k. 20.06.2017 - Niin lyhyt on askel ajasta ikuisuuteen, niin kapea raja välillä taivaan ja maan.\nSyntymäaika, ikä 15.11.2016, 8-vuotias\n14.02.2017 Suomenhevosten kantakirjaustilaisuus 72p. KTK-II\n10.03.2017 Virtual Riding Horses Assessment 71,667 % Silber Prize\n15.04.2017 Kouluratsastusjaoksen laatuarvostelutilaisuus 109p. KRJ-I\n25.04.2017 Kenttäratsastusjaoksen laatuarvostelutilaisuus 108,5p. KERJ-I\n30.04.2017 Valjakkoajojaoksen laatuarvostelutilaisuus 108p. VVJ-I\n30.04.2017 Esteratsastusjaoksen laatuarvostelutilaisuus 108,5p. ERJ-I\n20.05.2017 Suomenhevosten laatuarvostelutilaisuus 106p. SLA-I*\nMassiivinen musta on luonteeltaan mitä lempein, ja se herättääkin ihastusta missä se sitten kulkeekaan. Marmorin karsinalle tullessa vastassa on useimmiten tavattoman ystävällisen ilmeen omaava hevonen, joka käy tarkasti karsinaantulijan taskut läpi herkkujen toivossa. Marmori on hyvin kohtelias ja utelias tyyppi, mutta se on myös hyvin varovainen - se tietää kyllä, että ihmiseen ei hampailla kajota edes herkkujen toivossa. Seurallisuutensa takia ori on usein helpointa sitoa kiinni, sillä vapaana ollessaan Marmori tuppaa herkästi pyörimään ihmisen perässä ympäri karsinaa, jolloin harjaaminen voi koitua hieman haasteelliseksi. Kiinni ollessaan tumma ori tyytyy möllöttämään rauhassa paikoillaan, toki seuraten edelleen ihmisen puuhia. Taluttaessa Marmori on kuin suuri koira; se seuraa tarkasti ihmistä vaikka kalliolta alas, jos sen sinne taluttaa, ja narukin pysyy löysänä koko ajan. Marmoria voikin käsitellä lähes kuka vain vauvasta vaariin - ori rakastaa ihmisiä ja on niin miellyttämisenhaluinen, ettei ole tosikaan.\nMarmorin selkään kiivetessä olo on kuin nojatuolissa istuisi. Mustan leveä selkä on turvallisen tuntuinen, eivätkä tasaisenpehmeät askeleetkaan onnistu rikkomaan tätä tunnetta. Marmori syttyy vähän hitaasti työskentelymoodiin, mutta riittävän napakan ja määrätietoisen ratsastajan kanssa se taipuu kyllä jos jonkinmoisiin kiemuroihin, ja hyppääpä se sujuvasti esteitäkin aina metriin asti. marmorin parhaat puolet esille saadakseen sitä kuitenkin täytyy osata ratsastaa, sillä ori kyllä osaa laiskotella ja mennä sieltä missä aita on matalin, jos se saa siihen mahdollisuuden. Osaavan ja vaativan ratsastajan kanssa muhkeasta orista kuitenkin kuoriutuu nöyrä ja miellyttämisenhaluinen työmyyrä, joka tekee hommat parhaansa mukaan ja vielä vähän paremminkin. Marmori on vähän hidas jalalle, mutta muutoin se on melko herkkäkin ratsu aina siihen moodiin päästyään. Marmori ei ole se kaikkein nopein ja vikkelin esteratsu, mutta se on tarkka ja huolellinen jaloistaan ja se pitää huolen, ettei turhia pudotuksia tule, ainakaan jos sen omasta suorituksesta on kiinni. Ennen hyppyjen aloitusta Marmorin laukka pitää osata ratsastaa riittävän pyöreäksi ja reippaaksi, sillä muutoin meno on yhtä vauhdikasta kuin jäätyneen sisiliskon liikkuminen pakkasella. Kun laukan saa rullaamaan riittävän hyvin, on radasta mahdollista suoriutua toivotun aikarajan sisällä. Erikoisesteet eivät kummastuta tai pelota Marmoria kentällä eikä maastossa, vaan se hyppää kyllä rohkeasti kaiken mitä eteen tulee. Maastoesteillä ori vaatii kuitenkin hieman rohkaisua ja tukea ratsastajalta, sillä musta kyllä tietää että kiinteiden esteiden kanssa voi käydä köpelösti. Maastoillessa noin muuten Marmori on aivan mahtava otus. Pomminvarma kuvaa orin maastokäyttäytymistä parhaiten, ja tämän kanssa voikin lähteä vaikka ilman varusteita samoilemaan keskelle ei mitään - Marmori pitää huolen, että ratsastaja pysyy turvallisesti mukana, ja vauhti on juuri se, mitä kuski määrää. Yltiörauhallisen metsämiehen lisäksi Marmorista löytyy vauhdikkaampikin puoli laukkaspurttailua varten, mutta jarru on kuitenkin aina valmiina toimimaan heti kuskin pyynnöstä.\nHerrasmieskäytös säilyy myös kisapaikoilla, joissa Marmori yleensä katselee ylvään rauhallisena ympärilleen ja saattaa vienosti hörähtää ohi kulkeville tammoille. Muuten se on ihana, rauhallinen oma itsensä niin maasta käsin kuljeteltaessa kuin verryttelyalueellakin. Koppiin Marmori kävelee vaikka itsekseen, kunhan se vain lähetetään oikeaan suuntaan, tai lähinnä oikealle puolelle, ja se myös matkustaa nätisti ja rauhassa pidemmätkin matkat.\ni. VSN Ch. Mestiikki\nKTK-II, KRJ-II, ERJ-I, KERJ-I, VVJ-I,\nSLA-I, Jälkeläisluokka C, Star Award\nKTK-III, KRJ-I, KERJ-I, VVJ-I,\nori Vähäpellon Valtias 10.01.2017 Vähäpellon Haltija\ntamma Vähäpellon Helmiäinen 01.02.2017 Kuusniemen Hermiina\ntamma Vähäpellon Viuhti 06.03.2017 Vähäpellon Vilijonkka\nori Huvin Kuparimyrsky 10.02.2017 Joogin Aurinkomyrsky\nei. Pikku-Mörkö on Pihla Kuusiston kasvattama suomenhevosori, joka vaikutti varsin lupaavalta jo nuorena. Pikku-Mörköä näytettiin nuoruusvuosina muun muassa valtakunnallisissa näyttelyissä, jossa se pärjäsi varsin mukavasti korrektin rakenteen ja hyvän liikemekanismin vuoksi. Ajolle opetettu ori sisäänratsastettiin kolmevuotiaana, jonka jälkeen se kävi pyörähtämässä muutamissa laatuarvostelutilaisuuksissa - kolme vuotiaana ori jäi tuloslistan puoliväliin, mutta sekä neljä- että viisivuotiaana ori palkittiin tilaisuuksien parhaana estehevosena. Tämän jälkeen omistaja vei orin ratsuttajalle, jossa ori vietti jopa muutamia vuosia - näin ori sai olla ammattitaitoisessa treenissä sekä tehdä osaavan ratsastajan kanssa ensimmäisiä debyyttejä lajissa kuin lajissa. Tänäpäivänä lempeän luonteen omaava Pikku-Mörkö on ratsukantakirjattu II-palkinnolla ja se kilpailee kansallisella tasolla varsinkin este- ja kenttäratsastuksen parissa 120cm ja CIC1 luokissa. Orilla on jo muutamia jälkeläisiä, jotka ovat vaikuttaneet varsin potentiaalisilta yksilöiltä ratsastusurheilua ajatellen.\neii. Kummajainen on musta, melko raskasrakenteinen suomenhevonen joka oli aikansa kärkinimiä kouluratsastuksen parissa. Raskaasta ja isostakin rakenteesta huolimatta Kummajaisella oli äärettömän hyvä tasapaino, ja se liikkui hyvässä ryhdissä ja tahdissa vaikeimpienkin tehtävien läpi. Vaativa A-tasolla kilpaillut ori on ottanut mittaa muista suomenhevosista muun muassa suomenhevosten mestaruuskilpailuissa, joissa ori on pärjännyt mielettömän hyvin - sillä on nimittäin yhteensä viisi kouluratsastusmitalia, joista kolme on sitä kirkkainta. Herkän, mutta ystävällisen luonteen omaava ori on kantakirjattu ratsukantakirjaan I-palkinnolla, ja sitä käytettiin jalostuksessa melko paljon. Ori periytti jälkeläisilleen korrektia rakennetta sekä lennokasta liikkumistapaa joskin tiedetään, että osa sen jälkeläistä on luonteeltaan hieman sähliä. Kummajainen lopetettiin 21-vuotiaana vanhan jännevamman vaivatessa orin elämää kevyessäkin käytössä.\neie. Ihmetys on syötävän kaunis sysirautias tamma, jonka päätä koristaa kaunis piirto ja sillä on jaloissa kauniit, polviin asti ulottuvat sukat. Syötävän suloisen ulkonäön lisäksi tamma on mielettömän mukava ja mutkaton käsitellä - se omaa lempeän ja ystävällisen luonteen, jonka lisäksi tamma rakastaa ylikaiken yhteisiä tuokioita oman ihmisensä kanssa. Ihmetys on koko elinkaarensa ajan ollut harrasteratsastajan omistuksessa, ja sillä ollaan treenattu monipuolisesti niin ratsastuksen päälajien kuin myös valjakkoajon parissa. Joustavat, elastiset liikkeet omaava tamma on omiaan eritoten rataesteillä, jossa se on osoittanut terävää hyppykykyä ja itsevarmaa otetta hankalissakin tilanteissa. Ihmetyksellä on yhteensä kaksi jälkeläistä, joista kumpikin on noussut kansalliselle tasolle este- ja kenttäratsastuksen pariin. Tänäpäivänä Ihmetys viettää leppoisan eläkehevosen virkaa 21-vuoden ikäisenä tehden mukavia juttuja sekä maastakäsin että ratsain.\nee. Valkokulta on mielettömän kaunis musta suomenhevostamma, jolla on suuri läsi, herasilmä sekä pitkät, yli polvien ulottuvat sukat. Vahvat jouhet omaava tamma on kantakirjattu ratsukantakirjaan I-palkinnolle, joka ei ole suoranainen ihme - onhan Valkokullalla kaunis, korrekti ja pyöreä runko, vahva ylälinja, hyvät leimat, hyväasentoiset jalat sekä erityiset elastiset ja tasapainoiset liikkeet. Kivan ja mutkattoman luonteen omaava tamma on varsin miellyttävä ratsastaa, sillä se on yhteistyöhaluinen ja se reagoi ratsastajan antamiin apuihin nopeasti. Valkokulta on vahva osaaja monipuolisena kilpahevosena, ja se kilpaileekin kansallisella tasolla niin koulu-, este- kuin kenttäratsastuksen parissa, jonka lisäksi se on startannut muutamia startteja yksilönä valjakkoajossa. