Syntyikö teknologiaan päänavaus vai ei? - Pääkirjoitus | HS.fi\nSyntyikö teknologiaan päänavaus vai ei?\nTyönantajat ja työntekijöitä edustava Teollisuusliitto ovat asiasta jyrkästi eri mieltä.\nTeknologiateollisuuden työnantajat ry:n toimitusjohtajan Jarkko Ruohoniemen mielestä alalle on syntynyt päänavaus. Kuva: Markku Ulander / Lehtikuva\nTeknologiateollisuuden ylemmille toimihenkilöille syntyi sunnuntai-iltana työehtosopimus, jonka merkityksestä Teknologiateollisuuden työnantajat ja alan työntekijöitä edustava Teollisuusliitto ovat jyrkästi eri mieltä.\nTeknologiateollisuuden työnantajien mielestä päänavaus syntyi, Teollisuusliiton mielestä ei. Teollisuusliiton puheenjohtaja Riku Aalto twiittasi sunnuntaina, että Teollisuusliitto ei sido käsiään muiden päätöksiin.\nSuurena vientialana teknologiateollisuus toimii usein palkkakierroksen niin sanottuna päänavaajana, jonka sopimuksista muut alat saavat mittatikun omiin neuvotteluihinsa. Nyt marssijärjestys meni kuitenkin sekaisin, kun toimihenkilöt tekivät sopimuksen ennen työntekijöitä.\nNyt Teollisuusliitto menee työnantajien edustajien kanssa valtakunnansovittelija Vuokko Piekkalan luo, samoin toimihenkilöitä edustava ammattiliitto Pro.\nEi ole ihme, että Aalto kiisti niin ponnekkaasti tulkinnan päänavaajasta. Ylempien toimihenkilöiden sopimuksessa tämän vuoden palkankorotukset ovat keskimäärin 1,8 prosenttia, mikä ei välttämättä yllä edes inflaation tasolle. Aalto on moneen kertaan sanonut, että Teollisuusliitto hakee korotuksia, jotka kattavat sekä inflaation että tuottavuuden kasvun.\nVertailukohtaa liitto on hakenut kilpailijamaista. Esimerkiksi Saksassa metalliteollisuuteen on tulossa helmikuussa 2,3 prosentin kertakorvaus. Ruotsissa teollisuuteen on tulossa huhtikuussa 2,4 prosentin korotukset.\nYlempien toimihenkilöiden sopimuksen toisen vuoden palkoista neuvotellaan jo ensi syksynä. Työnantaja halusi niin. Teknologiateollisuuden tilauskirjat pursuavat nyt yli, mutta ensi vuoden näkymät ovat sumun peitossa.


Esikoiskirjailijan elämää: Vai pitäisikö jonkun muun hyväksyä ensin? Itsensä hyväksymisestä – Kata Melander\nBookishteaparty-blogin Katri kirjoitti muutama päivä sitten Älä irrota -romaanista erittäin mielenkiintoisen blogiarvion. Sen ilmestymisestä asti olen pohdiskellut armottomasti itsensä hyväksymisen teemaa. Arviossa Katri nimittäin kirjoittaa toivovansa, että Saara olisi löytänyt oivalluksen itsensä hyväksymisestä itsenäisemmin eikä niinkään suhteesta Petteriin, prinssi pelastaa prinsessan -satuja kun riittää.\nPrinsessasatuteeman myönnän heti, kädet ylhäällä. 🙂 Kun työstin tekstiä käsikirjoituskurssilla ohjaajani Harrin kanssa, laitoimme Petteriin sovitusti huikan ns. prinssivibaa. Minua kiinnosti prinsessasatuajattelu siksi, että jos unohdetaan Hollywood, asetelma voi olla itse asiassa yllättävän lähellä arkea: rättiväsynyt ja monta yötä putkeen valvonut äiti voi yhtäkkiä kaupassa kohdata miehen tai naisen, joka yhtäkkiä tarjoutuu vahtimaan vaikkapa sen ajaksi, että äiti saa rauhassa pakattua ostokset autoon ilman, että tarvitsee miettiä lapsia. Ystävä voi tuoda selviytymispaketin kotiin sairastavalle. Itse olin kerran vaatekaupan sovituskopissa. Kun tulin ulos katsoakseni sovittaakseni mekkoa tarkemmin, puolisoaan jostakin jostakin odottava mies tokaisi minulle:\n”Ihan nyt vilpittömästi: tuo mekko kyllä istuu sinulle todella hyvin, tosi nätti.”\nMies oli ehkä kolmenkymmenen ja minä olin puhjeta itkuun. Olin keskellä järjetöntä sairauskierrettä ja pelkkä kauppaan menenminen oli sinä päivänä työn takana, vaikka reissu toki teki tehtävänsä, piristi. Ja minä sain taas toivoa, että sumun takana odotti kuin odottikin muutakin kuin kipua. Joku näki muutakin kuin sumua, jonka keskellä istuin. Tilanne ei ollut romanttinen, mutta äärimmäisen toiveikas.\nLäheskään kaikkiin arjen tilanteisiin ei toki liity romantiikkaa, mutta ajatteluni perustuukin siihen, että yllättävissä tilanteissa meistä voikin tulla yhtäkkiä toisillemme ritareita tai ritarittaria. Tai prinssejä ja prinsessoja, jos tilanteeseen liittyy romantiikkaa.\nMilloin ritarista sitten voi kehkeytyä prinssi?\nNo jos ritarinsa tuntee vaikka pidemmältä ajalta ja arvostaa tätä, yksi ritarillinen teko voi saattaa tekijänsä varsin aseistariisuvaan valoon. Niin ajattelen. Mikä sitten koetaan ritarilliseksi, riippuu täysin ihmisestä.\nEntä itsensä hyväksyminen sitten? Alkuun olin Katrin kanssa samaa mieltä, että Saaran kannalta olisi ollut mukavampi, jos hän olisi ollut itsellisempi ja löytänyt hyväksynnän enemmän itsestään. Mutta saman tien minua alkoi vaivata lähes riivaamalla aatos:\nEntä jos ajatus ”ennen kuin voit rakastaa muita, sinun täytyy rakastaa ensin itseäsi” on täyttä hevonkukkua, halusimme miten olla itsellisiä tai emme?\nKaikki tietävät, että kelpaavat. Niin, teoriassa. Mutta kuinka helppoa on uskoa väitteeseen, jos siitä ei saa todisteita, etenkään perheen ulkopuolelta? Kuinka helppoa on uskoa olevansa täysivaltainen yhteiskunnan jäsen, jos monelta suunnalta sinuun kiinitetään huomiota erilaisuutesi takia?\nAnnan taas esimerkin. Teininä ja aikuisuuden kynnyksellä lähes kukaan ikätovereistani ei suostunut tanssimaan kanssani. Tanssitunnit sekä yläkoulussa että lukiossa moni tanssi minun kanssani joko pakotettuna tai ei ollenkaan.\nMinut tämä mursi. Onhan tanssi itsessäänkin hyväksymisen kokemus, tai niin voidaan ajatella, mutta minut tapahtunut mursi siksi, että rakastin tanssimista. Rakastin – ja rakastan – liidellä pehmeästi pitkin tanssilattian reunoja, hymyillä ja jutella mukavia. Mutta yhtäkkiä se ei kelvannutkaan kellekään – niin, koska olin erilainen, istuin pyörätuolissa.\nÄiti kuunteli hetken itkuani ja soitti sitten kummisedälleni, veljelleen. Hetken päästä kummisetä soitti suoraan minulle. Muistan puhelun vieläkin. Hän jutteli ensin kuulumisia, mutta hänellä oli minulle tärkeää asiaa.\nTiedätkö, minä en mistään hinnasta jättäisi tanssimatta sinun kanssasi.\nOlin sittenkin kelvannut. Ja itkuni loppui siihen: joku on joskus ihan varmasti samanlainen kuin kummisetä, ajattelin. Joku haluaisi tanssia kanssani.\nJa onko sama sittenkin sovellettavissa romanttiseen rakkauteen? Ehkä.\nOn helpompi uskoa olevansa rakastettava, jos joku ensin osoittaa, että on seksikäs. Että sinulla on muuten älykäs tapa puhua asioista, tiedätkö, sinulla on heleä nauru ja suloiset silmät.\nKatrille suurkiitos blogiarviosta, joka kylvi minuun melkoisen kirjoitusflow’n.\nKun joku on joskus suudellut pitkään, hyväillyt kehoa pakottomasti, on paljon helpompi uskoa:\nJoku tekee sen varmasti joskus uudelleen.\n*Tämä Esikoiskirjailijan elämää -blogi päivittyy ainakin joka toinen tiistai. Seuraava vakiomerkintä ilmestyy 28.3.. Esikoiskirjailijan elämää -blogia ylläpitää esikoiskirjailija Kata Melander. Klikkaa tästä profiileihini Facebookissa, Twitterissä ja Instagramissa.\nPosted in: Esikoiskirjailijan elämää | Avainsanat: Älä irrota -esikoisromaani, essee, vammaisuus\n2 kommenttia artikkeliin ”Esikoiskirjailijan elämää: Vai pitäisikö jonkun muun hyväksyä ensin? Itsensä hyväksymisestä”\nTodella kiinnostava teksti, kiitos! Sain juuri kirjasi luettua, pidin, tätä teemaakin kyllä mietin ja Katrin tekstin kautta tänne sitten ajauduin. Hyvin kirjoitettu, iloa tanssiin!\n1.5.2017 klo 00:00\nKiitos kommentista ja sanoistasi, hauskaa vappua! Toivottavasti vielä monta tanssin iloa. Ja niin kiva, että olet löytänyt kirjani. Kiitos siitä! 🙂


Ostaja - Gridit Oy - Työpaikat - Duunitori\nGridit Hankintaosuuskunta toimii jäsenyhtiöidensä hankinta-asiantuntijana yhdistämällä jäsentensä hankintavolyymit ja kilpailuttamalla sovittujen kategorioiden hankinnat tehokkaasti ja ammattitaidolla. Toimintamme kasvaessa haemme joukkoomme asiakastyöstä pitävää myyntihenkistä hankintatoimen huippuosaajaa. Haemme sinua, kokenut Hankintapäällikkö Haemme hankinnan kokenutta ammattilaista, joka viihtyy pienen työyhteisön monipuolisissa työtehtävissä. Sinulla on hankintakokemusta eri toimialoilta ja tuote- ja palvelukategorioista. Olet luontainen ......\nja sen on julkaissut Gridit Oy.


MVB – Yhteenveto Portugalista ja ajatuksia pelaamisesta – Futsali\nMVB – Yhteenveto Portugalista ja ajatuksia pelaamisesta\nPetteri Lehtinen- joulukuu 18, 2018 -MVB-0 kommenttia\nTerve. Selviydyin Suomeen asti ja ehdin käydä samantien opiskelijoiden SM-karkelot pelailemassa. Pelasin ekassa pelissä kentällä ja loukkasin polven heti siihen malliin, ettei maalissa voinut enää olla. Tuli sitten pelailtua pohjapelaajana useampi peli ja mukavasti pronssiset mitalit kaulaan viimeisen pelin päätteeksi. Välierien 2 x 15min tehokasta peliaikaa oli hieman liikaa seitsemällä kenttäpelaajalla, varsinkin kun alla oli jo viisi peliä viikonlopun aikana. Välierää taidettiin johtaa 2-1, mutta lopulta oululaiset tulivat ohi 12 kenttäpelaajan rosterin ansiosta. Finaalissa niukan 4-3 voiton vei Tampereen Cowabunga, jossa taisi olla pelaajia ainakin Ilveksestä, LeiF:sta ja PP-70:stä.\nFutsalmaalivahdille jalalla pelaaminen on älyttömän tärkeää, joten pyrin sitä harjoittelemaan aina kun mahdollista. Välillä olen käynyt isän ikämiesjoukkueen futsal treeneissä pelailemassa, välillä Vierumäen opiskelijoiden iltapäiväpeleissä ja viime kaudella kävin PS Villan kakkosjoukkueen mukana pelaamassa kentällä yhden 3. divari ottelun. Kesällä tuli jopa pelailtua 3. divarissa jalkapalloa viitisen peliä, topparia ja hyökkääjää. Suomessa vielä pärjää maalivahtina olemalla hyvä torjumaan, mutta Portugalissa maalivahdin on pakko osallistua aktiivisesti peliin. Ajallisesti yksi tunnin höntsävuoro kenttäpelaajana vastaa kuitenkin maalivahtiharjoitteissa tehtäviä jalalla pelaamisen harjoitteita helposti koko kuukauden edestä. Lisäksi maalien tekeminen on todella kivaa. Tämän vuoden OSM-kisoissa tuli osuttua kerran, viime vuonna kahdesti.\nOSM-välierä ACV (Vierumäki) – MBKU (Oulu). Pääsin vetämään ja taisi jopa tolppaan osua.\nYhteenveto Portugalin reissusta. Mitä jäi mieleen?\nMahdollisuus. Jälkikäteen mietittynä päällimmäisenä jäi mieleen, että olipahan hieno mahdollisuus päästä kokemaan miten Portugalissa seurat toimivat ja miten futsalia pelataan. Paikallisten mukaan futsal on jalkapallon jälkeen toiseksi isoin laji Portugalissa, joten meininki on täysin erilaista alemmillakin tasoilla kuin Suomessa.\nLähde vaihtoon. Jos joku futsalia pelaava opiskelija lukee tätä, niin lähde vaihtoon. Kaikkia mahdollisia apu- ja tukirahoja tyrkytetään suomalaiselle opiskelijalle niin paljon, että tollasessa maassa kuin Portugali niin pääsee melkein rikastumaan opiskelijana. Jos mietityttää, niin ota kaveri mukaan. Mulla oli Ville Mikkola mukana, mistä oli iso apu. Jaettiin kaikki koulutehtävätkin, niin jäi aikaa keskittyä enemmän futsaliin.\nKielitaito. Jälkikäteen mietittynä olisi kannattanut käydä etukäteen joku Portugalin alkeiskurssi edes. Tai ottaa vaihtokohteeksi jokin maa, jonka kielen osaat jo valmiiksi. Kävi älytön tuuri, että löytyi joukkue jonka valmentaja osasi todella hyvin englantia ja jaksoi kääntää kaiken aina.\nSuomessa on kaikki hyvin. No ainakin moni asia paljon paremmin. Syksy on pimeä ja sateinen Portugalissakin, mutta suomalaisissa taloissa on sentään eristeet ja lämmitykset. Suomalaisissa liikuntahalleissakin on lämmin talvisin, onneksi ite pelaan sentään hanskoilla jotka lämmittää. Hauska muuten miten portugalilaiset maalivahdit kiinnostuivat kovasti noista hanskoista mitä käytän. Suomessa niistä saa kuulla lähinnä vittuilua kun asiantuntijat jaksavat aina kertoa mielipiteitään. Lisäksi voisi mainita vielä että esim. suomalainen koulutus on ihan eri tasoa kuin eteläisemmässä euroopassa. Jos pyörittäisin futsal joukkuetta ja haluaisin taitavia pelaajia, houkuttelisin heitä ennemmin koulutuksella kuin rahalla.\nErilaiset maalivahdit. Jäi mieleen miten erilaisia maalivahdit ovat Portugalissa ja Suomessa. Jos perinteisen suomalaisen pallontorjujan veisi Portugalin toiselle sarjatasolle, ei hän siellä kovin kummoisesti pärjäisi. Jos taas Portugalin toiselta sarjatasolta veisi maalivahdin Suomen liigaan, ei häntäkään erityisen hyvänä varmasti pidettäisi. Kärjistäen vois sanoa, että Portugalissa maalivahti on enemmän pelaaja, joka sattuu välillä joutumaan torjuntatöihin. Esimerkiksi alemmissakin sarjoissa on ihan yleistä, että kesken pelin saattaa maalivahti tulla yli puolen kentän pelaaman 5v4 peliä, vaikka tilanne olisi tasan. Omat ominaisuudet onneksi sopivat hyvin paikalliseen maalivahtikulttuuriin. Jalalla pelaamista, pelinlukua ja reaktioita kehuttiin, mutta peittämisen asennot olivatkin sitten ihan päin helvettiä. Suomessa kun ei oikein maalivahtivalmennusta ole futsalissa ollut, ainoa joka on futsalin torjunta-asentoja itselleni edes jollain tasolla näyttänyt taitaa olla SoVo:n Jarkko Ihalainen. Kiitos niistä Someron monarin oppitunneista.