Leirintäalueen siirto Jääskelään vie monta vuotta | Yle Uutiset | yle.fi\nLeirintäalueen siirto Jääskelään vie monta vuotta\nJyväskylän leirintäalueen siirtäminen Jääskelään vie useita vuosia. Päätösvaiheeseen leirintäalueen siirto on tarkoitus saada ennen kesälomia. Alueen perustamisen kokonaiskustannukset eivät vielä ole tiedossa.\n21.1.2011Päivitetty 6.4.2012 13:53\nLeirintäalueen paikkaa on Jyväskylässä etsitty jo jonkin aikaa, koska nykyisen, karavaanareita palvelevan, leirintäalueen haukkaa Jukupark-vesipuisto. Jääskelään hahmotellaan leirintaälueen lisäksi luontomatkailukeskusta ja vierasvenesatamaa.\nKaupungilla on ollut kahdeksan eri vaihtoehtoa uudelle leirintäalueelle. Jääskelä on nyt nousemassa ylitse muiden, kertoo kaupungin kehitysjohtaja Timo Rusanen.\n- Jääskelä sijaitsee Päijänteen rannassa, sinne on kohtuullisen hyvät kulkuyhteydet ja siellä on riittävästi tilaa. Tilaakin on, sillä Jääskelän kokonaispinta-ala on lähes 300 hehtaaria.\nKaupunki on käynnistänyt niin sanotun masterplan-suunnitelman, joka valmistuu toukokuun loppuun mennessä. Silloin kustannuksista on enemmän tietoa. Rusanen arvelee, että vaikka päätös leirintäalueesta saataisiinkin nopeasti, vie useita vuosia ennen kuin Jääskelässä voidaan ottaa leiriytyjiä vastaan.\nLerintäalueen paikka yhä kiven alla 23.5.2011


Magical Rose's: 2011\nMeidän jengi toivottelee oikein hyvää joulua ja onnea uudelle vuodelle :) Ensi vuonna uudet kujeet!\nLähettänyt Magical Rose's klo lauantaina, joulukuuta 24, 2011 Ei kommentteja:\nUusi Juniorvoittaja vuosimallia 2011\nHelsingin reissu kannatti vaikkei sää aina suosinut ja suunnistus oli kaupungissa mielenkiintoista hetkittäin. Jotain lähti messarista kuitenkin mukaan.. Lauantaina Helsinki Winner päivänä Aimo ja Vuk kävi kehässä. Aimo oli junnuluokan kolmas, eri siis kuitenkin tuli vaikken sitä odottanutkaan. Vuk veti potin kotiin voittaen junioriluokan ja lisäksi paras uros luokan. Loppujansa Vuk oli VSP, ja kaksi titteliä rikkaampi :)\nSunnuntai oli päivä uusi, suuria odotuksia ei tällekään päivälle ollut koska tuomari oli aika tuntematon. Mukava yllätys tupsahti kuitenkin tulla kun Aimo voitti junioriluokan, tullen näin juniorivoittajaksi! Paras uros kehässä sijoituimme sijalle 5, mutta koska kaikki edellä olleet olivat valioita Aimo sai toisen Sertinsä :) onnenpäivä! Kasvattaja oli hyvin tyytyväinen, onhan kyseessä oma kasvatti ;)\nMuillakin meni ERInomaisesti, Ruusu oli PN3, Vuk ERI2 ja Ron voitti avoimen luokan Erillä.Ei ollut turha reissu ei..\nLähettänyt Magical Rose's klo maanantaina, joulukuuta 05, 2011 Ei kommentteja:\nTadaa, blogi sai vähän uudenlaisen ulkoasun. Lisäksi tänne on lisätty uutena siskoni koirien osio.\nLähettänyt Magical Rose's klo keskiviikkona, lokakuuta 05, 2011 Ei kommentteja:\nHarvoin tulee käytyä pääkaupungissa, mutta 28.8 matkasimme Kikin kanssa kohti Kaivopuistoa erikoisnäyttelyyn. Mukanamme oli 13 koiraa pennusta veteraaniin. Koska Taikan kanssa tämä vuosi meni näyttelyiden osalta paremmin kuin hyvin, minulle oli aivan sama mikä tulos näyttelystä tulee. Otin karvattoman valion mukaan kun olin ehtinyt kerta sen ilmoittaa. Tuloksena olikin sitten tämän vuoden ensimmäinen ja viimeinen H. Ja taas aloitamme karvan kasvatusprojektin..? :D\nArvostelu lisätään Taikan omalle sivulle jahka löydän sen, näyttelyreissussa kun hukkaantui pari muutakin asiaa..\nSiskoni oli ilmoittanut molemmat poikansa näyttelyyn. Muun värisiä oli ilmoitettu hurjat 41 kpl! Vuk jyräsi tiensä PU3 sijalle heti isänsä, Pienenpolun Odysseia taakse. Ron taas yllätti vielä hienommin ollen PU4!\nLähettänyt Magical Rose's klo torstaina, syyskuuta 01, 2011 Ei kommentteja:\nKuopion Kv ja pystykorvien kesäpäivät\nViikonloppuna käänsimme nokan kohti Hankasalmea pienpystykorva yhdistyksen kesäpäiville. Koska Kuopion näyttely oli sunnuntaina, pystyin osallistumaan lauantaina päiville. Ohjelmassa oli hyvää ruokaa, seurustelua ja esitelmiä eri aiheista. Koiratkin saivat osallistua päiville mikä oli hyvin mukavaa :)\nSunnuntaina sitten suuntasin yksin kolmen koiran kanssa Kuopion Kv näyttelyyn. Kehään lähti esiintymään Taika, Aimo ja siskoni Vuk koira. Tuomarina oli Janiki Steinbock Israelista. Sää oli vaihteleva, välillä paistoi aurinko, välillä satoi ja pari kertaa ukkonenkin jyrähti raviradan yllä. Ensin oli vuorossa Vuk joka voitti junnuluokan ja sai SA:n. Paras uros luokassa nuori herra sijoittui sitten 4. saaden VARA-Sertin. Sitten olikin vuorossa Aimo joka suoritti ensi esiintymistään junioriluokassa. Ikää poitsulla vasta 9 kk 2pvä eli oli siinä ja tässä olisiko poika mennyt vielä pentuluokkaan. Kehä oli asfalttipohjainen mikä oli vain hyvä, koska märkä nurmi tai maa ei olisi ollut hyvä alusta koiralle joka ei pidä vedestä.\nMustia junnuja oli kaksi kappaletta. Odotuksethan minulla eivät olleet korkealla, koska Aimo on karvaton rotta. Toinen junioreista sai EH:n ja ajattelin että jospa Aimo ei sitä huonompaa saisi. Aimo käyttäytyi tällä kertaa mallikkaasti vaikka sää vaihtelikin paljon. Liikekin meni ravatessa eikä pomppiessa. Tämä tyttö olikin aika yllättynyt ja iloinen kun Aimo sai Erinomaisen arvostelun ja voitti siis luokkansa. Tuomari halusi antaa myös sertifikaatin arvoisen. Huh! Koska viimeinen uros oli valio, tiesin että Aimo saa ensimmäisen Sertinsä. Lopputulos olikin, että Aimo oli 2. paras uros. Mutta SERTi tili aukesi ensimmäisessä näyttelyssä! En ikinä olisi uskonut!\nTaikan kanssa käytiin viimeisenä kehässä ja tulokseksi saatiin VAL ERI1 SA PN4 :) huonomminkin olisi todella voinut mennä. Asfaltilla oli pieniä vesilammikoita ja tunnetustihan Taika inhoaa vettä, lenkilläkin hyppii vesilammikoiden yli. Onneksi kehässä pystyi valitsemaan "reitin" jossa ei vesilammikoita ollut.\nArvostelut lisätty koirien omille sivuille :)\nLähettänyt Magical Rose's klo maanantaina, elokuuta 08, 2011 Ei kommentteja:\nHuh viime viikon hellettä. Viikonloppuna hellerajat paukkui, muta ladan nokka kääntyi kohti Etelä-Savoa Pieksämäen kr näyttelyyn. Mukana meillä oli Taika, Aimo, Vuk ja Ron. Aimo kävi tekemässä kehädebyyttinsä hienolla tuloksella; ROP-pentu! Taikakin esiintyi ensi kertaa valioissa enkä odottanut kummempaa tulosta. Taas koettiin yllätys; ERI1 SA PN2! Hieno päivä, hienot arvostelut ja tottakai hienot koirat.\nSiskoni pojat kävivät hakemassa molemmat siniset nauhat. Vuk oli myös pentuluokassa ja hävisi omalle pikkuveljelleen Murulle muun värisissä. Ronille helle oli liikaa eikä esiintyminen oikein kiinnostanut. Arvostelut olivat kuitenkin hyvät :)\nOnneksi tämä viikko on ollut vähän viileämpi niin koirien kanssa on saanut touhuta enemmän ulkona. Twiggynkin kanssa agility treenit meni eilen ihan mukavasti. Se on vaan niin, että koira osaa mutta minussa on paljon parannettavaa. Onneksi kontaktiesteet eivät ole meille ongelma.\nTaikan ja Aimon arvostelut lisätty koirien omille sivuille.\nLähettänyt Magical Rose's klo torstaina, kesäkuuta 16, 2011 1 kommentti:\nTorstai iltana starttasin auton Vieremältä ja ajoin siskoni luo Haukivuorelle. Lauantai aamuna huristelimme kohti Varkauden KR:ää. Odotukset pyörivät EH:n ympärillä, molemmilla. Tuomarina oli ranskalainen Jean-Louis Grünheid. Tuomari on tunnettu aika löysänä, mutta aina voi yllättää. Ja vaikka se ERI tulisikin niin ilman SA:ta ei ylemmäksi pääse.\nSää suosi pilvisellä, lämpimällä säällä aamupäivästä. Kehä alkoi heti klo 10, junioriuros tepasteli kehään ja tuli EH:n kanssa pois. Ronin vuoro oli seuraavaksi. Yllätykseksi tämä oli yksin luokassaan ja sai ERIn ja SA:n. Tämä jo ylitti odotukset. PU- luokassa Ron sijoittui toiseksi saaden VARA-SERTin. Ei siis hullummin mennyt Ronin osalta. Minua jännitti edellisenä iltana Taikan korvia trimmatessa että mitähän se tuomari tuumii kun Taika on edelleen minun silmään karvaton rotta. Ja eihän tuomari tietenkään voi tykätä tollasista järkäleistä. Katselin millaisia koiria tuomari sijoitti luokissa. Junioriluokan narttu oli turkikas kaunokainen, nuorissa oli kolme Taikaa pienempää kisaajaa. Näistä yksi sai SA:n. Sitten olikin avo luokan vuoro. Luokassa oli kaksi narttua; Taika ja Lilla Milla. Tuttu kilpakumppani siis :) Milla kävi arvosteltava ensin ja ERI napsahti käteen. Olin iloinen Katin puolesta. Sitten tulikin Taikan vuoro, tuomari pyysi näyttämään koiran liikkeet.\nViime vuonna Taikalla oli mielenkiinto kokonaan hukassa kehässä, minun handlatessa koira "masisteli". Liikkeet olivat laiskat varsinkin. Lauantaina ei ollut tietoakaan laiskoista liikkeistä, sen mitä itse ehdin katsoa (pyrin välttämään koiran tuijottamista, koska tämä nostaa katsekontaktin minuun) Taikan ravatessa. Olin tyytyväinen että koiran pää pysyi ylhäällä ja draivi kohdillaan.\nPöydällä esiintyminen on ollut suht ok, ainoa vaan että Taika köyristelee selkäänsä kun ei tykkää tuomarista. Lauantaina pöydällä seisottiin hyvin tomerana eikä häntäkarvakaan värähtänyt tuomarin tutkiessa. Minua harvoin jännittää mutta arvosteluhetkenä vähän mahassa tuntui. Arvostelun päätyttyä kehäsihteeri ojensi minulle ERI nauhan..olin jo siinä vaiheessa häkeltynyt.\nKilpailuluokassa oletin jääväni kakkoseksi, mutta tuomari ohjasi ykköspaikalle. Vautsi, tavoite ylitetty reilusti. Mutta mitä vielä, molemmat nartut saivat SA:t. Jännitys kipusi ylöspäin entisestään. Valioluokan nartun jälkeen alkoi paras narttu luokka. Viisi koiraa tassutteli kehään, tuomari pyysi kiertämään kehän. Tässä vaiheessa ajattelin että olisihan se hienoa sijoittua esim. 4. Kun pysähdyimme tuomari ohjasi minut jonon ensimmäiseksi. Sydän alkoi takoa lujempaa, mutta ajattelin että tuomari poimii välistä jonkun meidän eteen vielä. Mutta se oli siinä, Taika oli PN1! Ei voinut olla riemulla rajaa, kun kehäsihteeri tuli ojentamaan SERT ruusuketta ja kysyi valioituuko koira. Hyvä etten huutanut "KYLLÄ". Tuomari tuli vielä kertomaan, että tykästyi Taikan tyyppiin ja tämän liikkeisiin. Tunne oli sanoinkuvaamaton. Rotunsa paras oli päivän päätteeksi uros ja Taika oli VSP. Ei harmittanut kyllä ollenkaan ;)\nLähdin hakemaan kivaa arvostelua ja korkeintaan EH:ta mutta Taika pisti moninverroin paremmaksi. Huh! Monelle olen ehtinyt sitä sanoa, että Taika varmaan valioituu sitten veteraanina jos silloinkaan. Eipä tarvinnut sinne asti odottaa :) Yhdeksän kuukauden näyttelytauko ja heti tärppää. Hieno koira Taika <3 Pieksämäen näyttelyyn joudunkin vaihtamaan koiran valioluokkaan :-D en olisi uskonut viime viikolla että tollasta tarvitsisi tehdä.\nArvostelu on lisätty Taikan omalle sivulle.\nSunnuntaina pyörähdimme vähän rennommassa näyttelyssä eli match showssa Twiggyn ja Aimon kanssa. Ei mennyt pahasti sielläkään kun Twiggy oli luokkansa pun. toinen ja Aimo sinisten pentujen 4.\nLähettänyt Magical Rose's klo tiistaina, toukokuuta 31, 2011 Ei kommentteja:\n"Virallinen" perhepotretti, Taika ja Ron on sitä mieltä että kameraan ei katsota. Hilkka oli taas sitä mieltä että tälläinen on noloa. Aimo vaan ajattelee josko tuon makupalan jo saisi"\nKevät etenee vauhdilla, vastahan se oli Marraskuu ja Taikan mupelot saapuivat maailmaan. Siitäkin alkaa olla jo 6kk! Todellakin se aika menee pian.\nTämä aika on ollut mielenkiintoista siksi, koska nyt olen oikeasti päässyt seuraamaan pennun kehitystä syntymästä eteenpäin. Mielenkiintoista huomata kehityksen eroja narttu- ja urospennun välillä, Hilkka kun kasvaa äitini luona ja Aimo poika "kotinurkissa". Komeita lapsia näistä on tulossa, ainakin omasta mielestäni tottakai ;) Molempien pikkumustien lopullinen väri on vielä vähän arvoitus, kun molemmilla on pohjavillan seassa vähän vaaleampaa karvaa (joka tosin irtoaa kun uutta tummaa tulee tilalle). Aimo ainakin mustenee päivä päivältä enemmän ja turkkikin on aika lupaavan näköistä, sitä siis tulenee ihan mukava määrä. Hilkallakin turkkia tulee lisää koko ajan mutta vaaleammat villahousut on vedetty jalkaan.\nHampaiden vaihtuminenkin on loppusuoralla, vielä kulmahampaat niin purukalusto on valmis. Meillä onkin kotosalla nyt menossa kova luiden syönti ja vetoleikit.\nHilkka harakka 5kk Match showssa 17.4, pentujen sin.2\nAimo 5,5kk "Mäkin meen hienosti hihnassa"\nLähettänyt Magical Rose's klo sunnuntaina, toukokuuta 01, 2011 Ei kommentteja:\nLevollinen viikonloppu? Onko se jotain syötävää? Kyllä on tämän tytön+koirien elämä ollut aika hulabaloota viimeisen kuukauden ainakin. Ei ole viikonloppuisin levosta kauheasti voinut puhua. On yhtä sun toista mätsiä, Twiggyn kanssa agilitya. Kaikenkukkuraksi vielä muutto Vieremälle tapahtui viime viikonloppuna joten tavaroiden järjestely vie viikollakin aikaa. Ensi viikolla pääsiäisloma menee siihen että lähden kiertämään Lahden ja Lappeenrannan KV näyttelyt, tosin ilman koiraa. Viikot menee töissä ollessa, viikonloput onkin sitten koiraakoiraakoiraa :)\nRuusun mustiaisetkin kasvavat Lievestuoreella, vieläkään en ole ehtinyt käydä katsomassa millaisia mupeloita laatikossa kasvaa :( toivottavasti aika antaisi myöten että senkin ehtisi tehdä vielä ennen luovutusikää.\nLähettänyt Magical Rose's klo sunnuntaina, huhtikuuta 17, 2011 Ei kommentteja:\nRuusu päätti tehdä 26.3 maailmaan kolme mustaa pentua, kaksi tyttöä ja yhden pojan. Kaksi tyttöä syntyi normaalisti, poika saatiin sektiolla maailmaan koska tietä oli tukkimassa yksi enkeli tyttö. Kaiken jälkeen pennut ja emo voivat hyvin.\nLähettänyt Magical Rose's klo maanantaina, maaliskuuta 28, 2011 Ei kommentteja:\nNiin äkkiä se aika menee, tarvitsisin aina pari lisätuntia vuorokauteen jotta ehtisi touhuta mahdollisimman paljon. Tällä aikavälilläkin on ehtinyt tapahtua vaikka mitä. Ensinnäkin huhtikuussa Iisalmen maisemat vaihtuvat Vieremäksi. Malminkadun lössi pakkaa tavaransa ja muuttaa rivitaloon asustelemaan, työmatkakin lyhenee rutkasti. Muuttokiireitä työkiireiden lisäksi siis.\nRuusukin alkaa voida oikein paksusti, pennut masussa ovat virkeitä. Liikkeistä päätellen voisin arvioida niitä olevan 2-3, mahan koosta päätellen niitä saattaisi olla enemmänkin :P ollaan menossa pikaisten laskutoimitusten mukaan 56 vrk kohdalla. Ruusu on edelleen oma höntti itsensä, lenkit tosin on lyhentyneet kun tuleva mamma ei jaksa rehkiä kovin. Tänään Ruutun tuutu lähteekin kohti Lievestuoretta "synnytysosastolle". Minä jään siis jännäämään tänne sitä milloin Ruusu jakaantuu. Ensi viikonloppuna matkaan itsekin Lievestuoreelle, sunnuntaina sitten Korpilahden näyttelyyn katselemaan koiria ja vaihtelemaan kuulumisia tuttujen kanssa :)\nEhkä siellä jotain on.. ;)\nEilen lauantaina kävimme myös Kuopiossa match showssa kera Twiggyn, Aimon ja Hilkan kivoin tuloksin; Twiggy punaisten monirotuisten 2, Hilkka sinisten pikkupentujen 2 ja Aimo punaisten pikkupentujen 4. Varsinkin pienten esiintyminen miellytti. Hilkka saapui eri kyydillä paikalle niin en oikein ehtinyt ennen koitosta paljoa harjoitella(tutustua kehään) tytön kanssa. Parikehässä Hilkka ei oikein halunnut esiintyä ja pöytäkin vähän jännitti, kuitenkaan ei täyttä stoppia heitetty. Ryhmäkilpailussa tyttö taas sitten paransi huomattavasti esiintymistä, jaksoi seistä tomerana pitkään tuomarin miettiessä järjestystä. Isot ja pienet pennut olivat luokassa sekaisin eikä isot koirat häirinneet Hilkkaa ollenkaan :) tästä on hyvä jatkaa harjoittelua.\nAimo esiintyi hurjan hienosti parikilpailussa, oli paljon Hilkkaa varmempi pöydälläkin. Ryhmäkehässä iski sitten väsymys eikä oikein jaksanut keskittyä. Hienosti kuitenkin sijoituttiin :)\nKleinejä oli ilmoitettu mätsäriin yllättävän paljon, kymmenkunta. Paikalla oli myös ylisöpö Vukin(siskoni kleini) veli Muru jonka kanssa kamppaillin vähän hampaiden katsomisessa. Loppujenlopuksi sain katsottua hampaat vaikka Muru olisikin halunnut syödä minut ;) hupsu pienoinen.\nLähettänyt Magical Rose's klo sunnuntaina, maaliskuuta 20, 2011 Ei kommentteja:\nLapsoset pienet (Aimo&Hilkka) pääsivät ensimmäistä kertaa tänään esiintymään julkisesti match showssa Kuopiossa. Tulokset yllättivät. Aimo sai ensimmäiseksi punaisen nauhan varmalla esiintymisellä. Hilkka sai sinisen nauhan, koska alku esiintyminen vähän jännitti. Jatkokehässä sijoituttiin kuitenkin pentujen 4. Aimo ei jatkokehässä sijoittunut Hilkan jälkeen, alkoi poika olla jo niin väsynyt. Hieno päivä oli kuitenkin :) reippaita lapsosia.\nTwiggykin oli mukana osallistumassa monirotuisten sarjaan. Viiden monirotuisen joukosta Twiggy sijoittui 1. BIS-kehässä ei sitten sijoitusta enää tullut.\nLähettänyt Magical Rose's klo lauantaina, maaliskuuta 05, 2011 Ei kommentteja:\nTuore FI MVA\nTuusniemen ryhmis ohi. Omistaja lepäili flunssaansa pois, mutta se ei estänyt Ruusun menoa. Tuliaisena kotiin Ruusu toi FI MVA ruusukkeen :) Parempaa tulosta en olisi voinut odottaakaan. Mukava lisä oli myös se, että Pienenpolun kasvattajaryhmä jossa Ruusu esiintyi mukana oli näyttelyn BIS-2 kasvattajaluokka. Ruusun arvostelu lisätty ruppanan omalle sivulle.\nVäsynyt reissaaja tuliaisruusukkeineen\nLähettänyt Magical Rose's klo maanantaina, helmikuuta 21, 2011 1 kommentti:\nPakkasta, töitä ja pentujen odottelua.\nHuh tätä hellettä sanoisinko. Tämä viikko taitaa olla taas kylmimpiä tänä talvena Pohjois-Savossa. Mittari heiluu n.-25 ja n.-30 välillä. Ei ole herkku ulkoilukelit siis. Onneksi tuuli ei kuitenkaan puhalla, koska pakkanen tuntuisi monin verroin kylmemmältä. Päivät kuluvat työn merkeissä, muuta ei ehdi oikein ajatellakaan kun perehtyy uuteen työhön. Nyt ollaan kuitenkin jo pikkuhiljaa pääsemässä jyvälle joten päivällä ehtii tehdä muutakin kuin nukkua päikkäreitä. Nyt flunssan pahanen kiusaa, mutta ei anneta sen pahasti häiritä. Ulkoilureissut koirien kera eivät ole kerrallaan hyvin pitkiä koska Twiggy alkaa nostelemaan tassujaan aika lyhyen ajan jälkeen. Aimo taas on vielä niin pieni niin pitää varoa ettei pakkanen pure mahaan :) Taika taas menisi pitempääkin lenkkiä vaikka onkin aivan karvaton, Ruusu omaa niin paksun turkin että no problem. Hupsuja koiria. Ruusun astutusreissu oli onnistunut joten pikku Ruusuja odotetaan syntyväksi Pienelle polulle Maaliskuun lopulla :) tulevana viikonloppuna Ruusu käy Tuusniemen ryhmänäyttelyssä kehässä, jännätään kovasti josko se viimeinen SERTi sieltä napsahtais ja tytöstä saataisiin Suomen muotovalio. Samalla tulisi myös Venäjän ja Liettuan muotovalio tittelit, koska sieltä aikaisemmin saadut SERTit jäivät roikkumaan. Tulevaisuuden näyttelyistä ei olekaan vielä sitten varmuutta, koska minulla ei ole näyttelykuntoista koiraa ;) (Taika on karvaton ja Ruusu on mammalomalla). Onneksi minulla on siskoni Ron jota saan käyttää näyttelyissä jos oikein mieli tekee, olemme varmaankin menossa ensi kuussa Korpilahdelle loppukuusta.\nAimoakin ovat muutamat kyselleet, mutta syystä tai toisesta poika on edelleen kotia etsimässä. Pentu on nyt rokotettu vuodeksi eteenpäin ja sisäsiisteys on hyvällä mallilla pakkasista huolimatta. Aimo on luonteeltaan niin hurmaava eikä arastele turhaan uusia asioita :) Olen pyrkinyt sosiaalistamaan pentua kaikenlaisiin asioihin. Joku saisi Aimosta oikean prinssi herrasmiehen kotiinsa ;)\n"Mä tässä rennosti vaan nökötän"\nLähettänyt Magical Rose's klo keskiviikkona, helmikuuta 16, 2011 Ei kommentteja:\nHarvoin tulee käytyä pääkaupungissa, mutta 28.8 ma...\nNiin äkkiä se aika menee, tarvitsisin aina pari li...


Avointa dataa saa ja kannattaa käyttää myös kaupallisiin tarkoituksiin | Aalto-yliopisto\nAvointa dataa saa ja kannattaa käyttää myös kaupallisiin tarkoituksiin\nAalto-yliopisto ja Helsingin kaupunki järjestivät Innovatiivinen kaupunki ® -seminaarin Avoin data 2015 Kauppakorkeakoululla 10.3.2015.\n– Avoin data ei ole sama asia kuin julkinen tieto. Julkiseen tietoon kaikilla on pääsy, eli ihmiset pääsevät lukemaan tietoja esim. verkkosivuilta. Avoin julkinen tieto eli avoin data puolestaan tarkoittaa sitä, että kansalaiset ja yritykset voivat käyttää tietoja omiin tarkoituksiinsa tasavertaisesti julkisen hallinnon kanssa, pohjusti aihetta projektipäällikkö Tanja Lahti Helsingin kaupungin tietokeskuksesta.\n– Helsinki Region Infoshare, HRI.fi -palvelu on avoimen datan palvelu, datakatalogi, jossa olevia Helsinkiä ja pääkaupunkiseutua koskevia tietoaineistoja voi kuka tahansa vapaasi hyödyntää. Hyödynnetyimpiä aineistoja ovat paikkatietoaineistot. Koska Helsinki haluaa olla hyvinvoiva, elinvoimainen, avoin ja osallistava, halutaan tietomassan hyödyntämismahdollisuus tarjota muillekin kuin kaupungille itselleen, kertoi Tanja Lahti.\nAvoimesta datasta on hyötyä niin julkishallinnolle, kuntalaisille kuin yrityksille. Julkishallinnossa se lisää hallinnon sisäistä tehokkuutta, kuntalaisille se näyttäytyy lisääntyneenä läpinäkyvyytenä ja yrityksille se antaa mahdollisuuden uusiin liiketoimintoihin ja innovaatioihin.\nAvoimen datan hyödyntämismahdollisuudet ovat moninaiset\nForum Virium Helsingin terveiset tilaisuuteen toi kehityspäällikkö Hanna Niemi-Hugaerts. Forum Virium Helsinki on yritysten ja julkistahojen muodostama digitaalisten palvelujen kehittäjä. Se vauhdittaa innovaatioita ja kasvattaa Helsingin Smart City -tunnettuutta maailmalla. Pioneerityö avoimen datan, älykkään kaupungin ja päätöksenteon avaamisen saralla on noteerattu kansainvälisestikin ja uudet avaukset ovat synnyttäneet myös uusia liiketoimintamahdollisuuksia.\n– Avointa dataa saa ja kannattaa käyttää myös kaupallisiin tarkoituksiin. Toimialat, joilla on OECD:n mukaan suuri potentiaali datan hyödyntämiseen innovaatiotoiminnassa ja tuottavuuden lisäämisessä, ovat mainonta, julkishallinto, terveydenhuolto, energia, logistiikka ja liikenne, kertoi Hanna Niemi-Hugaerts.\nNiemi-Hugaerts kertoi myös 6AIKA-ohjelmasta, joka on Suomen kuuden suurimman kaupungin yhteinen strategia- ja yhteistyöohjelma. Projektin painopisteet ovat avoin data ja rajapinnat, avoimet innovaatioalustat ja avoin osallisuus.\nProjektijohtaja Sanna-Maria Marttila Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta ja Open Knowledge Finland ry:stä puolestaan puhui avoimen kulttuuridatan edistämisestä; siitä, miten kulttuuriperintöaarteita pyritään muuntamaan digi-muotoon.\n– Järjestimme suuren suosion saavuttaneen Avoin kulttuuridata -mestarikurssin viime keväänä suomalaisille muisti- ja kulttuuriorganisaatioille. Kurssi tarjosi organisaatioille ideoita pohtia jo olemassa olevien kulttuurivarantojen laajempia käyttömahdollisuuksia asiakkaiden palvelun monipuolistamiseksi sekä uusien asiakaskuntien houkuttelemiseksi. Lisäksi se tarjosi tietoa ja välineitä oman kulttuuridatan ja sisältöjen avaamiseksi, kertoi Sanna Marttila yhtenä mielenkiintoisena esimerkkinä avoimen kulttuuridatan edistämisestä.\nInnovatiivinen kaupunki® -ohjelma on Aalto-yliopiston ja Helsingin kaupungin kumppanuusohjelma, jonka tavoitteena on tuottaa kestävää urbaania kehitystä edistäviä innovaatiota monialaisen tutkimus- taide- ja kehittämisyhteistyön keinoin. Ohjelma käynnistettiin 2010 ja se päättyy tänä vuonna. Ohjelman toiminta pohjautuu Aalto-yliopistossa tehtävään tieteellisen ja taiteellisen työhön sekä Helsingin kaupungin kehittämistarpeisiin. Toiminta tukee Aalto-yliopiston ja Helsingin kaupungin strategisten tavoitteiden toteutumista. Ohjelman rahoitus on jaettu puoliksi Helsingin kaupungin ja Aalto-yliopiston kesken.\nKaupunkisuhteet; Innovatiivinen kaupunki® -ohjelma\np. 050 373 2238


Lukuisa: Niina Repo: Kompleksi\n1) itsenäisistä osista koostuva kokonaisuus, yhdistelmä, ryhmä, sikermä\n2) muun muassa estoina tai fobioina ilmenevä tunnepitoinen mielleryhmä, esimerkiksi huonommuuskompleksi\nNiina Revon Kompleksissa sana kompleksi kattaa Nykysuomen sanakirjan määritelmän molemmat merkitykset. Niina ja hänen aviomiehensä Tuomas ovat töissä Kompleksi-nimisessä huippuyksikössä, joka on syntynyt kolmen eri yhteisön fuusioitumisesta. Siipi A-Academic on akateemisen ajattelun ja tutkimuksen tyyssija, siivessä B-Business keskitytään liiketoimintaan, business intelligencen keräämiseen ja analysointiin, siivessä C-Creativity loistavat luovuus ja taiteet.\nYksikössä on käynnissä yt-neuvottelut, jotka tietysti ahdistavat kaikkia niitä, joilla on pienikin syy pelätä työpaikkansa puolesta. Mutta eipä hätää, hyvinvointitaitelija käynnistää työhyvinvointiprojektin: positiivisuushaasteita, valitusten laatikoita, runopajoja! Ketään ei enää ahdista! No mutta sitten Niinan kotonakin alkavat jyllätä yt-neuvottelut, Tuomas katoaa ja Niina joutuu kuulusteltavaksi. Niina saa lopultakin hyvyydestä tarpeekseen ja päättää opetella sanomaan tuon pienen tärkeän sanan: ei.\nKompleksi on hillitön, villi ja hieman räävitönkin kuvaus valitettavan ajankohtaisesta yt-neuvottelujen täyttämästä työelämästä ja epäonnisesta avioliitosta. Molemmat ovat minulle henkilökohtaisesti vieraita asioita: en ole vielä työelämässä vaan opiskelen (mutta millainen lie on tulevaisuuteni, ehkä on jo hyvä varautua ennakkoon), en ole naimisissa, mutta pitkäaikaisessa parisuhteessa, joka on onnellinen (tähän meinasin kirjoittaa, että tässäkin asiassa olisi hyvä koputtaa puuta, mutta jospa en nyt olisi niin pessimistinen). Silti Kompleksi yllätti minut todella positiivisesti. Se on ihanan omintakeinen, vähän kiero, johdattaa lukijaa harhaan. Päähenkilö Niina on älyttömän hauska tyyppi ja häntä symppaa väkisinkin, vaikkei hän mikään täydellinen ihminen olekaan. Epätäydelliset, inhimilliset päähenkilöt ovatkin niitä parhaimpia.\nKompleksia on vaikea sijoittaa mihinkään tiettyyn lokeroon. Sitä voi lukea kuvauksena nykypäivän työelämästä, avioliittoromaanina tai jopa dekkarina. Se on myös hillittömän hauska, fiksulla huumorilla varustettuna. Kompleksi on myös yllätyksekäs: tarina liikkuu koko ajan kohti ihan outoja sfäärejä eikä lukija enää oikein tiedä mihin uskoa. Lopulta lukijan tehtäväksi jääkin päättää, mitä oikein tapahtui.\nRepo kirjoittaa hyvin persoonallisella otteella ja kiinnostuinkin nyt Kompleksin luettuani hänen muista kirjoistaan. Revon ja Seita Parkkolan yhdessä kirjoittamat nuortenromaanit ovat minulle entuudestaan tuttuja, mutta muita Revon omia aikuisille suunnattuja romaaneja en ole lukenut. Mitä suosittelisitte?\nMuissa blogeissa: Kulttuuri kukoistaa, Jokken kirjanurkka ja Kirjallisia.\nSiltala 2016, 231 s.\nTunnisteet: avioliitto , huumori , kirjastosta , Niina Repo , perhe , petturuus , rakkaus , työ , työelämä\nKatri 26.2.2016 20.28\nTämän kansi kiinnitti huomion ja sitten tuo niin tärkeä, mutta niin paitsiolle jäävä sana ei. Tavallaan ei kuulosta ihan mun kirjalta, mutta tavallaan haluan koko ajan lukea erilaisia kirjoja. Ehkä tämä osuu kohdalle jonain hetkenä :)\nLaura / Lukuisa 3.3.2016 19.59\nKansi on hauska :) Ja sivuilla on myös hauskoja kuvia ovista (ja pikkuisen muutakin kuvitusta) ilmaisemassa missä tarinassa ollaan milläkin hetkellä.\nMinunkaan kirjaltani tämä ei lähtökohtaisesti vaikuttanut, mutta halusin myös nimenomaan lukea jotain uutta ja erilaista. Kompleksi olikin virkistävä valinta, joten suosittelen kokeilemaan!


Ilosaarirock-fiilistelyt kertaa viisi – E2O\nelämä, festari, festivaali, fiilistely, ilosaarirock, ilosaarirock2017, joensuu\nRuisrock on taaksejäänyttä elämää. On aika kääntää katseet jo itseasiassa ylihuomenna alkavaan Ilosaarirockiin. Ilosaarirock on tänä vuonna ensimmäistä kertaa virallisesti kolmipäiväinen festivaali. Aikaisemmin perjantaisin on järjestetty vain Sulo-klubi, mutta tänä vuonna festivaali on täydessä iskussa jo perjantaina. Ilosaarirockilla on paikka sydämessäni jo senkin takia, että olen asunut elämäni aikana Joensuussa, kaksikin kertaa. Lapsuudessa ja myös aikuisiällä. Joensuussa minulla on todella paljon kavereita ja nämä ovat perinteisesti myös lapsuudenystävieni kokoontumisajot. Ai, että kohta mennään taas. Tanssia, naurua ja sitä Ilon taikaa.\nTänä vuonna aion katsoa ainakin kaksi keikkaa oikein antaumuksella. Millencolin, tuo lukioaikojeni ykkösbändi. Leveät farkut, flanellipaita ja skeittilauta. Juuri ennen Millencolinia teltassa soittaa S-tool. Entisen Sentenced-vokalistin Ville Laihialan ympärilleen keräämä pumppu. Ja tässä pumpussa paukuttelee rumpuja yksi pitkäaikaisimmista ystävistäni. On niin upeaa nähdä tuttu heppu Ilosaarirockin lauteilla. Lotilan koulun nelosluokalta Lahdesta ollaan lähdetty liikenteeseen. Aika monta vuotta ollaan yhteistä taivalta kuljettu. Aika monta Ilosaarirockia on tullut myös taivallettua. Tässäpä muutamia muisteloita.\nVuosi taisi olla 2001. Kaverini soitteli parvekkeelta Noitalinna Huraan Pikkuveljeä. Istuimme isoveljeni kanssa vierekkäin asfaltilla ja lauloimme yhteen ääneen. Taisimme pitää vielä toisiamme kädestä kiinni.\nViime vuoden sunnuntai ja Olavi Uusivirran keikka. Rentolavan hiekkarannalla, pienen vanerilaatikon päälle kokoontui koko kaveriporukkamme. Kaikki ne, jotka olen tuntenut jo vuosia ja vuosia. Hieno hetki. Hieno oli laulaa ja tanssia tittelit romukoppaan.\nEnsimmäinen Ilosaarirockini. Lippu maksoi 130 markkaa. Menimme varmuuden vuoksi jo torstaina Joensuuhun ja pystytimme telttamme. Laitoimme sen vahingossa jonnekin keskelle aluetta, joten jouduimme hieman siirtämään myöhemmin.\nJetsetin lauteet. Se tuttujen määrä. Se hyväntuulisten ihmisten määrä. Sen kokee enää vain kerran vuodessa.\nKävelymatka festivaalialueelta hotellille. Kävelen aina Niskakadun kautta. Kävelen vanhan asuntomme edestä ja katson huoneeseen, jossa pikku-Esko vietti ikävuotensa 3-10v. Aikaisemmin ikkunoissa oli punaiset ja vihreät sälekaihtimet. Viime vuonna ei enää ollut.\nPerjantaina mennään. Hyvä Joensuu, aina hyvä Joensuu!!\nReply\tEllis 12.7.2017 at 18:18\nJes, tätä viikonloppua on odotettu täälläkin 🙂 ehkäpä näemme siellä.\nReply\tEsko Kyrö 12.7.2017 at 18:31\nJes, jes!! Ehkäpä, ehkäpä…Hyvää rokkia!…????????????\nReply\tTipsu 13.7.2017 at 06:54\nHauskaa rokkia! ????\nReply\tEsko Kyrö 13.7.2017 at 11:30\nReply\tSari 13.7.2017 at 07:09\nJuupa-juuu!! Yksi yö enää ja sitten jaksetaan kolme päivää (ja osin yötä). Tervetuloa Joensuuhun, itsekin kahdesti paluumuuttajana! Kiva blogi siulla, löysin tänne näin aamuvarhain 😀\nReply\tEsko Kyrö 13.7.2017 at 11:29\nHyvin jaksaa, hyvin jaksaa! Mukava, että tykkäät höpinöistäni…???? Ja hyvää rokkia!!\nReply\tSatsuma 13.7.2017 at 08:44\nTänään kans lähtö kohti Joensuuta! Itselläni vasta 3 rokki peräkkäin, jostainhan se pitää aloittaa…????????Ilosaaressa on kyllä jotain maagista, enään en jättäisi välistä ellei olisi aivan pakko! Joensuu on kyllä kesäkaupunkien aatelia. Hyvää rokkia!☉????\nReply\tEsko Kyrö 13.7.2017 at 11:28\nMeillä vasta huomenna. Kyllä, jostain pitää aloittaa ja hyvä startti, hyvä startti! Hyvää rokkia sinullekin…????????\nReply\tLotta 13.7.2017 at 08:46\nJesss, vihdoinkin kesän paras viikonloppu! ❤ Ja tervetuloa Joensuuhun 🙂\nReply\tEsko Kyrö 13.7.2017 at 11:27\nKiiiitos!! Huomenna kohti Joensuuta, jes!…????????\nReply\tLaura 13.7.2017 at 15:35\nEikö sun elämään kuuluu muuta, kun samojen ruokien syönti, malminkartanon portaat ja noloiden instastorien videoiden teko, jonka lavastatte yhdessä ystäväsi kanssa ja kesäviikonloppuisin festareissa käynti????\nReply\tEsko Kyrö 13.7.2017 at 16:40\nOikein aurinkoista ja mukavaa kesää sinulle Laura! ????????????????


Ydinvoima on pelastanut 1,8 miljoonaa ihmishenkeä ja tulee pelastamaan jopa 7 miljoonaa lisää | Kaikenhuipun blogi\nYdinvoima on pelastanut 1,8 miljoonaa ihmishenkeä ja tulee pelastamaan jopa 7 miljoonaa lisää\nOtsikko on skandaaliuutinen, josta tuskin tulee skandaalia. Miksi?\nKyseessä on maailman kenties kuuluisimman ilmastotutkijan, James Hansenin ja Pushker Kharechan, tuoreessa vertaisarvioidussa tutkimuspaperissa saatu johtopäätös. Miljoonat pelastuneet ja pelastuvat eivät kuitenkaan herättäneet mediassa hirveästi huomiota – kunnes Suomessakin YLE uutisoi aiheesta.\nEttä mitä ihmettä?\nHiilen ja muiden polttoaineiden (kuten dieselöljy, turve, polttopuut) polttaminen aiheuttaa aina hiukkaspäästöjä. Nämä hiukkaset ovat terveydelle haitallisia varsinkin suurempina annoksina. Suomessa pienhiukkasiin kuolee arviolta 1300 ihmistä vuodessa. Siis useita joka päivä. Jonka lisäksi noin 30 000 ihmisen astmaoireet pahenevat pienhiukkasten vuoksi, pelkästään Suomessa.\nPaperin mukaan fossiilisten polttamisen hiukkaspäästöt aiheuttavat noin miljoona ennenaikaista kuolemaa globaalisti joka vuosi. Jos ydinvoimalla historiallisesti tuotettu energia olisi korvattu hiilellä ja maakaasulla, olisi näitä kuolemia tullut arviolta 1,84 miljoonaa enemmän, ja hiilidioksidia olisi päässyt ilmaan 64 gigatonnia enemmän. Hiilen polttaminen ja ydinvoima tarjoavat molemmat perusvoimaa, (baseload), jota nykyinen yhteiskunta tarvitsee toimiakseen, joten ne usein korvaavat toisiaan – jos rakennetaan hiilivoimaa, ei rakenneta ydinvoimaa, jos rakennetaan ydinvoimaa, ei rakenneta hiilivoimaa – noin kärjistetysti. Perusvoiman minimimäärä riippuu luonnollisesti yhteiskunnasta ja sen elinkeinorakenteesta, ilmastosta ja muutamasta muusta tekijästä. Kun kyseessä on isompi kokonaisuus, jonkinlainen perusvoiman tarve on silti koko ajan olemassa. Olen tarkastellut perusvoimaa omalla kohdallani täällä.\nSiis 1,84 miljoonaa kuolemaa on vältetty tähän mennessä, ja tulevaisuudessa voidaan välttää jopa miljoonia lisää, riippuen ydinvoiman rakentamisvauhdista ja siitä, mitä sen sijaan rakennetaan. Samana aikana paperi arvioi, että ydinvoima on aiheuttanut noin 4900 kuolemaa. UNSCEAR (United Nations Scientific Commitee on the Effects of Atomic Radiation) tosin tuoreimmassa raportissaan arvioi esimerkiksi Tšernobylin säteilyn kuolonuhrit huomattavasti aiempia vähäisemmiksi, joten raportin määrä voi olla liian suuri. Säteily on sekin UNSCEAR:in toimesta todettu huomattavasti luultua vaarattomammaksi (tästäkään ei tosin ole kauheasti uutisoitu, täällä yksi). Toki säteilyn uhreista on myös rajusti suurempia arvioita. YK:n alainen The International Agency for Research on Cancer arvio kuolleet 16 000 henkeen. Venäjän tiedeakatemia puolestaan arvioi noin 200 000 kuollutta, ja Ukrainan säteilysuojavirasto arvioi jopa 500 000 kuollutta.\nPointti on se, että UNSCEAR on YK:n alainen säteilyn vaikutuksia tutkiva komitea, hieman kuin säteilyn IPCC, joka kerää ja raportoi aiheeseen liittyviä tutkimuksia ja antaa niiden perusteella raportteja ja suosituksia. Monet ottavat IPCC:n arviot ilmastonmuutoksen tilanteesta (vaikka puutteellisia ja politisoituneita ovatkin) suhteellisen tosissaan ja ovat sitä mieltä, että ilmastonmuutos on erittäin vakava ongelma. Samalla he usein pitävät vastaavan organisaation, UNSCEARin esittämiä arvioita useita kokoluokkia väärinä. Tieteeseen luotetaan siis yhtäällä, mutta jos sen tulokset ovat ristiriidassa omien uskomusten tai mielipiteiden (saati aseman ja toiminnan oikeutuksen) kanssa, niin tieteestä tuleekin yhtäkkiä epäluotettavaa ja korruptoitunutta. Tämä ei ole puolusteltavissa, vaan tämä on yksinkertaisesti väärin. Toki, UNSCEAR voi olla läpeensä mätä organisaatio siinä missä mikä tahansa muukin. Mutta jos näin olettaa, niin olisi kenties hyvä tarjota siitä jotain muutakin näyttöä kuin oma kognitiivisen dissonanssin aiheuttama paha olo?\nMonissa korkeampia uhrilukuja esittävien tahojen arvioissa on (tietääkseni) tehty useita kyseenalaisia oletuksia. Monet ovat esimerkiksi niputtaneet onnettomuuden uhreiksi kaikki tuona aikana lisääntyneet kuolleet. Tällöin unohdetaan, että Neuvostoliitto romahti samoihin aikoihin. Se romahdutti myös yhteiskunnan rakenteet, monien elintason ja lisäsi rajusti esimerkiksi päihteiden käyttöä väestössä. On aivan satavarmaa, että näistä asioista seurasi merkittävä määrä ennenaikaisia kuolemia – mutta miksi esimerkiksi ydinvoimaa vastustavat tahot (ja toisaalta vahinkojen laajuuden mukaan korvauksia ja ulkopuolista tukea saavat tahot) eivät ole ottaneet näitä juurikaan huomioon? Ja miksi ne etsivät aktiivisesti keinoja saada mahdollisimman paljon kuolleita ydinvoiman ”ansioksi” ja mahdollisimman paljon pelkoa sitä kohtaan?\nMyös psykologisia ”uhreja” on valtavasti – esimerkiksi Fukushiman seuraukset ovat olleet enemmän juuri psyykkisiä – ja johtuvat merkittävästi siitä pelottelusta ja paniikista, jota monet onnettomuuden yhteydessä ja jälkeen lietsoivat. Onkin hieman irvokasta, että ensin lietsotaan paniikkia, kauhua ja pelkoa, ja sitten kauhistellaan sitä, että ihmisiä pelottaa ja he ovat paniikissa onnettomuuden seurauksena.\nOnko liikaa toivottu, että tulevaisuutta ja yhteistä maailmaa pyrittäisiin rakentamaan parhaan mahdollisen tiedon, eikä omiin etuihin tai mielipiteisiin parhaiten sopivan ja usein suuntaan tai toiseen vääristellyn tiedon varaan? Monesti tuntuu että on, siis liikaa toivottu. Tämä sama tuntuu pätevän sekä ilmastonmuutoksen kieltäviin, että ydinvoimaa vastustaviin tahoihin, ja se on todella valitettavaa.\nFrom → Energia, Fossiiliset, Ilmastonmuutos, Tiede, Uutislinkit, Ydinvoima\nArthur Lee permalink\nYmpäristö ja Terveys –lehdessä (Nro 3/2010) julkaistujen tulosten mukaan liikenteen, puun pienpolton, energialaitosten ja muiden lähteiden pienhiukkaset tuottavat ylivoimaisesti suurimmat riskit eli noin 1800 ennenaikaista kuolemaa ja syöpätapausta vuodessa. Suurimmat säteilyaltistukseen liittyvät riskit aiheutuvat sisäilman radonista (280 tapausta) ja auringon ultraviolettisäteilystä (145 tapausta). Tsernobylin ydinvoimalaitosonnettomuuden v. 1986 sekä 1950- ja 1960-lukujen ydinpommikokeiden aiheuttaman säteilyaltistuksen on arvioitu lisäävän maassamme syöpäkuolemia kolmella (3) tapauksella vuodessa.\n”Onko liikaa toivottu, että tulevaisuutta ja yhteistä maailmaa pyrittäisiin rakentamaan parhaan mahdollisen tiedon, eikä omiin etuihin tai mielipiteisiin parhaiten sopivan ja usein suuntaan tai toiseen vääristellyn tiedon varaan?”\nOma vastaukseni fiilispohjalta: On se liikaa toivottu. Sitten taas toisaalta onkin hämmästyttävää, miten me kuitenkin elämme osana modernia tietoyhteiskuntaa? Miten helvetissä (anteeksi kiroilu) meillä voi olla internet, modernit viestintävälineet, älypuhelimet, blogit ja sosiaalinen media, kun ihmiset ovat tällaisia? Miksei niitä fiilispohjaisesti vastustettu? Onks kellään tietoo?\nSama on minunkin näkemykseni – se on kenties liikaa toivottu. Ajattelin kuitenkin muistuttaa asiasta tasaisin väliajoin kanssaihmisiä, jotta ajamme seinään sitten edes tietoisena valinnoistamme ja niiden seurauksista.\nmax planck muistelmissaan kuvaili riitoja jotka sata vuotta sitten syntyi einsteinin suhteellisuusteoriasta. hiukan sarkastisesti hän totesi että vaikka voisi kuvitella että fysiikassa voitaisiin ratkaista kysymykset ”objektiivisesti” niin käytännössä kuitenkin teoria yleistyi siten, että vanhat (”fiilispohjaisesti vastustaneet”) jäärät kuoli pois ja uusi sukupolvi oli opiskellut sen jo alusta pitäen.\nälypuhelimia ym markkinoitiin suoraan lapsille/nuorille, joten eihän niillä samasta syystä ollut mitään perusvastustusta joka olis pitänyt voittaa.\nmutta jos palataan ydinvoimaan, niin tilanne on monella tavalla toinen, ja loppujen lopuksi minusta tuolla fiilispohjaisella vastustuksella ei ole niin kovin suurta merkitystä. jos olisi riittävät taloudelliset intressit niin ydinvoimaloita nousisi pilvin pimein. ydinvoimaloita rakennetaan, ei sen takia että ne tuottaa energiaa, vaan sen takia että ne tuottaa voittoa. nyky-yhteiskunnan puitteissa on mahdoton ajatus, että ydinvoimaloita rakennettaisiin ”vain” sen takia että maailma pelastuisi.\nminusta tässä(kin) lopulta törmätään siihen että kaiken pitää sopia talouskasvuideologiaan, ja jos joku idea ei siihen sovi niin mitään ei tapahdu.\nTässä oivaltava teksti liittyen aiheeseen (miksi uskomus voittaa tiedon + mitä voimme tehdä):\nTeksti käsittelee mm. USAn vaikutusvaltaista rokotusten vastaista liikettä sekä uskomusta, että rokotukset aiheuttavat lapsissa autismia. Uskomusta on vaikea kumota tieteellä ja tilastoilla, koska uskomuksen puolustajat kertovat tunteeseen vetoavia tarinoita (esim. omista lapsistaan). Kirjoittaja Stephen Few on tiedon visualisoinnin guru (jonka tekstejä säännöllisesti seuraan) ja tarkastelee aihetta laajemmasta näkökulmasta: pitäisikö tunneperäiseen tarinaan vastata toisella vielä tunneperäisemmällä tarinalla vai pitäisikö sittenkin tukeutua dataan / tilastoihin / tieteeseen? Artikkelia lukiessa voi sovitella rokotusten vastustajien paikalle minkä tahansa pelottavia tarinoita tehtailevan uskomusliikkeen, esim. tässä tapauksessa ydinvoiman vastustajat.\n« 2013 – Toukokuun Uutislinkit\nKirjaprojekti – Ilman öljyä ei ole teollistunutta maailmaa »\nLiity 3 213 muun seuraajan joukkoon


SIRPALEITA-anna: OoDI AURInGoLLE\nMikä mahtava valo\non tallella kaikki!\nPuitten rungot pitkinä\nEikä lähelle lopu.\nTilaa hengittää enemmän.\nJos tästä jos mistä\non iloita hyvä.\nLähettänyt Maireanna klo 12.54.00\nTäälläkin näyttäytyi sama ihmeellinen valoilmiö.\nSe kirvoitti sinut runoilemaan, en ihmettele.\n2. joulukuuta 2009 klo 15.05\ntänne asti loisti\n3. joulukuuta 2009 klo 2.13\nOiih, kyllä onkin kirkas,mutta niin ihana valo!\nPitää hakea aurinkolasit päähän.\nRunosi myös oli kaunis!\n3. joulukuuta 2009 klo 10.46\nIhania runoja ja juttuja..kauniit sivut yes...\n26. maaliskuuta 2010 klo 11.46


Postin pitää parantaa keskeistä osaamistaan - Savon Sanomat\nPääkirjoitukset 11.12.2016 03:00\nPostin pitää parantaa keskeistä osaamistaan\nPosti on saanut paljon piiskaa toiminnastaan viime kuukausina. Yleensä aihetta on ollut, mutta ei aina. Esimerkiksi torstainen episodi Demokraatti-lehden kadonneen painoksen metsästyksessä oli kaikesta päätellen uutisankka.\nPainosta oli epähuomiossa laitettu toimitukseen tarkoitetut lehdet kakkospostina lähetettävien lehtien sekaan. Näin toimitus ei saanut keskiviikkoista postiaan. Päätoimittaja tietysti tiedusteli muun painoksen kohtaloa. Kun Posti ei kyennyt vastaamaan, missä Demokraatin lehtiniput ovat, päätoimittaja teki johtopäätöksen: ne ovat hukassa. Todellisuudessa ne olivat torstaina matkalla tilaajille eri puolille Suomea normaalin aikataulun mukaan, noin 7,5 miljoonan muun postilähetyksen seassa.\nUutisankka ei hävitä sitä tosiasiaa, että Postilla on kroonisia ongelmia toiminnassaan. Yksi selitys on se, että sairauslomien osuus on yli kuusi prosenttia Postin säännöllisen työajan tunneista. Kun toimintaa on viritetty mahdollisimman kustannustehokkaaksi, sairastuville jakajille on vaikea saada tuuraajia. Jos yhdellä jakajalla on tuhat lähetystä hoidettavanaan, sairastuminen ja vaikeus saada tuuraaja vaikuttavat laajalla alueella. Sairaustapaukset selittävät myös sitä, että jakeluhäiriöt vaihtavat jatkuvasti paikkaa.\nParasta olisi, että Posti kykenisi uuden lain puitteissa sellaiseen päätöksentekoon, joka turvaa yleispalvelukirjeiden viisipäiväisen jakelun niillä alueilla, joilla ei ole sanomalehtien varhaisjakeluverkkoa. Sen turvaamiseksi tuskin on viisasta rakentaa nurmikonleikkuu- tai lumenluontipalveluja, vaan viisaampaa olisi keskittyä logistiikkapalvelujen parantamiseen.\nHajaannus alkaa uskontotunnilta\nKoulu on työyhteisö siinä missä mikä muu tahansa\nSavon yrityksillä lupaavia hankkeita\nKeski-Suomella on kyynärpäät korkealla\nPuheet kovenevat työtaistelu-uhan alla\nVuoden urheilija-listani on kääntynyt vuosi vuodelta enemmän joukkueurheilun suuntaan\nPutin johtaa Venäjää hamaan tulevaisuuteen\nTämän päivän Pepit maailman reunoilla\nDemokraateilla haussa paras haastaja Trumpille\nVesilinnut avun tarpeessa


”Kliseitä kevään tarpeisiin” – Ylioppilaslehden työryhmä arvioi kirjakevään kärkiteokset, joukossa jälleen horinaa mutta myös muutama huipputeos | Ylioppilaslehti\nNämä ”herättävät keskustelua”\nKirjailija Johannes Ekholmin kolmas romaani Karmakooma on kirja, josta lähinnä Johannes Ekholm puhuu. Kohderyhmä ovat coolina itseään pitävät twentysomethingit, jotka katsovat ylöspäin coolina itseään pitäviä nelikymppisiä. Heille romaanin edeltäjä, 450 sivun Planet Fun-Fun näytti olevan liian paksu. Karmakooma ei jää kesken. Se on kielellisesti sen verran suoraviivainen ja/tai alkeellinen, että lukuvauhti on helposti 80 s./h, jolloin aikaa suoritukseen kuluu muutama tunti. Ilman edgypornoilua kirjaa luulisi nuortenromaaniksi, eikä 90-luvun kulttuurituotteiden jatkuva droppailu tee kulissista ajankuvaa.\n”Tapaan Marin bussipysäkillä ostarin takana. Marin musta tukka on tiukalla ponnarilla. Kalpea iho on puuteroitu lähes valkoiseksi ja silmien alle on lisätty tummaa väriä, mikä saa hänet näyttämään, ajattelen, ihan Sallylta Tim Burtonin elokuvassa Painajainen ennen joulua.\nMari kävelee edelläni pitkin askelin niin että saappaiden korot kopisevat pölyisellä asvaltilla.\nTalutan kolmivaihteista Tunturipolkupyörää.\n’Ei kai susta ollut ahdistavaa että stalkkasin sut IRCistä?’, Mari kysyy.”\nRiitta Korhonen & Hannu Ollikainen\nPäätoimittaja. Työtä sananvapauden arjessa (Siltala)\n17 nykyistä ja entistä päätoimittajaa horisee haastattelukirjassa sananvapaudesta ja median ansaintalogiikan muutoksesta. ”Norsunluutorni” mainitaan neljä kertaa, ”kädet savessa” kolme. Helsingin Sanomien vastaava päätoimittaja Kaius Niemi kertoo, kuinka lehti jätti julkaisematta sananvapautta polkevan Unkarin hallituksen mainoksen, mutta ei mainitse, että Hongkongin erityishallintoalueen mielenosoituksia vastustava ilmoitus kelpasi kyllä etusivulle.\n”Jos pitäisi Ylen nettisivulta saada selville, mitä Suomessa just nyt tapahtuu… Hesarissakin on välillä kaikenlaista parisuhdehömppää verkkoetusivulla… Iltapäivälehdet kertovat uutistapahtumat ensimmäisinä.” –Arno Ahosniemi, Kauppalehden vastaava päätoimittaja.\nTehokkuuden taika (Into)\nYmpäristöaktivistiksi poikkeuksellisen HS Visio -kelpoisen Leo Straniuksen elämänhallintaoppaassa neuvojen kirjo vaihtelee varsin järkevistä kokouskäytäntövinkeistä positiiviseen psykologian menetelmiin ja täysin päättömiin ja lähinnä pakko-oireilta kuulostaviin rutiineihin.\n”Herään kello 4.45 ja kuuntelen äänikirjaa samalla kun käyn vessassa ja ajan parran. Partaa ajaessani teen pohkeille nousuja ja venytyksiä sekä venyttelen reisiä. Seuraavaksi juon lasin vettä, keitän itselleni kupin teetä ja syön hedelmän. Teetä ja hedelmää syödessäni kirjoitan Evernote-muistiinpanoihini vähintään viisi asiaa, joista olen edellisen päivän osalta kiitollinen. Kun olen kirjoittanut kiitollisuuspäiväkirjan, katson päivän sääennusteen ja harjoittelen muutaman minuutin espanjaa ja ruotsia Duolingolla. Tämän jälkeen luen kymmenen sivua paperikirjaa ja teen seitsemän minuutin lihaskuntotreenin. Lihaskuntotreenin jälkeen syön kypsentämättömänä neljän viljan luomupuurohiutaleita siemensekoituksen, mustaherukoiden, kaakaorouheen ja soijamaidon kanssa. Viimeiseksi katson nopeasti verkosta päivän uutiset ja sosiaalisen median päivitykset sekä laitan Facebook-kavereilleni syntymäpäiväonnittelut. Kaikkeen tähän menee aikaa noin tunti. Kello 6.00 mennessä voin lähteä juoksulenkille tai aloittaa edellisenä päivänä määrittelemäni päivän tärkeimpien tehtävien tekemisen.”\nEnsimmäiset tunnetut esseet käsittelivät lähinnä filosofisia kysymyksiä. 1800-luku toi tullessaan kirjallisuusesseet. 1900-luvun loppua kohden postmodernismi toi esseisiin populaarikulttuurin, ja Jia Tolentinon muutaman vuoden takainen hittikirja on kuin oppikirjaesimerkki siitä, mitä nykyesseen ajatellaan olevan. Muun muassa huumeita, realitya ja internetiä käsittelevä Trikkipeili on Trendikäs ja Tärkeä teos, jonka julkaiseminen lienee Into-kustantamon yritys freesata pöhöttynyttä imagoaan.\n”Ja niin kävi, että aikana, jolloin naisilla oli ennennäkemättömän paljon valtaa ja vapautta, aikana jolloin meillä oli ennennäkemättömän hyvät lähtökohdat hahmottaa elämäämme poliittisesta näkökulmasta, me emme saaneetkaan paremmin turvattuja lisääntymisoikeuksia, parempaa palkkatasa-arvoa, liittovaltion takaamia perhevapaita, julkisin varoin tuettuja päivähoitopalveluita ja suurempaa minimipalkkaa, vaan näiden sijaan saimme omahyväistä voimaantumisfeminismiä, jota yrityksetkin voivat kannattaa ja tuotteistaa – myyntiin tuli mukeja, joissa luki ’miesten kyyneliä’, ja T-paitoja, joissa luki ’vitun kova feministi’.”\nOle lukevinasi myös: Elisa Aaltola: Esseitä eläimistä (Into), Matti Klinge: Täysinpalvellut (Siltala), Johannes Koponen, Minea Koskinen & Jussi Pullinen: Öyhökratia (Gummerus), Ossi Nyman: Häpeärauha (Teos), Tiina Raevaara: Minä, koira ja ihmiskunta (Like) ja Johanna Venho: Martti Suosalon tähänastinen elämä (WSOY).\nNämä ”toimivat äänikirjana”\nVapauden tavoittelijat – Miksi haluamme irti palkkatyöstä (S&S)\nMillenniaaliteoksessa kirjoittaja jättää hyväpalkkaisen vakityön eli ”hyppää oravanpyörästä” ”vapauteen”. Nykyään Aurora Airaskorpi on yrittäjä, joka kirjoittaa, konsultoi, opettaa joogaa ja toimii työelämävalmentajana eli coachina (joille on muuten kirjan mukaan paljon kysyntää). Kirja sopii niille, joilta 2010-luvun työelämäkeskustelu meni ohi. Lukemista voi tehostaa ottamalla ryypyn joka kerta, kun kirjassa mainitaan oravanpyörä tai käytetään väkinäistä metaforaa. Känni ja sitä myötä vapaus koittavat viimeistään sivulla 60.\n”Opetellessani sukellusta pelkäsin uppoamista, joten kelluin aina vähän liian lähellä pintaa. Vasta päästessäni mataliin luonnonvesiin opin löytämään pinnan ja pohjan suloisen välitilan. Sopivan tasapainon hakeminen ja säilyttäminen on kuitenkin jatkuvaa työskentelyä paineen kanssa. Sama pätee työn ja elämän väliseen tasapainoon.”\nCarmen Baltzar & Aurora Lemma (Toim.)\nOhi – Kirjoituksia kuolemasta ja sen vierestä (WSOY)\nKahdentoista esseistin kokoelmassa ulkokirjalliset ansiot nousevat substanssia suuremmiksi. Kirjoittajajoukko on moninainen, mutta oivallukset kuolemasta enimmäkseen tavanomaisia. Valopilkuksi nousevat Iida Sofia Hirvosen teksti teknologian avulla ikuista elämää tavoittelevista moderneista teknovampyyreistä ja graafikko Tino Nymanin suunnittelema kaunis ulkoasu.\n”Entäpä jos minulla ei ole siementä mitä läikyttää? Entä millainen sija jää kyvylle saada monta orgasmia peräjälkeen – sillä totta tosiaan, jotkut meistä eivät ’kuole’ orgasmiin? Alkaa tuntua, että pieni kuolema saattaa olla melko peniskeskeinen eufemismi. En voi väittää yllättyväni!”\nMeren ja tulivuoren välissä (WSOY)\nTiedemies saapuu eksoottiseen sijaintiin, ja alkaa tapahtua kummia. Seksikäs Maria ja puhuva paviaani tuovat lohtua vierauden keskellä. Seikkailuromaanin tuntua tavoitteleva pienoisromaani (kuten alamittaisia kirjoitusharjoituksia nykyään kutsutaan) tarjoaa kliseitä kevään tarpeisiin.\n”Koetan aamupäivisin työskennellä laboratoriossani, mutta munkkia kuunnellen vietettyjen öiden jälkeen paviaanin taukoamaton pulina unettaa. Tutkimukseni tuntuvat polkevan paikoillaan, olen menettämässä otteeni.”\nEnsisijaisesti äänikirjaksi kirjoitetussa teoksessa nainen ja mies (äänikirjassa näyttelijät Pihla Viitala ja Samuli Niittymäki) keskustelevat Tärkeistä Asioista. Ajan hengen mukaisesti läpi käydään ainakin lapsuustraumat, monogamia, seksielämä, terapia ja ilmastonmuutos. Äänikirja tuo mieleen Hoks, Poks, Kaverin kanssa, Hupsis, Pupsis -podcastit, joissa kaverukset höpöttelevät viinilasillisen äärellä avoimesti kaikesta maan ja taivaan välillä. Vain vahvimmat kestävät loppuun asti.\n”EEVIS: Onks se avoin?\nEEVIS: Et onks teillä avoin suhde?\nKuuntele puolitoistakertaisella nopeudella myös: Antti Leikas: Tonttu (Siltala), Marjo Katriina Saarinen: Kaikki päivän tunnit (Teos).\nMetsässä juoksee nainen (Gummerus)\nNykyromaanin tiiviistä standardimitasta huolimatta hitaasti käynnistyvässä esikoisromaanissa ostopalvelu-perhevalmentaja käy valmennustapaamisissa viherkasvien valtaamassa kodissa. Vähäeläisyyttä tavoittelevassa, mutta hieman keskeneräiseltä vaikuttavassa dystopiassa Mimi-äidin mieli horjuu ja kasvit heräävät eloon kertomaan sosiaalialan huonosta tilanteesta ja naiseuden paineista.\n”En käännä katsettani pois, vaikka käteeni jäänyt muovimango hikoaa ja voivottelee olojaan. Niin, onko mahdollista, että vahingoitat tyttöjä? sanon uudelleen, kovempaa; en päästä sinua tästä nyt. Tuijotat verisuoneni hirveiksi uomiksi.”\nKielletty päiväkirja (Otava)\nTarkkanäköinen ja paikoin paatoksellinen feministinen romaani julkaistiin suomeksi ensimmäisen kerran jo vuonna 1956. Lapsiaan ja aviomiestään varten elävä Valeria alkaa kirjoittaa päiväkirjaa ja kyseenalaistaa aikaisemmin itsestään selvänä pitämäänsä asemaa. Miesten määräysvaltaa ja katolista moraalikäsitystä vastaan kapinoiva tytär sysää Valerian epämukavaan itsereflektioon. Päähenkilö vatvoo paljon.\n”Se, että he tunnustavat väsymykseni, näyttää vapauttavan heidät kaikesta vastuusta. He toistavat minulle usein ankarasti ’Sinun täytyisi levätä’, ikään kuin se, etten sitä tee, olisi minun puoleltani vain jokin oikku.”\nMeeri Koutaniemi & Ann-Mari Leinonen\nMeeri Koutaniemi, tuo valokuvaajien Maria Veitola, kuvaa juontajien Maria Veitolaa tuoreessa kirjassaan Rakkaus. Kuvaan ja ääneen pääsevät myös muut nykyajan suuret ajattelijat, kuten Joel Hokka, Maaret Kallio, Ina Mikkola, Tunna Milonoff ja Tim Sparv. He pohtivat ”suomalaista rakkautta” ja sen ”voimaa”. Lienee mukavaa vaihtelua kehitysmaiden tyttöjen silpomisen dokumenoinnille.\n”Rakkaudella on kyky kääntää elämän suunta, muuttaa yhteiskuntia, avata ihmismieliä ja kasvattaa uusia sukupolvia. Rakkaudenpuute voi satuttaa sielua, köyhdyttää kansakuntia, luoda vihaa tai tuhota halun elää. Rakkaus on omaehtoinen, koska se ei kunnioita tai kumartele ketään. Meistä jokainen on sen edessä tasavertainen.”\n101 tapaa tappaa aviomies — Menetelmällinen murhamysteeri (Siltala)\nKirjailijat ovat #metoo:n hengessä havainneet, että monessa bestsellerissä mies tappaa naisen. Harvemmin – sivumennen sanoen – havaitaan, että toiminta- ja sotaelokuvissa miehillä on tapana tappaa satapäin toisia miehiä, mutta kysymys on tietysti ajankohtainen ja tärkeä, eikä sitä saa vähätellä. 101 menetelmällisen kirjallisuuden metodeihin (kuten flarf, lipogrammi, lumipallo ja S+7) perustuvaa versiota samasta Alibi-lehden artikkeliin pohjautuvasta teemasta esittelevä teos lienee runsaine alaviitteineen antoisampi kirjoitusoppaana kuin varsinaisena lukukokemuksena.\n”Anjalla oli jatkuva huoli huomisesta, sillä Thorvaldilla oli tapana sitoa hänet rekkitankoon, piiskata ja kuulustella, janottiko Anjaa vanha suola ja harrastiko tämä teerenpeliä muiden kaksilahkeisten kanssa.”\n”Hyvän miehen” kanssa seurustelevalla naisella on vaikeuksia sopeutua tyttöystävän rooliin, ja siitä seuraa monenlaista. Psykoterapeutiksi opiskeleva Enni Vanhatapio kuvaa neuroottisen ja itseinhoisen kertojan mielenliikkeitä tarkasti, mutta tunnistettavasta ja traagisesta asetelmasta olisi voinut saada enemmänkin irti.\n”Olin yksin sinä iltana. Olimme riidelleet siitä että oli jonkun ystäväsi syntymäpäivä enkä minä halunnut lähteä juhlimaan sitä. Olit siistinyt partaasi trimmerillä kylpyhuoneen peilin edessä ja sanonut että minä en milloinkaan asettanut sinun tarpeitasi omieni edelle.”\nRunoa ja proosaa yhdistävässä kauniissa (ulkoasu ja taitto Elina Warsta) esikoisromaanissa nainen matkustaa kylpylään rentoutumaan ja päästämään irti. Jos sattuu jostain syystä olemaan sellainen olo, että on vastaavan tarpeessa itsekin, mutta massiivista kylpylämatkaa ei ole juuri nyt saatavilla, on Eeva Åkerbladin romaani hyvä ensiapu. Sivu kerrallaan syke laskee.\nOlen suunnitellut tämän kaiken valmiiksi.”\nLue myös: Naomi Klein: Tuli on irti (Into).\nKirjailijat ovat #metoo:n hengessä havainneet, että monessa bestsellerissä mies tappaa naisen.\nKahdeksan kuplan Suomi (Gaudeamus)\nSuomen Akatemian rahoittama megaprojekti BIBU – nyt myös kirjana! Helsingin yliopiston viestinnän professorin Anu Kantolan johtama kvalitatiivinen tutkimus esittelee Suomen kahdeksan kuplaa – hyvätuloiset, tehdastyöläiset, maahanmuuttajayrittäjät ja niin edelleen – ja kertoo niiden ”syvät tarinat”. Tekijöiden suuri havainto on, että suuri ruuvi kiristää suomalaisia kaikissa yhteiskuntaluokissa eikä kukaan siedä vapaamatkustajia. Raikkaimmat havainnot koskevat yllättäen hyvätuloisia, joita tarinajournalismi ei ole osannut käsitellä ryhmänä. Argumentointitaitojen kannalta tärkeimpiä eli tilastoknoppeja on tarjolla riittävästi.\n”Rento tyyli ulottuu myös laajemmalle yhteiskuntaan: hyvätuloiset yritysten johtajat ja asiantuntijat suhtautuvat usein yhteiskuntaan hyväntahtoisesti ja rakentavasti. Tähän on monia syitä, joista yksi voi olla tietenkin se, että hyvätuloisilla menee ihan hyvin.”\nSusanna Helke & Essi Viitanen (Toim.)\nRepeämän kuvat – Dokumentaarinen elokuva ja hyvinvointivaltion murtumia (Aalto Arts Books)\nElokuvataiteen professori ja dokumenttiohjaaja Susanna Helke käytti ”repeämän” käsitettä jo viisi vuotta sitten julkaistussa, filosofi Jacques Rancieren ajattelua käsitelleessä esseessään. Helke kirjoitti taiteen olevan poliittisimmallaan, kun jokin ”repeää”, eli ylittää selitettävissä olevan. Repeämän kuvissa dokumenttielokuvien tekijät pohtivat, miten markkinafundamentalismin ja hyvinvointivaltion eetoksen murroksen kaltaisia ilmiöitä voisi tehdä näkyväksi elokuvan keinoin.\n”Katsojassa saa syntyä hämmentävän naurun ja surun tila, jolla pyrin halkaisemaan sanojen voiman ja järkevyyden. Katsojaa muistutetaan siitä, että ihmiset ovat maailmassa lihaa, verta ja ruumiissa elettyä elämää, jossa kiinnytään ja rakastetaan, muistetaan ja unohdetaan. Ihmiselämä ei ole tilastoja ja talouden käyrin ilmaistuja abstraktioita.”\nKaikkien sukupuoli-, seksuaali- ja muiden identiteettinsä kanssa painivien humanistiopiskelijoiden suosikkiälykkö Maggie Nelsonin uutuus saadaan suomeksi Kaijamari Sivillin kääntämänä puoli vuotta alkukielisen teoksen julkaisun jälkeen. Kirja on alaotsikoitu neljäksi lauluksi rakkaudesta ja rajoista. Se tuntuu hivenen keinotekoiselta, sillä hybridityylistään tunnettu kirjailija palaa teoksellaan The Art of Crueltysta tuttuun kuivakampaan ilmaisuun. Siitä huolimatta kyseessä on teos, jota on kannettava näkyvästi Porthaniassa tai muuten on vaarassa joutua canceloiduksi. Jos et oo meidän puolella, oot meitä vastaan!\n”Onneksi meillä on muitakin vaihtoehtoja kuin käyttäytyä niin kuin maailma jakautuisi siististi (tai olisi meidän tehtävämme jakaa se) ongelmallisiin, eettisesti epävakaisiin, lähtökohtaisesti vaarallisiin ihmisiin, joiden olisi syytä pysyä ’tuolla jossain’, ja ongelmattomiin, eettisesti kunnollisiin ja lähtökohtaisesti turvallisiin ihmisiin, joiden voi antaa jäädä ’tänne näin’. Sillä tuo mitä juuri kuvasin, on vankila.”\nLue myös: Patrik Ouřednik: Europeana (Siltala), Tarja Roinila & Mika Kukkonen (toim.): Samat sanat (Teos), Janne Saarikivi: Rakkaat sanat (Teos), Sally Salminen: Aikani Amerikassa (Teos) ja Juha Siltala: Pandemia (Otava).\nNäitä kehut, vaikket ymmärtäisi lukemaasi\nMustat juuret (Siltala)\nEsikoiskirjailijan novellikokoelmassa tulevaisuus vaikuttaa uhkaavalta ja epävarmalta. Ekokriisi ja fossiilikapitalismi kummittelevat trendikkäästi tekstien taustalla. Laadultaan vaihtelevissa novelleissa toimittajat ihmettelevät vuoreen louhittua siemenholvia, sisustusbloggaaja muuttaa uuteen taloon ja jenkkijulkkis juhlii häitään Pirkanmaalla. Mikko Granroth vyöryttää monenlaista sanastoa syväekologiasta esoteriaan ja konsulttijargoniin. Välillä kielellä kikkailu uuvuttaa.\n”Fosforisena pimeyden emissaarina olin nähnyt johtajani guasseissa, nikkelittömissä kymppikielissä, jääkauden metsissä, numeraalien mutaatioissa, silkkiuikun sulkien korkeavärähtelyissä ja kymmenissä ilmansuunnissa.”\nYhtenä taitavimmista nykysuomalaisista novellisteista (ja ennen kaikkea Ylioppilaslehden avustajana!) tunnettu Harry Salmenniemi palaa runojen pariin. Kuume on Salmenniemen seitsemäs runoteos, joka on kustantamon mukaan ”vastaansanomaton osoitus kielen ja runouden voimasta”, ja niin se varmaan on, mistä minä tietäisin, olen lukenut 2020-luvulla vain kolmikymppisten hesalaisten autofiktiovinkumista ja instastooreja ja nähnyt runon viimeksi peruskoulussa.\n”Jos minut myrkytetään,\nen huomaa sitä.\nDroppaile myös: László Krasznahorkai: Vastarinnan melankolia (Teos) ja Heikki Kännö: Ihmishämärä (Sammakko).\nKatastrofeja, kuolemaa, teknologiaa, ja nuuh nuuh, digidigiä ja kommunikaation mahdottomuutta.\nNämä ovat tärkeitä teoksia\nTuoksu on tuttu. Se on sekoitus kaikkea, mitä 85-vuotiaan amerikkalaismestarin suoliston läpi on vuosikymmenten aikana kulkenut. Katastrofeja, kuolemaa, teknologiaa, ja nuuh nuuh, digidigiä ja kommunikaation mahdottomuutta. Hiljaisuus on Ajankohtainen ja Profeetallinen romaani, jonka yhdentekevyys on toivon mukaan tietoinen valinta: tällä tavoin maailma loppuu, ei paukahtaen vaan vanhan miehen pieruun.\n”Muina, enemmän tai vähemmän normaaleina aikoina osa ihmisistä tuijottaa aina puhelintaan, aamulla, keskipäivällä, illalla, keskellä jalkakäytävää, ohikulkijoita huomaamatta, laitteen vangitsemina, hypnotisoimina, ahmaisemina, tai he tulevat häntä kohti ja väistävät sitten, mutta nyt digitaaliaddiktit eivät voi tehdä tehdä sitä, puhelimet ovat kiinni, kaikki on kiinni kiinni kiinni.”\nKuka tappoi isäni (Tammi)\nNuori ranskalainen Édouard Louis on hyvää vauhtia ohittamassa vanhan ranskalaisen Michel Houellebecqin Aikamme Merkittävimpänä Romaanikirjailijana. Louis’lle henkilökohtainen ei ole poliittista, vaan poliittinen on henkilökohtaista. Uutuussuomennos (jälleen Lotta Toivasen taitavaa käsialaa) on raivolla ja rakkaudella sanailtu syytekirjelmä ja manifesti, jolla luokkanousun kokenut poika pyrkii ymmärtämään työväenluokkaista isäänsä ja hänen kaltaistensa kohtaloa nöyryyttävän koneiston rattaissa.\n”Et voi enää ajaa autoa, et saa enää juoda alkoholia, et pysty enää peseytymään itsenäisesti etkä voi mennä töihin ilman että otat valtavia riskejä. Olet hädin tuskin viisikymmentävuotias. Kuulut siihen ihmisryhmään, jonka politiikka on tuominnut ennenaikaiseen kuolemaan.”\nJos on päässyt unohtumaan, että ilmaston lämpeneminen, luontokato ja muut kriisit syöksevät ihmiskunnan perikatoon, voi muistiaan virkistää tällä Vaasaan sijoittuvalla dystopialla. Auringonvalo on muuttunut tappavaksi, harvat ja melko epäkiinnostavat selviytyjät hiippailevat öisin keräilemässä tarvikkeita. Leo ja Siru sytyttelevät ja sammuttelevat taskulamppuja, ja elämä jatkuu kaikesta huolimatta. Tärkeä sanoma.\n”Valot tulivat hitaasti kohti. He olivat nähneet meidän valomme. Kaksi kulkijaa olivat ilmestyneet niin äänettöminä autotielle, että olimme yhtäkkiä heidän armoillaan. Tiesin ainoastaan, että molemmilla oli taskulamppu, mutta mitä toisessa kädessä oli, en tiennyt. He saattoivat kantaa puukkoa tai asetta.”