarkastuksena oli vain verikoe tietyn ajan kuluttua, josta katsottiin, että oliko raskaushormoni lähtenyt laskuun. Itse varasin vielä aikaa yksityiselle lääkärille ultraan, jossa varmistettiin että kohtu oli tyhjä.\nTämä yksityinen lääkäri oli myös sitä mieltä, että yritystä olisi pitänyt jatkaa vielä puoli vuotta terolutien kanssa... No, itse tiedän että terolutit minulla estivät ovulaation eivätkä auttaneet raskautumaan joten otin yhteyden lapsettomuuspolille. Sieltä ihana hoitaja laittoikin minulle lähetteen lääkärille, johon pääsin siis suhteellisen nopeasti.\nLääkäri totesi, että terolut on minulle väärä lääkitys, ja kirjoitti tilalle clomifen-lääkityksen. Minulla oli vielä jäljellä teroluteja, ja koska kuukautisia ei tosiaan ollut näkynyt vaikka keskenmenosta oli jo 67 päivää, söin terolut-kuurin jolla sain kuukautiset aikaiseksi. Sitten aloitin ohjeen mukaisesti clomifenit muistaakseni kierron päivänä nro 5. Lääkärin kanssa oli puhetta, että clomeilla yritetään puoli vuotta, ja jos ei tärppää, niin sitten tujumpiin lapsettomuushoitoihin. Minulla kun ikääkin kuitenkin oli ja on yli 30 vuotta ja yritys aloitettiin jo 02/12...\nIhme kuitenkin tapahtui, ja tulin tuosta ekasta clomi-kierrosta raskaaksi! Eli keskenmenosta meni noin 3kk kun plussasin uudelleen. Pelko keskenmenosta on ollut mukana alusta, asti, ja edelleenkin pidän jonkunlaista "tunnerakoa" tuohon tulevaan lapseemme, enkä uskalla nauttia varmaan kuin vasta sitten kun vauva on sylissäni. Nyt mennään jo raskausviikolla 35+3, joten ei ole enää pitkästi synnytykseen.\nKeskenmeno ei ole kaiken loppu vaikka siltä tuntuisikin. Uutta raskautta ei kannata hätäillä, vaan pitää antaa kropan toipua ja itselle aikaa surra. Uusi raskaus ei myöskään ala ellei kroppa ole valmis. Minulla oli ennen clomi-kiertoa yksi kunnon ovis jonka bongasin kivuista ja testeillä, mutta siitä en raskautunut kun kroppa ei kerran ollut valmis.\nItse myös kävin tämän uuden raskauden alkuviikoilla, noin rv 5 yksityisellä lääkärillä tarkoissa kilpirauhaskokeissa. Halusin varmistua siitä, että kilppariarvot on kunnossa, sillä nekin voivat vaikuttaa keskenmenoihin.\nonnenpisara, onko sinulla tutkittu mahdollista pco-taipuvaisuutta? Sehän näkyy ultrassa helminauhamaisena rykelmänä munasarjoissa. Jos kiertosi on myös ollut aina todella epäsäännöllinen, kannattaisi tutkia mistä se johtuu. Itsellänikin kun nuo terolutit ainakin auttoivat niin, että kuukautiset tulivat säännöllisesti, ja pco taisi parantua, sillä enää tämän vuoden puolella sitä ei ole näkynyt ultrassa.\nAnteeksi sekava kirjoitus\nYleensä käsketään odottamaan ne yhdet kuukautiset juuri sen takia, että uusi raskaus/laskettu aika olisi helpompi laskea. Toisillahan ei ehdi tulemaan yksiäkään kuukautisia välissä kun ollaan jo uudelleen raskaana.\nMinun km:stä on tosiaan jo kaksi kuukautta, mutta jouduin käymään kolmisen viikkoa sitten tähystyksessä, kun oli jäänyt vielä pala raskausmateriaalia kohtuun. Tuota testaamista en tehnyt itse, mutta kävin tk:lla "jälkitarkastuksessa" noin kuukauden päästä lääkkeellisestä tyhjennyksestä. Virtsatesti näytti negatiivista ja verikokeessa raskaushormonin määrä oli 40. Tuloksia kertoessa hoitaja sanoi, että tulos olisi hyvä, jos se olisi alle tuhat. Tuolloin siis oli kuitenkin se isohko pala raskausmateriaalia vielä jäljellä.\nNoin kuukauden päästä tähystyksestä pitäisi alkaa kuukautiset, joita odottelen kohta alkaviksi. On tässä kyllä aika malttamaton olo päästä uudelle yritykselle, jonka saa aloittaa noiden kuukautisten jälkeen..\nmiss_piggy, kiitos tarinastasi. Minkä verran nuo kilpparitestit muuten maksoivat ja mitä niissä testattiin?\nMeillä kolmannen yritystä oli takana 8kk,kunnes tärppäs. Eihän sitä meinannut todeksi uskoa,kun vihdoinkin oli raskaana.\nOireita oli kaiken laisia pahoinvointia ym. Mut sit jokin päivä pahoinvointi alkoi vähentyä reilusti eikä sitä ollutkaan enää ollenkaan. Siitä hiipi jo paha epäilys,et kesken taitaa mennä. Eilen sit töissä alkoi oikeen kunnon jomotus,et oli pakko laittaa varuilta side. Töistä lähtiessä olikin sit tullut rusehtavaa vuotoa. Pientä jomottelua oli eilisen,mut ei kummempaa vuota. Kunnes aamulla sit alkoi kunnon vuoto.\nAjattelin,et pakko kai se on töihin lähteä. Kyyneleitä pyyhkien. Tuskaa se oli. En pystyny enää pitää itseeni kasassa,kun murruin ihan täysin osaston kansliassa. Pakko oli kertoa esimiehelle ja parille työkaverille mikä mulla on. Onneks esimies oli sen verran ymmärtäväinen,et antoi hänen luvalla 2päivää saikkua. Tänään olis ollut viikkoja tasan 6.\nYks keskenmeno ennestään on takana,kun toista yritimme. Sillon kävin päivystyksessä. Siel tuli olo,kun olis kohdeltu abortin tekijänä. Lääkäri siellä oli onneks todella empaattinen. Ja kohtu oli hyvin tyhjentynyt. Nyt en haluais mennä sinne käytävälle odottaa ja itkee. Varasin eilen yksityiselle gynelle ajan. Menee ens viikkoon,mut ajattelin,et tarkistaa sit,et on kohtu tyhjentynyt. Jos ei,ni sit täytyy miettii uudelleen.\nOlo on ihan rikki. Lapsetkin niin toivoisivat vauvaa perheeseen. On sellanen olo,et uskaltaako sitä uudelleen ees yrittää. Ikää on jo 30 v.\nEdelliset kaks lasta saivat alkunsa todella äkkiä. Esikoisesta oli yhdet menkat ennen,kun tärppiä tuli. Kuopuksesta tulin heti raskaaks keskenmenon jälkeen. En sillon halunnut edes odottaa yksiä menkkoja välissä.\nTää keskenmeno tuntuu paljon pahemmalta kuin edellinen,vaik sillon viikkoja oli 7+3. Siinä raskaudessa mul oli jotenkin heti sellanen tunne,et se menee kesken. Nyt oli ihan varma olo,et kaikki menee hyvin ja meille syntyy syksyllä vauva. Mut ei!\nSain keskenmenon viikolla 7, marraskuussa 2012.\nPillerit olin jättänyt pois juhannuksena 2012 ja aika epätodellinen hetkihän se oli kun positiivisen testin tein viimein marraskuun puolessa välissä. Varasin neuvolan ja kaikki oli hyvällä tavalla tosi hassua.\nViikko testin tekemisestä aloin kuitenkin vuotaa verta. Aamulla vähän nipisteli mahaa, mutta ei käynyt mielessäkään, että keskenmeno tulisi. Päivän mittaan alkoi tulla yhä inhottavampia oloja ja sitten vessakäynnin yhteydessä housuihin oli hulahtanut iso määrä verta. Kyllä mä siitä tiesin, että ei tätä lasta saada.\nSoitin neuvolaan seuraavana päivänä ja sain labraan lähetteen hcg-mittaukseen, joka oli liian alhainen viikkoihin nähden. Peruin neuvolan ja jotenkin varmaan suljin koko asian mielestäni. En mä oikeastaan surrut, olin kuin jossain sumussa.\nYrittämistä jatkettiin ja yhdet menkat ehti tulla ennen kuin helmikuun 3. päivä 2013 jotenkin vain tiesin, että nyt on tärpännyt. Niin olikin, iloinen viiva loisti testissä. Pelkäsin joka kerta vessaan mennessä, että oon alkanut vuotaa. Vasta kun vauvan liikkeet alkoi tuntua, pystyin rentoutumaan. Ahdistus oli silti päällä koko raskauden ajan ja lähes pakonomaisesti tunnustelin ja hain liikettä koko ajan.\nRaskaus meni kuitenki onnellisesti loppuun asti ja nyt tuossa vieressä on 2,5kk ikäinen prinsessa\nOpäätös oli Minulla takana kolme keskenmenoa. Ensimmäinen kesällä 2008 rv 6+. Näin jälkeen päin tuo tuntuu helpolta ja nopeasti ohi menneeltä. Seiraavasta kierrosta uudelleen raskaana ja tuosta raskaudesta terve tyttö.\nkolmannessa raskaudessa todettiin rv12+ultrassa keskeytynyt keskenmeno. Kotiin lähdettiin nappien kanssa eli lääkkeellinen tyhjennys, joka onnistui ensimmäisellä kerralla. Tässä vaiheessa parisuhde koetuksella, miehen mielestä kun asia oli ollut ja mennyt eikä sitä tarvitse muistella. Puoli vuotta tuon jälkeen oli jälleen raskaana. Eropäätös oli jo tehty, joten jäin yksin lasten kanssa.\nPari vuotta kului ja löysin uuden aivan upean miehen. Viime syksynä tulin raskaaksi ehkäisystä huolimatta. Olin todella naiivi kun ajattelin, että kaikki menisi hyvin tällä kertaa. RV 6 alkoi verinen vuoto, joten kävin yksityisellä alkuraskauden ultrassa, jossa todettiin, että hyvännäköinen alkuraskaus. Vuoto loppui alkaakseen uudestaan. RV 14 olin aamulla menossa töihin kun huomasin, että lorahti housut märiksi. Soitin päivystykseen ja sain ajan vasta iltapäiväksi. Kävin töissä kääntymässä todetakseni ettei tule mitään ja päätin lähteä suoraan päivystykseen. Tk:saa jouduin hetken odottamaan lääkäriä, jonka jälkeen siivoojilla oli hommia. Siteestä huolimatta seisoin verilammikossa. Aamupäivän olin tarkkailussa, jonka jälkeen nuori mies lääkäri totesi että voit lähteä kotiin ilman mitään tutkimuksia. Antoi kuitenkin lähetteen tyksiin naistentaudeille. Kotimatkalla soitettiinkin sieltä ja käskettiin tulla heti seuraavana aamuna. Kotimatka taittui bussilla, onneksi loppumatkan pysäkiltä kotiin naapurin rouva jelppas, koska meinasin pyörtyä. Kertoi, että olin aivan valkoinen. Omat vaatteet likaisina roskapussissa,joten lainassa oli Tk:n sairaala vaatteet. Oli varmaan melkonen näky. Seuraavana aamuna kävin tyksissä,jossa todettiin mitä jo tiesinkin, että kohtu tyhjentynyt. Varmuudeksi sain cytotecit ja kaksi päivää sairaslomaa. Aikaisemmilla kerroilla kukaan ei kertonut, että on mahdollisuus käydä juttelemassa naistentautien oman psykiatrisen sairaanhoitajan kanssa. Tällä kertaa kerrottiin, ja päätin kokeilla olisiko apua. Huomasin, että kaikki aikaisemmat käsittelemättömät surut aikaisemmista km:sta pääsi valloilleen. Olin hoitanut niitä uusilla raskauksilla. Kävin psykiatrisella saoraanhoitajalla vain kaksi kertaa, mutta sain työvälineitä käsitellä menetyksiä ja surua. Suosittelen! Vauvakuume kauhea, mutta mies ei ole lämmennyt ajatukselle. Ei kuulemma halua nähdä minun kärsivän enää. Toisinaan todella voimakkaana tunne, ettei enää edes uskalla kokeilla raskaaksi tuloa, jos taas tulee pettymys. Ehkäpä jonakin päivänä... Samoin ajatukset menetyksiin kulkeutuu helposti töissä, koska teen perhetyötä ja paljon vastaan tulee vauvaperheitä. Tosiasia on että kaikki kokemukset kulkee mukana lopun elämää, mutta jos ei pääse eteenpäin kannattaa hakea apua asioiden käsittelyyn.\nLisäyksenä: oloa ei ole helpottanut vaikka kaksi lasta. Monesti kuullut lausahduksen, että olisit onnellinen niistä. Olenhan minä, mutta ei Se poista sitä surua. Kolmannessa km:saa lääkäri yritti vakuuttaa että km:t johtuu yleensä sikiön poikkeavuuksista. Oli ällikällä lyöty kun aloin vänkkäämään vastaan, että ymmärrän asian ensimmäisellä ja ehkä toisellakin kerralla, mutta en kolmannella. Oli sitten ihan hiljaa.\nInkaliina-83: tuo oli varmasti hyvä, että sait jutella asiasta hoitajan kanssa. Minullekin annettiin tk:n psykiatrisen hoitajan numero, mutta en kuitenkaan tullut menneeksi sinne. En tiedä miten sitä kestäisi, jos kokisi monta keskenmenoa.\nTein juuri positiivisen raskaustestin, joten nyt saa sitten jännätä miten käy tällä kertaa. Viimeksi siis oli keskeytynyt keskenmeno rv 13+, joten ehkä jos sen jälkeiseen aikaan selviää, niin uskaltaa jo enemmän iloita tästä. Positiivista oli, että raskaus onnistui niinkin pian kuin jo toisella yrityskerralla.\nTäällä tuli toinen keskenmeno tänään rv 5+3. Pari päivää tuhrutti ja eilen vuoto muuttui kirkkaaksi vereksi. Arvasin heti, että huonosti käy. Aamulla vuoto ja kivut lisääntyivät. Ultrassa ei sitten näkynyt enää mitään. Edellinen km oli 11.11.13 eli päivää vaille 4 kk väliä. Sain meidät kuitenkin veritutkimuksiin eli nyt selvitellään kromosomijuttuja sun muita. Toivottavasti ei löydy mitään hankalaa... Pitkältä tuntuvat viikot edessä kun tuloksia ja uutta yritystä odotetaan. En tiedä miten monta kertaa tämän surun ja pettymyksen kestää ennen kuin vain luovuttaa...\nOodikas, oon pahoilani sinunkin puolestasi.\nTäällä myös km tuli viime viikon puolella. Rv taisi olla 5+6(tai 5+5) Harmittaa, vaikka alussa olikin.\nAamulla oli selkä kipeänä, päikkäreiltä noustessa alkoi vuoto ja siinä se sitten olikin. Edelleen selkä ja vatsa kipeänä. Vuoto kesti kolmisen tuntia ja seuraavana päivänä alkoi taas, tiedä sitten onko tämä sitä km vuotoa vai jo menkat?\nÄrsyttää kun neuvolassa ei vastata puhelimeen, että voisin perua edes ajat.\nTäällä yksi keskenmenon kokenut lisää. Meillä yritystä takana 2 vuotta, yksi epäonnistunut inseminaatio takana. Koeputkihedelmöityshoitojonossa ollaan, täällä vaan jonotusaika todella pitkä. Yllätyksekseni reipas viikko sitten tein ensimmäisen positiivisen raskaustestin. En meinannut uskoa tulosta, minä luomusti raskaana?! Pikkuhiljaa positiivisia testejä tehdessä raskaus alkoi mennä tajuntaan. Olimme puolison kanssa ikionnellisia ja pakostikin alkoi unelmoimaan tulevasta. Kävin sitten labrassa hcg:n mittauksessa ja silloin tulos oli alhainen. Kuitenkaan ei ollut täyttä varmuutta milloin ovulaatio on ollut, joten hcg kontrolloitiin vielä uudelleen kolmen päivän päästä. Se päivä oli niin tuskainen. Odotin malttamattomana puhelua polilta. Tunne raskaudesta oli vahva. Viimein puhelu tuli ja jalat olivat lähteä alta. Hcg oli tippunut roimasti ja näyttää siltä, ettei alkio ollut lähtenyt kehittymään, eli keskenmeno. Raskausviikkoja oli n. 6-7.\nTuntui, että koko kahden vuoden lapsettomuuden aiheuttamat tunteet iskivät yhtä aikaa päälle. Itkin, olin surullinen, vihainen, katkera, pettynyt. Oli niin tyhjä ja toivoton olo. Sitten illalla alkoi runsas vuoto. Keskenmeno tuli silloin konkreettiseksi. Nyt olen vuotanut 5 päivää, tänään niukemmin. Toivon todella, että kiertoni palautuisi nopeasti ja uusi raskautuminen tapahtuisi pian. Ja edes jotain positiivista on tässäkin; olen raskautunut omin avuin.\nMutta on tämä kova kokemus. Voimia jokaiselle keskenmenon kokeneelle!\nTäällä kanssa koettu keskenmeno rv4+5 (12/13). Raskaus alkoi pillereistä huolimatta. Joulukuun alkupuolen aikoihin aloin ihmetellä etovaa oloa ja epäilin saaneeni mahatautitartunnan, joka kiersi tuolloin työpaikallani. Etova olo jatkui toista viikkoa ja mainitsin asiasta silloiselle miehelle, joka alkoikin heti puhua raskaudesta. Epäilin itse kovin, kun olin kuitenkin syönyt pillereitä aivan säännöllisesti.\nJouluaattona oksensin ensimmäisen kerran jouluaterialla ja peittelin oloani ettei muut huomaisi. Joulupäivänä oksensin jo pelkästään kahvin ja valkosipulijauheen tuoksusta - täysin samat oireet kuin esikoista odottaessa. Olin varma jo varma alkaneesta raskaudesta! Perjantaina 27.12 tein useammankin raskaustestin ja kaikki negatiivisia. Soitin neuvolaan ja kerroin voinnistani sekä siitä että kaksi edellistäkin lasta on näkyneet vasta myöhään testissä (rv6+3). Neuvolantäti onnitteli ja kirjoitti lähetteen maanantaiksi labraan mittauttamaan hCg-arvot. Soittoaika sovittiin samalle päivälle.\n28-29.12 välisenä yönä alkoi pieni vuoto. Vuoto jatkui päivän mittaan vähäisenä mutten huolestunut. Illalla menin yövuoroon ja vuoto oli jo sellaista, että varoittelin työkaveria että josko tilanne pahenee niin hätyyttelen hänet paikalle. Yövuoro oli onneksi rauhallinen. Aamuyön supisteli ja vuoto oli aivan järkyttävä, tiesin sen keskenmenoksi, mutta päätin olla vuoron loppuun. Pahoinvointi katosi yön aikana.\n30.12 hoitaja soitteli aamupäivällä etten mennytkään labraan. Kerroin vuodosta ja kivusta sekä hyytymistä, niin hoitajakin totesi olevan selkeä km. Kehoitti menemään päivystykseen mikäli kuume nousee. Lupasi kyllä kirjoittaa sairaslomaa viimeiseksi yövuoroksi, mutten sitä ottanut vastaan kun totesin sen yön olleen jo pahin mahdollinen. Fyysisesti selvisin km:sta helposti, jälkioireita ei tullut ja jälkivuotokin kesti suunnilleen kuukautisten ajan.\nKeskenmenosta on nyt 7 kuukautta. Lapsi olisi ollut täysin vahinko ja mies lähti 2 viikkoa tapahtuneen jälkeen enkä ole hänestä sen koommin kuullut. En kokenut keskenmenoa henkisesti niin pahana. Ilman tätä keskenmenoa olisin pitänyt lapsen, silläkin uhalla että olisin jäänyt yksin.\nNyt on uusi mies (vanha tuttu), lapsista on puhuttu ja vauvakuume nostaa päätään vähän väliä. Syön pillereitä edelleen, mutta väkisinkin tulee mietittyä että mitä jos sama toistuu? Selviääkö siitä uudestaan? Tällä kertaa lapsi olisi aivan tervetullut ja varsinainen yrityskin alkanee vuoden vaihteessa. Tällä kertaa olen kyllä varma, että mies seisoisi rinnallani vaikka tapahtuisi mitä. Meillä on takana niin pitkä historia ja menetettyjä vuosia välissä etten usko, että tämä suhde kaatuisi kovin heppoisin perustein.\nItselläni on aiemmasta suhteesta tytöt 2/07 ja 4/08. Ensimmäistä yritettiin saada alulle liki 1½ vuotta ja toinen sai luvan tulla, kun on tullakseen. Esikoista ennen saattoi olla 3-4 hyvin varhaista keskenmenoa, mutten niitä ymmärtänyt kuin vuosia jälkeenpäin.\nIhanaa että tällainen ketju on perustettu! Olenkin jo oman tarinani tuonne laittanut mutta haluaisin vielä jakaa tämän... Nyt aikaa on jo parisen kuukautta ja pahin on jo ohi. Siltikin tulee vielä hetkiä kun pysähdyn ajattelemaan kuinka olisin nyt tukevasti raskaana,kuinka nyt leikkisin masussa potkivan pikkuisen kanssa,kuinka tuskailisin masuni kanssa näitä helteitä jne jne.... Tässä siis tarinani,jonka kirjoitin kun aikaa oli kulunut pari viikkoa tapahtuneesta.\n"Se päivä oli unohtumaton. Tein raskaustestin ja yllätykseksi se oli positiivinen! Olimme onnellisia mutta samalla hämillään. Olihan tulokas meidän viides.\nKävimme seuraavalla viikolla varhais Ultrassa, jossa pienen pieni sydän jumputti vimmatusti. Viikkoja oli 6+3. Nyt voitiin huokaista. Sydän löi ja raskaus oli todellakin alkanut.\nSiitä alkoi piinaavat viikot. Pahoinvointi oli valtava ja väsymyksestä ei tullut loppua.\nViikot etenivät ja oli aika mennä ensimmäiselle neuvolakäynnille. Siellä ennestään tuttu terveyden hoitaja kokeili pyynnöstäni kuunnella pienen sydänääniä ja Kuinkas ollakaan syke löytyi! Ei tosin kuulunut mutta lukemat 136 näkyi dopplerissa. Onni vaan kasvoi.\nPian täyttyi 10 viikkoa ja oli aika ottaa ensimmäinen masukuva. Masu oli jo söpösti pyöristynyt. Ehkä tosin turvotuksesta mutta kuitenkin....\nEnsimmäinen ultra lähestyi. Viikkoa aikaisemmin viikon 11 aikoihin ihmettelin vointini paranemista. Olin jollain tavalla vain tyytyväinen että riskiraja oli pian saavutettu ja olo oli hyvä.\nTuli viikko 12 ja ensimmäinen ultra. Minua pelotti.\nIstuin odottamassa kutsua sisälle. Pian tuli kätilö ja kutsui nimellä. Ensin käytiin läpi vointini ja tuntemukset, jonka jälkeen vihdoin sain asettua vuoteelle. Siinä se oli. Silmieni edessä meidän pieni enkeli. Kuulen kätilön sanat "nyt näyttää siltä että raskaus on lähtenyt etenemään mutta vauvan kehitys on pysähtynyt viikolle 8+6".\nSe hetki pysäytti. Lääkäri tuli pian paikalle ja vahvisti asian.\nPienen sydän ei enää lyönyt. Askeleet painoi kun kävelin kohti autoa samalla kun kyyneleet virtasivat pitkin kasvojani. Autossa odotti mieheni lasten kanssa. Seuraavaksi olisi kerrottava uutiset hänelle.\nRomahdimme molemmat. Jalat oli pyyhkäisty altamme.\nSeuraavana päivänä menin takaisin sairaalaan lääkkeelliseen tyhjennykseen.\nIlta oli hirveä. Olin kantanut kuollutta lastamme liki neljä viikkoa sisälläni ja luullut olevani onnellisesti raskaana.\nIkävöin niin kovin jotain, joka hallitsi minua täysin 12 viikon ajan mutta jotain johon en koskaan saanut tutustua.\nOnneksi minulla on ihmisiä, joille voin puhua. Mies joka ymmärtää vaikka samalla suree myös itse ja käy läpi samoja tunteita kuin minä.\nUskon että aika parantaa mutta aika kuluu hitaasti. Kipu on valtava. Henkinen kipu! Nyt vaan täytyy surra, täytyy odottaa mutta unohda en koskaan. Meidän pieni enkeli, pienen pieni tähdenlento"\nViimeksi muokattu: 09.07.2014\nMinä olen tutumpi toisella nimellä tuolla foorumilla mutta aattelin poistaa vanhan nimeni ja tein uuden.. mutta jokatapauksessa tällä hetkellä keskenmeno päällä, plussasin siis haaleasti 23.7 ja sitten vahvemmin 27.7. ja digin varmistukseksi heinäkuun lopulla ja plussaa se vihdoin oli Olin Niin iloinen mutta myös oli miehenikin huuhtikuun vaavi :heart:.\nTästä taakse päin olin jo saannut 4km:noa ja aattelin että nyt on kyllä jo kumma kun kerta eka ,toka ja kolmas sekä neljäs ei antanu tulosta niin viidettä kertaa ei voi tulla jos sama ihminen saa keskenmenon.. mutta niinpä 30.7. se tuli!! aamulla heräsin ihan normaalisti ja kävin veskissä ei mitään kipuja ei mitään ennakkovarotusta hulahti veret pönttöön :'( olin vasta alussa 4+3rv.. tänä aamuna sitten supisteli ihan helvetisti ja istuin pöntöllä ja itkin..\nSattuu henkisesti ihan saatanasti, kaksi päivää olen vaan itkenyt..\nEilen purskahdin saunassa miehelle itkemään, lohdutti sanomalla jos se vaan oli huono ettei sovellu elämään.. voihan se olla niinkin, sattuu vaan niin kovasti, miten voi olla näin huono tuuri yhelle ihmiselle\nTutkittu meidät on ja kaikki ookoo, meissä ei ole mitään vikaa, vaan tuuri on huono :ashamed:\nMonesti saan kuulla että "onhan meillä lapsia mitä siinä suret".. totta kuusi lasta on, mutta kun jos ihminen joka ei ole kokenut keskenmenoa ei voi tollasta mulle sanomaan, eihän se tiedä mille se tuntuu..\nhenkisesti murenet kuin näkkileipä, fyysisesti ei näytä miltään.\nPienelle viidelle alkumenetyksille otan selkääni muistoksi tatuoinnin pienen linnun muisto olkoot heille kaunis kiitos alkuhuumasta ja ilosta jonka sain kokea edes pienen hetken.. :kiss:\nVielä koitamme kerran jos haikara toisi meillekin kaivatun seitsemämme lapsen, kuuden elossa olevan lastemme jatkoksi\nOnneksi tälläinen ryhmä löytyi.. Oma raskauteni ei ollut harkittu etukäteen. Emme seurustellut isän kanssa ja tajusin todella ajoissa olevani raskaana viikkoja 1-2. Olin aivan varma, että keskenmeno oli tullut, koska raskausviikot ei noussu testissä..niimpä menin yksityiselle ultraan 6+4 ja syke löytyi! Päätimme, että pidämme lapsesta yhdessä huolen kun se oli päättänyt tulla :heart:\nRv 9+6 oksensin kaikki pihalle koko päivän ja muutama viiltävä mahakipu ja menin ensiapuun. Lääkäri totesi, että kyllä kaikki oli kunnossa vaikka yritin jos pääsisin ultraan, mutta ei kuulemma ollut tarvetta. Viikkoa myöhemmin alkoi ruskea vuoto, mutta edelleen kaikki väitti, että kyllä sielä kaikki kunnossa on!\nViime viikon keskiviikkona oli sitten ultra rv 11+5, ei sykettä. Koko maailma pysähty. Miksi näin käy? Kaiken sekavan ajatustyön jälkeen, miksi? Sikiön päässä oli suuri turvotus, joka viittasi lääkärin mukaan kehityshäiriöön. Olin varautunut down-lapseen, mutta en tähän. Kaikki raskausoireet edelleen käynnissä. Tuntuu todella väärältä.\nTorstaina Taysiin ottaan mifigynet ja sovittiin, että sunnuntaina osastolle. Perjantai aamuna järjettömät supistuskivut ja taysiin samantien. Olisin itse alusta lähtien halunnut suoraan kaavintaan, koska kuolleen lapsen synnyttäminen ei tuntunut mitenkään hyvältä ajatukselta! Jollain lääkäri sai puhuttua, että yritetään lääkkeellisellä. Supstukset tuli vaan rajummiks, mutta mitään ei tapahtunu. Lauantai aamuna sanoin lääkärille, ettei se tule lääkkeillä ja voisinko päästä siihen kaavintaan?! Vieläkään tähän ei suostuttu ja lääkkeillä jatkettiin. Sama olo kuin perjantaina ja vuoto ei lisääntynyt.. Sunnuntai aamuna taas lääkärille, joka oli sitä mieltä että lääkkeillä vieläkin. Kun kysyin mikä on edes todennäköisyys, että se sieltä tulisi olisi oli vastaus 50%! Mitä vittua 50% ja samaa paskaa tarvis vielä kolmatta päivää kestää! Minä joka olin henkisesti jo aivan loppu ja sanonut monta kertaa, että se ei sieltä tule! Lopulta, kun huusin, raivosin ja itkin, niin minut suostuttiin laittaan kaavintaan. Se oli koko prosessi ohi nukutuksineen kaikkineen tunnissa. Tunti lisää ja pääsin kotiin. Olo todella tyhjä.\nNyt kun tietäisi miten tästä pääsee eteenpäin?! Huomena on paluu töihin, enkä tiedä miltä sekään tuntuu.. Yöt saan nukuttua nukahtamislääkkeitten avulla, että saan ajatukseni pysähtymään edes hetkeksi. Haluaisin joko itkeä tai huutaa, miksi? Miksi näin käy, kun on kaikkeen valmistautunut, isän kanssa kaikki sovittu hyvin ja ajatus vauvasta tuntuu hyvälle vaikka lapsi ei ollut edes haaveissani? Miksi? :ashamed:\nMilbe_86 olen todella pahoillani :hug: . Omassa keskenmenotarinassani on sen verran yhtäläisyyksiä sinun tarinasi kanssa, että minullakaan raskaus ei ollut suunniteltu tai edes toivottu. Se tuli täytenä yllätyksenä, ja juuri, kun olin tottunut ajatukseen, raskausviikolla 16 neuvolassa ei enää kuulunutkaan sykkeitä ja keskeytynyt keskenmeno paljastui. Np-ultrassa kaikki oli vielä ollut mainiosti.\nTiedän, keskenmeno tuntuu kovin epäreilulta ja ikävältä. Huuda ja itke, jos siltä tuntuu. On hyvä päästää tunteet ulos. Itse selvisin henkisesti sitten kuitenkin yllättävän vähällä, sillä karun biologisesti ajattelin vain, että siihen keskenmenoon oli syynsä (luultavasti sikiö ei olisi ollut elinkelpoinen) ja siksi kävi niin kuin kävi. Surua tämä ei tietenkään poista, vaikka kuinka asian järkeilisi. Kulunut sanonta "aika parantaa" kyllä pitää paikkansa. Joten toivotan sinulle tsemppiä ja anna itsellesi aikaa. Elämä on :hug:.\nTässä minun tarinani. Aloimme yrityksen hyvissä tunnelmissa toukokuussa 2014. Pari kuukautta tunnusteltiin, ja ensimmäisestä kunnon yrityskierrosta tärppäsi! Mulla oli epäuskoinen, kumma olo. Näin helposti??? Oireita oli, mutta ei kamalia. Esikoisesta kun oli kyse niin en tiennyt miltä nyt kuuluisi tuntua.. Pieni ruskea tuhru ilmestyi seitsemännen viikon lopussa loppuen pian. Kaikki hyvin, vakuutettiin. Ihan normaalia... Varhaisultra oli varattuna muutaman päivän päästä. Lääkäri totesi alkion kehityksen pysähtyneen jonnekin 4+ viikolle. Vauva ei koskaan ollutkaan. Huijausta koko homma. Odotan kehon parantumista ja yritetään taas. Ilman toivoa ei ole elämää.\nSain lokakuussa 2014 positiivisen raskaustestin ja olin onnellisempi kuin ikinä ennen! Lapsen isä ei halunnut lasta joten päätin ottaa vastuun lapsesta kokonaan yksin. Lapsen isä painosti aborttiin ja kun en sitä suostunut tehä sain kuulla uhkailuita kuinka minun ja vauvan käy jos en sitä tee, mutta en välittänyt koska olin päättänyt pitää lapsen ja olla hänelle sekä äiti että isä, olin valmis tekemään mitä vaan lapseni edestä siitä hetkestä lähtien kun sain tietää hänestä. Kaikki ei kuitenkaan mennyt kun olin suunnitellut ja halunnut.\nLauantaina 1.11 rupesin vuotamaan vähän verta olin tällöin 7+3. Soitin terveyskeskukseen missä kerrottiin sen olevan normaalia, vuotoa jatkui koko yön mutta hyvin vähäisenä. Sunnuntaina 2.11 verta alkoi tulla huomattavasti enemmän ja seassa oli verihyytymiä. Itkin ja huusin vessan lattialla, olin varma että tuli keskenmeno. Soitin äitipolille mihin käskettiin heti tulla tarkistuttamaan tilanne, sinne päästyä tehtiin sisäkautta tutkimus missä kaikki näytti olevan ok. Näin pienen elämän alkuni ensimmäistä kertaa silloin :heart: Verenvuoto jatkui edelleen seuraaviin päiviin asti ja tiistaina 4.11 tuli iso verinen hyytymä ulos ja olin taas varma että nyt se meni kesken. Lähdin naistentautien poliklinikalle jossa todellisuus iski vastaan, valitettavasti olin tällä kertaa oikeassa, sikiötä ei enää ollut. Se oli hetki jolloin tuntui että matto vedettiin jalkojen alta. Sain kotiin mukaan kohdun tyhjennys lääkkeet, ei tarvinnut jäädä osastolle kun kohtu oli tyhjentynyt jo siinä vaiheessa melkein kokonaan.\nTänään keskenmenosta tulee 2kk 7pv ja edelleen tuska on sanoinkuvaamattoman suuri. Tämä keskenmenosta kulunut aika on ollut pelkkää suoriutumista päivästä toiseen. Jotkut pääsee helposti ja nopeasti keskenmenosta yli, mutta minä en kuulu siihen joukkoon. Olin halunnut häntä niin paljon, otin paljon vastaan uhkailuita ja haukkuja, olin taistellut jo hänen puolesta saadakseni pitää hänet ja yhtäkkiä hän oli poissa, se on asia joka vielä tänäpäivänäkin nostaa kyyneleet silmiin. Normaali arki sujuu ihan hyvin mutta tulee päiviä jolloin haluaisin maata maassa itkeä ja huutaa tuskaani. Olen henkisesti rikki ja välillä tuntuu ettei ihmiset ymmärrä sitä, he luulevat että olen käsitellyt asian ja jatkanut elämää. Olen kyllä käsitellyt ja hyväksynyt asian mutta miten osaisin jatkaa elämää kun sydämmessäni on suuri aukko ja jatkuva tuska ja ikävä? Toivottavasti jonain päivänä osaan olla oikeasti taas iloinen ja onnellinen..\n"Vain hetken sinut tuntea vatsassani sain,\nen enempää, sen hetken vain.\nTäällä äidillä sinua kova ikävä on,\nminun suruni rauhaton, lohduton.\nMutta luona Jumalan, taivaassa siellä,\nsaat katsella äitiä elämän tiellä.\nSinut vielä syliini sulkea saan,\nja siinä pitää ainiaan.\nSiis odota rakkahin äitiä siellä,\nme kohtaamme vielä taivahan tiellä."\nRakastan sinua ikuisesti, oma lapseni!\nISOT PAHOITTELUNI JA OSANOTTONI KAIKILLE KESKENMENON KOKENEILLE :hug:\nMinulla on yksi lapsi, joka sai alkunsa 6 kk Clomifen kuurista sekä lievää kilpirauhasen vajaatoimintaa hoidettiin myös. Olin yksityisellä puolella lapsettomuushoidoissa. Kuukautiseni olivat todella epäsäännölliset ja en koskaan bongannut ovulaatiota kierroistani.\nSilloin ekassa raskaudesa oli voimakasta pahoinvointia koko raskausajan.\nToinen lapsi on ollut myös todella haluttu meidän perheeseen. Ensimmäinen lapseni on kohta 2 vuotias, joten ajattelimme mieheni kanssa, että alkaisimme yrittää toista. Syksyllä 2014 aloitimme yritykset. Minulta oli kilpirauhaslääkitys lopetettu noin 6kk sitten ja TSH arvoni oli nousussa koko ajan, mutta julkisen puolen lääkäri oli sitä mieltä, ettei lääkitystä tarvita kun kyseessä lievä vajaatoiminta eikä minulla ollut juurikaan oireita. Kilpirauhasen vajaatoimintahan vaikeuttaa raskaaksi tulemista mm. munasolut eivät kehity kunnolla eivätkä irtoa ja eivät tartu kohtuun.\nAjattelin silloin viime syksynä, että hieno juttu kun kiertoni onkin nykyään säännöllinen sekä olen oviksen bongannut joka kierrosta. Eli edellytykset raskaaksi tulemiselle olivat siis hyvät. Ja ajattelin, että ehkäpä tuo kilpirauhasenvajaatoiminta ei häiritsekään kiertoani nyt tällä kertaa.\nOlin kyllä asiasta kysellyt myös omalääkäriltäni, mutta hän piti melkeinpä lumelääkkeenä minun kohdallani jos lääkitys taas aloitettaisiin. Julkisella puolella suorastaan melkein naureskeltiin vajaatoiminnalleni.\nSitten se tapahtui ihana, uskomaton tapahtuma kun kuukautiseni eivät alkaneetkaan joulukuussa ja sain raskaustestiin tuloksen "raskaana 2-3 viikkoa". Olin aivan haltioissani, mutta myös ikävä epämääräinen ja epäileväinen tunne tuli minulle. Raskausviikolla 6 alkoi tulla pahoinvointia, mutta ei niin pahaa kuin ekassa raskaudessani. Myös turvotti kovasti mahaa, jota ihmettelin sillä ekassa ei vielä noin alussa turvottanut noin pahasti. Rinnat olivat arat jne selkeitä raskausoireita oli.\nSilti oloni oli epäileväinen ja en tuntenut oloani varmaksi tämän raskauden suhteen.\nYritin tavoittaa äitiysneuvolaa raskausviikolla 7, jotta ilmoittaisin olevani raskaana jne. En saanut sieltä ketään kiinni sillä viikolla. Sitten tulikin joulunajan sulku ja vasta loppiaisen jälkeen sain kiinni neuvolan tädin.\nRv 10 oli oloni alkoi olla ihmeen oireeton. Ei oikein minkäänlaisia raskausoireita. Kaikki oireet olivat alkaneet häviämään. Huoleni kasvoi ja vahva tuntemukseni siitä, ettei kaikki ole tässä raskaudessa hyvin, vahvistui.\nEnsimmäisella neuvolakäynnillä rv 10+1 ei löydetty sydänääniä. Neuvolan täti kyllä varoitteli, ettei heidän huonoilla laitteilla välttämättä saada sydänääniä kuulumaan. Itse ihmettelin miksei muka sydänääniä kuulunut koska olen todella hoikka. Oireettomuuttani seliteltiin sillä, että oireet voivat vaihdella, kadota ja tulla taas takaisin, ja että ehkä tämä toinen raskaus vaan on helpompi.\nItse en uskonut noihin selityksiin ollenkaan, mutta jotenkin jäin hölmönä odottamaan ja seuraamaan oloani. Ja yritin toivoa, että asia olisi noin.\nRv 11+1 aamulla vessakäynnillä pyyhkiessäni paperiin jäi aavistus vanhaa limaistaverta. Samana päivänä illalla tuli pieni verinen limaklöntti. Tunteeni vahvistui, että kyllä tämä raskaus on nyt kyllä tässä ja kerroin miehelleni tunteeni.\nSeuraavana päivänä soitin neuvolaan ja sain ajan omalääkärille. Omalääkäri ei voinut tehdä muuta kuin kokeilla kohtuni vatsan päältä ja katsoa kohdunkaulan tilanne. Itkin ja olin surun murtama. Omalääkäri ei saanut ultra-aikaa minulle kuin vasta VIIKON päähän. Olin järkyttynyt. Sanoin, että kohtuutonta joutua odottamaan VIIKKO.\nLähdin kotiin ja mies oli aivan järkyttynyt miten voidaan jättää ihminen odottamaan viikoksi. Hän käski minun varata yksityiselle ultra-ajan. Sain ajan seuraavalle päivälle.\nYksityisellä sitten totesivat alkion kuolleen kohtuun rv 9+0. Laittoi lähetteen Taysiin naistentautien poliklinikalle. Menin klinikalle ja siellä tutkiin myös ja todettiin sama asia. Aloitettiin lääkkeellinen kohdun tyhjennys, jota menin kahden päivän jälkeen Mifegyne-pilleristä jatkamaan naistentautien osastolle. Laittoivat osastolle tyhjennykseen sen vuoksi kun kivun hoito siellä parempaa sekä heillä oli rajana tuo rv9 milloin voi vielä turvallisesti kotona tehdä tyhjennyksen.\nOlin tietyllä tapaa huojentunut kun asia selvisi. Tuntemukseni ja koko pienen raskaana oloni aikana tuntemani epävarmuus olivat osoittautuneet oikeiksi. Suunnaton suru kuitenkin valtasi minut myöhemmin.\nKohdun tyhjennys sujui osastolla hyvin (rv 11+5). Alkio ja myöhemmin istukka syntyivät peltiseen pönttöön. Itsekin näin alkion ja havaitsin erityisesti päässä alkiolla kehityshäiriötä. Hoitaja katsoi ne ja totesi myös selkäen kehityshäiriön.\nAloin miettimään tätä alkiota ja noinkin vakavaa kehityshäiriötä. Otin kilpirauhasen vajaatoiminnasta tietoa ja järkytyin siitä tiedosta mitä sain... LIEVÄKIN KILPIRAUHASEN VAJAATOIMINTA TULEE HOITAA RASKAUTTA YRITTIVÄLLÄ NAISELLA JA ETENKIN RASKAANA OLLESSA. Aiheuttaa erityisesti aivojen kehityshäiriöitä. Ja VAIKKA raskaus menisikin lapsen syntymään saakka, myöhemmässä iässä lapsella todettaisiin alhaisempi älykkyysosamäärä kuin terveellä lapsella. Eli jonkin asteinen kehitysvammainen lapsi olisi jokatapauksessa.\nTieto lisää tuskaa, mutta se myös toisaalta toi lohtua. Sitten alkoi kiukuttaa: miksei minulle omalääkäri ollut kertonut näistä asioista. Miksei hän ollut sanonut, että jos lisää lapsia halutaan niin minun kilpirauhasasia pitää hoitaa, ETENKIN kun raskauden alkuvaiheessa kilpirauhanen joutuu toimimaan lisätehoilla, jotta saa tuotettua kilpirauhashormonia riittävästi alkion normaaliin kehittymiseen!!!!\nKeskeytynyt keskenmenoni siis johtui erittäin suurella todennäköisyydellä lievästä kilpirauhasen vajaatoiminnastani, joka pahentunut väistämättä alkuraskaudessani kun kilpirauhastuotannossani ollut jo häiriötä, niin häiriö täten pahentunut eikä alkio ole saanut tarvittavia kehitykselle tärkeitä hormoneja.\nAsiasta olen keskustellut omalääkärini kanssa ja hän on myöntänyt virheensä ja tyhmyytensä. Se ei oloani lohduta.\nJa ne ketkä sanoo, että ole onnellinen kun sinulla on jo yksi terve lapsi, niin eivät ymmärrä näistä asioista mitään. Jokainen ymmärtää miltä tuntuu kun on kokenut keskenmenon. Suru on valtava ja etenkin pelko uudelleen yrittämistä kohtaan kasvaa valtavasti.\nNyt odottelen, että jälkivuoto loppuisi ja tulisi uudet kuukautiset, jolloin taas voimme uudelleen alkaa yrittämään. Pelottaa, että miten taas käy. Miten pitkään joudumme yrittämään jne. Tulevaisuus on aivan tietämätöntä, iso musta aukko. Kilpirauhaslääkitys, tyroksiini, aloitetaan minulle. Ainakin edes se valtava riski on sitten poistettu...\nTässä meidän tarina, tapahtunut vasta 3 päivää sitten, mutta on kova tarve saada purkaa asiaa sanoiksi.\n2014 marraskuun lopulla kauan odotettu plussa, olimme niin iloisia tulevasta esikoisesta <3\nAlkuraskaus väsymystä lukuunottamatta helppo, rv 7 käytiin yksityisellä, syke löytyi ja kaikki hyvin.\n13.1 nt- ultra, jossa turvotusta 2.2mm ja verikokeiden jälkeen saatiin soitto että kuulumme riskiryhmään 1:150. Vähän säikähdettiin, mutta luotettiin kaiken olevan hyvin kun "Hippu" oli päivälleen oikean kokoinen, liikkui kovin ja syke vahva. Pari päivää soitosta, alkoi tuhruvuoto, soitin äitipolille ja pääsin seuraavana päivänä tarkastukseen: Hipulla kaikki hyvin, 3x7cm hematooma istukan vieressä ja istukka sen vierestä osittain revennyt (tätä ei kuitenkaan mainittu paperilla..), diagnoosina vain että UHKAAVA KESKENMENO. Viikko sairaslomaa. Soitto toiseen sairaalaan, että mitä mieltä ovat kun lapsivesipunktio oli varattu sinne 3.2, ihmettelivät "revennyttä istukkaa" ja sanoivat että katsotaan tilannetta silloin.\nSeuraavana päivänä kumminkin yksityiselle, joks sanoi samaa: Hipulla kaikki hyvin ja todennäköisesti hematooma vuotaa, voin elellä normaalisti.\nOtin viikon kumminkin rauhallisesti, poissa töistä, kunnes vuoto runsastui, oli hyytymiä ja tuli hieman kipua. Menin toiseen (jonne soitin) sairaalaan, tutkittiin ja ultrattiin, Hippu voi hienosti ja hematooma hävinnyt, joten vuoto ilmeisesti sitä. Sain Ceridalia ja antibiootteja. Seuraavana yönä tuli jo todella runsaasti hyytymiä, soitin ensiapuun vaikuttaako Ceridal näin, ei vaikuta, mutta kun pärjäsin panadolilla niin käskivät olla kotona.\nSeuraavana päivänä taas samalle alueasairaalan lääkärille päivystysajalla: Hipulla kaikki hyvin, syke, koko, liikkuikin siellä. Viikko lisää sairaslomaa ja toivotti voimia.\nPäivällä oli enää tuhruvuotoa, iltaa kohden loppui kokonaan. 21 aikoihin alkoi pienet kivut, jotka kasvoivat 24 asti jolloin tunnistin ne supistuksiksi. Otin 1,5mg panadolia, ei tehonnut, seuraavat 1,5h meni sumussa kipujen ja vessassa ravaamisen kanssa.\nLopulta verenvuodon lomassa (yhtä runsas kuin aiemmin, siksi en osannut pelätä pahinta) tuli vesi "holahdus" ja siitä puolen tunnin kuluttua syntyi Hippu. Soitin shokissa 112, ambulanssi tuli heti, reppu ja Hippu pakattuna kohti isompaa sairaalaa.\nVerta tuli runsaasti, laitettiin tippaan ja istukan takia annettiin Cytotecit. Ei tullut ulos, joten leikkaussaliin kaavintaan. Tästä 5h toipumista, miehen, lääkärin, hoitajien ja sairaalapastorin kanssa. Olin kiitollinen kun kaikki meni niin hienosti ja nopeasti, mutta toisaalta putosimme niin nopeasti niin alas, ettei tapahtunutta oikein tajunnut. Kotiin tyhjän masun, toiveiden ja unelmien kanssa. Isovanhemmille ja ystäville kertominen, saman tuskan läpikäynti liian moneen kertaan niin lyhyessä ajassa.\nVaikka meille oli annettu varoitus, vaikka olimme hieman varautuneetkin siihen, vaikka taistelimme viimeiseen asti, niin jouduimme luopumaan 14+4 pienestä ihmeestämme. Saimme kuulla hänen olevan poika, hän sai siunauksen ja ikuisen paikan sydämmistämme.\nNyt vertaistuen avulla menty tunti kerrallaan, ehkä joskus päästään päiviin ja sitten taas viikkoihin. Hipun mukana menetimme osan itseämme.\nRakastaen, äiti ja isi <3\nViimeksi muokattu: 02.02.2015\nMulla meni eilen raskaus kesken. Viikkoja oli "vasta" 6+1, mutta se henkinen kipu on hirveää. Olimme odottaneet toista lasta jo pidemmän aikaa ja kun vihdoin tein testin, olin todella onnellinen, samoin mies. Sovimme, että kerrotaan vasta ultran jalkeen. Ehtisin rakastua jo "vauvaan" ja ajatukseen, että tytöstämme tulee isosisko. Noh, eilen alkoi tulla verta ja menin yksityiselle ultraan. Ja kesken se oli mennyt. Haluaisin vain itkeä ja tuntuu kuin sydän olisi revitty palasiksi. Olen onnellinen, että meillä on tämä takas tyttömme, ehkä vielä saamme toisen. Huomenna täytyy soittaa neuvolaan ja perua ensi viikon aika.. :'(\nZontakazat bainugaa berciiceen siittä re**ugeharit\nNuha on sekoittanut ihmiskunnan. Pakkopiikitystä, koronapasseja vaaditaan, vaikka sairastaneet ja piikitetyt sairastuvat taas, ja levittävät edelleen.


Tutkimukseen vastaaminen - SharePoint\nKoskee: SharePoint Online SharePoint Server 2016 SharePoint Server 2013 (Enterprise) SharePoint Server 2013 SharePoint Server 2010 Windows SharePoint Services 3.0 Lisää... Vähemmän\nKyselyn avulla organisaatio saa tärkeää palautetta esimerkiksi siitä, miten yritys on onnistunut toiminnassaan, tai käyttäjien mielipiteitä tuotteesta tai palvelusta. Lisätietoja kyselyistä on artikkelissa Kyselyn luominen.\nJotta voit vastata kyselyyn, sinulla on oltava kyselyn osallistumisoikeus. Kyselyn määritysten mukaan voit ehkä vastata kyselyyn vain kerran.\nJos et ehdi vastata kyselyn kaikkiin kysymyksiin yhden istunnon aikana — sinut esimerkiksi keskeytetään kysymyksiin vastaamisen aikana —voit tallentaa osittaisen vastauksen valitsemalla Valmis. Kyselyn tekijän määrittämien asetusten mukaan voit avata vastauksesi myöhemmin ja jatkaa muokkaamista tai suorittaa kyselyn loppuun.\nKyselyn tekijä voi myös määrittää kysymyksiin vastaamisen pakolliseksi, jolloin näyttöön tulee varoitus, jos et vastaa pakollisiin kysymyksiin. Kyselyn vastausta pidetään valmiina, kun vastaaja on käynyt jokaisella sivulla, vastannut pakollisiin kysymyksiin ja napsauttanut sitten Valmis.\nJos kyselyn nimeä ei näy, valitse pikakäynnistyspalkissa Näytä sivuston kaikki sisältö tai Sivuston sisältö ja napsauta sitten haluamasi kyselyn nimeä.\nValitse Vastaa tähän kyselyyn.\nVastaa kyselyn kysymyksiin.\nJos Seuraava-painike tulee näkyviin, voit siirtyä kyselyn seuraaville sivuille valitsemalla Seuraava.\nVoit lähettää osittaisen kyselyn valitsemalla Valmis, jos kyselyn omistaja on sallinut sen. Jos kyselyssä kuitenkin on pakollisia kenttiä, ne näkyvät korostettuina, ja sinun on vastattava pakollisiin kysymyksiin ennen kyselystä poistumista.\nKun näytössä näkyy Valmis-painike, valitse Valmis.\nKyselyn vastauksen muokkaaminen\nNoudata seuraavia ohjeita, jos haluat muuttaa kyselyn vastaustasi tai suorittaa kyselyn loppuun.\nValitse kyselyn tietojen alapuolella Näytä kaikki vastaukset.\nValitse muokattava vastaus ja valitse sitten Muokkaa vastausta.\nValitse tarvittaessa Seuraava , kunnes löydät vastaukset, joita haluat muuttaa, ja kunnes näet Valmis-painikkeen.\nKun olet suorittanut kyselyn loppuun, valitse Valmis.


Ilmastokauhu: Fakegate ja Peter Gleick\nLähettänyt Tero klo 20.43\nMikko Vilkastus 3. huhtikuuta 2013 klo 23.17\nHienoa! Juuri tällaisia juttuja tarvitaan koska muuten ilmastotieteen mätäpaiseet jäisivät suomalaisilta pimentoon. Harvalla riittää kielipäätä ja innostusta syventyä tällaisiin kiemuroihin mutta sinä olet koostanut asiat helposti omaksuttavaksi kokonaisuudeksi. Kiitosta ja jatka samaan malliin!\nTero 4. huhtikuuta 2013 klo 14.17\nHuomasin näiden tapahtumien olevan tallessa vain ilmastonmuutosskeptikkojen kollektiivisessa muistissa. Ellei sattunut seuraamaan niitä kun ne etenivät, on hyvin vaikea saada selvää mitä tarkalleen tapahtui, missä järjestyksessä, miltä se näytti ja miksi skeptikot ovat niin kyynisiä.\nLyhyesti jälkikäteen kerrottuna ne eivät useinkaan ole kovin vaikuttavia ja netti on täynnä kaiken maailman "debunkkaussivuja", joiden tiivistelmä skandaalista kuin skandaalista on: "Denialistit keksivät koko jutun. Mitään ihmeellistä ei tapahtunut. Katsokaa muualle."\nKoska kukaan ei näyttänyt kirjoittavan tapahtumia auki luettavampaan muotoon, päätin lopulta korjata asian itse. Ehkäpä nämä auttavat edes joitain ihmisiä tajuamaan miksi skeptikot ovat niin skeptisiä ja luottamus alan itsesäätelykykyyn on niin pohjamudissa kuin se on.\nAiheita minulla on paljon varastossa. :)


Luova kirjoittaminen - Historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitos 2014–2016\n▪ Opinto-oppaat » Humanistinen tiedekunta 2014–2016 » Historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitos » Luova kirjoittaminen\nLuovaan kirjoittamiseen valitaan vuonna 2014 28 perusopintoja suorittavaa sivuaineopiskelijaa ja vuonna 2015 14 perusopintoja suorittavaa sekä 14 aineopintoja suorittavaa sivuaineopiskelijaa. Luovan kirjoittamisen sivuaineopiskelijaksi pyritään suorittamalla heti syyslukukauden alussa alkava intensiivinen Johdatus kirjoittamiseen -kurssi, jolle voivat ilmoittautua kaikki halukkaat opiskelijat. Kurssille otetaan 100 opiskelijaa ilmoittautumisjärjestyksessä. Luovan kirjoittamisen perusopintoja suorittamaan valitaan 28 johdantokurssilla parhaat pisteet saanutta opiskelijaa. Luovan kirjoittamisen Johdatus kirjoittamiseen -kurssille voivat osallistua kaikki Turun yliopistossa tutkintoa suorittavat opiskelijat. Luovan kirjoittamisen oppiaineen perusopintoja suorittavat opiskelijat valitaan johdantokurssilla tehtyjen tehtävien, tuntiaktiivisuuden sekä lopputekstin arvioiden perusteella. Kun opiskelija on suorittanut johdantokurssin ja saanut siitä pisteet ja arvosanan, mutta ei ole päässyt opiskelemaan luovaa kirjoittamista, hän voi hakea seuraavana vuonna sisään suorittamalla uudestaan sen osa-alueen, tai ne osa-alueet, joissa hänellä on ollut eniten puutteita. Aineopintoihin opiskelijat valitaan vuonna 2015 elokuun lopussa järjestettävän valintakokeen kautta. Aineopintojen valintakokeeseen voivat osallistua kaikki Turun yliopistossa tutkintoa suorittavat opiskelijat, jotka ovat suorittaneet luovan kirjoittamisen perusopinnot. Vuonna 2014 ei ala aineopintoja.\nLuovaan kirjoittamiseen valitaan vuonna 2015 14 perusopintoja suorittavaa sivuaineopiskelijaa ja 14 aineopintoja suorittavaa sivuaineopiskelijaa. Luovan kirjoittamisen sivuaineopiskelijaksi pyritään suorittamalla heti syyslukukauden alussa alkava intensiivinen Johdatus kirjoittamiseen -kurssi, jolle voivat ilmoittautua kaikki halukkaat Turun yliopistossa tutkintoa suorittavat opiskelijat. Kurssille otetaan 100 opiskelijaa ilmoittautumisjärjestyksessä. Luovan kirjoittamisen oppiaineen perusopintoja suorittavat opiskelijat valitaan johdantokurssilla tehtyjen tehtävien, tuntiaktiivisuuden sekä lopputekstin arvioiden perusteella. Kun opiskelija on suorittanut johdantokurssin ja saanut siitä pisteet ja arvosanan, mutta ei ole päässyt opiskelemaan luovaa kirjoittamista, hän voi hakea seuraavana vuonna sisään suorittamalla uudestaan sen osa-alueen, tai ne osa-alueet, joissa hänellä on ollut eniten puutteita. Aineopintoihin opiskelijat valitaan vuonna 2015 elokuun lopussa järjestettävän valintakokeen kautta. Aineopintojen valintakokeeseen voivat osallistua kaikki Turun yliopistossa tutkintoa suorittavat opiskelijat, jotka ovat suorittaneet luovan kirjoittamisen perusopinnot.\nSekä perus- että aineopinnot alkavat syksyllä ja kestävät lukuvuoden. HUOM! Syksyllä 2014 alkaa vain perusopinnot. Perus- ja aineopinnot edellyttävät Turun yliopistolla kirjoilla olemista ja aineopinnot perusopintojen suorittamista. Molempiin haetaan pääsykokeella. Opetuksen työtapoja ovat luennot, harjoitukset, lähiopetus, etäopetus, vertaistuki, projektit, lukeminen, tenttiminen, runsas kirjoittaminen ja henkilökohtainen palaute. Opiskelutapoja ovat mm. harjoittelu ja siihen liittyvät tehtävät, ryhmäopiskelu opettajan läsnä ollessa tai vertaisryhmässä, Internet-kurssit, kirjallisuuspakettien lukeminen sekä harjoitus- ja seminaarityöt. Arvioinnin ja seurannan välineinä ovat esim. oppimispäiväkirjat sekä oppimis- ja näyteportfoliot, joiden tulee sisältää opiskelun aikana tehdyt kirjoittamisharjoitukset ja niiden analyysin oppimisen ja uusien tavoitteiden asettamisen näkökulmasta sekä lukupäiväkirjat. Harjoitusten analyysi portfoliossa tarkoittaa, että opiskelija kuvaa lyhyesti tehtävään liittyvän tuottamisprosessin, palautteiden sanoman, sen mitä on oppinut sekä mitä tavoitteita prosessin pohjalta asettaa. Palautetta tulee opiskelutovereilta, opettajalta ja mahdollisesti ulkopuolisilta lukijoilta.\nKaivokatu 12, 1. krs, huone E116


ABC-johtaja 14 vuotta vanhan aseman purkamisesta: ”Tämä on poikkeustapaus” - Kotimaa - Ilta-Sanomat\nABC-johtaja 14 vuotta vanhan aseman purkamisesta: ”Tämä on poikkeustapaus”\nABC päätti purkaa miljoonia kävijöitä vuodessa houkuttelevan asemansa. (KUVA: Pertti Koskinen)\nJulkaistu: 12.5.2015 20:27\nABC-johtaja Antti Heikkinen ei usko, että osuuskauppaa pidetään piittaamattomana purkaessaan vielä nuoren huoltoaseman.\n14-vuotiaan ABC Pitkänlahden purkaminen Kuopiossa herätti alkuviikosta kiivasta keskustelua siitä, onko oikein purkaa vielä käyttöikänsä alkupäässä olevia rakennuksia.\n2000-luvun alussa rakennettu huoltoasema palveli vuosittain kolmesta viiteen miljoonaa asiakasta ja kului vuosien saatossa siihen kuntoon, että vaihtoehdot olivat rakennuksen peruskorjaus tai purkaminen. Osuuskauppa PeeÄssä valitsi jälkimmäisen ja moukari heilui huoltoaseman pihalla jo maanantai-aamuna.\nYleensä rakennukset suunnitellaan kestämään 50-100 vuotta, joten huoltoaseman elinikä oli poikkeuksellisen lyhyt.\nKetjujohtaja: Osuuskaupan valinta oli oikea\nABC-ketjun johtaja Antti Heikkinenhttps://www.is.fi/haku/?query=antti+heikkinen SOK:lta luottaa, että Osuuskauppa PeeÄssä teki oikean valinnan purkaessaan huoltoaseman. Ketjun linjaus ei ole kuitenkaan aloittaa vanhojen asemien purkaminen.\n– Tämä on poikkeustapaus. Vastaavanlaista tilannetta ei ole tiedossa.\nVastaavanlaista tilannetta ei ole tiedossa.\nHeikkinen muistuttaa, että ABC on saanut yrityskauppojen yhteydessä haltuunsa esimerkiksi vanhoja Esso- ja Shell-myymälöitä. Jotkut niistä ovat elinkaarensa päässä. ABC-asemien toiminta ei ole muuttunut 14 vuodessa niin paljon, että 2000-luvun alun asemista olisi aika ajanut ohi.\n– Sama liikeidea meillä on, kuin alussakin: on markettia, ravintolaa ja polttonestekauppaa.\n– Kun korvaava investointi tehtiin, eivät palvelut ole alueella huonontuneet. Ongelmana oli ruuhkautuva sisäänajoväylä ja parkkipaikkojen vähyys, joten kun rautakaupan kiinteistöstä vapautui tilaa, niin he tekivät päätöksen.\nKetju ei päätä kiinteistöistä\nHeikkinen kertoo, että Pitkälahti oli eräs aktiivisimpia ABC-asemia ja remontin olisi pitänyt olla todella iso. Hän uskoo, että osuuskauppa teki järkevät arviot rakennuksen purkamisesta.\n– Osuuskauppa omistaa kiinteistöt, eikä ketjuohjauksella ole siihen sanottavaa.\nHän ei pelkää, että aseman purkaminen toisi kuvaa kertakäyttökulttuurista tai ympäristöstä piittaamattomuudesta:\n– Käsittääkseni vanhasta asemasta on kierrätetty ikkunoita ja irtaimistoa muihin käyttötarkoituksiin.\nVuosittain jopa kolmesta viiteen miljoonaa asiakasta palvellut huoltoasema päätyy kaatopaikalle. Lue lisää ›


Buffy the Vampire Slayer (Xbox) – Kickass!\nKun korkeintaan keskitason tv-sarjasta Tomb Raiderin muottiin pakotettu peli annetaan allekirjoittaneelle, kuvittelisi tuloksena olevan 50 pojoa ja risat plus kakkapelileima. Ähäkutti!\nYllätyksettömästi Buffy the Vampire Slayer on toimintaseikkailu, jossa Buffy juoksee, loikkii ja kiipeää, vetää hirviöitä kuonoon ja selvittää helppoja puzzleja. Taistelun osuus on melkoinen, kuten vampyyriteemaan sopiikin. Juonena muinainen vampyyrien mestari haluaa suurin piirtein nostattaa helvetin maan päälle, ja seremoniaan hän tarvitsee verta, verta ja vielä lisää verta.\nBuffy räjäyttää potin rennolla camp-fiiliksellään, upealla pelattavuudellaan ja kaikin puolin maittavalla ulkoasullaan. XBox tarvitsee lisää tämän laatuluokan pelejä!\nSutjakka sankaritar on mallinnettu loistavasti aina kasvonpiirteitä myöten, mutta kun taistelu alkaa, animointi suorastaan loksauttaa leuan. Nerokas parin nappulan taistelusysteemi irrottaa teinitädistä irti uskomattoman määrän erilaisia liikkeitä, jotka vielä vaihtelevat käytetyn aseen mukaan.\nLiikkeille löytyy käyttönsä, sillä hirviöt lannistetaan eri tavoin riippuen niiden tyypistä. Vampyyrit pitää paiskoa seipääseen, lävistää puunkappaleella tai viskata auringonvaloon, eräiltä zombinsukuisilta pitää saada pää irtipoikki kappaleiksi ja sitä rataa.\nKaikki mieltävät varsijousen aseeksi ja zombieleffojen ystävät tietävät, mitä lapiolla voi tehdä, mutta Buffypä taikoo itselleen aseistusta vaikka potkimalla huonekaluja päreiksi tai nappaamalla haravan käteensä. Hassu idea on Super Soaker(tm), joka on ladattu pyhällä vedellä tai oudolla helvetintulella. Kivana yksityiskohtana lyömäaseilla on omat osumapisteensä, eli aseet kuluvat käytössä.\nJos väkivalta ei kohdistuisi luonnottomiin hirviöihin, Buffyä voisi väittää aika raa'aksi peliksi, sillä taistelu näyttää överiydestään huolimatta hämmentävän aidolta. Vihuja voi paiskoa toistensa päälle, kaataa hyppypotkuin, niiltä voi irrottaa raajoja ja muutenkin vaaleaverikkömme tekee niiden epäelämästä ankean ja lyhyen kokemuksen.\nPelattavuus on virheetön. En viitsi alkaa nipottaa siitä, että kamera joskus vähän sekoilee, kun se valtaosan ajasta toimii ihailtavasti. Kuvakulman kääntely, Buffyn juoksuttaminen ja itse taisteluliikkeet toimivat kaikki kuin unelma, sillä kontrolleja ei tarvitse miettiä, ne tulevat suoraan selkäytimestä.\nAinoat ruikutuksen aiheet ovat tekoälyn typeryys sekä tilanteen tallennus. Uskottavuus (köh, vampyyrejä, köh) karisee aina, kun vihut onnistuvat tappamaan itsensä tulipalloilla tai jatkavat partioreittejään, vaikka selkään sataa nuolia. Myös joukolla päälle hyökkäävät hirviöt jäävät välillä kohteliaasti odottamaan, että Buffy tappaa ne yksi kerrallaan.\nTilanne tallentuu aina kentän alussa, mistä seuraa se harmi, että kuolema loppumetreillä heittää turhan pitkälti takaisinpäin. Kentät eivät onneksi ole suuren suuria, joten tämäkin menee pikkunitkutusosastolle. Peli on jaettu 13 tasoon ja useampiin alitasoihin, ja vaikka vaikeustaso vaeltaa oudosti, homma pysyy mielenkiintoisena, eikä taannu typeräksi toistoksi.\nSarjan hahmoista tapaa Willowin, Cordelian, Xanderin, Gilesin ja Angelin. Pahispuolelta tavataan Spike ja The Master. Muutenkin pelissä kuulemma on viittauksia sarjaan, mutta näistä en tiedä mitään, kun en ole sarjaa seurannut.\nÄäninäyttely on hyvää, eikä sopiviin paikkoihin ripoteltuja tuhmia sanoja ole säästelty. Miinuksena Buffyn repliikkeihin kyllästyy nopeasti, sillä hän esimerkiksi lukitun oven löytäessään nappaa kommenttinsa parin vaihtoehdon läppävarastosta. Välillä neitonen väläyttää nokkeliakin, esimerkiksi"Oops, I did it again" vähennettyään vampyyripopulaatiota harjanvarren avulla.\nBuffy yllätti ja vakuutti kaikin puolin. Rento ote, loistava toteutus ja ripaus huumoria yhdistyvät tavalla, joka vampyyreitä lukuun ottamatta ei jätä ketään kylmäksi – kaikkein vähiten Buffy-faneja, joille kyseessä on pakko-ostos.


Leijonien ensimmäistä MM-kultaa juhlittiin ympäri Suomen 7.5.1995.\nKuulin mestaruudesta vasta 1997”1995 olin Edinburghissa syventyneenä väitöskirjani puhtaaksikirjoitukseen. Missään lehdessä Briteissä ei kirjoitettu jääkiekosta. Vasta syksyllä 1997 sain tietää asiasta, kun Suomessa käydessäni kysyin kaveriltani, mitä tarkoittaa ’torilla tavataan’.” Ei iso juttu muuallaMieheni ei saanut nähdä mestaruutta”Mieheni oli intohimoinen jääkiekkomies, itsekin vuosia pelannut. Hän jaksoi aina uskoa, että vielä Suomi voittaa MM-kisat. Sitten hän menehtyi yllättäen 1993, vain 34-vuotiaana. Kun Suomi voitti -95, minä itkin. Itkin, ettei hän saanut nähdä, kuinka oikeassa oli ollut... mukana oli myös muutama onnenkyynel suomipoikien suorituksesta.” LeskiVarmuuden vuoksi pois isän sylistä”Istuin isäni sylissä, ja äiti otti miut pois siitä, kun maaleja rupes tulemaan. Muistan isän juhlinnan vieläkin. Ikää oli 4 vuotta.” Abidas Olin Finskin koneessa menossa Nizzaan. Koneen kapteeni ”selosti” koko matsin livenä.Lentokapteeni tuurasi Mertarantaa”Olin Finskin koneessa menossa Nizzaan. Koneen kapteeni ”selosti” koko matsin livenä. En tiedä, mistä itse kuunteli peliä, mutta sen koommin en ole saanut Finskiltä yhtä hyvää palvelua. Ja yhä kuuntelisin mieluummin ko. kipparia kuin Mertarantaa.” Olli KuhtaIkimuistoinen synttäri”Katsoin matsin kotona mieheni kanssa. Olin juuri saanut tietää, että olin raskaana monen vuoden yrittämisen jälkeen, ja kaiken lisäksi oli syntymäpäiväni. Voiko parempaa päivää ollakaan?” Memmu\nLeijonavalmentaja Curt ”Curre” Lindström ja finaalin sankari Ville Peltonen juhlatunnelmissa 1995.\nPääsin kättelemään Currea”Katselin matsin kotona. Seuraavana päivänä olin lentokentän tulohallissa ja oli hieno pössis päällä. Isoin huuto puhkesi, kun Jellonat saapuivat. Pääsin ohimennen myös kättelemään Currea.” L.N.Ruotsalaiset taputtivat”Oltiin Globenissa katsomassa. Pelin jälkeen menimme syömään ja kaljoille Sveavägenillä olevaan ravintolaan Suomi-liput heiluen. Ruotsalaiset nousivat seisomaan ja taputtivat, mikä oli ainutlaatuinen kokemus.” Hessu Tukholmasta Ruotsalaiset nousivat seisomaan ja taputtivat, mikä oli ainutlaatuinen kokemus.Miehet lähtivät evakkoon”Katsoimme kahdestaan siskon luona ja jännitimme niin, että huusimme ja itkimme. Miehemme eivät suostuneet katsomaan peliä meidän kanssa samassa tilassa.” Ulla TikkariLibanonissa vartiovuorossa”Olin vartiovuorossa Etelä-Libanonissa YK-tehtävissä. Katsottiin peli jälkilähetyksenä satelliitin välityksellä.” RRTarjosin olutta baarin piikkiin”Olin eräässä baarissa töissä, ja kun Suomen voitto selvisi, tarjosin kaikille olutta ilmaiseksi. Pomo tuli ja kysyi tarjoanko talon olutta maksutta. Minä myönsin ja pomo sanoi ’hyvä’.” Vanha baarivosuVain varis juhli kanssani”Voiton varmistuttua hyökkäsin parvekkeelle huutamaan ja huomasin, ettei kukaan muu katsonut peliä. Kuului vaan variksen rääkynää, ja alakerran parvekkeelta huuto ”pää kii, rakkari”. ” KapaLue lisää MM-muistoja täältähttp://www.iltasanomat.fi/mmkiekko/art-1429693111527.html ja kerro omasi! Voit myös kommentoida alla. Jos mestaruusjuhlasi tallentuivat filmille, voit lähettää kuvan tai videon numeroon 13456 tai tästähttp://lukijat.iltasanomat.fi/uusi/.Jääkiekon MM-kisat: USA–Suomi, MTV3 ja MTV Sport1 klo 17.05/17.10. Suora lähetys. Selostajina Mika Saukkonen (MTV3) ja Antero Mertaranta (MTV Sport 1).Uudessa Ilta-Sanomat Tv-lehdessä (18/15)http://www.iltasanomat.fi/viihde/art-1430204158098.html muhkea MM-extra! Myynnissä 29.4.-5.5. yhdessä Ilta-Sanomien kanssa.\nÄäniä yhteensä 2413


Lääkityksen jatkaminen ahdistuneisuushäiriöissä - Terveyskirjasto\nLääkityksen jatkaminen ahdistuneisuushäiriöissä\nYleistynyt ahdistuneisuushäiriö, paniikkihäiriö, pakko-oireinen häiriö ja myös traumaperäinen stressireaktio ovat usein pitkäaikaisia ja kestävät vuosia. Tämän vuoksi lääkitystä on usein tarpeen jatkaa pitkäaikaisesti, joskus vuosikausia. Lääkityksen tarve ja tarvittavan annoksen koko tarkistetaan säännöllisesti.\nKaikkien näiden ahdistuneisuushäiriöiden kohdalla lääkehoitoa jatketaan yleensä aluksi 6–12 kuukauden ajan. Etenkin pakko-oireinen häiriö kestää yleensä vuosia tai vuosikymmeniä. Usein pakko-oireet voimistuvat nopeasti, kun ylläpitolääkitys lopetetaan.\nOsa pitkäaikaista ahdistuneisuushäiriöistä kärsivistä pystyy psykoterapian antaman turvan ja ymmärryksen avulla vapautumaan peloistaan tai hallitsemaan sairauttaan eivätkä välttämättä tarvitse pysyvää lääkitystä. Toiset taas hyötyvät säännöllisestä lääkityksestä vuosien ajan, joskus pysyvästikin.\nArtikkelin tunnus: lam00067 (007.011)


Suojaan kaikelta: Hartan Topline S, väri 619\nHartan Topline S, väri 619\nNo niin. Lauantaiksi suunniteltu vaunujen tilaaminen ei mennyt ihan putkeen. Liikkeessä oltiin sitä mieltä, että mennee kesään asti, ennen kuin meidän haluamaa vaunumallia ja -väriä tulee maahantuojalta. Tämä kuitenkin piti varmistaa joltain isommalta kiholta, jonka lupailtiin soittelevan meille heti pääsiäisen jälkeen tiistaina. Kun soittoa ei kuitenkaan tiistaina tai keskiviikkona kuulunut, niin soitin sitten itse tänään liikkeeseen. Ja kappas, tiistain kuormassa tulikin yhdet juuri sellaiset vaunut mitä haluttiin, eikä niitä ollut kukaan vielä varannut. Olivat sitten varanneet ne meille. Eli eikun perkele hakemaan kärryt himaan! :D\nJa on ne kyä vaa nääs hianot!\nvaatimus 1: kuosi mätsää olohuoneen tapettiin - check\nkevytalumiinirunkoa on kevyt tuuppia\nlähikuvaa kantokopan kuosista\nja vielä yksi pieni yksityiskohta\nVaimo on vaunuista ihan pähkinöinä. Tossa se lykkii niitä pitkin olohuonetta ja testailee miten Eisbärchenin lämpöpussi, harsolaput ja kaikki muu mahdollinen tavara sopii vaunuihin. Ja kuulemma aikomuksena on tilata joku lehtikin hetkeksi sen takia, että tilaajalahjana tulisi vaunujen väriin sopiva, hoitolaukuksi käyvä kassi. Weird...\nMutta onpahan nyt suurin hankintakin saatu alta pois. Ja sain vielä puhuttua vaunuihin kahdeksan euron arvoisen hyttysverkonkin kaupan päälle! Nyt se 729e ei enää tunnu ollenkaan pahalta.\nJahas, ja nyt tuohon viereen tultiin esittelemään, miten haalari mahtuu kantokoppaan. Joten laitetaan nyt vielä kuva siitäkin.\nmasu, kantokoppa ja haalari\nNiin ja alkoihan tänään tosiaan uusi raskausviikkokin. Jipii! :)\niPhone: VIIKKO 22\nVauvallasi on jo mieluisin nukkuma-asento.\nVarmasti masullaan toinen käsi tyynyn alla, ihan niinkuin isänsä. Tulevan äidin mukaan vauva käyttää tyynynään äitinsä virtsarakkoa.\nLähettänyt Koijari klo 19.57\nTunnisteet: Hartan, vaunut\nAnonyymi 13. huhtikuuta 2012 klo 9.12\nOn kyllä hienot vaunut! Olen tällä viikolla hypännyt vaunuvalikoimien pohjattomaan suohon ja ollaan miehen kanssa myös mietitty noita Hartaneita, runkona vain Topline X. Saanko udella, valitsitteko te pehmeän vai kovan kantokopan? Oliko valintaan jotain 'painavia' syitä? Me aluksi mietittiin erillistä vaunukoppaa, mutta nyt en enää tiedä mikä mahtaa olla käytön/säilytyksen kannalta järkevin.\nMainitsit myös tuon Eisbärchenin lämpöpussin. Nyt tulee tyhmä kysymys, mutta en ole ennen kuullut moisesta niin mikä se on? Olisiko sellainen hyvä olla olemassa jos tulee talvi-/syysvauva? Ostitteko sen erikseen vai tuliko se kaupassa mukana? Kiitos jo etukäteen!\nJo polvissa asti rämpivä Leppis :)\nPaloma 13. huhtikuuta 2012 klo 21.46\nOnnea onnea The Vaunut ovat kotona! Eiks oo hauska koeajaa ja kärrytellä:) tuun olemaan niin pulassa niiden kanssa, onneksi mies on taitava kärryttelijä:)\nLila 14. huhtikuuta 2012 klo 20.31\nIlmottaudun uutena lukijana! Kahlasin koko blogin läpi tänään ja on kyllä tosi mielelenkiintonen ja osaat kirjottaa niin mahtavasti :) sellanen tuli mieleen, että mitä opiskelet? Mun silmiin ei osunut kyllä jos oot sen maininnut täällä. Ei tietenkään oo pakko kertoa jos et sit täällä halua paljastaa.\nKoijari 15. huhtikuuta 2012 klo 19.07\nHeippa ja anteeksi kun on vastaukset kestäneet. Nyt on tosiaan ollut melko kiireistä aikaa. :)\nAno: Valittiin pehmeä kantokoppa. Mitään sen erityisempiä syitä valintaan ei ollut kuin se, että kaupassa tuo pehmeä koppa tuntui mukavammalta liikutella ja sillä on helpompi nostaa vauva vaunuista herättämättä toukkaa. :) Tuo lämpöpussi on siis sellainen vuorellinen makuupussi vaunuihin. Kai äitiyspakkauksen makuupussikin riittää, kunhan vauvan pukee lämpimästi, mutta vaimo nyt tuollaisen osti kun halvalla sai.\nPaloma: On kyllä kiva kärrytellä. Täällä on menty kämpää ristiin rastiin. :D\nLila: Tervetuloa lukijaksi ja kiitokset kehuista. :) Opintoala on tosiaan jäänyt varmaankin kertomatta, kun se yhdistettynä paikkakuntaan alkaisi jo tulla yksityisyyden rajoille. Mutta sanotaan nyt näin vähän epämääräisesti, että viestintää opiskelen. :)\nMonth of Achievements päättyy Wappuun\nNeuvola 5: infoähky\nMonth of Achievements ja tunnustus