\nFyysinen valmennus. Jäi mietityttämään, miksi portugalilaiset ovat niin nopeita ja nuoretkin osaavat potkasta jo kovaa. Pelaajat ovat kuitenkin erittäin kevytrakenteisia ja mitään erillistä nopeusharjoittelua ei treeneissä tehty. Toki osa harjoitteista (pienpeleistä) oli rakennettu selvästi kehittämään jotain fyysistä ominaisuutta. Myös alkulämmittelyt olivat usein jotain hassuttelupelejä tai suoraan rotaation pyörittämistä pallojen kanssa. Jumppapiirejä, dynaamisia venytyksiä ja kuntopallon heittämistä jäin kaipaamaan, koska niitä on aina Suomessa tullut tehtyä. Ainakin CS São Joãon ykkös- ja kakkosjoukkue käytti valokennoihin juoksemista pelaajien testaamiseen, varmaan myös muutkin ikäluokat. Lisäksi maalivahtitreeneissä ei tehty ikinä räjähtävää voimaa. Lähes aina yhden harjoitteen pituus oli niin pitkä, että reidet olivat ihan tukossa. En ymmärrä miten tämä liittyy peliin, jossa torjuntoihin päästään aina hyvin levänneenä ja tarkoitus on olla nopea todella lyhyellä matkalla.\nMielenkiintoisia ihmisiä. Näitä tuli tavattua useita. Pelkästään CS São Joãon treeneissä toki oli mielenkiintoisia pelaajia, joista jäi mieleen esimerkiksi jo uransa lopettanut 38-vuotias Gonçalo Barão. Gonçalo pelasi aikanaan Sportingissa, mutta lopetettuaan uransa CS São Joãon ykkösjoukkueeseen, kävi hän välillä kakkosjengin treeneissä pelaamassa ja ohjaamassa nuoria pelaajia. Opin että ammattipelaajalla on ammattimainen asenne vaikka treenaisi missä. Lisäksi Portossa tuli tavattua brasilialainen Emerson, joka pelaa Futsal Azeméis-joukkueessa Portugalin liigassa. Emerson oli aikasemmin pelannut Kiinassa ja Tsekissä. Kiinan futsal oli kuulemma todella heikko tasoista, eikä Tsekkien liigankaan taso kuulemma ollut kummoinen. Oli pakko sitten hehkuttaa suomalaisen futsalin tasoa hänelle.\nKontakteja. Mukavasti jäi myös kontakteja paikalliseen lajiväkeen. Toivottavasti tulee vielä törmättyä heihin joskus. Mielenkiintoista myös seurata mihin asti Portugalin nuorisomaajoukkueissa pelaavat CS São Joãon pelaajat pääsevät vielä urallaan. U21 maajoukkueen maalivahti Leandro Costan nimi pitää varsinkin pitää muistissa.\nOpiskelut Vierumäellä näyttävät siltä, että ensi lukukaudelle olisi työharjoittelu, sekä opinnäytetyö jäljellä. Erikoistun kilpa- ja huippu-urheiluun, joten työharjoittelu on hyvä tehdä esimerkiksi jollekkin seuralle. Opinnäytetyöksi olisi tarkoitus tehdä joku maalivahtitoimintaan liittyvä työ. Tämä tarkoittaa sitä, että ensi kaudella on mahdollisuus opiskella ja pelata ihan missä päin tahansa, saaden silti opinto- ja asumistukea. Ulkomaan seikkailut on kuitenkin jo aika mukavasti nähty ja mielummin lähtisin rakentamaan jotain Suomessa futsalin parissa. Pelaaminen kiinnostaa kuitenkin yhä eniten eli jos joku seura kaipaa maalivahtia ja halpaa työvoimaa, niin voi ottaa yhteyttä. Aina kannattaa kokeilla.\nSeinältä alkaa loppumaan tila. Taidan olla nyt kahden jengin fani, TiPS ja CSSJ.\nEdellinen artikkeli Syyskierros pakettiin – Barca ja Inter tasasivat pisteet huippukamppailussa\nSeuraava artikkeli Serie A – Puolivälin krouvi