\nTapaus Meursault (Aviador)\nPienkustantamo Aviador teki pienen kulttuuriteon kääntämällä algerialaisen Kamel Daoudin pienen klassikon vuodelta 2013. Tapaus Meursault vaatii pohjatiedokseen Albert Camus’n Sivullisen, joten sitä kehumalla voi kultivoituneesti osoittaa olevansa kiinnostunut siitä, ”kenen tarinoita kerrotaan”. Tässä mielessä Tapaus Meursault on kirjaimellinen: Äänessä on Harun, Sivullisessa murhatun arabin veli, joka esittää oman näkemyksensä Camus’n kirjan tapahtumista. Camus’lle Algeria oli vain tyhjiömäinen kulissi eksistentialistiselle pohdinnalle, kun taas Daoud tuo maahan elämän, ihmiset ja värit – ja sai palkinnoksi jumalanpilkkasyytteen.\n”Äiti on vielä elossa tänään. Hän ei puhu enää mitään, mutta voisi kertoa paljon asioita. Kun taas minä, märehdittyäni tätä tapausta niin paljon, en muista sitä juuri lainkaan.”\nLue myös: Bernardine Evaristo: Tyttö, nainen, toinen (WSOY), Arla Kanerva: Lopun aikoja (Kosmos) ja Maylis de Kerangal: Sillan synty (Siltala).\nVarma valinta kirjahyllynsä valkoisuudesta huolestuneelle kirjabloggarille.\nNämä ovat kirjakevään parhaat\nRakastetun tanskalaiskirjailijan (1917–1976) muistelmatrilogian toisessa osassa teiniikäisestä täysi-ikäiseksi kasvava Tove Ditlevsen haaveilee kiihkeästi itsenäisyydestä, sulhasista ja runoilijan työstä. Ihmissuhteet ovat edelleen hankalia, ja nyt taiteellista toimintaa häiritsee vanhempien sijaan Adolf Hitlerin puheita luukuttava vuokraemäntä. Katriina Huttusen suomennos viimeistelee haikean kauneuden.\n”Minusta oli tullut arka, enkä enää uskaltanut altistaa itseäni pettymyksille. Oli kesä. Kun kävelin illalla kotiin, viileä ilma jäähdytti lieden kuumentamia poskiani kuin silkkinenäliina, ja katsoin miten nuoret tytöt kulkivat käsikkäin rakastettujensa kanssa. Tunsin itseni hyvin yksinäiseksi.”\nErikoisen naisen kaupunki (Gummerus)\nRadikaali feministi, journalisti ja esseisti Vivian Gornick (s. 1935) kirjoittaa kauniisti kahdesta asiasta, joista luulisi jo kirjoitetun tarpeeksi: New Yorkista ja ystävyydestä. Elämän kannalta tärkeimmät asiat ovat sellaisia, joita kukaan meistä ei voi nähdä: ystävyys, rakkaus, onnellisuus ja itsensä etsiminen. Gornick kirjoittaa näkymättömät asiat, myös yhteiskunnan muutokset, näkyviksi maailman törkyisimmän suurkaupungin lavasteiden keskellä.\n”On kaksi ystävyyden kategoriaa: toisessa ihmiset virkistävät toisiaan, ja toisessa ihmisten on oltava virkistyneitä voidakseen olla toistensa kanssa. Ensimmäisessä kategoriassa yhdessäololle raivataan tilaa, toisessa katsotaan, onko kalenterissa tyhjää.”\nKukaan ei puhu tästä (Tammi)\nPatricia Lockwoodin syystä odotettua ja syystä kehuttua esikoisromaania elämästä portaalissa voi pitää ärsyttävänä, pinnallisena ja jopa ironisena internetproosana, kunnes ei enää kerta kaikkiaan voi. Vaikka Lockwoodia on verrattu niin Nabokoviin, Woolfiin kuin Didioniin, romaanin kääntäminen Keltaiseen kirjastoon on statement, sillä Lockwood on rikkonut lukuromaanin postauksen kokoisiksi ja näköisiksi sirpaleiksi, tekstiksi, jota emme osaa ottaa vakavasti. Vieraannutus toimii. Sen kautta Lockwood hivuttaa kirjan kuin vahingossa digitaaliajan eksistentialismiksi ja läväyttää naamaan kysymyksen: tällaistako elämä todella on?\n”Kirjoitan artikkelin, hän ajatteli levottomasti. Läväytän joko jutun kaikkien tajuntaan! Minä… minä… minä postaan siitä!”\nVimmainen ja vihainen, kirjailijan omiin kokemuksiin perustuva romaani kuvaa poikkeuksellisen tarkasti muun muassa niitä koulukiusaamisen puolia, jotka jokainen sen kohteeksi joutunut tunnistaa, mutta joita on lapsena mahdotonta aikuisille selittää. Virkistävää on sekin, ettei Iida Rauma maireasti ”tee sovintoa”, kasva ihmisenä tai etsi syytä itsestään. Kiusaajat – mukaan lukien opettaja – rinnastuvat pyhimyksiä silponeisiin ja raiskanneisiin murhaajiin. Te melkein tuhositte minut, hän syyttää. Lopun luokkakuva ja päiväkirjan sivut viimeistelevät romaaniin koston tunnun.\n”Pitkään hän oli jaksanut ajatella, että se miten ne häntä kohtelivat, oli epäoikeudenmukaista ja väärin, oli jaksanut sinnitellä ja takertua epäoikeudenmukaisuudenkokemukseensa, mutta toisaalta jos häneen kohdistuva vääryys ei ollut kenestäkään mitään, miksi se olisi ollut hänestäkään mitään? Ei hän ollut mikään, ei minkään arvoinen.”\nHarlem Shuffle (Otava)\nKaksinkertaisen Pulitzer-voittajan Colson Whiteheadin romaaneja voisi hyvin julkaista Keltaisessa kirjastossa, sillä ne suorastaan hehkuvat ”laadun taetta” kilometrien päähän. 1960-luvun Harlemiin sijoittuvan uutuuden on markkinoitu kertovan ryöstöstä, mutta mitään Ocean’s Elevenin kaltaista ilotulitusta ei tältä moraliteetilta ja sukusaagalta kannata odottaa. Varma valinta kirjahyllynsä valkoisuudesta huolestuneelle kirjabloggarille.\n”Olen pennitön, mutta roisto en ole, hän mutisi itsekseen kuten usein ennenkin samassa tilanteessa. Samassa mielentilassa. Väsyneenä ja aavistuksen epätoivoisena, mutta toisaalta lämmin tunne sydämessä. Hän sammutti valot.”\nLue myös: Maggie O’Farrell: Hamnet (S&S) ja Douglas Stuart: Shuggie Bain (WSOY).\n”Hienovarainen kuin pilkunjälkeinen pokausyritys Mustan Härän pihalla” – Ylioppilaslehti arvioi kirjasyksyn kärkiteokset, joukossa vaivaannuttavaa horinaa ja muutama helmi\nT:Teksti: Joel Karppanen, Oskari Onninen & Tuija Siltamäki


Koronakevät ei leikannut klubin avustuspottia\nLions Club Porvoo-Borgån toimintakausi 2019-20 on päättymässä.\nVuoden aikana klubi jakoi avustuksina lähes 10000 euroa ja lisäksi ladyt lahjoittivat 1800 euroa ammattiin opiskelevien porvoolaisten läppärihankintoihin.\nKauden aikana klubi tuki muun muassa FCFJ:n alkamassa olevaa Kortteliliigaa, Porvoon kehitysvammaisten tuen erityislasten syntymäpäiviä ja Tolkkisten eräkettujen Viron-leiriä. Lisäksi tuettiin vähävaraisia porvoolaisia lapsiperheitä lahjakortein ja Porvoon musiikkiopiston opiskelijoita stipendein.\nKoronaviruspandemia hiljensi toimintaa erityisesti maalis-toukokuussa, mutta onneksi klubin pääaktiviteetit lastenlaulukilpailu Skidiskaba ja Hyvää tekevien joulukuusten myynti ehdittiin saada maaliin. Myös pullonpalautuskuittikeräys K-Supermarket Tarmolassa tuotti tasaisesti.\nAuta lasta, auta perhettä -lahjatuotekeräys äitienpäivänaattona jouduttiin perumaan.\nOheinen kuva kauden viimeisestä lahjoitustapahtumasta. LC Porvoo-Borgå ja kolme muuta porvoolaisklubia lahjoittivat sydäniskurin Porvoon tuomiokirkkoon. Kuvassa vasemmalta Tero Liljamo (Srk-yhtymä), Samu Karvala (LC Porvoo-Borgå), Jari Salonen (LC Porvoo Borgoensis), Maj-Britt Jokela (LC Porvoo Blanka), Rebecca Haaranen (Srk-yhtymä) ja Leo Ahonen (LC Porvoo mlk).\nKlubin keskeiset virkailijat ensi kaudella 2020-21 ovat presidentti Tero Saavinen, sihteeri Petri Kotilainen ja rahastonhoitaja Antti Nissinen.


Laina asuntoon, rakentamiseen, tonttia varten\nJohtuen siitä, että määrä nuorten perheiden on tasaisesti kasvussa monissa maissa kansallisella tasolla, lakeja ja on ryhdytty toimenpiteisiin, joiden avulla voidaan saada laina asuntoon valittavissa suotuisin takaisinmaksuehdot. Ensiksikin, kuten luotonannon kentältä armon, jos merkittävä osa kustannuksista, ottaa itselleen budjetin. On huomattava, että kussakin tapauksessa katsotaan yksityinen liittyviä kysymyksiä sellaisten tämäntyyppisen lainanoton pidemmälle. Nämä samat palvelut, mutta paljon vähemmän edullisin ehdoin pankkien tarjoamat.\nPääsääntöisesti kaikki kysymykset asuntomarkkinoihin liittyvät puitteissa ensisijaisesti erityisesti nuorille perheille suunniteltu saat laina ensiasuntoon uusille unionin. Piirre näistä lainoista on, että takaisinmaksuajan, levitä vuosikymmeniä. Näin ollen riippuen ominaisuuksista päätökseen sopimuksen, nuoripari joutuvat maksamaan 20-30 vuotta. Emme saa unohtaa, että korko tällaisissa tapauksissa on osoitettu pysymään samana. Ensinnäkin on huomattava, että asuntolainojen on paras ratkaisu, voit sulkea koteloon ongelma useimmille perheille.\nToinen vaihtoehto, joka ansaitsee huomionarvoinen koskevat kaikki samat asunto-ongelma, on se, että voit saada laina rakentamiseen Jos et halua asua asunnossa tai vieraassa talossa. Sitten avulla lainaksi rahaa, voit rakentaa sen talon, josta olet aina unelmoinut. Kuitenkin sinulla on mahdollisuus rakentaa talon, niin että myöhemmin, hänelle voitiin liittää uuden huoneen, koska perheesi kasvaa, ja lisää uusia jäseniä.\nMitä muuta on harkitsemisen arvoinen\nKuitenkin, kun kyse on talon rakentamiseen, ensimmäinen asia olisi otettava huomioon ja maa kysymys. Loppujen lopuksi se on välttämätöntä rakennustyömaalla, joten voit heti piirtää laina tonttia varten ja aloittaa suunnittelu ja muita hetkiä. Tavalla tai toisella, mutta järjestelmä kiinnitysluoton, tällä hetkellä, on tärkein ja perustyökalu ratkaista ongelmia asumiseen, paitsi häämatkalla, mutta myös kypsempi pariskunnille.\nOsallistua aktiivisesti tähän ohjelmaan, ja te tarpeeksi siirtyä yhdestä asunnosta toiseen, kun sinulla on ainutlaatuinen mahdollisuus hankkia omia neliömetriä.