Jussi Niinistö valmis luopumaan ministerin salkusta: ”Sininen tulevaisuus taistelee olemassaolostaan”\n16.02.2019 klo 19:39\nMitä viimeksi, entäpä tämä vai tuo? Elokuisessa haastattelussa Jussi Niinistö.\nMaanpuolustustahto ja isänmaallisuus iskostettiin Jussi Niinistön ajatusmaailmaan jo pikkupoikana. Perhe arvosti sotahistoriaa sekä veteraaneja ja itsenäisyyspäivisin käytiin katsomassa paraatia.\n– Kodista kaikki lähtee. Armeijan käyminen oli täysin luonteva ratkaisu. Kodista saatu arvomaailma on näkynyt toiminnassa kaiken aikaa. Maanpuolustus ajaa kaiken edelle. Isälle ja äidille kiitos, puolustusministeri Jussi Niinistö (sin) toteaa Iltalehdelle Münchenin turvallisuuskokouksessa.\nNiinistö on sotilasarvoltaan yliluutnantti ja hän on toiminut Maanpuolustuskorkeakoulussa sotahistorian dosenttina. Kolmatta kertaa Münchenin turvallisuuskonferenssiin osallistuva Niinistö kertoo, olevansa kokouksessa mukana ”TJ-hengessä”. Eli viimeistä kertaa puolustusministerin ominaisuudessa. Sinisten kannatus on pyörinyt yhden ja kahden prosentin välissä.\n– Olen realisti. Puoluekannatus ei riitä. Sininen tulevaisuus lähtee eduskuntavaaleihin taistelemaan olemassaolostaan, kun gallupit ovat mitä ovat. Eduskuntaan jos pääsisi, voisin olla tyytyväinen. Mielellään puolustusvaliokuntaan, jossa voisin jakaa viisauttani, Niinistö sanoo vitsaillen, vaikka äänestä kuuluu salkusta luopumisen haikeus.\nNiinistön kauden aikana on tapahtunut paljon. Perussuomalaisten puolue hajosi, Euroopan pakolaiskriisi ulottui Suomeen asti ja Ukrainan sota on riehunut koko hänen kautensa ajan. Iltalehti kysyi Niinistön ajatuksia kuluneesta vaalikaudesta ja miehen tulevaisuuden suunnitelmista.\nPuolustusministeri Jussi Niinistö (sin) kertoi Iltalehdelle Münchenissä pitävänsä maanpuolustuksen merkitystä tärkeimpänä. Antti Halonen\nJussi Niinistön mukaan kauden haasteellisin asia on ollut taistelu puolustusbudjetista. Hän sanoo, että elämä hallituskumppaneiden kanssa ei ole aina ollut niin auvoista.\n– Kokoomuksen ja keskustan maanpuolustustahto on julkisuudessa suurempaa kuin käytännössä, mutta olemme saaneet kiristämällä, uhkailemalla ja painostamalla lisäpanostuksia puolustukseen. Siitä en kiitä hallituskumppaneita, vaan sinistä tulevaisuutta ja edellistä viiteryhmää perussuomalaisia.\nNiinistön mukaan lisärahoituksella on pystytty paikkaamaan kipeimpiä puutteita, joita puolustusvoimilla on ollut erityisesti maavoimissa. Niinistön mukaan puolustusvoimauudistus sekaisin, kun Jyrki Kataisen (kok) six pack -hallitus leikkasi budjetista kymmenyksen.\n– Heräsi kysymys, onko Suomen puolustus enää uskottava, jos haluamme olla sotilaallisesti liittoutumaton. Se kannusti määrätietoiseen työhön. Suunta oli muutettava ja se muuttui Krimin valtauksen johdosta vuonna 2014. Se avasi muiden puolueiden silmät ja esimerkiksi SDP:n kanta vaihtui.\nNiinistö arvioi, että Suomen puolustus on saanut hänen aikanaan enemmän uskottavuutta. Siitä on iso kiitos hallitusohjelman puolustusselonteon, josta Niinistö toivoo jatkuvaa perinnettä tulevillekin vaalikausille.\n– Jos tämä vaalikausi pitäisi kuvailla yhdellä sanalla, se on valmius. Tällä hallituskaudella on tehty ennätysmäärä lainsäädäntöä sen eteen. Olemme esimerkiksi ostaneet Etelä-Koreasta 48 kappaletta 155 millimetrin K9-Moukari -panssarihaupitseja.\nLoikkaus oli oikea päätös\nSininen tulevaisuus kamppailee olemassaolostaan kevään eduskuntavaaleissa. MAURI RATILAINEN / AOP\nYksi suurimmista hallituskauden käänteistä oli perussuomalaisten hajoaminen kesällä 2017. Jussi Niinistö loikkasi puolueesta 19 muun kansanedustajan kanssa ja perusti uuden vaihtoehdon, josta tuli myöhemmin sininen tulevaisuus. Loikkarit ovat saaneet paljon lokaa niskaansa.\nNiinistö sanoo, että asia oli hänelle vaikea. Hän oli ollut mukana perussuomalaisissa vuodesta 2004 asti. Hän kuitenkin katsoi kylmästi, että puolustuspolitiikka ajaa puoluepolitiikan edelle.\nNiin. Hallitus olisi kaatunut, elleivät siniset olisi sitä pelastaneet. Pettyneimmät kriitikot ovat arvostelleet sinisiä siitä, että ministerin salkut ovat painaneet ratkaisussa hallitusvastuuta enemmän.\n– Saa arvostella. Kyllä isänmaa menee tällaisen leuan louskuttamisen edelle. Kyllä minulla on puhdas omatunto ja nukun yöni hyvin. Eihän puolue voi olla mikään vankila, Niinistö sanoo.\nPerussuomalaisten kannatus on kuitenkin noussut siinä, missä siniset ovat jääneet gallupeissa todelliseen ahdinkoon. Niinistö sanoo, että heillä on henkilökannatusta mutta ei puoluekannatusta.\n– Väitän, että ehdokkaiden kannatus on esimerkiksi Uudellamaalla huomattavasti korkeampi kuin puolueen kannatus. Se on kiperin ongelma, joka poistuu vain ajan kautta. Tulevat eduskuntavaalit ovat selviytymistaistelu.\nNiinistö kuitenkin uskoo, että puolue saa edustajia läpi. Hän sanoo esimerkiksi saaneensa edellisissä vaaleissa itse 11 700 ääntä.\n- En usko, että olisin niin huonosti toiminut, että heidän tarvitsisi suuremmissa määrin peruuttaa kannatustaan. Uskon, että saamme edustajia läpi. Sen kautta aloitamme määrätietoisen työn, että palaamme suuremmaksi puolueeksi.\nJussi Niinistö toteaa, että hän ei kadu loikkaamista eikä oikeastaan mitään muutakaan hallituskauden aikana tapahtunutta.\n– Sen minkä kirjoitin niin sen kirjoitin, minkä sanoin niin sen sanoin. En osaa kauheasti katua asioita. Toki olisi voinut olla jonkun verran enemmän pehmeyttä, kun toimii median kanssa. Aina ei tarvitsisi ryskätä samalla tavalla kuin on tullut tehtyä.\nNiinistö muun muassa uhkasi poistua kautensa alussa Ylen A-studion haastattelusta kahteen kertaan. Hän sanoo, että ministeriö järjesti hänelle mediavalmennuksen. Sen päätteeksi ministeri ilmoitti rikkovansa kaikkia annettuja ohjeita.\n– Puolustusvoimien komentaja totesi erään kohun jälkeen kohteliaasti, arvostavansa rohkeuttani ottaa asioita esille, vaikka etukäteen tiedän, että turpiin tulee. Vastasin, että tapani on otella suojaus alhaalla. Annetaan iskuja, mutta niitä on otettava sitten myös vastaan.\nNiinistön mukaan hänellä ei ole ollut tarkoitusta rakentaa itsestään kiiltokuvaa tai kerätä tyylipisteitä, vaan saada tulosta aikaan.\n– Väitän, että olen saanut. Kahden tai useamman osapuolen välisiä yhteistyöasiakirjoja on allekirjoitettu tällä vaalikaudella kymmenen. Esimerkiksi Ruotsin puolustusministerin kanssa ehdin tapaamaan 50 kertaa. Se on aikamoinen määrä! Seuraajani saa käyttää aikaansa, jos aikoo panna paremmaksi, Niinistö sanoo.\nNiinistön mukaan puolustusministerin tehtävä on muuttunut ja se on hyvin erilainen kuin esimerkiksi 1990-luvulla. Kansainvälisen yhteistyön tiivistyminen on lisääntynyt huomattavasti.\n– Se on paitsi Suomen ja Ruotsin välillä kehittynyt huikeaa vauhtia, myös Suomen ja Yhdysvaltain välillä sekä kolmikantaisesti Suomi-Ruotsi-Yhdysvallat. Olemme myös pyrkineet tehostamaan harjoitustoimintaa ja tekemään yhteistyötä muiden Itämerellä toimivien maiden kanssa.\nTurvapaikanhakijat suurin uhka\nJussi Niinistö arvioi, että hänen seuraajansa joutuu painimaan kansainvälisten asioiden lisäksi ennen kaikkea strategisten hankkeiden kanssa. Merivoimien Laivue 2020 -hankkeessa solmitaan rakennussopimus 4–6 korvettikokoisen monitoimialuksesta.\n– Projekti on vietävä loppuun 2020-luvun alkupuolella. Vielä suurempi on tietenkin Hornetien seuraajakysymys, josta olemme tehneet pohjatyöt parhaamme mukaan. Ensimmäiset alustavat tarjouspyynnöt on saatu.\nNiinistö sanoo, että valtiojohto tekee päätöksen uudesta konetyypistä vuonna 2021. Se on seuraavan hallituksen isoin asia, mikä Suomen puolustuspolitiikassa tapahtuu.\n– Filosofisesti kansallinen eripuraisuus on Suomen suurin ongelma, mikä Suomen puolustusta voi kohdata. Jos meille syntyy vakavia erimielisyyksiä esimerkiksi hävittäjien tarvittavasta määrästä, eikä uskota asiantuntijoita, vaan lukuja vedetään hatusta, olemme vaarallisilla vesillä.\nSuomeen on arvioitu tarvittavan 64 hävittäjää. Niinistö kuitenkin haluaisi sata hävittäjää, jotta osa voisi olla huollossa ja 64 olisi aina toiminnassa.\n– Konkreettisemmin lähiajan suurin turvallisuusuhka on tänä vuonna tuhannet turvapaikanhakijat, jotka saavat lainvoimaisen kielteisen päätöksen. Heidän poistaminen maasta ja radikalisoitumisen ehkäiseminen ovat tärkein sisäisen turvallisuuden kysymys ja sen eteen hallitus tekee nyt työtä.\nJussi Niinistö korostaa, että Suomen on pidettävä tulevaisuudessakin yleisestä asevelvollisuudesta kiinni.\n– Suomen osuus puolustusmenoista on 1,3 prosenttia bruttokansantuotteesta. Uskottava olisi 1,5 prosenttia edellyttäen, että asevelvollisuus säilyy. Sillä pystytään uusimaan puolustusmateriaaliakin.\nNiinistön mukaan suomen on myös pidettävä kaikki puolustushaarat omissa käsissä. Monet Euroopan unionin jäsenmaat ovat esimerkiksi laskeneet ilmavoimansa sotilasliitto Naton varaan.\n– Vain 20 prosenttia suomalaisista kannattaa Natoon liittymistä. Loput kannattavat nykyistä mallia ja mielestäni kansaa pitää kuunnella. Nato ei ole minulle mikään mörkö. Teemme läheistä yhteistyötä sen kanssa kumppanimaan ominaisuudessa. Mutta ei se taikasanakaan ole. Emme voi ulkoistaa puolustustamme muualle, olimme liiton jäseniä tai emme.\nOman tulevaisuutensa suhteen Niinistö uskoo pääsevänsä eduskuntaan vielä seuraavaksi vaalikaudeksi. Sen jälkeen onkin aika miettiä seuraavaa siirtoa. Hän ei esimerkiksi osaa arvioida lainkaan, missä on kymmenen vuoden päästä.\n– Yksi vaihtoehto on, että palaan historiantutkimuksen tehtäviin tai järjestöelämään tai kehitän jotain pientä yritystoimintaan. Mahdollisuudet ovat rajattomat. Kymmenen vuoden päästä olen 58-vuotias. Se on viimeinen aika, jos meinaa tehdä kokonaan uutta uraa.\nIL Münchenissä: Maailman turvallisuuspoliittinen johto saapui ja häipyi epävarmuudessa - konferenssin 3 tärkeintä pointtiaHupaisa tilanne turvallisuuskonferenssissa – ulkomaiset toimittajat piirittivät puolustusministeri Niinistön: ”Herra presidentti! Herra presidentti!”


