Rumpu – Wikipedia\nOhjattu sivulta Rummusto\nTämä artikkeli käsittelee lyömäsoitinta. Muita merkityksiä on täsmennyssivulla.\n1 Rumpujen valmistus\n3 Soitto ja välineet\n4 Erilaisia rumpuja\n5 Eri rumpumerkkejä\nRumpujen valmistus [muokkaa]\nModernit länsimaisessa musiikissa käytettävät rummut valmistetaan yleensä kahdella tavalla, joista suositumpi on ohuiden levyjen päällekkäin liimaaminen ja puristaminen eli laminointi. Harvinaisempi tapa on puisten palojen yhteen liimaaminen niin, että palat muodostavat kehän.\nKerrosten paksuus vaihtelee suuresti valmistajasta ja käyttötarkoituksesta tai halutusta soinnista riippuen. Rummun päälle levitetään yleensä muovikalvo tai se lakataan. Rumpuun tulee myös virityspesät, vanne sekä kalvo. Kalvo asetetaan rumpuun hiottujen reunaviisteiden päälle. Reunaviiste kiristää kalvon rummun ja vanteen väliin. Kuten puullakin, reunaviisteellä on suuri osuus sointiin.\nYleisimmät materiaalit rumpuihin ovat vaahtera, koivu, mahonki, pyökki, tammi, akryyli sekä metalleista teräs, pronssi, alumiini sekä messinki. Metalleja käytetään yleensä virvelirummuissa.\nRummussa osina ovat rummun runko, eli puu-, metalli- tai keinoainesylinteri, johon kiinnitetään virityspesät (engl. lugs). Kalvo asetetaan sylinterin kumpaankin tai toiseen päähän, ja sen yli asetetaan vanne (engl. rim), joka on taivutettu niin, että se painaa kalvoa reunustavaa kehää siten, että kalvoa voidaan löysätä ja kiristää. Vanteessa on reikiä, joiden läpi menevät viritysruuvit, jotka kiristetään virityspesien vastakappaleisiin. Ruuveja ruuvaamalla kalvon virettä voidaan muuttaa.\nRumpusetti: 1. Bassorumpu 2. Lattia tomtom 3. Virvelirumpu 4. Iso tomtom ja pikku tomtom 5. Hi-hat 6. Aksentti- ("crash") ja komppi- ("ride") lautaset.\nPienen neworleansilaisen jazzorkesterin rumpusetti\nRumpusetti sai muotonsa 1960-luvun alkupuoliskolla. Useimmiten settiin kuuluu virvelirumpu, hi-hat (pieni kaksoislautanen kuvassa oikealla), vähintään yksi tai useampi tom-tom, bassorumpu ja lautaset. Bassorumpua poljetaan pedaalilla, kun taas muita rumpuja sekä lautasia lyödään kapuloilla, vispilöillä tai sudeilla.\nSoitto ja välineet [muokkaa]\nRumpuja soitetaan yleensä käsin, puusta valmistetuilla rumpukapuloilla, (-palikoilla) metalli- tai nylon harjaisilla vispilöillä (eng. "brushes") tai riisitikuilla eli rodeilla, jotka ovat kuin yhteen sidottuja cocktail tikkuja. Puiset rumpukapulat valmistetaan pääsääntöisesti hikkorista (engl. "hickory") sen kovuuden, kestävyyden ja pitkäikäisyyden takia tai tammesta (engl. "oak"). Tammi on hikkoriakin kovempaa, mutta raskaampaa materiaalia. Markkinoilla on myös hiilikuitukapuloita, nylonkapuloita sekä erilaisia irrotettavia ”nuijia” kapulan päässä. Erilaiset nuijat (engl. "mallet") ovat yleisemmin käytettyjä joidenkin rumpusoittimien (perkussio) yhteydessä ja esimerkiksi sinfoniaorkesterissa (patarummut). Kapuloiden koko ja muoto vaihtelevat, mutta pääsääntöisesti kapuloiden toisessa päässä on vartta ohuempi kärki, joilla lyödään rumpujen kalvoja ja symbaaleja. Joissain seteissä on myös tuplabassorumpu (tuplabasari) eli siinä on kaksi poljettavaa kannua, mutta jos taas kyseessä on tuplabassopedaali, on setissä vain yksi bassorumpu mutta kaksi pedaalia, joka taas tarkoittaa sitä, että bassorummusta lähtevä ääni voi tulla selvemmäksi, kun ei tarvitse saada kahta bassorumpua yhtä hyvään vireeseen.\nRumpujen soitto on erilaisten rytmikuvioiden toistoa, vuorokäsin ja erilaisilla nopeuksilla. Nykyisin rumpujen soiton harjoitteluun kuuluvat olennaisen osana rudimentit. Ne ovat rumpalin, eli rumpujen soittajan, skaaloja. Perusrudimentteja on 26, mutta niitä on lisääkin. Rumpali soittaa myös erilaisia fillejä, jotka ovat koristeita esimerkiksi säkeen loppuun tai alkuun.\nErilaisia rumpuja [muokkaa]\nconga (Kongo, Kuuba)\niso tom eli lattiarumpu\npikkurumpu eli marssirumpu eli virveli tai "snare" englantilaisittain\npuhuva rumpu (tama, "talking drum", länsiafrikkalainen lyömäsoitin)\nRemon rototomit sekä Taman octobanit, myös muilla rumpuvalmistajilla on octobaneja.\nEri rumpumerkkejä [muokkaa]\nWikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta rumpu.\nSuomalaisia rumpusivustoja rumpu.net rumpalit.net Rockway rockway.fi\nUlkomaalaisia rumpusivustoja Drummerworld Vic Firth\nTunnetuimpien valmistajien omia sivustoja Pearl Tama Sabian Paiste Mapex Zildjian Meinl Sonor\nHaettu osoitteesta http://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Rumpu&oldid=13231868\tLuokka: RummutPiilotettu luokka: Kumotut artikkelit -tilasto (10)\tNavigointivalikko\nSivua on viimeksi muutettu 3. toukokuuta 2013 kello 18.48.


Jos Jaetut albumit eivät toimi - Apple-tuki\nJos Jaetut albumit eivät toimi\nKun otat Jaetut albumit käyttöön, sinulla saattaa olla kysymyksiä kommenteista, tykkäämisistä, kutsuista, videoista ja muista asioista.\nTietoja Jaetuista albumeista\nLue lisää Jaettujen albumien määrittämisestä ja käytöstä.\nAiemmissa iOS-, macOS-, tvOS- ja iCloud for Windows -versioissa Jaettuja albumeja kutsuttiin iCloud-kuvajaoksi.\nMiten voin varmuuskopioida Jaetun albumin?\nJaetun albumin sisältöä ei varmuuskopioida automaattisesti. Jos haluat tallentaa Jaetussa albumissa olevan kuvan tai videon, lisää se kuvakirjastoosi, ennen kuin varmuuskopioit laitteesi.\niPhone, iPad tai iPod touch: napauta kuvaa, napauta Jaa-painiketta ja napauta sitten Tallenna kuva.\nMac: Valitse kuva tai video ja ctrl-klikkaa > Tuo.\nJaetussa albumissa olevien kuvien tai videoiden kommentteja tai tykkäyksiä ei tallenneta niiden kanssa.\nMitä tarvitsen, jotta voin katsoa ja jakaa videoita, lisätä sisältöä muiden käyttäjien Jaettuihin albumeihin sekä kommentoida kuvia ja videoita tai tykätä niistä?\niPhone, iPad tai iPod touch, jossa on iOS 7 tai uudempi\nMac, jossa on OS X Mavericks 10.9 tai uudempi\nApple TV (2., 3. tai 4. sukupolvi), jossa on Apple TV:n ohjelmistoversio 6.0 tai uudempi\nWindows-tietokone: Windows 7 tai uudempi ja iCloudin Windows-versio\nJos Jaetun albumin omistaja ottaa käyttöön Julkinen verkkosivu -valinnan ja jakaa linkin kanssasi, voit käyttää mitä tahansa ajan tasalla olevaa selainta omistajan ja kaikkien osallistujien kuvien ja videoiden katsomiseen.\nKommentit ja tykkäykset\nLue lisätietoja kommenteista ja tykkäyksistä.\nMiksi en näe uusia kommentteja Jaetussa albumissani tai miksi näen poistettuja kommentteja?\nTarkista Järjestelmän tila -sivulta, ettei järjestelmässä ole Kuviin vaikuttavia ongelmia.\nVarmista internet-yhteyden toimivuus kaikissa laitteissasi avaamalla sivustot apple.com ja iCloud.com. Kommentointi vaatii internet-yhteyden.\nTarkista, onko kommenttien määrä sama iOS-laitetta ja Mac- tai Windows-tietokonetta käytettäessä.\nJos internet-yhteys toimii ja kuvan tai videon kommenttien määrät vaihtelevat eri laitteissa, kokeile seuraavia toimenpiteitä.\nSulje Kuvat-appi. Jos et ole varma, miten se tehdään, noudata näitä vaiheita.\nPoista Jaetut albumit käytöstä.\nNapauta OK. Albumit ja kuvat lisätään automaattisesti uudelleen, kun otat tämän asetuksen uudelleen käyttöön.\nPalaa Koti-valikkoon. Odota noin minuutin ajan.\nOta Jaetut albumit käyttöön.\nNapauta Jaetun albumin nimeä.\nTarkista kuvan tai videon kommentit.\nLopeta Kuvat, jos se on auki.\nValitse iCloud ja klikkaa Kuvat-kohdan vieressä olevaa Valinnat-painiketta.\nPoista Jaettujen albumien valinta ja klikkaa Valmis.\nOdota noin minuutin ajan.\nValitse Jaetut albumit ja klikkaa Valmis.\nAvaa Kuvat ja sitten Jaettu albumi.\nWindows-tietokone, jossa on Windows 7 tai uudempi ja iCloudin Windows-versio:\nSulje kaikki Windowsin resurssienhallintaikkunat, joiden avulla käytät Jaettuja albumeita.\nSiirry Aloitus-näyttöön ja klikkaa iCloud-laattaa avataksesi Windowsin iCloud-version.\nPoista Jaettujen albumien valinta. Valitse OK ja sitten Käytä.\nOdota noin minuutin ajan ja klikkaa sitten Valinnat-painiketta.\nValitse Jaetut albumit. Valitse OK ja sitten Käytä.\nKaksoisklikkaa Jaettua albumia ja klikkaa sitten Kommentit.\nVoinko muuttaa nimeä, jota käytän Jaetussa albumissa kommentoidessani?\nKommenteissa käyttämäsi nimi vastaa täyttä Apple ID -nimeä, jota käytit Jaettuun albumiin liittyessäsi. Voit muuttaa näyttönimeäsi seuraavasti:\nPoista kommentti. Kun kommentti on lähetetty, näyttönimi ei muutu.\nPeruuta Jaetun albumin tilaus.\nAvaa Apple ID -tilisivusi, kirjaudu sisään ja vaihda nimesi. Jos tiliisi on liitetty ostoksiin käytettävä luottokortti, nimen tulee vastata luottokortissa olevaa nimeä.\nPyydä Jaetun albumin omistajaa lähettämään sinulle uusi kutsu Jaettuun albumiin.\nHyväksy kutsu, etsi kuva tai video ja lähetä kommentti uudelleen.\nKutsut ja tilaukset\nLue lisätietoja kutsuista ja tilaajista.\nMiten kutsun Jaettuun albumiin henkilön, joka on aiemmin kieltäytynyt kutsustani mutta haluaa nyt ryhtyä tilaajaksi?\nNapauta Jaettua albumia ja siirry sitten Ihmiset-välilehteen.\nValitse henkilön nimi tilaajaluettelosta.\nNapauta Lähetä kutsu uudelleen.\nJos olet aiemmin poistanut henkilön tilaajaluettelosta, napauta Kutsu ihmisiä, anna sähköpostiosoite ja napauta Lisää.\nAvaa Jaettu albumi sivupalkissa.\nKlikkaa Ihmiset-painiketta .\nKlikkaa Lähetä kutsu uudelleen.\nWindows-tietokone, jossa on iCloudin Windows-versio:\nAvaa iCloud-kuvakirjasto ja kaksoisklikkaa Jaettua albumia avataksesi sen.\nKlikkaa sen henkilön nimeä, joka haluaa tilata.\nKlikkaa Lähetä kutsu uudelleen ja sitten Valmis.\nKieltäydyin kutsusta liittyä Jaettuun albumiin. Miten liityn siihen?\nLähetä viesti Jaetun albumin omistajalle ja pyydä, että hän kutsuu sinut uudelleen.\nLähetin sähköpostikutsuja Jaettuun albumiini, mutta kaikki eivät saaneet sellaista.\nPyydä kutsuttuja henkilöitä tarkistamaan, onko kutsu mennyt roskapostikansioon.\nLähetä kutsu uudelleen. Vastaanottajan sähköpostilaatikko saattaa olla täynnä tai käytössä saattaa olla suodatin, joka estää kutsun toimittamisen.\nJos kutsu ei ole tullut perille, pyydä kutsutulta henkilöltä toista sähköpostiosoitetta, johon voit lähettää kutsun. Voit myös lähettää kutsun puhelinnumeroon, jota vastaanottaja käyttää Viestit-apissa.\nKysy kutsutulta henkilöltä, onko hän aiemmin saanut kutsuja ja onko hän kenties peruuttanut Jaetut albumit -sähköpostien tilauksen. Sähköpostikutsuja voi ryhtyä vastaanottamaan uudelleen noudattamalla jäljempänä olevia ohjeita.\nJos henkilö ei vieläkään saa kutsua, pyydä ohjeita Apple-tuesta.\nValitsin, etten halua Jaetut albumit -kutsuja, mutta haluan nyt tilata Jaetut albumit.\nJos sähköpostikutsu on tallessa, avaa se ja klikkaa viestin alaosassa olevaa linkkiä, jonka sanamuoto on suunnilleen seuraava: Älä lähetä minulle kuvavirtasähköpostiviestejä. Selainikkuna aukeaa ja näyttää, ettet enää vastaanota Jaetut albumit -kutsuja. Klikkaa kohtaa, jossa voit kumota muutoksen.\nJos sinulla ei ole enää kutsua, ota yhteyttä Apple-tukeen ja pyydä, että voit vastaanottaa Jaetut albumit -kutsuja. Et saa aiempia kutsuja automaattisesti, mutta voit ottaa yhteyttä Jaetun albumin omistajaan ja pyytää uutta kutsua.\nSain linkin Jaettuun albumiin, mutta kun klikkaan sitä, saan viestin, jonka mukaan albumia ei enää jaeta.\nJos albumin omistaja poisti sen tai poisti sinut tilaajalistalta, näkyviin tulee viesti, jonka mukaan tätä albumia ei enää jaeta.\nOta yhteyttä Jaetun albumin omistajaan ja kysy, onko se poistettu, tai pyydä uutta kutsua.\nSain Jaetun albumin kutsun lähettäjältä, jota en tunnista.\nJos saat Jaetun albumin kutsun, jonka oletat olevan roskapostia, ilmoita siitä meille. Valitse sähköpostikutsusta Ilmoita roskapostista.\nVoit myös valita kutsun Kuvat-apissa iPhonella, iPadilla, iPod touchilla tai Macilla ja valita sitten Ilmoita roskapostista > Poista ja ilmoita roskapostista.\nMitä videomuotoja ja -kokoja Jaetut albumit tukevat?\nJaetut albumit tukevat MP4- ja QuickTime-videotiedostotyyppejä ja H.264- ja MPEG-4-videotiedostomuotoja. Videoiden pituus voi olla enintään 15 minuuttia.\nVoiko jaettuja videoita toistaa mobiiliyhteyden avulla?\nJaetut albumit tukevat videoiden toistamista Wi-Fi- ja mobiiliyhteyksien avulla. Ota toisto mobiiliyhteyden avulla käyttöön iOS-laitteessa valitsemalla Asetukset > Mobiiliverkko ja laittamalla Kuvat päälle.


Bianco Blu - 2008\nVuosi vaihtuu, paljon ilmaan haihtuu..\nDo I know, it is christmas time????\nSe on se aika vuodesta, kun pitäisi alkaa hiljentyä.\nOdotella monisatavuotiaan valkopartaisen ihmeidentekijän pikavisiittiä ja yrittää saada vatsalaukku venymään äärirajoilleen, vain siksi, että lanttu-, porkkana- ym- laatikot, rosollit, kinkut ja mitä niitä nyt onkaan, pitäisi saman illan aikana onnistua pusertamaan vatsalaukun onkaloihin.\nPuhumattakaan siitä, että jo muutenkin huonosti sulavat jouluruuat syödään vielä moneen kertaan, samaan venytettyyyn vatsaparkaan, ennenkuin joulunaika alkaa olla vietetty....\nNäinhän me toimimme, vuodesta vuoteen samalla kaavalla ja sitten joulun jälkeen aloitamme heti tammikuussa kilojen karistelun, jotta jos se pömppö on seuraavaksi jouluksi laskenut, niin johan saadaan uusi pikku pömppömaha aikaiseksi.\nUseinhan se vanha joulupullistus on vielä näkösällä ja saattaa siinä olla monta muutakin joulua. Näin etenkin, jos tuo 11 kk kestävä piinapenkki ei ole tuottanut tulosta....\nSiitä huolimatta toivotan kaikille oikein hyvää ja rauhallista Joulua!!!!!\nLumi teki lumimiehen eteiseen...\nJohan on kelejä pidellyt, en muista, milloin olisi ollut yhtä kova myräkkä päällänsä, kuin oli viime sunnuntaina.\nJa tietysti me urhot olimme juuri tuona iltana palaamassa "poikain pikkujouluristeilyltä" Turusta kotiin..\nLunta tuli niin vaakatasossa, että Turusta kun lähdettiin, niin monin paikoin näkyvyys hävisi kokonaan. Siinä silmät joutuivat niin koville, että välillä tuntui, ettei kertakaikkiaan kykene tai jaksa ajaa enää metriäkään. No perille kuitenkin päästiin ehjin nahoin...\nUuh, sanoi Camilla...\nYlläoleva huokaisu kuulostaa siltä, kuin olisi aikuisviihdelehden aukaissut, mutta e-hei, ei se sieltä ole. Se on nyt vain aivan tavanomainen huokaisu suoraan lasinpuhalluskurssilta kuultuna. Toki sen syntyyn vaikutti helpotuksen huokaus lasiesineen valmistuttua onnellisesti.\nKun tämä suomen kieli on niin rikas, taytynee ottaa esiin pari muutakin kurssilla kuultua lauseenpätkää.\nEräästä naisryhmästä, yksi nainen kysäisi, kun lasituotteiden värityksiä pohdimme, että : " onkos täällä yhtään kullitettuja tavaroita"? Tuohon oli pakko vastata jotain sellaista, intimiteetin johdosta, että oletettavasti kyllä, mutta tarkempaa tietoa ei ole...\nTai kun eräs tyttö kysäisi, maksupäätteen ollessa häiriötilassa, että : "onkos sulla mitään vanhaa vemputinta, jota voisi edestakaisin vedellä"? Tarkoittaen kai vanhaa korttihöylää, mutta en voinut vastustaa kiusausta, vaan vastasin, että : "kyllä sellainen löytyy, mutta ei taida siitä tässä tapauksessa olla hyötyä"...\nEli kyllä rakas kielemme joutuu paljon kestämään, kun sen sanoja voidaan niin monella tavoin tulkita, kuten meidän Raamattuakin..\nSanasta miestä tai edes sarvesta....\nJoo, yläoleva otsikko on vain vielä pieni muistutus kielestämme. On se kummallista, että nuo päivät mennä vilistävät aina vaan kiihtyvällä vauhdilla ja on se kumma, että sitä tulee pohdittua aina kiihtyvällä vauhdilla uudelleen ja uudelleen. Nytkin huomasin, että olen jotain liki tolkullista saanut kirjoitettua viimeksi yli kuukausi takaperin...\nKirjoittaminen on terapeuttinen ja väittäisin jopa että, viisastuttava askare, joka saa harmaan aivomassan kerrankin hieman reagoimaan johonkin.\nTässä kun sanoja laittaa toisen perään ja yrittää tosiaankin noita ajatuksia siirtää luettavaan muotoon päiväkirjaan, joutuu tekemään aikalailla paljon töitä tuon ikivanhan, karvaa vielä vähän läpityöntävän, nahkapahkuran kanssa.\nOlen useasti todennut, että en mitenkään suostu hyväksymään ajatusta vanhenemisen tuomasta lisäbonuksesta eli viisastumisesta. Kokemus on ainoa mitä vanhenemisesta seuraa ja vaikka kokemustili onkin kasvanut melkoisesti korkoa, täytyy vastapainona sanoa, että alkavan dementian tuoma kurssiromahdus on vienyt siitäkin sen suurimman hohdon pois.\nEi muista, mitä pitäisi päivittäin muistaa ja vanhat asiatkin alkavat olla muistissa yhtä hatarina kuin saven päälle rakennettu kyhäelmä...\nLopuksi totean lakonisesti, että demnetikkojen kevätkokous peruttiin, kun kukaan ei muistanut tulla paikalle.\nJaa milloin ne oli, vai mite se oli ja missä se oli vai kui se oli....\nLokakuun heitto ja muita etelän lentäviä pelejä...\nOn aika palata päiväkirjan ääreen. Voi voi, kuinka sinua olen kaltoin kohdellutkaan. Aina sitä kuvittelee, että onhan sitä joka aamu aikaa, laittaa muutama ajatus kirjattua ylös.\nMutta toisin on käynyt, en edes tiedä kuinka ylös ne pitäisi kirjata, jotta jotain näkyvää saisi aikaan.\nKirjailijan uravalintaa en ole kuitenkaan täysin vielä poissulkenut, koska vain yhtenä aamuna on käynyt niin, että en ole päästäni kertakaikkiaan löytänyt yhtään julkaisukelpoista ajatusta.\nToki, ehkäpä tässä lieneekin syy, vedota kiireeseen, jonka vuoksi muka ei ole kirjoittelemaan ehtinyt....\nYlös ulos ja penkille...\nOn taas tullut aika syksyn ja silloin kaikki kynnelle kykenevät ja mahdollisesti jopa kynnettömälle kykenevät ryhtyvät suunnittelemaan itsensä kuntoon panemista???\nToki helpommallakin keinolla siihen päästään....\nNo ensin pitää olla suunnitelma ja niin kuin sanotaan hyvin suunniteltu on puoliksi tehty...\nSitten tehdään toinen suunnitelma ja huomataan, että homma on sillä valmis, koska kaksi puoliksi tehtyä on yhteensä kokonaan tehty... hä-hää..\nNo leikki sikseen ja tosiaan aloitetaan tekemällä suunnitelma. Ja tämä suunnitelma on hölkkäystreenisuunnitelma.\nPitää miettiä, miten järkevällä tavalla liikunnan voi aloittaa pienen tauon jälkeen ( mikäli tauko on vain kolme varttia, sitä ei huomioida..) Ei varmastikaan kannata hampaat irvessä lähteä tavoitteemaan jokailtaista tunnin juoksulenkkiä ,sillä silloin tulee noutaja alta aikayksikön.\nInto sammuu kuin naapurin setä, kossupullon jälkeen eli nopeasti ja varmasti..\nAloittakaamme tekemällä 3 tunnin lenkkiä viikossa ja muistamme, että heti jos juoksuvauhti alkaa käymään liikaa hengityksen päälle, nin että puolet keuhkopussista tulee rykimällä nielusta ulos, on vauhtimme liian kovaa.\nJa uskokaa tai älkää, niin se vain pikkuhiljaa alka matka kasvamaan ja juoksu helpottumaan.\nTämä on alku ja jatkossa mietimme muita vaihtoehtoja lisätä kuntoilua..\nMoni muuten funtsaa, että jos on painoa kerääntynyt runsaasti, että eihän silloin voi juosta.\nItse olen tuossa 110 kg korvilla heilunut ja juossut jo kohta kolme vuotta ja kyllä ne kintut vielä toimii..\nOletko koskaan nähnyt todella viisasta miestä???\nTämä on sellainen ikuisuuskysymys, jota aina silloin tällöin tulee pohdittua.\nEilen kuollut Paavo Haavikko sitä varmaan oli.\nOlen tavannut erilaisia ihmisiä ja joskus tuntuu siltä. että viisautta on äärimmäisen vaikea todeta vain yhdellä tavalla.\nOlen tavannut hyvin sivistyneitä ihmisiä, joiden oppineisuuta on pakko ihailla.\nMutta olen tavanut myös ihmisiä, joiden käytös on viisasta, eli osaavat tilanteessa kuin tilanteessa toimia oikein.\nOlen keskustellut monen jo korkeaan ikään ehtineen ihmisen kanssa ja heidän elämänkokemustaan ei voi olla ihastelematta ja sen tuomaa viisautta\nOlen tavnnut käveleviä tietosanakirjoja jne..\nItse olen aikaisemminkin maininnut, että ei omalla kohdalla juurikaan voi puhua iän tuomasta viisaudesta, pikemminkin päinvastoin.\nSivistynyt en ole, vaikka en itseäni aivan moukkanakaan pidä.\nMaailmaakin olen nähnyt vain omiksi tarpeikseni, joten voidaan kai sanoa, että ei välttämättä aamuisin peilissä tapaamani henkilö edusta tätä "todella viisasta miestä"\nHei, unohdin sanoa, että hyvä huumorintaju on minusta myös viisauden merkki!!!\nAi niin, omani on kyllä sieltä syvimmästä päästä, joten ei kai tuokaan sitten tuo lisäpotkua asialle.\nSiispä ryhdyn kamppanjaan oman henkisen vireyden lisäämiseksi välittömästi ja tulen mahdollisesti aiheesta raportoimaan lisää, mikäli siihen on aihetta.....\nEhkä rankinta mutta hienointa materiaalia, mitä olen viime päivinä kuullut, on "Slipknot : psychosocial"\nSiinä rankkaa latausta jokaiseen aamuun ja miksei iltaankin.\nMetallican uusin viehättää myös,\nKuunelkaa herran tähden Wigwamin vanhoja levyjä!!\nNuorempana tykkäsin bändistä , mutta vasta nyt olen tajunnut niiden loistokkuuden.\nJim Pembroke ja kumppanit ovat todellakin jättäneet jälkensä suomalaiseen musiikkihistoriaan!!!!\nOlen tavannut muutamia hienoja musiikkialan ihmisiä studiolla lasinpuhalluksen lomassa.\nMatti Oiling Boiling oli kerrassaan hieno tavata ja kuunnella sitten todella ammattilaisen juurevaa jutuniskentää..\nPitänee hänenkin mittavaan tuotantoonsa tutustua paremmin..\nNuoremman polven ammattilaisista oli kiintoisa kohdata Maku Kolehmainen. Niin vaatimaton herra kuin olla voi ja kuinka hienoa matskua on hänenkin sävelkynästään jo vuosien ajan irronnut. Erittäin mukava mies..\nAikaisemmin kohtasin Lasse Mårtenssonin ja jotenkin hänestäkin paistaa läpi se musiikin suurmiehen vaatimatomuus. Teokset puhukoon puolestaan....\nSyksyllä kaikki on toisin...\nHeipä-hei, taas on palattu, vaikkakin lyhyesti, mutta kuitenkin päiväkirjan pariin.\nAika menee edelleen ihan liian nopeasti ja olenkin tehnyt anomuksen valtioneuvostolle 25. tunnin käyttöönotosta vuorokaudelle.\nTämän läpimenosta täytyy vielä tässä vaiheessa olla hieman skeptinen, mutta toisaalta, onhan paljon ihmeellisempiäkin asioita politiikassa tapahtunut...\nFlunssan vaikutus terveyteen on bad influence..\nOlen jostain kumman syystä ollut koko kesän siinä siunatussa tilassa (en raskaana, vaikka ulkomuoto voisi siihenkin viitata) että, en tiedä itkeäkö vaiko nauraa.\nHyvin hankittu pohjakunto rapistuu, kun jonkinasteinen flunssa on riivannut jo useita kuukausia.\nTee siinä sitten töitä. No , töitäpä siinä sitten on tehty, kunnes viimein viime viikolla tuli täydellinen stoppi.\nEn kerta kaikkiaan jaksanut enää evää liikauttaa ja yhden päivän, jolle oli ryhmiä paljon varattuna, tein sitten lääketokkurassa ja sen jälkeen en sitten mitään...\nNyt tätä kirjoittaessani, olen menossa tohtorin puheille kuuntelemaan tuomiota tästä iilimadosta, joka ei millään ilveellä tunnu otettan hellittävän, päinvastoin.\nHumppilan lasitehtaalla puhalletaan lasia\nHumppilassa aloitettiin, kuten se jo varmaan on tullut mainittua puhallukset elokuun alussa.\nHieno paikka tuo koko markkinatalo.\nSieltä löytyy jos mitä. Ja mitä ensikuulemalta/näkemältä olen havainnut, myös muiden putiikkien väki on viimoisen päälle mukavaa ja auttavaista.\nItse olen vasta muutaman päivän ehtinyt siellä työskentelemään ja päävastuu siellä työskentelystä lankeaakin veljelleni, jota kannattaa käydä jututtamassa.\nTeimme päätöksen muuttaa systeemi siellä Fiskarsin kaltaiseksi, jotta ihmiset pääsevät sisälle tuotantotiloihin ja siten myös juttelemaan tekijöiden kanssa.\nLasiikkunan läpi tuo viittominen, kun ei tymmärryksen puolesta ole ollut parhaita puoliani. Toki kansainväiset käsimerkit ovat tuttuja, mutta onneksi niihin ei ole törmännyt...\nNyt kun jo elokuu alkaa saavuttaa puoliväliään, oli pakko ottaa itseään niskasta kiinni ja kirjoittaa muutama rivi.\nAloitimme Humppilan lasitehtaalla lasinpuhallustyöt viime viikolla ja se on imenyt ennen, sen aikana ja vielä sen jälkeenkin, kaiken energian transylvanian pitkähampaisen tavoin.\nSen lisäksi sain pahaenteisen golfkärpäsen pureman, mutta siitä myöhemmin lisää...\nLisäksi onnistuin romuttamaan autoni moottoritiellä 120 km/h nopeudessa lunastuskuntoon ja kuin ihmeen kaupalla itse säilyin likimain täysissä hengen ja ruumiin voimissa...\nPalaan näihin ja muihinkin päivänpolttaviin asioihin seuraavan kirjoitukseni parissa, joka toivottavasti ei vie näin pitkää ajanjaksoa..\nKun kesä mennyt on, saapuu intiaanikesä..\nNo niin, sorvin ääressä on tullut oltua ja ja on siinä ohessa muutama hasuu lomapäiväkin tullut koettua.\nTurku on edelleen erityisen lähellä sydäntäni, kun lomaa haluan viettää. Toinen hienoakin hienompi kaupunki on Pori. Vaikka aikoinaan siellä päin asuinkin, jäi Porin kauneus ja viehättävyys lähes tyystin kokematta.\nNo nyt on vuosittain vähintäinkin kerta pitänyt siellä aikaa viettää.\nTämä kesä, jos joku, tulee jäämään Bianco Blu-historian jonkinasteisena virstanpylväänä.\nMitä kaikkea tuo sitten pitääkään sisällään, siitä tuonnempana.\nJuhannustaikoja oli taikuri..\nNyt on taas se hetki käsillä, että neidot valmistautuvat juhannusyöhön riisumalla rihmankiertämänsä ja asettumalla otolliseen asentoon viljapeltoon, nähdäkseen tulevan sulhasensa kuvan.\nOlen monena juhannusyönä peltoja kierrellyt ja valitettavasti silmiini ei ole osunut ainuttakaan asiaan vihkiytynyttä tulevaa morsianta...\nJuhannusaatoksi pitäisi kai vähän koivunrunkoja verannan ovea reunustamaan saada, siitä se juhannustunnelma syntyy..\nItse asiassa, niin vannoutunut raskaan musiikin ystävä kuin olenkin, niin "kesäillan valssi" harmonikan säestämänä saa aina kesän tuntumaan kesältä.\nOli soittaja sitten Lasse Pihlajamaa tai Vili Vesterinen tai kuka milloinkaan. Toki sateisena päivänä tämä ei onnistu.\nEhdottomasti tarvitsemme Aurinkoisen kesäillan tähän tarkoitukseen.\nEnnustajan työ on hyvin ennustettavissa...\nTässä tullaankin sitten siihen tosiasiaan, että ennustajan lahjoja tarvitaan ties mihin eri tarkoitukseen.\nMinäkin teen sääennusteita, toki en käytä siihen sen enempää sammakoita kuin muurahaiskekoja, muista pelivälineistä puhumattakaan...\nOlen vuosien saatossa kuunnellut näiden jonninjoutavien ennusteita, joita oikein "raarioon" asti on päästetty.\nEli "heinäkuu näyttäisi olevan pääpiirteittäin kuiva, mitä nyt sitten nämä sateiset jaksot sitä varjostavat. Tuuliakin saadaan ja ne saattavat joskus äityä navakoiksikin.\nHyvä kuukausi on tulossa, loppukuusta tosin saatetaan saada vettä, jollei se sitten aivan kuivaksi heittäydy"\nSiinä teille sääennustetta kerrakseen ja voitte vain heinäkuun jälkeen todeta, että "kyllä napsahti kohdalleen tuo ennuste ja että kyllä ne lasimestarit vaan kaikista asioista tietää"...\nIhmiselämän ennuste naisille on toki yhtä helppoa:\n" Sinä tulet kohtaamaan sen tumman miehen ja jos korttisi oikein pelaat, niin siinä on sinulle ukkoa pitkäksi aikaa. Jos kuitenkin teet toisin, niin älähän sie tyttönen välitä, löytyy niin ristiveristä kuin valkeaakin miestä ja silloin, jos onni sinua potkaisee, sie löydät sen onnen, joka sinua suoraan sanoen tyrkyllä odottaa. Vaan varo sie kaljupäisiä miehiä, niistä voi olla siulle harmia, mutta jos sellainen kohdalle ossuu, niin sellainen itsellesi kouluta ja ukon saat.\nMutta ah, sinä tytöntyllerö, jos sie et tasan tarkkaan näitä ohjeita noudata, niin vallan ilman miestä saatat jäädä tai sitten ei suhteet kauaa kestä"\nTämä ennustukseni käy muuten kaikille naisille ja maksun 50 eur voitte maksaa tililleni välittömästi.\nMie jopa itse uson, että tuossa ajtuksessa on perrää!!!!\nLiekä ammatinvaihto edessä????\nTallinna on kaupunki Eestissä\nTuli tässä vietettyä yrittäjälle niin tuiki harvinainen lomaviikonloppu. Tallinna oli kohteena ja tuli todettua sekin tosiasia, että Tallinna on kaunis, kallis ja kiehtova kaupunki.\nNaiset Tallinnassa ovat edelleen kauniita ja pukeutuvat silmiähivelevän hienosti, silti edelleen on pakko laittaa oman maan daamit heidän edelleen. Tallinna tytöiltä kun puuttuu se pilke silmäkulmista, ne hymyilevät silmät joista armaassa Suomenmaassa saamme nauttia...\nAinoastaan Italian tytöt vetävät vertoja oman maamme kaunottarille.\nTallinnassa ruoka oli hyvää ja sitä oli riittävästi. Ja se oli hiukka halvempaa kuin Suomessa.\nTallinnassa on hyviä paikkoja, jos haluaa kuunnella hyvää musiikkia livenä.\nVanhassa kaupungissa istuimme kivassa ruokaravintolassa, jossa iloksemme musisoi eestiläis/amerikkalais/jamakkalais bändi ja miten se soikaan.\nFunkya ja sitten vähän kuubalaisrytmejä ala´ Ibrahím Ferrer!!! Bueno!!!!\nEestissä asustaa ja vaikuttaa myös yksi suosikkitaiteilijoistani:\nTutustukaa ihmeessä hänen tauluihinsa, voi kuinka hienoja ne ovatkaan.Olen muutaman taulun ostanut ja kyllä on kannattanut. Galleria löytyy myös vanhasta kaupungista Suomen lähetystön liepeiltä.\nSitten pieni musiikkivinkki:\nTuollainen vähän ehkä Värttinä tyylinen etno/retro bändi kuin Vägilased. Aivan loistava bändi, eikä yhtään heavyä tämäkään...\nUunin hehkussa ja hehkussa muidenkin...\nLasinpuhallus on edelleen hauskaa ja siinä tapaa kivoja ihmisiä.\nViime viikolla tapasin kaksi kuvankaunista naista, jotka vielä jotenkin kierolla tavalla olivat myös erittäin kiehtovia juttuineen, joista en alkuun pääsyt ollenkaan sisään ja sitten loppujen lopuksi tajusin tajunneeni heitä alusta alkaen. Ne nauravat silmät!\nJa mikä hienointa, nämä työskentelevät Suomen ulkoministeriössä. Kyllä maamme kelpaa esittäytyä ulkomailla tälläisien neitojen ansiosta..\nLasinpuhalluskurssit jatkuvat ja niihin tuntuu ihmisillä olevan edelleen sisäistä tarvetta.\nLauantaina vedettu "Kissakurssi 5" oli mitä mainioin esimerkki siitä. Ja olisittepa nähneet kuin nämä naiset kattoivat aamutuimaan aamiaispöydän raaka-ainelaatikon päälle ja siitä päivä käyntiin. Sain minäkin osani...\nSitten täytyy mainita hieno polttariryhmä, joka kävi sulostuttamassa päivääni.\nTämä tuleva morsian oli kyllä piste i:n päälle sinä päivänä.\nHei, niin , kyllä minä edelleen omiakin töitä teen!\nEilen valmistui kolme kappaletta uniikkivaaseja, joista kaksi oli myyty jo etukäteen. Tälläisesta taiteenteosta minä tykkään...\nKirja päivässä, sehän on päiväkirja..\nNo johan tuota aikaa on taas vierähtänyt. Näyttää siltä, että ajatusten kerääminen kirjoitukseksi asti on päivä päivä vaikeampaa. Tästä on taas helppo vetää aasinsiltoja aiemmin kirjoittamiini asioihin kuin dementia ja muut keski-ikäisyyteen liittyvät ongelmat???\nOlisi hauskaa istua tässä koneen äärellä ja naputella kaikkea mahdollista päähän sattuvaa, niin outoja kuin vielä oudompiakin tarinoita... Mutta kun nuo varsinaiset työt kutsuvat ja tähän aikaan vuodesta melko kovastikin...\nVakuutusyhtiö korvaa ja myös lotkautti\nViimeksi tulin maininneeksi, kuinka raskasta tuo vakuutusyhtiöiden kanssa asionti on.\nmaksut kyllä pitäisi hoitaa päivälleen, mutta jos sattumalta jotain korvattavaa tulisi, sitä pitäisi odottaa kuin rahapuun kukintaa seteleiksi asti...\nNo, on pakko myöntää, että vain muutama päivä ehti vierähtää edellisestä viestistä, niin johan korvaus kilahti vihdoin viimein tilille.\nOisiko se uhkaus yhtiön nimen julkaisusta vaikuttanut..??\nTätähän päiväkirjaa lukee "lukematon" joukko ihmisiä, aina kun sinne saan jotain raapustettua!!!\nMitenkähän se olisi, jos uhkaisin mainita nimeltä ne pankit, jotka eivät minulle myönnä lainaa...\nAuttaisikohan se asiaa????\nVapun jälkeinen pallopaita\nKeskiolutdieetti voi hyvin. Merkittäviä saavutuksia on havaittu. Eli olut on virrannut kuin mallsyhtiöiden mainoksissa konsanaan ja siitä huolimatta on kiloja karissut.\nItse asiassa olen palannut ruokapuolessakin vähän perinteisimpiin keski-ikäsen miehen perusruokavaliohin.\nMutta sehän on vain monipuolistanut ruokavaliota.\nMakkarat ja muut lihatuotteet kun kuuluvat kesään..\nLiikuntaa olen pitänyt yllä hyvällä tasolla, joskus jopa hulluuteen asti.\nMutta vatsanympärys on pienentynyt 3 cm viimeisen kuukauden aikana ja paino alkuperäisestä jo n 10 kg.\nPuhalla lasia ja huomaat jääneesi kiinni...\nLasinpuhalluskurssit ovat vetäneet sankoin joukoin ihmisiä lauantaisin Fiskarsiin. Olen joutunut jopa muutamia extrapäiviä käyttämään tähän ihmismielen hienoimpiin lukeutuvan elämyksen aikaansaamiseksi.\nOlen jollakin tapaa siinä suhteessa onnellisessa asemassa, että edelleenkin kursseilleni tulevat vain kaikkein miellyttävimmät ihmiset. Ilmeisesti kiinnostus lasinpuhallukseen tekee ihmisestä kaikin tavoin paremman...\n"Hoituritypsykät" (eivät taida tykätä tästä nimestä) kävivät jo kurssi kolmosen ja ah kuinka ihanasti he osaavatkaan päivänsä viettää. Esineet sen kun vain toinen toistaan loistavimpina sulasta massata muovautuivat...\nMutta meidän "kissaryhmä" taitaa sitten olla ensimmäinen, joka jo tämän kesän aikana ehtii kurssi kutosen läpikäymään. Pitänee itse mennä jatkokursseille, että on sitten jotain mitä heille opettaa...\nMyös heistä huomaa, että kissanelämä on pelkkää kehräämistä...\nKesä tulee, pysykää housuissanne!!\nNämä varoituksen sanat on tarkoitettu ensisijaisesti niille, joista kesän lämpö ja auringon paiste tekevät vallattoman. Eli siis lähestulkoon kaikille??\nViime kuussa puhuin jo liikenneturvallisuuden heikkenemisestä, sitä mukaa kuin hameen helmat lyhenevät..\nOn se vaan niin hienoa, kun saa taas muutaman kuukauden ihastella naisia lähes heidän syntymäasuissaan. Niin on tuo muoti vaatteet pieniksi muokannut..\nViikon kappale on rautaa (metallia)\nEn ole koskaan kieltänyt viehtymystäni metallimusiikkiin.\nJa aina se on minusta ollut parasta työnrytmittäjää..\nJa nyt on taas tapahtunut sellainen ihme takinkääntö, että bändi, jota aikoinaan pidin melko shittinä, yhtäkkiä alkaakin kolahtamaan.\nNäin kävi Twisted Sisterin kohdalla.\nTällä hetkellä heidän vanha biisinsä yllättäen on soinut päässäni jatkuvasti..\nEli Viikon valinnat:\nTwisted Sister : We´re not gonna take it\nElokuvissa on tunnelmaa..\nJa laitetaan tähän loppuun vielä pari leffajuttuakin.\nSen verran samalla tavalla kävi Julia Robertsin kanssa, että alkuun en saanut makuani häneen, en sitten millään ja nyt en saa silmiäni irti hänen hymystään.\nHugh Grant on ollut jostain syystä aina ollut suosikkinäyttelijöitäni, siitäkin huolimatta, että hänellä on käytännössä aina tuo sama roolihahmo elokuvassa kuin elokuvassa.\nNo viikonloppuna tuli Notting Hill katsottua neljännen kerran ja kyllä se oli vieläkin hyvä.\nKuuma Leffa Vihje:\nSuosikkileffani, ota moni ei ole nähnyt on melko perverssi Roman Polanski elokuva "Bitter Moon"\nKatsokaa ihmeessä, jos haluatte saada kunnon leffanautinnon. Siitä joko pitää paljon tai sitten inhoaa. Pääosissa myös tässä nuori Hugh Grant.\nJoka vanhoja muistaa, sitä muistitikulla silmään...\nTässä on tullut aiemminkin kerrottua , kuinka tuo ikä tuo tullessaan kaiken viisauden??? lisäksi niinkin tuikitavallisia ongelmia kuin muistiongelmat.\nTäytyy sanoa, että en muistanut sellaisia edes olevankaan, lieneekö muistissa vikaa...\nUsein kysytään, että mikä on lasinpuhaltajien ammattitauti???\nTähän olen usein antanut sellaisen selityksen, että lasileukahan se lienee eli nujakassa kuin nujakassa tulee leukaan..., no olen sitä tainnut joskus tuota hengenahdistustakin käyttää, mutta se lienee varattu kirkonmiehille...\nTotuus on sellainen, että joissakin maissa kaihi on aika yleinen ja siten myös ammattitaudiksi tituleerattu, johtuen infrapunasäteilystä, jota uunista saamme.\nTästä voisi helposti vettä johtopäätöksen, että niinhän asian täytyy myös meillä Suomessa olla, sillä niin lyhytnäköistä sakkia me puhaltajat olemme, mutta ehkä tässä kuitenkin on jotain muuta takana.\nItse esimerkiksi en tunne sen enempää puhaltajissa kuin muissakaan ammattiryhmämme jäsenissä kaihin sairastaneita, eikä niitä ainakaan enempää esiinny kuin muissa ammattiryhmissä.\nPullon liiallinen kallistus saattaisi sellainen olla aina ammattitaudiksi asti, mutta toisaalta, kallistuu se pullo muissakin ammateissa ja etenkin Alkossa!!!\nIrwinin hienon rallin sanoilla, aloita tämän seuraavan aiheen. Ystäväni Simon Templarinmäki oli jälleen kerran kiipelissä. Hädin tuskin oli mies vanhoja vippejä saanut hoidettua, kun tilanne kävi hänelle ja myös hänen ystävilleen niin sietämättömäksi, että Simon päätti tehdä vipin..\nNo, eihän vipissä mitään pahaa ole, mutta jo pikavipin saanti tuntui ylivoimaiselta ja kun niiden korotkin olivat taivasta hipovat, päätti Simon ykskantaan turvautua kaveriapuun, kuten monasti aiemminkin.\nNo kaveruus velvoittaa monella eri tavalla:\nOllaan valmiita olemaan kevrin alibina heikolla hetkellä, valetaan uskoa, kun maailama päälle kaatuu ja joskus juodaan kaverin viinatkin ihan vain siitä syystä, ettei kaveri ihan hunningolle ajautuisi....\nNo rahanlaina on kaverin yksi tärkeistä tehtävistä.\nItse olen "matti kukkarossa" lähes aina, mutta jotenkin toimeen tullut ja siten myös sitten kaverien avuksi rientänyt vaikka omakin tilanne on joskus ollut niin ja näin...\nNäin kävi nytkin. Itselläkin oli kuluja kuitattavana ja sitten hellyin kaverin pitkiin vuodatuksiin ja niin satonen vaihtoi omistajaa vaikka vanhojakaan ei vielä ollut kuitattu.\nSovimme siis ystäväni Simonin kanssa, että kuun lopussa hän sitte hoitaa vanhoja poiskinpäin.\nNo, kuka nyt ei kaveriinsa luottaisi, eihän ne muuten kavereita olisikaan...\nNO, kuun loppu tuli, mutta lyhennystä ei.\nKilttinä miehenä laitoin asiasta aavistuksen verran sitruunaisen viestin menemään ja siinä utelemaan, että miksiköhän sopimus piti vain puoleenväliin asti???\nVastaus tuli paluuviestin muodossa ja ilmaisi asian seuraavanlaisesti: "Sovimme niin, että yritän maksaa lainaa takaisinpäin, mutta se nyt ei vain onnistunut!!!"\nNo, eihän tuosta vihainen voi olla, kun kaveri heti antoi rehellisen vastauksen. Eikä se Simon muuten kaveri olisikaan, jollei siihen luottaa voisi...\nNiinpä täytynee itse kääntyä pikavipin puoleen???\nNo kyllähän meillä kaikilla on noita hyviä ystäviä...\nKevättä rinnoissa ja keikuntaa pyrstön tienoilla\nNyt alkaa olla jo se vuodenaika, jolloin tuulilasi autosta kaikkien ohjeiden vastaisesti kannattaa jättää pesemättä!\nMoni tietysti kyselämään, että onko se lasimestari menettänyt viimeisenkin järjenrippeensä.\nVoin rehellisesti vastata, että se tapahtui jo joitakin vuosia sitten, joten ei tässä nyt enää ole mitään pahempaa muutosta odotettavissa...\nKysehän on vain liikenneturvallisuudesta.\nNyt kun nuo toinen toistaan upeammat naiset siirtyvät kesäisempiin asusteisiin, niin on ehdottomasti parempi, ettei tuulilasin läpi liikoja näy...\nNimittäin noita liihoittelevia olentoja seuratessa, ei liikenteelle enää jää juuri sijaa..\nJoten pitäkää tuulilasit kurassa ainakin syyskuulle asti!\nSitä paitsi meillä kävi eilenkin puhaltamassa yksi sellainen nainen, että luoja paratkoon, en joutunut häntä tuulilasin takaa liikenteessä katsomaan.\nOlisi siinä ollut vakuutusyhtiöllä töitä...\nJosta asiasta täytyykin palata seuraavassa.\nVahinkovaluutusyhtiö ei korvaa eikä sitä edes lotkauta!!!\nOnhan se hieno asia, että on mahdollisuus erilaisiin tapaturmavakuutuksiin.\nNiinpä minäkin olen sellaista maksanut.\nJa joskus käy niin, että tuossa meidänkin työssä tapaturmia sattuu.\nNiinpä minullekin ennen Joulua sattui sellainen juttu, että sormi halkesi lasin voimasta niin pahaa kuntoon, että ei muuta kuin toktoriin tikattavaksi.\nPari viikkoa saikkua ja korvauspaperit vakuutusyhtiöön. Kuulostaa hyvältä, eikö totta!\nYEEES!!!, mutta kun ne halvatun naamiot eivät ole ottaneet mitään kantaa asiaan, eikä vaikka sitä on jo useasti kyselty. Ei kuulu mitään!!!!\nSiis ei minkäänlaista vastausta ja tapahtuneesta on jo kohta 4 kuukautta. Tähän voidaan lopettaa puheet nopeista korvauksista..\nEI MINKÄÄNLAISTA VASTAUSTA!\nSiis olenko minä jokin numerosarja heidän papereissaan, joka ei nyt sitten vaan natsaa mihinkään!! Onko teille koskaan käynyt niin????\nEn kerro vielä vakuutusyhtiön nimeä, mutta pian sen kerron ja toivon, ettei kukaan koskaan erehdy heidän asiakkaakseen. Entä minä sitten??? Mitäs luulette???\nKorni kuuntelee Kornia\nLopuksi tämän hetken hienoin kappale raskaamman musiikin puolelta:\nKuunnelkaa ihmiset, se biisi vie mennessään ja muistakaa kuunnella kovaa!!!!\nAprilliä, komisario Palmusunnuntai\nNiin se vaan on se päivä,jolloin kenenkään puheesta voi mennä takuuseen.\nAlkuun voisin aprillata itseni ja todeta keskiolutdieetin menneen täysin suunnitelmien mukaan.\nSen jälkeen aprillaisin itseäni lisää ja luonnehtisin suunnitelmani olleen helpommin totetettavissa kuin olisin arvannutkaan...\nMutta, jotta en aprillaisi itseäni aivan pilalle, kiirehdin kertomaan, että nyt menitte halpaan, sillä kyllä se dieetti alkaa jo vaikuttamaan! Vai oliko tuo se varsinainen aprillipila??????\nNo pilat sikseen ja totean huhtikuun ensimmäisen päivän uhkia uhmaten, että kyllä se 2 kg on kadonnut vesikansan tien varteen läskisinä hikipisaroina.\nKauan kesti päästä sen vaiheen yli, että alun painonpudotuksen jälkeisen painonpaluun jälkeen, pääsi uudelleen liikkeelle.\nJa árvatkaa, mikä oli huomioni:\nAina sanotaan, että kuituja pitää syödä.(tämä totta),\nMutta esim. leivän kanssa saa olla tosi tarkkana. 4-5 viipaletta päivässä korkeintaan saa syödä, jos käyttää levitettä päällä, muuten voi pistellä enemmänkin.\nMaailman ensimmäinen veikkaaja???\nHyvä päiväkirja, olen tainnut sinua huomioida aivan liian vähän viime aikoina.\nNo, nyt lupaan korvata sen vähän pitemmällä seurustelulla kanssasi...\nOlen tässä pohtinut, että mikä ihme tekee ihmisestä veikkausvoittajan?? No, ihmehän tieysti aina tarvitaan, mutta sittenkin...\nOlen itse siinä sietämättömässä ryhmässä, että olen aikoináni voittanut veikkauksessa päävoiton.\nTämä tapahtui jo reilut parikymmentä vuotta sitten ja vakioveikkauksessa.\nNo varmaan ajattelette, etä tuotakin onnen pekkaa!!\nNiin varmaan itsekin ajattelisin, jos voitto olisi ollut päätähuimaava. Tavallaan se kyllä päätä huimasikin, mutta vain siksi, että päävoitto oli niinkin huimaava kuin 26,10 markkaa.\nEi siinä paljon kavereille iltoja pistelty. Onneksi ei ehtinyt edes aiheella leuhkimaan...\nKyllähän te tiedätte kuika vaikeata on voittaa edes kerran päävoitto saati tehdä se toisen kerran!!!\nMinä onneton olen sen kerran voittanut ja ilmeisesti en tule tekoani uusimaan omana elinaikanani, enkä liene edes kenenkään muun elinaikana sitä tekemään#####!\nEn tunne yhtään toista veikkauksen päävoittajaa, mutta on sellainen käsitys, että voittonsa suhteen he varmasti ovat onnellisempia kuin minä..\nSilloin taisi olla vain niin päivänselvä rivi, että liian moni oli arvannut oikein.\nMutta miksi juuri sillä kertaa!!!!!\nMuistan hyvin, kun muutama vuosi sitten meille saapui puhallusvieraita Veikkaukselta.\nKun tuli puhe maksusta, sanoin heille, että maksusta kävisi kyllä jokin hyvä vihjekin???\nArvatkaa, tuliko kauppoja??? No ei tullut.\nEttä niin lahjomatonta porukkaa siellä voikin olla! HÖH!!\nNäin pitkänä perjantaina on pakko katsoa veikkauskuvioita vähän pidemmälläkin perspektiivillä, sillä eikös tuo Jesus tainnut olla niitä ihka ensimmäisiä pelimiehiä.\nPelasi pelkkää ristiä ja sai heti päävoiton:\nTaivaspaikka Jumalan vieressä ja ikuinen elämä!!\nMuutettuna tämän ajan voittomarginaaleihin, kuulostaisi tuo vielä tänäänkin aika kovalta jutulta...\nKun sitä ennen vanhaan tuli noita lauluja pöytälaatikkoon tehtyä kolmisensataa kappaletta ja niitä aikoinaan vähän julkisestikin esitettyä\nNiinpä puöräytin kaverini nelikymppispäiville pienen bluesin, joka kantaesityksen sai lausuttuna ja viel' vähän keskeneräisenäkin silloin, kun sitä ehdin niinkin kauan kuin vartin hioa...\nEihän se siitä ajan kanssakaan paremmaksi juuri tullut, mutta nyt siitä tuli sellainen rallatus, että joku voisi siihen vaikka tarttua. Ja näin se menee::\nkai kuormaa itse kohta oon.\nTuo blues helpotusta tuskaan,\njoka mielen onkaloon.\nAatos lentää Lapin ruskaan,\nmeen Veskun lailla Ivaloon.\nEi vaimo tästä työstä tykkää,\nvaik en edes paljon juo.\nSontaa silmilleni lykkää,\nen töitä kotiin koskaan tuo.\nSydän tälle työlle sykkää,\nei koskaan lopu hommat nuo.\nEn tätä työtä vaihtais,\nvaik paljon muuta tarjolla ei oo.\nEi reiluu hommaa kukaan kaihtais,\ntai sitten kutsu käy kortistoon.\nBluesin jätekuskin soimaan laittais,\nja eiku hurmioon!\nEn piittaa maailman turuista,\nSuomen yksikin jo liikaa on.\nNautin näistä onnen muruista\nja tyydyn tahtoon kohtalon.\nEn tiedä ihmisten suruista,\nblues jätekuskin, blues minun on.\nSiinä pitkälleperjantaille purtavaa ...\nPääsiäismunan paikka on oikean ja vasemman jalan välissä.\nPääsiäinen on aika jolloin munista ollaan poikkeuksellisen kiinnostuneita.\nNiitä löytyy joka lähtöön. On suklaisena, niin koristeltuna kuin ilmankin ja vaikka minkälaista yllätystä sisällään pitäen.\nLöytyy lasisena, puisena ja keraamisena ja ties minä.\nLoytyy myös nahkaisena, koristeltuna karvoilla tai ilman ja ain alöytyy niistäkin joku yllätys sisältä.. Hä-hää.\nMuistan Italian vuonna 95 ja pääsiäisajan. Olin ihan ihmeissäni, kun kaupat pullistelivat toinen toistaan suurempia pääsiäismunia.\nJa niitä oli aivan joka paikka täynnä.\nAjattelin, että mahtaako moinen viilitys koskaan Suomeen tulla... KYllä se tuli...\nPääsiäisenä veripankit ovat kiinni..\nVuonna 96, olin juuri aloittelemassa muutaman viikon työrupeamaani Italiassa, kun onnistuin ensimmäisten minuuttien aikna kuumalla lasilohkareella avaamaan oikean käden keskisormeni liki luuta pitäen.\nJa hulluna suomalaisena ainoa kauhistus oli se, että miten ihmeessä pystyn täitä jatkamaan....\nSanoin pomolleni Lucianolle, että kyllä tämä tästä, että jatketaan hommia vaan.\nMutta kun verta tuli kuin pistetystä siasta, niin jo ensimmäisten litrojen jälkeen olo oli sellainen, että piti lääkäriin lähteä.\nTehtaan johtaja Massimo minut sitten lääkäriin lähti kuljettamaan ja kun sairaalan lääkärit kuin muutkin silmäätekevät kuuluvat piakalliseen kuppikuntaan, ei minun tarvinnut jonotella , vaan välittömästi tuttu kirurgi tuli paikalle ja läsnäolijoiden kovasta vastustuksesta huolimatta, pääsin heti sisälle.\nToktori siinä rupesi sormea puuduttamaan ja pomoni siinä vieressä ja muitakin tuiki tarpeettomia viihdytysjoukkoja tuli paikalle kyselemään Suomi-kuulumisia..\nYllättävän isota siipiporukasta huolimatta, haava pikkuhiljaa alkoi mennä neuloen kiinni.\nVoi kuinka viehättäviä sairaanhoitajia siellä olikin ja kaikki vielä naisia...\nOn niitä Suomessakin (kursseillakin on käynyt)..\nNo sitten toktori sanoi, että sitä sitten ei saa kastella sitä haavaa. Johon minä sitten totesin, että kun ajattelin tästä töihin mennä, niin kyllä me tuossa lasinmuotoilussa joudumme sormiamme vesiämpärissä alvariinsa uittamaan.\nNo kyllä tämä kiharatukkainen viiksivallu siihenkin keinon keksi.\nHän oli sitonut sormeen sellaista ihonväritä liimalappua ja sitten leikkasi vain kumohanskasta yhden sormen irti ja pyysi sairaanhoitajaa rullaamaan sen sormen päälle kuin kortsun ikään.\nRykäisi ja totesi, "että kyllä tuolla sormella nytten naistenkin kanssa pärjää"\nJa koko hirvittävä porukka räjähti nauramaan ja sitä naurua kesti j kesti, kunnes oveen koputettiin ja tuli aivan hiirenhiljaista.\nKun pääsiäinen kerran oli, niin sisään astui kirkonmies mustassa kaavussaan ja oli tulossa siunaamaan kyseistä huonetta. Oli selvästi vähän kysymysmerkkinä kovasta naurunremakasta, mutta ei sanallakaan siitä kysellyt.\nLuulisi siunaamisen olevan kivuton toimenpide, mutta ei. Sillä hetkellä Isä Camillolle selvisi, että " herran pieksut, paikallahan on harhaoppinen henkilö"\nNiinpä tuo mustakaapu saapui luokseni ja esitti hienovaraisen kysymyksen: "Annatteko suostumuksenne, vaikka olettekin luterilainen, että teidän läsnäollessani siunaan huoneen???"¨\nNo, eipä sitä meikäläisellä ollut hirveästi asiaan huomautettavaa ja niin arvokas kirkonpåalvelija sai työnsä päätökseen...\nVuosipäiviä ja taas vuosi päiviin...\nNo niin sitä on arvokkaasti taas saatu yksi vuosirengas lisää. Olo on niin poikamainen, vaikka "oilov-ulaita" eí ole tullut poskipäihin tahkottua.\nViime lauantai meni ystäväni Timon nelikymppisillä ja jollei työt aina olisi odottamassa, olisi aamulla saattanut peilistä katsoa huomattavasti vanhemmalta näyttävä mies...\nEn koskaan ole pitänyt juhlista, jossa tuttuja on vähän.\nNo, tällä kertaa sattui sellainen tuuri, että maailman mukavimmat ihmiset olivat jostain syystä saaneet kutsun kyseisille juhlille.\nNiinpä ilta oli muuttumassa jo niin rattoisaksi, että oli lähes mahdotonta irtautua juhlista keskenkaiken.\nTotuus kuitenkin on, että kun iltaa tarpeeksi venyttää, niin myös tunnelma jossain vaiheessa lässähtää ja puolinukuksissa olevista juhlijoista ei jää paljoa kerrottavaa jälkipolville...\nNäistä juhlista ilmeisiesti lähdin juuri oikealla hetkellä, koska tunnelma oli saavuttamassa vasta katon...\nOmia juhlia tuli sitten juhlittua säyseimmissä merkeissä tutun ja turvallisen porukan kanssa, kahvin ja kakun antaessa päivälle arvokkuutensa.\nTotesin heti alkuun, että ei kukaan 45 -vuotispäiviä juhli, mutta se oli oiva tekosyy saada mukavia ihmisiä paikalle.\nNämä molemmat juhlat eivät kyllä tehneet hyvää "Juha Mietomaisin" harppauksin etenevälle keskiolutdieetilleni.\nNiinpä täytyy kiristää otetta ja vyötä, jotta tulokset eivät painuisi miinuspuolelle..\nEtelä-Suomessa vihdan tekoon??\nNiin vain se tämä päivä toi kevään tuoksun ilmaan ja raskaasti alas tulleet sohjolumetkin tekivät melkoisen häipymistempun tuossa päivän lähetessä loppusuoraansa.\nLämpömittarin osoittama oli jo n. 12 astetta plussan puolella. Johan siinä kohta koivut hiirenkorvalle puristuvat ja ei aikaakaan, kun saunan lihaksia hellästi syleilevissä löylyissä tuntee koivunlehden tuoksun.\nAh, kuinka se mielen saakaan iloiseksi.\nLasimaljakko räjähti tuhannen päreiksi\nOtsikko on aivan toinen kuin ajattelin. Juuri kun olin tätä kirjoitusta aloittamassa, putosi omia aikojaan yksi hienoimmista Italiassa tehdyistä töistäni lattialle ja eiku palasiksi...\nOlin tehnyt sinisen noin 30 cm halkaisijaltaan olevan pullon Venetsialaista tekniikkaa käyttäen siten, että pullosta tuli niin kevyt, että se melkein leijui ilmassa.\nTälläiset työt ovat kovan ponnistelun takana ja lopputuloksen tärkein ominaisuus on juuri tuo keveys.\nMuistan kun Maestro Ballarin Muranosta pullon nähdessään tokaisi, etä sen täytyy olla muottiin puhallettu, kun se hänen mielestään oli niin kevyt.\nRakas ystäväni ei ajatellut, että kyllä me pohjoisen pojatkin saamme ihmeitä aikaan.\nNyt kun se meni rikki, täytynee orientoitua uuden tekoon...\nOn Tukholma aivan niin kuin ennen..\nTuli käytyä Tukholmassa pikavisiitillä.\nKaupunki on aina yhtä kaunis ja voisin jopa kuvitella jonain kauniina päivänä asuvani siellä...\nVain yksi oli poissa. Pub tavaratalon alakerran hieno lasiliike oli kadonnut johonkin tai sitten olen sen verran dementoitunut, että en sitä onnistunut löytämään.\nOli aika keväistä, joskin tuuli hieman viileästi puhalteli, jottei olisi aivan liian kesäiseksi oloaan tuntenut.\n45 vuotta täyteen 6.3.2008\nKammottavaa huomata, että tuo päivä on aina vaan lähempänä. En ymmärrä, miksen ole missääm vaiheessa tätä ristisaattoani, tullut viisaammaksi.\nAinoat vanhemisen merkit ovat päivittäisen raihnauden ilot. Luulisi ihmisen iän tuoman kokemuksen avulla olevan viisaampi, mutta mitä ne kokemukset auttaa, jos ne ovat joko huonoja tai sitten niitä ei muista laisinkaan.\nAjatuksen kulku tuntuu olevan tuskaisen hidasta ja joskus jonkinlaisen järjenväläyksen tuottaminen on yhtä vaikeaa kuin jääkaapin täyttö oikein, ruokakaupasta tullessa(vaimon mielestä).\nJa sitten tuo väsymys. Olen siitä puhunut ennekin, mutta en todellakaan tiedä, paljonko pitäisi nukkua, jotta olo olisi levännyt.\nIlmeisesti kirkkomaalla vasta sitä pääsee riittävään lepoon...\nHiihtolomalla sorvin ääressä\nNo nythän on sitten se etelän hiihtolomaviikko.\nEi se oikein tässä puhaltajan arjessa näy. Lasi vääntyy mitä ihmeellisimpiin muotoihin, eikä huilauksesta ole tietoakaan. Täytyy kyllä sen verran ottaa sanoja takaisin, että mestari on sentään lähdössä Tukholmaan haistelemaan uusia tuulia tuossa viikolla. Maaliskuu kutsui mestaria Epsanjaan (lainaus Uunolta) , mutta nyt näyttää pahasti siltä, että lämpö on otettava uunin ääressä ja muutkin Espanjan riemut on kuviteltava työn oheen.\nMikä kurjinta, viini on muutettava vedeksi ja ainoat härkätaistelut on veljesten yhteenotot, jotka nekin iän myötä ovat pehmenneet...\nSiwasta haettu micropakkaus ei pysty korvaamaan paellaa, eikä sangrialta täysin maistu vaikka kivennäisveden päälle söisikin appelsiinin...\nKauniita naisiakin jää kaipaamaan, onneksi kursseilla riittää silmäniloa, muutenhan se on hiljaista aikaa Fiskarsissa tähän aikaan vuodesta.\nNo kukapa sitä nyt aurinkorannalle oikeasti kaipaisi??? Täytyy tunnustaa : MINÄ!!!!\nHienoja suomalaisia urheilusankareita\nOn uskomattoman hieno olla suomalainen, kun meidän pienestä maasta jatkuvasti löytyy maailmanluokan urheilijoita.\nItse loistavana penkkiurheilijana olen tyydytyksellä laittanut merkille, että vanhatkin vielä jaksavat.\nTeemu palasi kaukaloon : Jipii!!\nLitmanen Fulhamiin: Yes Yes!!\nKyllä moiset uutiset lämmittävät mieltä.\nSitten muutamasta urheilijasta vielä:\nRaimo Helminen : En vaatimattomampaa urheilijaa ole nähnyt ja sitten äijän pelaaminen on edelleen hienoa katsottavaa. Eiköhän Raipe kannattaisi vielä yksi kausi pelata????\nJanne Ahonen : Miten pitkän hienon uran hänkin on tehnyt ja vielä niinkin herkässä lajissa kuin mäkihypyssä. Kunnioitan suuresti hänen asennettaan tekemisiinsä. Ei muuten koskaan selittele turhia. Jos on ollut huono myöntää sen, toisaalta hyvänäkään päivänä, ei liikaa innostu (vaikka aihetta olisi).\nSiinä olisi monella suomalaisella urheilijalla opittavaa.\nKimi Rikkönen, Heikki Kovalainen:\nMolemmat äijät tehty raudasta, Kimi sen jo näyttänyt toteen ja lopullisesti tänä vuonna Heikkikin.\nVirpi Kuitunen: Ah niin ihana nainen ja kuinka jotenkin niin kylmäpäinen, että ei ole turhaa häneltä tarvinnut tuloksia odottaa..\nHanna-Maria Seppälä: Juuri tuollaista asennetta tarvitaan, jotta huipulle noustaan ja myös niin tavattoman suloinen. Kyllä Suomikuva on kirkas, kun he maailmalla kiertävät.\nJa kaikilta heiltä puuttuu vain yksi!!!!\nOman lasiesineen puhallus Fiskarsissa.\nTällä päivämäärällä lupaan, että jos he ikinä Studiolleni saapuvat, pilli laitetaan oitis lämpiämään ja vieraat oman esineen tekoon heti.\nOn myös paljon muita urheilijoita, joita arvostan kovasti, mutta heihin palaan myöhemmin..\nEn muuten millään pysty hyväksymään asennetta, että jonka usein kuulee kisoihin lähtevältä urheilijalta siten, että" jos mää nyt oon 50 parhaan joukossa, niin oon tosi tyytyväinen"\nEi sitten millään mene jakeluun.\nKisoihin pitää lähteä sillä mielellä, että kaikki tai ei mitään. Kultaa lähdetään hakemaan, kaikki muu on hävittyä. Sen jälkeen tuloksia voidaan analysoida, että miten sitten kävikään ja voidaan miettiä, että oliko kolmastoista tila onnistunut suoritus. Joskus on, useimmiten ei.\nEdelliseen Suomikuva juttuub täytyy sen verran palata, että kun tuolla Italiassa olen viimeiset 13 vuotta työskennellyt, niin olen omalta osaltani yrittänyt myös Suomikuvaa muuttaa.\nOlen usein onnistunut saamaan italialaiset kollegani hiljaisiksi pitkillä palopuheillani. Kädet ovat piiskanneet ilmaa tuulimyllyn lailla. Olen kertonut omituisimmat suomalaiset vitsit ja onnistunut jopa selittämään ne italialaisille kohtuudella.\nOlen lähes aina ollut positiivisessa mielentilassa ollessani Italiassa.\nOlen käyttänyt kohtuudella alkoholia heidän maassaan.\nNiinpä olen usein kuullut : Tarmo, tu non sei finlandese!\nJa olen aina vastannut: Si, sono quasi italiano.\nJoo, kyllä heillä on jotenkin omitunen stereotypiansa suomalaisista. En tiedä, johtuuko se mediasta, joka yleensä antaa meistä sellaisen kuvan, tosin viime aikoina meistä on annettu erillainen kuva heikäläisille.\nTv:satä tulee hienoja luontodokumennteja Suomesta ja sitten vastapainoksi erillaisia outoja urheilumuotoja näytetään, kuten suojalkapallo, eukonkanto, löylykisat ja avantouintikisat.\nUseimmiten tavallisilta italialaisilta kysellessä maastamme, he tietävät Kimi Räikkösen ja Heikki Kovalaisen ja sitten vielä Jari Litmasen. Muu tieto tulee sitten näinä TV spektaakkeleina.\nJoten ei ihme, että he kuvittelevat meikäläisenkin elämäntavan poikkeavan kovasti omastaan.\nEnsin suolle futista pelaamaan, kun kenttämme näyttäisi olevan niin surkeassa kunnossa ja sitte saunomaan niin kauan, että taju on kankaalla ja sitä luonnollisesti autetaan hakkaamalla koivunoksilla kaveri henkihieveriin ja sitten joko avantoon tai lumihankeen kierimään.\nTämähän kuullostaa tavallisesta italialaisesta hyvin normaalilta, vai mitä mieltä olette???\nRaskasta musiikkia ja Tapani Kansaa\nLopuksi täytyy todeta, että kun tuo lasinpuhaltajan työ on raskasta, useimmiten kuuneltu musiikkikin on sitten sitä raskaampaa mallia. Mutta koska käytännössä kuuntelen sujuvasti lähes kaikkea musiikkia, niin täytyy tunnustaa, että Tapani Kansan levy Rautavaaran kappaleista on yksi hienoimpia yllätyksiä mitä kohdalleni on sattunut.\nRautavaaran kappaleet kun ovat valitettavasti usein täysin loppuunkulutettuja, ainakin ihmiselle kuten minä, joka niitä on 45 vuotta kuullut.\nItse en esimerkiksi ole pystynyt sujuvasti kuuntelemaan enää : juokse sinä hummaa ja isoisän olkihattua. Ne ovat olleet sellaisia pikkuinhokkeja minulla. Ja kun tuossa jossain vaiheessa havaitsin, että Tapsa Kansa on mennyt Rautavaaraa uudelleen sovittamaan, niin pelkäsin pahinta.\nVesku Loiri on lähes aina onnitunut tulkinnoissaan, mutta nyt yllätys oli sitäkin suurempi, kun havaitsin että, Kansan syvät rivit ovat menneet nappiin. Loistavat sovitukset noista puhkisoitetusta vanhoista ralleista ja Tapanin laulu on ollut aina komiata..\nSuosittelen lämpimästi kyseistä levyä.\nTapani, tee toinenkin levy Rautavaaran sävelaarteistoista. Käytä Pertti Jalosta jatkossakin.\nIsoisän olkihattu on nerokas ja juokse sinä hummakin rullaa hienosti. Hyvä Tapsa!!!\nTiedän, että levy on jo muutaman vuoden takaa, mutta silti!!!\nHyvä blogi loppuu lyhyeen...\nOlen havainnut, että hyvä blogi loppuu lyhyeen...\nAamu on alkanut eilisestä lenkistä huolimatta hyvin.\nSehän on jo jotenkin jokapäiväistä, että aamulla herätessä, jostain kolottaa ja jos ei kolota, niin en ole enää kirjoittelemassa näitä.\nOlen pitänyt yllä tuota vähintään yhtä tunnin hölkkää per viikko.\nParhaimmillaan sitä tulee tehtyä 4-5 kertaa, mutta tälle kropalle se alkaa olla jo liikaa.\nOlutdieetin sietämätön keveys\nOlutdieetin ollessa käynnissä, olen ajatellut raportoida sen tuloksista aina silloin tällöin päiväkirjan sivuilla.\nKun moisen hienon dieetin aloitin tuossa Joulun jälkeen, alku oli vaikeaa. Paino lähti Joulun syomisien ja juomisien vuoksi alkuun ylämäkeen ja vasta nyt on saavutettu se piste, mistä lähdin liikkeelle.\nÄlkää naurako, aion osoittaa sen teille, että se toimii.\nn. 5 vuotta sitten onnistuin melko lyhyessä ajassa pudottamaan 14 kg.\nSilloin kyllä dieettikin oli agressiivisempi, mutta nyt on tarkoitus muokata ruokailutottumuksia pitkällä aikavälillä eli tästä on tulossa elämäntapa, siksi hidas kiirehtiminen...\nPeriaatteena edelleen, että kaikesta muusta voi suomalainen mies tinkiä jos olutta saa kohtuudella nauttia dieetin lomassa. Hyvältä kuullostaa, eikö totta.\nTäytynee Hanna Partanen pyytää chekkaamaan tämä totuuus.Hä-hää.\nKalan syönnin sivuvaikutuksia\nOlen tämän dieetin aloituksen jakanut muutamaan eri aikajaksoon:\n1 jakso : tosiaankin Joulun jälkeen vähensin makean syönnin puoleen ja vaihdoin pääasiallisesti vaaleasta leivästä tummaan kokojyväleipään.\n2.jakso : Lopetin juuston käytön leivän päällä ja lähestulkoon muutenkin.\n3. jakso : Vähensin lihan syöntiä ja lisäsin kalan käyttöä. Tästä seurauksena on hieman aamuisin joutunut suomupintaa selästä rapsuttamaan. Punaiset silmät johtuu liiallisesta särjen syönnistä mutta pyrstö heiluu ihan mukavasti...\n4.jakso : Olen lisännyt hedelmien ja vihannesten määrää koko ajan ruokavaliossa...\nHuomatkaa siis, että nämä jaksot ovat kohtuu lyhyitä, mutta ne kaikki ovat voimassa edelleen eli pikkuhiljaa olen kiristänyt otetta. Olutta on tullut juotua kuitenkin koko ajan normaalisti, jotta voisin osoittaa tämän tepsivän...\nJos puhallatte mun lasini, niin tahdon kertoa..\nKuuman massan pariin. Tämä on ihanteellista aikaa lasinpuhallukseen. Ei ole vielä liian kuuma, vaan ihan mielellään lämmitteleen uunin edessä.\nJa mitä tulee aikaisemmin esittämääni valohoitoteoriaan, niin kyllä sekin vaikuttaa.\nUusia ideoita poksahtelee mieleen ja niitä yritetään mahdollisuuksien mukaan siirtää ajatuksista teoiksi.\nKevät siintelee jo ja tuo tullessaan valtavan turitivirran Fiskarsin pieneen kylään ja muuttaa kyläyhteisön elämän jälleen kerran päälaelleen.\nEli talvella ei käy ketään ja kesällä sitä vastoin käy..\nMutta hiljaisewn talven jälkeen ainakin me odotamme innolla vierailijoita.\nMonien kanssa on tullut tutuksi, että vaikka nimiä ei tiedä, niin saattaa mennä tunti jos toinenkin maailman parannuksessa.\nOlemme oppineet näiden keskustelujen ansiosta mm.\nAjamaan veturia, lentämään purjelentokoneella,\ntoimimaan lääkärinä tai hoitajana, suorittamaan laivanrakennuksen eri työvaiheita jne..\nToki kaikki vielä teoriassa, mutta eiköhän se käytännössä onnistu..\nEihän pääministeriksikään voi opiskella vaan se on ruvettava hommiin, kun sellaiseksi valitaan ja ei tuo Vanhanenkaan ihan turhin kaveri siihen hommaan ole..\nOli myrskyinen ja tuulinen päivä...\nLunta tulla juimi vaakatasossa päin naamaa ja mikä voisikaan silloin olla parempi paikka kuin lämpimän lasiuunin edessä. Nauttia uunin hehkusta ja miettiä niitä raukkoja ulkotyöntekijöitä, jotka viimassa värjöttelevät.\nTämä on aina pakko muistaa, koska kun kesän kuumiin mennään, tilanne kääntyy päälaelleen.\nOlen pannut merkille, että positiivisuuteni iän myötä on jonkin verran kasvanut ja täytyy sanoa, että ei se aiemminkaan ole huonoimmasta päästä ollut.\nNyt kuitenkin tällekin on löytymässä luonnollinen selitys.\nKatsokaas, rakkaat ystäväni, lasiuuni on se ratkaisu.\nEikös vain puhuta jatkuvasti kaamosmasennuksesta ja kun luntakaan ei ole, niin tämä pimeä valoton vuodenaika saa ihmismielen niin kireään solmuun, että sen omatoiminen avaaminen vaatii ponnisteluja enemmän kuin Elisan asiakaspalvelun puhelujonossa odottelu konsanaan. Tähänkin asiaan palaan tuonnempana..\nNiin, kyllähän tuollainen valonsaanti on enemmän kuin paikallaan jokaiselle talviaikana.\nVoi lähteä etelään nauttimaan auringonvalosta tai sitten tuijottaa extravalaisinta muutaman tunnin päivässä, jotta valo kulkeutuisi aivoihin ja pitäisi meidät elämässä kiinni.\nMutta entäs sitten, kun joka päivä voi ja täytyy tuijottaa hehkuvaan lasiuuniin. Voi sitä luxien loistetta ja miettikää kuinka positiiviseksi voikaan tulla, moisessa työssä. Kyllä siinä Paavo Väyrynenkin jo taitaa jäädä toiseksi...\nTietysti sen positiivisuuden kanssa pitäisi ryhtyä harrastamaan päästökauppaa, myydä erä positiivisuutta, josta sitten on hieman ylitarjontaa ja vastaanottaa kunnon korvausta vastaan muutama säkillinen negatiivisuutta, jotta voi sitten edes saunaehtoona muijalle räksyttää....\nEli ei hassumpi työ, ilmankos ne kurssilaisetkin lähtevät niin hyvällä tuulella kursseilta. Kunnos päivän valohoito kaupan päälle ja positiivisuus suorastaan pursuaa ulos.\nPyrinkin pitämään päätäni uunin välittömässä läheisyydessä niin usein kuin mahdollista. Tarpeeksi lähelle kun menee, niin säästää jo parturikustannuksissakin.... 1100 astetta tekee tehtävänsä.\nTele, sano operaattori toiselle..\nYstäväni Simon Templarinmäki valitteli, että on pennit tiukassa, siitä huolimatta, että pennit ovat centeiksi muuttuneet. Joo kyllähän tämä edesmennyt tammikuu on joka vuosi osoittautunut hankalaksi elämänkumppaniksi. Niin vanha keksintö kuin se onkin, niin aina se jaksaa vaan yllättää itse kunkin....\nKaikki maksut tuntuvat lankeavan juuri tammikuussa, juuri kun on saanut kaiken "ylimääräisen" tuhlattua Jouluun mennessä.\nYstäväni Simon totesi olleensa teleoperaattorin jonossa niin kauan, että hänen prepaidliitymästä oli loppunut puheaika kesken , ennen kuin sieltä oltiin vastattu. Taisi ystäväni moisesta tuohtua ja hankkia liittymänsä hieman nopeammasta paikasta..\nItse tuossa myös huomasin saman asian. Jonotin vartin ja sitten kiukuspäissäni katkaisin yhteyden , soittaakseni hetken päästä uudelleen ja uudelleen vartin odottelun jälkeen katkaisin. Sitten kiukusta punaisena päätin laukoa suorat sanat asiakaspalvelun sujuvuudesta, kun sinne ikinä pääsisin.