Vuonon varrelta: maaliskuuta 2010\nVinterfestivalen päättyi perjantaina komeasti: alkuillasta oli ilotulitus, jonka jälkeiset päätösbileet keräsivät sadoittain ihmisiä. Päätösbileissä oli kolme juhlapaikkaa: liikenneympyrään rakennettu lumilinna-baari, laavu ja hotellin ravintola. Laavussa ja hotellin ravintolassa oli tarjolla live-musiikkia. Hotellin ravintolassa kokoontuivat enimmäkseen nuorimmat bilettäjät ja laavussa vanhimmat, lumilinnassa oli sekalaisin ikäjakauma.\nKoska meillä ei ollut aiempaa kokemusta tästä traditionaalisesta loppujuhlasta, saavuimme paikalle hieman turhan aikaisin. Jyriä tämä harmitti erityisesti, sillä hän päätyi samantien antamaan suorassa lähetyksessä paikallisradion toimittajalle lausuntoa suomalaisesta sisusta ja paikallisesta juhlasäästä.\nLumilinnassa suosituin biletysasu oli pilkkihaalari tms. lämmin asuste. Meikäläisellä oli monta vaatekerrosta päällekkäin, ja kun kävi välillä lämmittelemässä laavussa, pärjäsi. Ulkolämpötila oli nollan tienoilla. Vuotta aiemmin bilettäjien määrää ei ollut kuulemma lainkaan vähentänyt kymmenen asteen pakkanen - minusta se kuulosti lähinnä urbaanilta legendalta! Bileissä onnistuimme näkemään myös (ensimmäisen kerran tänne muuton jälkeen) paikalliset poliisit, jotka mm. auttoivat ystävällisesti työntämään yhden väsyneen juhlijan taksiin.\nKeskustelut bileissä sujuivat jo tutuksi tulleeseen tapaan ruotsi-norja-englanti -sekoituksella. Hassuinta oli kuunnella, kuinka yhdessä vaiheessa Jyri puhui norjaa ja norjalaiset vastasivat englanniksi!\nJuhlat olivat hauskat, mutta meillä oli lauantaina edessä Bodön reissu, joten emme ihan loppuun asti paikalla olleet. Vinterfestivalen on paikallisille selkeästi tärkeä tapahtuma, jonka eteen nähdään vaivaa. Ja koska väkeä on täällä kaiken kaikkiaan vähän, perjantai-iltana spinning-ohjaaja oli muuttunut laavun baarimikoksi ja pilates-ohjaaja myi juhliin pääsylippuja!\nLähettänyt Kristiina Andreasson klo 20.01 Ei kommentteja:\nTunnisteet: bileet, Glomfjord, Glomfjord Vinterfestivalen 2010, lumilinna\nUpouudet sukset on saatu tällä viikolla käyttöön. Jyrin ja minun edelliset hiihtokokemukset ovat 1980-luvulta ja Suomesta, joten aloitimme varovaisesti kiertämällä lähijärven ympärille tehtyä latua. Latu on n. 2 kilometrin mittainen ja sisältää sekin tarpeeksi isoja ylä- ja alamäkiä. Vielä on kokeilematta hiihto tunturilla, jonne noustaan hiihtohissillä.\nHeti ensimmäisellä hiihtolenkillä saimme katselijoiksi kaksi hirveä, jotka todellakin jäivät töllistelemään ladun varteen. Me odottelimme paikallamme ja niin hirvetkin, mutta ne väsyivät ensin ja lönköttelivät metsään. Muutoin ladulla on ollut aika vähän muita liikkujia, sillä tunturihiihto ja laskettelu on täällä suositumpaa kuin perinteinen murtsikka. Hiihtokelit ovat olleet vaihtelevia: tiistaina pääsimme oikealle ladulle, keskiviikkona oli umpihankihiihtoa koko päivän kestäneen lumisateen jälkeen, perjantaina olosuhteet olivat aivan loistavat ja hyvä latu-ura.\nAloitimme hiihtämisen sopivasti juuri ennen Vinterfestivalenin alkua. Vinterfestivalen on paikallinen vuosittainen viikon kestävä tapahtuma, jota meille mainostettiin jo käydessämme marraskuussa Glomfjordissa. Tuolloin meille myös painotettiin, että tapahtuman tärkein osuus on after ski. Vinterfestivalen alkoi eilen lauantaina ja illalla olivat aloitusbileet. Meidät oli kutsuttu etkoille Jyrin työkaverin luokse. Olimme saaneet ohjeeksi asunnon tarkan katuosoitteen, joskaan siitä ei ollut toivottua hyötyä: täällä ei läheskään kaikkien katujen varteen ole laitettu nimikylttejä. Jouduimme kysymään puhelimella ohjeita pariin kertaan ja lopulta etkojen isäntä oli asettunut talonsa eteen maamerkiksi. Sivuhuomautuksena eilisistä etkoista voisin mainita , että täällä harrastetaan paljon ns. pitkiä juomia ja erilaisia drinksuja.\nVinterfestivalenin aloitusbileiden teema oli villi länsi. Väkeä oli paljon ja vaivaa oli nähty asujen suhteen, paikalla oli edustettuna kaikenlaisia villiin länteen ja sen mytologiaan liittyviä tyyppejä: sheriffejä, karjapaimenia (ja yksi lehmä!), intiaaneja ja intiaaniprinsessoja jne. Bileissä esiintyi cover-bändi, jonka musiikki oli likipitäen kaikkea muuta paitsi kantria. Meininki oli riehakasta niin varsinaisessa juhlatilassa kuin sen ulkopuolella (baari-)laavussakin. Miehet tosin käyttivät paljon aikaa bileissä (ja jo etkoilla!) leikkipyssyjensä kokovertailuun, mikä huvitti naisia suunnattomasti.\nLähettänyt Kristiina Andreasson klo 13.48 Ei kommentteja:\nTunnisteet: after ski, bileet, etkot, Glomfjord, Glomfjord Vinterfestivalen 2010, hiihto, hirvet, osoitteet, teemajuhlat\nEdellisellä kerralla pohdin mm. kala-autoasiaa ja ratkaisu kysymykseen odottikin postilaatikossa heti tekstin julkaisemisen jälkeen mainoksen muodossa. Jäätelöauton esitteessä kaksi ensimmäistä sivua oli tuutteja yms. perinteistä valikoimaa, kolmannelta sivulta alkaen esiteltiin äyriäisiä ja kalatuotteita: Jäätelöauto = kala-auto!\nHirvet ovat osoittautuneet täällä keskeiseksi ja pysyväksi small talk -aiheeksi yhtä hyvin Jyrin työpaikalla kuin meikäläisen Pilates-ryhmässäkin. Jyri oli saanut kuulla miehestä, joka oli yrittänyt ajaa pihalleen tullutta hirveä lapiolla huitomalla. Hirvi ei ollut ymmärtänyt vihjettä, oli vain tönöttänyt paikallaan kiinnittämättä sen suurempaa huomiota huitojaan (tai lapioon). Pilates-ohjaajani (joka on asunut aiemmin meidän nykyisessä talossamme) opasti minua katselemaan hieman ympärilleen, jos lähtee pimeän aikaan ulos talosta. Hänen mielestään hirvet eivät sinänsä ole vaarallisia, mutta varovaisuus omalta puolelta ei ole pahitteeksi.\nHirvien lukumäärä on täällä kuulemma nyt normaalia suurempi. Pari-kolme hirveä on alkanut myös häiriköidä Glomfjordissa sen verran, että ne aiotaan eliminoida. Häirikköhirvet ovat kuljeskelleet normaalia reteämmin ihmisten pihoilla ja Glomfjordin kaduilla. Hirvet ovat myös aiheuttaneet hankaluuksia liikenteessä täällä ja lähialueella.\nLähettänyt Kristiina Andreasson klo 17.31 1 kommentti:\nTunnisteet: Glomfjord, hirvi, kalat, ruoka\nHernekeittoa leivän päällä ja muita ruokakokemuksia\nMinua on suorastaan vaadittu kertomaan paikallisista ruuista, ja olenkin käyttänyt nämä muutamat viime viikot tutkiakseni aihetta ensin tarkemmin!\nYksi mielenkiintoisimpia havaintoja on, että työpaikkalounas tarkoittaa täällä yleisesti voileipiä. Leivät ovat ilmeisesti aika tuhteja: Jyrin mukaan kaksi leipää riittää hyvin lounaaksi. Leipien päällysteinä on esim. lohta tai kananmunaa. Tai hernekeittoa. Leivällä on siis esimerkiksi makkaraa ja pläjäys kylmää, kiinteää hernekeittoa. Tämä nakit + hernekeitto-leivänpäällyste on tullut nähtyä (ei maistettua) myös omin silmin, mutta valitettavasti kamera ei ollut mukana.\nParissa lähiravintolassamme listalla on kalavalikoimassa mm. turskaa, seitä, lohta - ja valasta. Viimeksimainittu on jäänyt kylläkin kokeilematta. Ennen Suomesta lähtöä kuulin likipitäen kaikki mahdolliset turska-aiheiset vitsit ja jutut. Odotellessani ravintolassa turska-annostani mielessäni häälyivät nuo em. jutut ja muisto lipeäkalan hajusta joulunaikaan. Yllätys oli positiivinen: Paistettu turskafilee oli mainio ja onnistunut annos, maukasta ja hyvää. Olen valmis kokeilemaan turska-ruokia jatkossakin, tosin ehkä tietyin rajoituksin. Paikallisten ravintoloiden listoilla ja ruokakauppojen tiskeissä on nimittäin tarjolla myös turskankieliä! Viime viikolla iso valtakunnallinen lehti julkaisi kalareseptejä, joukossa myös turskankielien valmistusohje.\nTietyt annokset tuntuvat olevan suosittuja ympäri maata (okei, suppea kokemukseni kattaa tällä hetkellä kaksi lähiravintolaa ja Gardemoenin ruokatarjonnan!), tällaisia ovat esim. uuniperuna pekoni-maissi -täytteellä ja seitifilee paistetun sipulin kanssa.\nLähikaupoissamme suurin osa liha-, kala- ja äyriäisvalikoimista löytyy pakastealtaista. Joidenkin tietojen mukaan täällä käy kala-auto, josta voisi suoraan hankkia tuoretta kalaa. Tähän mennessä olemme onnistuneet näkemään vain lauantaisin kierrostaan tekevän jäätelöauton!\nLähettänyt Kristiina Andreasson klo 14.24 2 kommenttia:\nTunnisteet: Glomfjord, jäätelöauto, kalat, ruoka, seiti, turska, äyriäiset\nOlen hehkuttanut blogissakin lukuisia peräkkäisiä häikäisevän kauniita ja aurinkoisia päiviä. Nyt ne ovat ohi, ainakin tällä erää. Lauantain ja sunnuntain välisenä yönä alkoi vesisade, joka jatkui maanantaiaamuun asti. Pikkupakkasen tilalla oli useita lämpöasteita ja lumi suli vuorokaudessa silminnähden. Pihatiemme muuttui samalla luistinradaksi!\nSunnuntai-iltapäivästä alkaen tuuli voimistui ja ilma rupesi muistuttamaan myrskyä. Ikkunalasit vonkuivat ja helisivät ja talo natisi taistelussa myrskyä vastaan. Ensimmäistä kertaa elämässäni puolen vuorokauden ajan putkeen kuulin tuulen ulvontaa! Raivoisa sade piiskasi Glomfjordia ja sunnuntain osalta ulkoilu jäi haaveeksi. Myrsky jatkui koko yön ja piti yllä omaa äänimaisemaa Oscar-lähetyksen taustalla. Mennessäni nukkumaan aamulla kuuden jälkeen, vesisade oli jo muuttunut rännän kautta lumeksi. Lunta sataa samanlaisella voimalla kuin eilen vettä ja lumisateen ennustetaan jatkuvan ainakin pari-kolme seuraavaa päivää, joten lauantaina vihdoinkin hankkimamme sukset saavat varmasti käyttöä vielä tänä talvena!\nLähettänyt Kristiina Andreasson klo 16.07 Ei kommentteja:\nTunnisteet: Glomfjord, myrsky, sukset, sää, talvi\nLähettänyt Kristiina Andreasson klo 19.55 1 kommentti:\nValitsin Norjan muuttokuormaamme hyllystämme kirjoja, joiden lukemista olin siirtänyt myöhempään ajankohtaan syystä tai toisesta. Juuri ennen lähtöämme Suomesta hankin myös muutamia uusia teoksia, joista olin kiinnostunut.\nLukemattomia kirjoja oli muuttolaatikoissa alunperin yhteensä 114 kpl. Enemmistö on fiktiota (78 kpl): kaikenlaista dekkareista venäläisiin klassikkoromaaneihin. Ei-fiktiossa on elämäkertoja, kulttuuria, taloutta - vähän sitä sun tätä. (Ja näihin lukemattomiin kirjoihin en ole todellakaan laskenut mukaan opiskelukirjallisuutta!)\nKoska mukaanotettu kirjavalikoima on niin sekalainen, luku-urakastani tulee varmasti mielenkiintoinen. Urakka-sana tosin luo ehkä hieman väärän mielikuvan, tällainen vapaaehtoinen lukeminen ei tunnu raskaalta (vrt. lukeminen tenttiin!). Juuri nyt luen pitkästä aikaa Philip Rothia (Amerikkalainen pastoraali), viime viikon loppupuoli kului ruotsalaisen dekkarin parissa.\nLukemattomien teosten ja uutuuksien ohella otin Glomfjordiin mukaan myös joitain kaikkien aikojen suosikkikirjoistani, niiden lukeminen voi tulla ajankohtaiseksi hetkellä millä hyvänsä!\nLähettänyt Kristiina Andreasson klo 12.09 Ei kommentteja:\nTunnisteet: ei-fiktio, fiktio, Glomfjord, kirjallisuus, kirjat


Muumimuseo on avattu Tampere-taloon uudistettuna. Se on aivan mainio. Kaikki on huolella tehty. Päähuomion varastavat Tuulikki Pietilän installaatiot. Ne ovat paljon parempia kuin mediassa nähdyistä kuvista luulisi.\nMuseo on myös sopivan kokoinen, ei missään tapauksessa liian pieni eikä myöskään uuvuttavan suuri. Vaihtuville näyttelyille on oma sopukkansa. Ensimmäinen näyttely kertoo Tove Janssonin työstä ja elämästä. Yllättävää siinä oli, kuinka valtavan suosion muumit saivat jo alkuaikoinaan.\nYleisöä oli elokuisen tiistain aamupäivällä runsaasti mutta ei tungokseksi asti.\nMuumimuseo on nimensä mukaisesti museo. Lasten puuha- ja peuhupaikkoja ei ole.\nMuumimuseon nettisivut ovat täällä.\nLähettänyt Alpo Tiilikka klo 19.26 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\n▼ 13 elokuuta - 20 elokuuta (1)