\nNo kuten aiemmin totesin positiivisuus nosti päätään ja kun on kilttinä synytynyt niin sitten varmaan skotlantilaisena lannevaatteena pitää kuoleman eli eihän sitä sitten 12 ja puolen minuutin kolmannen odottelun jälkeen enää kehdannut rähistä.\nJa mikä asiassa oli KARMAISEVINTA, olin tyystin unohtanut aiheen, jonka vuoksi olin soittanut ja aihe oli sentään ollut sen verran tärkeä, että jonottamaankin olin suostunut!!!!!\nMutta dementiansa kanssa pitää vain oppia elämään.\nHuomena lauantaina on taas kurssi, tällä kertaa jo kurssi 4. Mietin tässä juuri jotakin hurjaa heidän päänmenokseen. Eli kun kurssini on tiivistelmä 3 vuoden lasikoulutuksesta, niin voidaan sanoa, että vauhti on hurja kuin laskuvarjohypyssä narujen leikkaamisen jälkeen.\nTämän vuoden olen päättänyt pyhittää hyvän työn vuodeksi. Tehdä hommat ehkä vielä huolellisemmin kuin aiemmin ja sitten levon ja työn suhde pitää oikeana tai oikeampana. Olen alkuvuoden pyrkinyt olemaan venyttämättä päiviä vain sen takia, että "saa"\nviettää aikaansa työmaalla. Toivon sen tuovan tässä orastavassa ikääntymisen vaiheessa lisää puhtia elämiseen, jottei tarvisi koko aikaa päätänsä uunissa pitää...\nOlutdieettikin on hallinnassa, joskin pieniä komplikaatioita on esiintynyt, mutta aika kevyellä maltaalla ollaan menty ja ruokakin on pysynyt suht koht uomissaan. Kalaa on eri muodoissaan tullut syötyä niin paljon, että aamulla kidukset oli hieman ärtyneet ja selästä kutinan vuoksi tuli muutama suomu raavittua pois, mutta mikä tärkeintä pyrstö tuntuu heiluvan vielä ihan mukavasti...\nEikä ole kuitenkaan esinntynyt punasilmäisyyttä kuten särjillä, mutta enpä ole niitä syönytkään..\nToki on myönnettävä, että vaassa esiintyvä lievä numeronäytön lisä sijaitsee jossain jalkaterän ja vaa´an välissä. Grammaakaan ei ole tullut eikä tule!!!\nJa sitten on vuorossa:\nPPP eli päivän positiivisin pläjäys (ei varis kuitenkaan)\nEli yritysnumeroihin soittaminen halpenee. Kyllä täytyy sanoa, että oli jo aikakin. Mutta parempi myöhään tai sitten vielä myöhempään..\nNNN eli näivettävän negatiivinen nurina\nUudet verokortit astuvat voimaan ja samalla käteenjäävä rahamäärä, kaikesta hallituksen suorittamista toimista tai ehkä juuri siitä syystä,\ntuntuu kuihtuvan kuin pyykkimuijan peukalo pyykin jälkeen, puhumattakaan siitä toisesta nahanpalasta...\nJo joutui armas aika ja täytyy yrittää tehdä jotain yleishyödyllistä... No sitä pohtiessa, sun moro, sano tamperelainen\nElämä on pelkkää kuolemaa\nOlen tässä viime aikoina väkisinkin tullut havainneeksi, että kuolemasta puhuminen on nyt in.\nOn tulossa ohjelmia kuolemasta ja onhan niitä jo ollutkin paljon. Ja nyt sitten aiheesta on noussut valtava kohu!!!\nKuolema on tosi vanha keksintö, ei se mikään uusi juttu ole.\nJoka päivä voimme nähdä tuutin täydeltä erilaisia karmaisevia kuvia eri puolilta maailmaa, joko luonnonkatastrofin muodossa tai sodan tms.\nItaliassa asuessani ja vielä nykyisinkin Rai 1 aktiivisena seuraajana, en ole voinut olla huomaamatta, kuinka kaikki yksittäiset väkivallanteot saavat minuuttikaupalla ohjelma-aikaa itselleen.\nCarabinieret virka-asuissaan selittävät selittämästä päästyäänkin murhien yms. yksityiskohtia juurta jaksaen ja katsojilla on hauskaa.\nTurhaa ei rikosaikalle jäänyttä veritahraa kuvata eri kulmista ja ihmetellä sitä monenkin silminnäkijän voimin...\nItse tein tuossa jokin vuosi sitten jo vankan päätöksen, että jos mahdollista, minun tuhkani siirrettäisiin lasiesineisiin, koristamaan ikuisesti mennyttä läsnäoloani lasin parissa..\nNiille ihmisille tiedoksi, jotka edellisestä lauseesta eivät saaneet mitään irti, kerron että, lasinvalmistuksessa hienojen kuplakerrosten aikaansaannissa on kautta aikain käytetty tuhkaa(koivutuhkaa yleensä), joka sitten lasikerrosten väliin joutuessaan puhaltelee kivoja kuplia.\nJa kun sitä itsekin on vuosien myötä tullut kuplivaa juotua, lopputulos ei voi olla muuta kuin kupliva!! Hä-hää!\nKerroin aiheesta eräässä radiohaastattelussa, en tiedä minkälaisen vastaanoton se sai..\nHautajaisjärjestelykin on sen verran suunniteltu, että kunnon rytmimusiikkia pitää silloin soivan ja yleisön pitää juhlia ankarasti. Ei siis mitään suruttelua.\nTäytynee pitää huoli, että suremiseen ei olisi mitään aihetta, jos kuka tietää, se on jo tapahtunutkin...\nEikös ne tuolla kehitysmaissakin juhli vainajia, jotka ovat päässeet maanpäällisestä kurjuudesta paratiisiin..\nNo eikähän kuitenkin siirrytä elävien kirjoihin takaisin.\nEi tuolla kuopassa niin hauskaa vielä ollutkaan.\nKeskiolutdieetti keski-ikäiselle miehelle\nOlen aiemmin maininnut väsymyksestä tässä alkuvuoden aikana. Saattaa johtua osin siitä, että olen yrittänyt tässä pikkuisen karistaa Joulun tuomia kiloja. Ja työnteko ja dieetti ei oikein aina toimi yhdessä. Työtä tehdäksesi tarvitset energiaa ja toisaalta laihduttaaksesi taas sinun pitäisi mahdollisimman pienellä energialla tulla toimeen.\nTämä ymmärrettävä paradoksi ei ole ihan helpoimmin\nOlen vuosien saatossa kehittänyt suomalaiselle miehelle ainoan oikean dieettimuodon, keski-ikäisen miehen keskiolutdieetin. Olen aivan varma, että se on helpoin dieetti, mitä mies voi noudattaa.\nEli käytännössä on kohtuullisen helppo jättää ruokavaliosta pois niitä rakkaimpiakin popsittavia, jos kuitenkin oluen juominen olisi dieetin aikana sallittua.\nEn halua vielä vetää tarkkaa rajaa sille, että mikä olisi oikea päivä- tai viikkoannos oluelle, mutta kokemuksien karttuessa, tulen ohjearvot julkaisemaan.\nLähdetään nyt kuitenkin siitä, että sixpäkki päivässä olisi yläraja.\nMiksikö kerron aiheesta?? No tuossa muutama vuosi sitten, kun tätä aihetta kehittelin, saavutin erityisen positiivisia tuloksia. 14 kg läks muutaman kuukauden kuurilla, eikä tehnyt edes tiukkaa.\nNyt sitten yritän kartoittaa aihetta paremmin ja ehkä saada sen julkaistuakin jossain vaiheessa. Taattu Best Seller.\nEpäilemättä tämä sopii myös naisille..\nDopingia, Komisario Palmu, dopingia!\nTäytyy tässä vielä ottaa kantaa tuohon tuoreimpaan uutiseen erään suomalaisen naisampumahiihtäjän kärystä. Voi meitä poloisia, kun aina me suomalaiset jäädään kiinni näistä aineista. Nyt täytyy heti alkuun todeta, että en millään muotoa hyväksy minkäänlaista dopingia, paitsi tietysti pieni näkäräinen silloin tällöin.\nMutta kun olen melko saletti, että niin ruotsalaiset kuin norjalaisetkin kuin muutkin käyttänevät surutta kaikki mömmöt, millä peliväline liikkuu rivakammin, mutta eivät jää kiinni. Ja sitten suurin otsikoin ja suin murskaavat suomalaisen huippu-urheilun mätäpaiseeksi koko urheilumaailmassa.\nNe ovat vaan sen verran taitavampia. Ei se Gundekaan silloin vuosia sitten pelkällä kaurapuurolla hiihtänyt ja tämä norjalainen hurja(en saa nimeä päähäni), joka ei suostunut millään häviämään, tuskin ihan puhtaasti tallasivat.\nLopettivat aika yllättäen huipulla, kuka selkävaivoihin kuka mihinkä...\nJa voi niitä astmapoikia, kun maaliin tulivat 30 cm räkäpuikko leuassaan jäätyneenä....\nNiin, suomalaiset hiihtäjät esimerkiksi, uskon vakaasti, että Lahden jälkeen ollaan oikealla puhtaalla tiellä oltu, lukuunottamatta tätä kraakkujaa...\nJopa niin oikealla tiellä, että menestyminenkin vaatii jo enenmmän rääkkiä kuin mitä ihmisen kroppa kestää.\nKunnioitan suuresti niitä, jotka tavallaan tällä puhtaudellaan antavat niin paljon tasoitusta kilpakumppaneilleen..\nEhdotankin sellaista karua vaihtoehtoa tuonne ampumahiihdon puolelle, että kärynnyt urheilija joutuisi käryn jälkeen hiihtämään henkensä edestä, puhtaiden urheilijoiden tavoitellessa osumia häneen, silloin voisi jo hyvällä omallatunnolla sanoa olevansa ajojahdin kohde! Hä-hää!!!\nNo pahaa jälkeähän siitä tulisi ja taidan vetää sanani pois, jotteivat saa minua kiinni yllytyksestä.\nNo melkein kuoppaan tässä lopuksi palattiin, joten ei auta kuin kuopasta ylös ponnistaa ja jatkaa lasinpuhalluksen merkeissä.\nTänään aioin puhaltaa filigranimaljakoita ja kun nyt kävi silleen hassusti, että yksi kurssiryhmä joutui perumaan tulonsa lauantaille, niin taidanpa vetää henkeä viikonlopun ja keskittyä dieetin saloihin...\nPäivät kuin unta vaan, lauloi Arto Sotavalta muistaakseni aikoinaan. Joo, unelta ne ovat tässä alkuvuodesta vaikuttaneet. Tai ainakin uneliailta...\nJotenkin tuntuu, että viime vuoden hurja rehkiminen tuntuu vieläkin luissa ja ytimissä.\nVai oliko se joulukinkku poikkeuksellisen huonosti sulavaa lajia....\nNo, ei ole saparo kasvanut ja vaikka kuinka sikamainen olo on ollut, niin ei kai se sitä kuitenkaan voi olla, röh!!!\nTämän päivän ihmiset toimivat toisin kuin ennenvanhaan. Aikoinaan Joulun sanomaan kuului oleenaisena osana pitkän kaavan mukainen ruokailu, joka jatkui ja jatkui läpi Jouluyön. Ei silloin hirveästi funtsattu, että se vatsalle tai pakaraan ilmestynyt rasvamakkara olisi ollut jotenkin maailmanlopun merkki. Toki silloin tällöin jonkun isäntämiehen rinnasta repäisi ja pahimmillaan kutsu kävi kirkkomaan puolelle, mutta ei sellaista vouhotusta ollut kuin tänä päivänä.\nNythän jo aattoiltana, ennen kuin ruokapöytään on ehtinyt, pitäisi saunoa painijoiden tapaan kumipuvut päällä, jotta saataisiin kalorit kadotettua ja itse ruokailutapahtumakin on mennyt pisteidenlaskuksi.\nVoi meitä poloisia!!!\nSitten kun hädin tuskin olet Joulupäivän aamuun herännyt, pitäisi lähteä tiukasti lenkille ja aloittaa karmistuttava dieetti, jotta koko vuoden jatkunut pisteiden keruu ei ajautuisi karille.\nJa tämä kaikki koskien yhä enenemässä määrin myös miehiä...\nOn aikoihin eletty..\nOnneksi Joulu on vain kerran vuodessa!\nNo nyt sitten ollaan vuodessa 2008.\nHämmästyttävää on se, että kuinka nuo kaikki hyvät ystäväni tuntuvat juuri tänä vuonna poikeuksellisen vanhoilta, eikä oma ikäkään suinkaan ole kääntymässä laskuun, päinvastoin.\nNelikymppiset odottavat niin Mikaa, Maria kuin Timoakin ja perhana itsellekin läjähtää jo 45 mittariin.\nJa onko se ikä sitten tuonut viisautta ja voidaanko puhua kokemuksen tuoneen olemukseen arvokkuutta ja sitä että pystyy asioita käsittelemään rauhallisesti ilman hätiköintiä??\nKaikkea vielä, tuntuu että viimeisetkin järjenrippeet ovat karkaamassa pääkopasta ja ainainen raihnaus on astunut kotiimme jokapäiväiseksi vieraaksi.\nJa mitä harkitsevaisuuteen tulee, niin taitaa olla parempi etten siihen edes yritä löytää mitään positiivista sanottavaa.\nNo on se tietty lapsenomaisuus säilynyt ja se on hyvä asia se....\nLasinpuhalluskurssit ovat menneet mukavasti. Tulen jatkossa tekemään oman osion sivuille pidetyistä kursseista ja valokuvin ja sanakääntein kertoilen ainakin joistakin kursseista, jotta ihmiset näkevät kuinka hauskaa lasinpuhaltaminen voi olla.\nNytkin on ollut kaksi mielettömän mukavaa ryhmää.\nJos ensimmäisen kurssin jälkeen vielä kirkkomaa kutsui, niin toinen kurssi oli jo helpompi ( tällä viitataan yllämainitsemiini väsymysoireisiin alkuvuodesta).\nViime lauantaina kurssin jälkeen oli olo hieman virkeämpi, johtuiko se siitä, että oli yksi kurssilainen vähemmän. Olen tiivistänyt 3 vuoden lasikoulutuksen yhteen päivään ja voin vakuuttaa, että ei varmaan kukaan uskoisi miten hienoja juttuja olemme saaneet aikaiseksi...Lupaan laittaa kuvia töistä myöhemmin.\nSitten on aivan pakko lopuksi kertoa tutkimuksistani!\nOlen tässä muutaman vuoden aikana pannut merkille, että koska lasikursseillani käyneet ovat olleet niin mielettömän hienoja persoonia ja miten mukavaa heidän kanssaan on ollut kursseja läpiviedä, sen TÄYTYY JOHTUA SIITÄ, ETTÄ LASIKURSSEILLE TULEVAT IHMISET OVAT HARVINAINEN JOUKKO\nPOIKKEUKSELLISEN MUKAVIA IHMISIÄ.\nKaikissa heissä täytyy asua pieni lasinpuhaltaja(kun ovat niin taitavia), kaikilla heillä on hyvä sydän ja kaikki omaavat hulppean huumorintajun.\nJoten ei se kurssin vetäminen ihan hirveän vaiketa ole, kertoo nimim. Kokemusta on.\nHyvää Uutta Vuotta 2008. Se on lasimestarinkin arki jo taas niin kiireistä, ettei ehdi edes kirjoittelemaan. Tietysi voi olla myös, että pää on niin tyhjä, jotta jutunjuurta saisi aikaiseksi...\nKevään ensimmäinen kurssi on sitten pidetty!! Jipii!!!\nOikein mukavat 6 kpl kurssilaisia teki jälleen sen eli muuttivat viinin vedeksi eiku sulan lasimassan huippuhienoiksi teoksiksi. Ja voitte vain kuvitella, että he eivät ole vielä nähneet töitänsä valmiina.\nTuotteiden kun pitää jäähtyä yön yli ja sitten on vielä jälkikäsittelyjen aika. Mahtavat olla, kuin pikkulapset Joulun alla, yhtä malttamattomina odottelemassa tuotteitaan...\nVoisin kyllä tietysti myydä ne... hä-hää!\nNo en tietysti voi, älkää minusta sellaista uskoko!!!\nVuodenvaihteessa tuli sen varran uurastettua, että myyntihyllyjen väri vaihtui sinisistä harmaiksi ja tuli muutenkin vähän muutettua järjestystä.\nTuotannolliset toimenpiteet aloitettiin vasta viime viikon lopulla eli "lomat" on pidetty!\nNyt on aika rientää työmaalle, sillä kylmä kangistaa nopeasti.


Kädet savessa - Vatesin arvot saivat hahmonsa | Vates\n» Kädet savessa - Vatesin arvot saivat hahmonsa\nVatesin tiimitilassa julkistettiin Avoimissa oviessa 28.2.2018 Vatesin henkilökunnan tekemät savitaulut säätiön arvoista: asiantuntijuus, rohkeus ja muutosvalmius. Säätiön arvoja oli pohdittu aiemmin yhdessä osana strategiatyöskentelyä. Arvoja mietittäessä haluttiin jättää pois termit, jotka ovat lakitekstissä tai ovat muuten itsestäänselvyyksiä säätiön toimintaa ajatellen.\nSäätiön arvoiksi valikoituivat keskustelun ja pohdinnan jälkeen:\nSanoa ja olla sanomatta. Rohkeus valita, mitä tuomme esiin, mikä jää vähemmälle. Uskallus kokeilla uutta ja ottaa epäonnistumisen riski.\nHaemme tietoa yhteiskunnan ilmiöistä ja kohdennamme sitä oikeille kohderyhmille.\nKohdennamme tietoa uusille kohderyhmille yhteiskunnallisten tilanteiden muuttuessa ja huomioimme myös hiljaiset signaalit. Valmius muuttaa painopisteitä tarpeiden mukaan.\nMissioksemme muotoutui: Yhdistävä yhteistyön rakentaja ja verkostojen kokoaja, kehittävä edelläkävijä, luovasti rohkea tiedon ja käytännön asiantunteva soveltaja.\nKun arvot olivat selvillä, kokoonnuimme vielä miettimään, mikä olisi kunkin arvon väri ja minkä muotoisia ne olisivat. Piirrostemme perusteella kuvanveistäjä Johanna Rytkölä muotoili arvot savesta ja pääsimme hänen ateljeeseensa viettämään virkistyspäivää. Päivän aikana arvot saivat värit ja lisäelementtejä pintaansa.\nLopputulos on nyt ihailtavissa tiimitilamme seinällä.


följ ditt hjärta: joulukuuta 2013\nMoikka kaikille ja ihanaa aatonaattoa! Mulla on takana aika rankka työntäytteinen viikko. "Joululoma" (lue opparin kirjoitusaika) koulusta alkoi 13.päivä perjantaina jonka jälkeen tein yhden piiiiiiitkän viikon töitä aina eiliseen asti jolloin vihdoin pääsin aloittamaan hyvin ansaitun joululoman!! Stressasin koko viikon kaikesta mahdollisesta, vaikka joululahjat on jo ostettu aikoja sitten. Mutta yllättävän paljon löytyy järjestättävää kun on poissa melkein kuukauden. Maksaa ajankohtaiset ja tulevat laskut, tyhjentää jääkaappi, pakata, lähettää postissa myydyt tavarat (olen huutokaupannut suureksi menneitä vaatteita jotka ei tälä menolla enää joulukuun jälkeen edes olisi suuria), siivota, palauttaa kirjoja koululle, lähettää opettajille koulutehtäviä yms. Ei tuo nyt kuullostanutkaan paljolta kun sen kirjoitin mutta se tuntui paljolta viime viikolta. Haha.Taisi väsymys tehdä tepposensa :)\nPerjantaina oli muuten koko universumin rasittavin tentti, pahanmaineinen VOC/MCT. Kyseessä on siis koko mun yliopistoajan ainut tentti jota en ole saanut lävitse. Olen siis lukenut yliopistolla Englannin kielen A, B ja C-kurssin (tai no C-kurssi on nyt meneillään) ja jokaiselle kurssille tehdään tuo sama VOC/MCT tentti mikä on siis sanasto ja kielioppi tentti. Kyseessä on pieni, yhden opintopisteen arvoinen tentti, josta puolet on kielioppia (tyylillä valitse paras vaihtoehto A, B, C, D vai E) ja toinen puoli sanastoa.. Tässä vaan tulee mulla pieni ongelma vastaan tuon sanaston kanssa: Tuossa tentissä on 120 englannin kielistä sanaa joista jokaiselle on aina 5 eri samantyyppistä ruotsinkielistä samaa joista paras tulee valita. Ja mulla tulee aina kielimuuri vastaan kun en osaa kaikkia ruotsinkielisiä sanoja joten joudun Suomi-Ruotsi sanakirjan kanssa suomentamaan niitä vaihtoehtoja ennen kuin pystyn harkitsemaan mikä olisi paras vaihtoehto. Ongelma on se että tässä kokeessa on tiukka aikaraja, joten mulla loppuu aika, ymmärrys ja kärsivällisyys kesken. Kuten sanoin aikaisemmin, sama tentti tehdään jokaiselle kurssille mutta A-kurssille vaaditaan 9 pistettä, B-kurssille 13 pistettä ja C-kurssille 15 pistettä. Mä sain viime vuonna 9 pistettä kasaan ja sain sen A-kurssin vaatimustason. Nyt saimme tulokset ja sain 12 pistettä ja jäin siis YHDEN pisteen päähän B-kurssin vaatimustasosta.. Arvatkaa vaan miten paljon ärsytti!!! Mutta eipä tässä mitään, ensi kerralla yritetään taas entistä kovemmin. Onneksi mulla on ihanat koulukaverit jotka tsemppaa mua eteenpäin. Tää on näitä hetkiä kun tuntuu niin "epäreilulta" että tietyt koulujutut vaatii multa 2X enemmän töitä. Mutta tämä on ollut oma valintani opiskella ruotsalaisessa yliopistossa ja mä olen tehnyt muita enemmän töitä koulujuttujen eteen jo 3, 5 vuotta joten mitä muutama tentti enää tähän konkurssiin tekee, haha. Det är bara att bita ihop! Sitäpaitsi, tää ollu niin älyttömän hieno kokemus ja jos en olisi ottanut tätä haastetta ruotsinkielellä opiskelusta niin en musta ei olisi koskaan kehkeytynyt niin taitavaa puhujaa ja kirjoittajaa kuin mikä minusta on muodostunut tämän koulutuksen aikana. Kaikkien tämän koulutuksen tuomien haasteiden jälkeen kyllä mä vielä tämänkin tentin lävitse pääsen!! Kova työ vielä palkitaan. :)\nTänä aamuna herätyskello soi puoli seitsemän ja hyvin väsynyneenä mutta joulumielellä lähdin matkaamaan kohti Tukholmaa. Tukholmasta sitten lento Helsinkiin, josta nyt kirjoittelen lentokentällä odotellessani myöhempää ajankohtaa jolloin ihana Joni ja minä aloitetaan LEGENDAARINEN roadtrip Helsingistä Juvalle. Molemmilla älytön matkakuume (roadtrip kuume) ja kameran akku on ladattuna jotta saadaan ikuistettua tämän USKOMATTOMAN roadtripin henkeä salpaavat maisemat...... Haha. Oli ihanaa, kun olin Arlandan lentokentällä sen verran hyvissä ajoin että ehdin istahtamaan rauhassa läppärin kanssa ravintolaan ja otin lasillisen punaviiniä. Siinä joulukuusen vierellä chattailessa lasi kädessä tuli vihdoin jo kauan odotettu joulumieli! Tuntuu vaan niin oudolta kun ei ole lunta!\nOnnistuin aiheuttamaan pahennusta tänne matkatessani kun juttelin ranskalaisen vierustoverini kanssa. Koneessa oli alussa ihan pirun kylmä (takki päällä palelsi) ja aiheesta juttelin vierustoverini kanssa. Siihen tuli sitten hetken hiljaisuus jolloin syvennyin ihan muihin ajatuksiin, kun tämä ranskalainen jatkoi vielä juttua hetken päästä: "And you know there are so many babies on this airplane". Mä sitten oikein kärsivällä äänellä mulautin ääneen ensimmäisen ajatukseni joka oli: "I knoooooow, I reeeally hope they will be quiet the entire flight!!". Siinä sitten hetken syntiä syviäni miettiessä tajusin että se oli ehkä enemmänkin huolissaan vauvojan ruuminlämmöstä kun mun unenlaadusta.. Haha. Ilmankos kattoi mua hiukan kieroon ja meidän smalltalk loppu kuin seinään. Tässä taas tuli todistettua että mulla ei todellakaan ole vauvakuumetta!!\nTässä vielä loppuun pari kuvaa parin viikon takaiselta lauantailta parin opiskelijakaverin kanssa. Ehkä yksi hauskimmista illoista koko vuonna, ainakin täällä Ruotsissa. Pitkästä aikaa sellanen ilta että sai maha krampissa nauraa. Ei ollut "mukavaa" vaan oli ihan päätön ilta. Nauratti vielä seuraavana aamunakin kaikki sen illan päähänpistot.\nAika ammatilaisen otteet ton golfimailan kanssa. Ehkä golffaus ois hyvä uravalinta sittenkin?\nIhanaa Joulua kaikille! Mie lähden nyt Jonia vastaan!\nLähettänyt Anne klo maanantaina, joulukuuta 23, 2013 Ei kommentteja:\nTänä syksynä/talvena olen ollut tylsempi kuin oikeastaan koskaan aikaisemmin. Olen käyny juhlimassa kesän jälkeen hurjat 3 kertaa. Haha. Jopa mun vanhemmilla on ollut vilkkaampi yöelämä, silloin on aihetta huoleen! Viikonloppuisin olen tehnyt kouluhommia ja keskittynyt lihomis.. siis syömis.. siis rentoutumiseen. Haha. Mun syömisestä on jo tullut vitsi meidän kotona, kaiken maailman ruokahimoista ei tule loppua ei sitten millään! Pitää skarpata pian (=tammikuussa) ettei ihan karkaa käsistä tää touhu, haha. No jaa , pitää nauttia että siitä että on talvi sillä ensi vuonna bikinikausi kestää noin touko-heinäkuusta aina helmikuun puoleen väliin asti :D\nSyömisjutuista puheenollen, lähetin pari päivää sitten viestiä sille perheelle jonka luokse menen Australiaan. Luin au pair sivustolta että hyvä on tosiaan ihan perusasiatkin aina tarkastaa, ettei tule mitään ikäviä yllätyksiä sitten siellä ollessa. Olin lukenut aikaisemmin jonkun tarinan jostain tytöstä, joka oli lähtenyt au pairiksi ja ruoka ei sisältynytkään palkkaan niin kuin hän oli olettanut. Olin myös lukenut jostain toisesta jonka palkkaan ei sisältynyt kuin aamupala ja lounas. Tästä inspiroituna minä sitten tomerana tyttönä laitoin heille viestiä jossa kysyin kovin huolestuneena että saanhan sitten varmasti syödä siellä rajattomat määrät ruokaa? Jack melkein tukehtui mun tekemiin lihapulliin kun kerroin minkälaisen viestin olin heille lähettänyt. Tosiaan kun en sitä kysymystä enemmän perustellut, niin se on vähintäänkin mielenkiintoinen kysymys esittää 8 kuukautta ennen reissua :D Jännnityksellä odotamme saanko syödä rajattomat määrät ruokaa vai en. Kuka haluaa tulla mun asistentiksi ja tarkistaa mun mailit ennen kuin lähetän niitä eteenpäin?\nJoka tapauksessa, viime viikonloppuna olin ulkona ja edellisestä kerrasta oli tosiaan vierähtänyt jokunen kuukausi. Vaikka onkin tultua käytyä parilla lasillisella (siis oikeastikin parilla eikä "parilla") muutamaan otteeseen keskellä viikkoa, ei se ole sama asia kuin laittautua, förfesta ja lähteä sen jälkeen baariin lauantai-iltana.\nHiuksia en mitenkään tietoisesti ole kasvattanyt mutta huomasin että ne ylettyy jo ylös (nutturan sisällä tosin sellainen pallero). Haluan varmaan jatkossakin sellaisen pituuden minkä saa ylös. Anyway, oli pirun kiva laittautua pitkästä aikaa kunnolla!! Aida ja Vanda oli Karlstadissa käymässä ja Nerma Tukholmasta ja meillä oli tyttöjen ilta. Jack lähti vapaaehtoisesti kaverille illalla jotta me saatiin olla rauhassa. Siis vaihtoehtoina oli joko kuunnella meidän juttuja tai lähteä kaverille joten ratkaisu oli Jackille helppo ja hän lähti vapaaehtoisesti Robertin luokse. Kuten yleensä, minusta mukavinta on ne hetket ennen baariin menoa, kun saa vaihtaa kuulumisia ja juoda viiniä :) Otin illan aika rauhallisesti koska seuraavana aamuna mulla oli skype-haastattel.\nNäytin kuulemma ihan iloiselta versiolta Pikku Myystä.\nOli kivaa mennä pitkästä aikaa ulos ja nähdä mun tyttöjä!\nAsiasta keilapalloon, muistelin tänään töissä sitä kun syyskuussa oltiin Jackin ja 3 muun pariskunnan kanssa kylpylässä viettämässä rentouttava viikonloppu. Jotain samantyyppisestä olisi ihana tehdä usemminkin. Selma Spa on Pohjoismaitten suurin kylpylä, ja varmastikin myöskin yksi kalleimmista!! Hoidot oli noin 85 eurosta ylöspäin, suurin osa 110-150 euron luokkaa, joten tältä opiskelijalta jäi hoidot välistä. Riitti tosin oikein mainiosti pelkkä hotelli + kylpylä joka on valitettavasti normaalihintaisena sekin aika hintava (me saatiin alennusta). Tepasteltiin kylpytakeissa, juotiin muutama drinkki porealtaassa, kokeiltiin erilaisia saunoja ja illalla syötiin 3 ruokalajin illallinen. Harmi kun Karlstadin lähettyvillä ei ole halvempaa vaihtoehtoa. Muuten tulisi varmasti käytyä useemmin.. Olisi ihanaa käydä vaikka yksin hemmottelemassa itseään!\nKouluhommien ohella olen myös käynyt muutamana viikonloppuna töissä (kuten esimerkiksi tänä viikonloppuna molempina päivinä) ja pari viikkoa sitten käytiin Hunger Games illassa. Kävin parin koulukaverin kanssa ensin syömässä tortilloja, jonka jälkeen mentiin elokuviin katsomaan ensin ensimmäinen Hunger Games ja keskiyön jälkeen nähtiin ensimmäisten joukossa Hunger Gamesin jatko-osa! Leffa oli hyvä, ainut ikävä asia oli ainostaan se, että leuat menivät sijoiltaan ja paita kastui kuolasta aina kun Finnick näkyi valkokankaalla. Mutta muuten siis kelpo pätkä! Elokuvista tultiin kotia kolmen aikoihin yöllä.\nTreenaaminen on luistanut vaihdellen. Säännöllisesti mutta ei täysillä vaan enemmän kuntoa ylläpitäen. Olen ottanut hieman rennommin ja keskittynyt enemmän ruokaan opiskeluihin. Ei sillä että jompi kumpi tulisi valita sillä luonnollisesti kummatkin onnistuu, mutta esimerkiksi tämä viikko on mennyt opparin parissa niin tiiviisti että muuhun ei ole ollut energiaa vaikka aikaa olisi löytynytkin. On ollut mukavampaa nukkua aamulla pidempään eikä nousta treenaamaan :) Torstai-iltana kävi ahdistamaan oma laiskottelu päätin että seuraavana aamuna menen treenaamaan. Ja tottakai täällä oli juuri silloin Sven- nimellä kulkenut lumimyrsky. Vitutti aamulla seiskan aikaan kävellä myrskyssä spinnigiin kun aikasemmin viikolla oli joka aamu paistanut aurinko.\nEnsiviikolla sitten taas uudet otteet treenin kanssa kun opparin teosta tulee ansaittu tauko. Opparin teon lisäksi olen iloinnut tästä vuoden ajasta (luit oikein), rakastan nimittäin joulun aikaa!! Onko mitään ihanampaa kuin kaikki tunnelmalliset illat jouluvalojen loisteessa viltin alla. Viihdyn kotona niiiiiin hyvin tähän aikaan vuodesta ja nautin kaikista pienistä hetkistä. Siitä että aamulla herää ja keittiöstä näkymä on tällainen on minun mielestä ihanaa:\nVaikka kuinka rakastan ajatusta Australiaan muutosta tilapäisesti, en voisi koskaan kuvitella asuvani siellä pysyvästi. Ikävöisin pidemmän päälle niin paljon pimeää syksyä ja lumista talvea, uskokaa tai älkää. En myöskään haluaisi olla niin kaukana omasta perheestäni pysyvästi. Itseasiassa mitä enemmän asiaa mietin, sitä varmempi olen koko ajan siitä, että tulen takaisin Suomeen muuttumaan. Se on kuitenkin minun kotimaa ja se tuntuu kodilta ja minusta on ikävää etten pysty esimerkiksi siskojani ja heidän lapsiaan moikkaamaan niin usein kuin haluaisin. Ne on niitä pieniä asioita mitkä merkitsee paljon. Milloin muutto Suomeen sitten tapahtuu, sen näkee myöhemmin, mutta jos minulle tulevaisuudessa (EI LÄHITULEVAISUUDESSA) siunautuu lapsia niin toivoisin heidän kasvavan Suomessa. Mutta ensi vuonna edessä on Australiaan muutto joksikin aikaan ja olen siitä erittäin innoissani! En ehkä haluaisi kaikkia sysyjä ja talvia vaihtaa pois mutta yhden syksyn ja talven vaihdan enemmän kuin mielelläni pois valkoisiin hiekkarantoihin!!! Koska ensi talvi tulee olemaan erilainen, pitää nauttia täysillä tänä vuonna näistä ihanista glögihetkistä viltin alla kun ulkona on kylmä..\nAsiat joihin mulla tällä hetkellä menee eniten rahaa on ruoka ja kynttilät!!! Amppa 55 v. Kiva tavata.\nLähettänyt Anne klo sunnuntaina, joulukuuta 08, 2013 4 kommenttia:\nTunnisteet: Arki, Australia, lo, Loving moments like these, Urheilu\nEli ajattelin nyt kertoa hiukan enemmän tuosta "salaisesta projektista" mikä mulla on ollut jo kauemman aikaa, eli Australiaan muutosta puolen vuoden ajaksi!\nKoko ajatus lähti oikeestaan siitä kun irtisanoin itseni töistä tajusin yhtäkkiä, että mulla on vapaudet tehdä oikeestaan mitä vaan. Ja päätin pistää toimeksi- nyt tai ei koskaan! Ja koska unelmana on ollut kauan jo nähdä enemmän maailmaa, rupesin miettimään mahdollista kesätyötä ulkomailla. Unelma oli selkeästi alusta alkaen päästä Euroopan ulkopuolle, mikä karsii valitettavan monia vaihtoehtoja pois. Halusin joko Australiaan tai USA:n mutta lopulta Australia tuntui selkeästi kiehtovammalta kahdesta syystä: 1) Luonto Austraaliassa on upeampi ja monipuolisempi 2) Voisin sieltä käsin lentää Uuteen-Seelantiin mikä on ollut unelmana kauan. Googlettelin eri mahdollisuuksia ja lopulta päädyin erään au pair organisaation sivuille. En kuitenkaan pitänyt ollenkaan siitä että organisaatiot ottavat aikamoisia (turhia) maksuja ja en todellakaan pitänyt siitä että itse ei saa valita kaupunkia, saati sitten perhettä. Hirveätä olisi päätyä perheeseen jossa ei viihtyisi. Halusin myös ehdottomasti suurempaan kaupunkiin jossa riittää tekemistä.\nAjatus aupairina olemisena tuntui kuitenkin hyvältä ratkaisulta- koska se tarkoittaisi että minun ei tarvitsisi etsiä asuntoa vaan kaikki olisi valmiina minua odottomassa ja jos löytää sopivan perheen, työtunnit myös jättäisivät aikaa omille opiskeluilleni. Päädyin laatimaan profiilin au pair world sivustolle jossa perheet voivat etsiä au pairia ja toisin päin. Kyseessä ei ole kuitenkaan organisaatio, vaan yksinkertaisesti sivusto jossa on esiteltynä perheitä sekä au paireja. Huomasin kuitenkin hyvin nopeasti että ns "hyvät perheet" saivat valtavan määrän hakemuksia (hakemusten määrä on näkyvillä profiileissa). Laitoin hakemuksia menemään ja viestittelinkin parin perheen kanssa, mutta joko perhe oli saanut liikaa hakemuksia tai itse en kokenut että perhe oli minulle sopiva, kunnes löysin erään ihanan perheen Australiasta (Brisbanen kaupungista) ja lähetin heille hakemuksen (yhdessä 150 muun kanssa...........) ja tässä vaiheessa en uskonut että mulla olisi edes mahdollisuuksia, mutta kappas vaan tämä perhe ottikin minuun yhteyttä!\nBrisbanen keskustassa sijaitseva tekoranta\nEnsin lähettelimme sähköpostia puolin jos toisin ja lopulta mulla oli haastattelu skypen kautta. Jännitti aika paljon mutta jännitys katosi hyvin nopeasti koska tulimme juttuun niin hyvin. Sain jutella perheen äidin kanssa ja tavata lapset- joita on kaksi (8v ja 4v). Ensimmäinen haastattelu kesti puolitoista tuntia (sanoinko jo että tultiin hyvin juttuun) ja juttelimme kaikesta maan ja taivaan välillä. Sain tietää enemmän perheestä. lapsista ja kodista (jossa ei ainakaan tilaa puutu voin kertoa) ja työtehtävistä. Työtunnit ovat noin 25h töitä viikossa, 4 päivänä viikossa. Molemmat lapset ovat päivisin koulussa/esikerhossa mikä tarkoittaa että minulla olisi aikaa keskittyä omiin opintoihini joita jatkaisin etänä. Sopii siis täydellisesti! Mikäli onnistuisin kirjoitttamaan C-esseen keväällä, itseasiassa tarkoittaisi se että siellä ollessani minulla olisi vain 15 pistettä opiskeltavaa jäljellä ja valmistujaiset olisivat heti sieltä palatessani. Eteenpäin mentiin toisiin skypetreffeihin ja tapasin myös perheen isän, jonka kanssa tuli juteltua urheilusta ja laskuvarjohyppäämisestä (tällä miehellä on ihan uskomattomia harrastuksia). Tää juttelutuokio oli se mikä sinetöi koko homman itselleni, tajusin että tulen ihan mahtavasti toimeen tämän perheen kanssa ja tuli vaan jotenkin niin turvallinen olo ja huumori tällä perheellä oli samanlaista kuin itselläni. Perheen huolenaiheita oli mm. kuinka kestäisin Australian kesän kuumuuden (aika rankat ongelmat), mutta kertoivat että heillä on onneksi ilmastointi koko talossa ja myöskin pulahdus heidän uima-altaassa viilentää kuulemma mukavasti helle päivinä. Vakuutin että vaihdan miellläni -25 pakkaset +30 asteeseen. Ja kestän sen vaika tiukkaa tekisi. Haha. Onhan niillä tosiaan se allas. Tänä aamuna juttelin koko perheen kanssa ja he pääsivät myös juttelemaan Jackin kanssa. Myös Jack tykkäsi tästä perheestä kovasti ja oli sitä mieltä että mikäli ensivaikutelma pitää paikkansa niin minä varmasti tulen viihtymään. Tänä aamuna sitten he kertoivat minulle että olen ehdottomasti heidän suosikki kaikista haastatelluista ja haluaisivat ehdottomasti ottaa minut huostaansa. Joten elokuussa tää typy lähtee maailmalle. :)\nJack on ollut mukana koko prosessin ajan ja tukenut mua sataprosenttisesti. En ollut varma miten Jack tulisi mun ajatukseen suhtautumaan, ja rehellisesti sanottuna olisin ymmärtänyt mikäli Jack ei olisi tätä unelmaa täysin tukenut. Mutta Jack sanoi suorilta käsiltä että tottakai ryhdyt etsimään sopivaa perhettä ja lähdet tavoittelemaan unelmaasi nyt kun sinulla siihen vihdoin on mahdollisuus. Mielestäni Jack tiivisti ajatuksensa niin hienosti toteamalla että jos me aiotaan yrittää saada meidän suhde kestämään lopun elämäämme, niin olisi aika ikävää jos se tarkoittaisi että emme sen takia saisi toteuttaa unelmiamme tässä elämässä. Ja mielestäni sen on niin hienosti sanottu. Ehdottomasti tämä tulee olemaan testi suhteellemme, mutta luulen että se tulee vaan vahvistamaan meitä. Meillä on takana vaikeammat ajat, joista olemme hitaasti mutta varmasti nousemassa, mutta tämä on prosessi on, kummallista kyllä, tuonut meidät läheisemmiksi. Jack ajattelee aina minun parasta ja haluaa vain minun onnea, ja arvostan sitä piirrettä Jackissa suunnattomasti. Luulen että moni olisi yrittänyt saada minut valitsemaan joko parisuhteen tai Australian. Mutta ei Jack, koska se tietää, että tämä on minun unelma ja kokemus joka tulee antamaan minulle niin käsittömättömän paljon. Ja sitäpaitsi tällä tavoin Jack pääsee Australiaan käymään ;)\nKaupunki, jossa tulen asumaan on Brisbane, joka on yksi Australian kolmesta suurimmista kaupungeista (yhdessä Sydneyn ja Melbournen kanssa) ja tää kaupunki on kertakaikkisen upea koska yhdessä ja samassa kaupungissa yhdistyy kaikki!! Siis todellakin kaikki. Paratiisimaiset rannat ja hyvät shoppailumahdollisuudet! En malta odottaa kun pääsen tuonne patikoimaan!! Kaikki kuvamateriaali siis Brisbanesta, ja kyllä siellä voi oikeastikin syöttää villejä delfiinejä!! (Edit: Puhelimella selatessa tässä ei ilmeisesti näy lataamani YouTube video! Se näkyy tosin tietokoneella selatessa, outoa)\nOlo on aika epätodellinen nyt kun tämä oikeasti ei ole enää vain mahdollisuus vaan fakta- Im going. Ja vielä vieraaseen perheeseen asumaan. Haha. Tätä kutsuisin laskelmoiduksi riskiksi! Tää voi mennä hyvinkin monella tavalla pieleen, mutta voi myös mennä hyvin monella tavalla upeasti ja olla paras juttu ikinä. Mukavuusalueen ulkopuolelle meno on aina pelottavaa, mutta kyllä mä olen sitä mieltä että maailma on tarkoitettu nähtäväksi. Unelmana on ollut kauan kokeilla Euroopan ulkopuolella asumista ja nyt se unelma vihdoin tulee toteen. Tässä sivussa tulee myös toinen suuri unelma täyteen, nimittäin reissu Uuteen-Seelantiin!!! Ja saan tavata Jayn, mun uusi-seelantilaisen ystävän!\nKun Jay muutti Ruotsista takaisin Uuteen-Seelantiin, me (minä ja pari muuta Jayn Ruotsi ystävää) ostettiin Jaylle minttu pullo (koska me juotiin, sen vuoden aikana jonka Jay Göteborissa vietti, laittoman paljon minttua haha) ja Jay sanoi että se ei pulloa avaisi ennen kuin joku meistä tulisi Uuteen-Seelantiin. On ollut supervaikeeta olla hiljaa tästä prosessista Jaylle, mutta en halunnut sanoa mitään ennen kuin kaikki olisi varmaa. Joten nyt laitoin viestin sen puhelimeen ensin kysyen "Jay Templer is this your phone number" ja Jay vastasi "Yes it is. And this is?" ja vastasin vaan että "Your friend from Sweden who is coming to visit you in NZ next year." Ensin tuli viesti "Im not sure I believe you.........." johon vastasin meidän huumorilla " Assface. Im coming there whether you like it or not. Better have that minttu bottle unopened". Ja sitten tuli tyyliin no fucking way are you kidding me when where awesome you made my day wtf.\nHaha. Paras tunne ikinä!\nLähettänyt Anne klo sunnuntaina, joulukuuta 01, 2013 Ei kommentteja:\nNo nyt uskaltaa jo sanoa ääneen kun asia varmistui tänä aamuna..\nMä muutan Australiaan puoleksi vuodeksi!!!!!\nBlogista löytyy 28-vuotiaan suomalaisen seikkaluja ja pohdintoja elämästä. Tämän hetkinen asuinmaa on Australia.\nAustralia Roadtrip (3)\nElämän pienet ilot (19)\nGirls night out (32)\nIm thinking (33)\nLasillinen alkoholia (50)\nLoving moments like these (19)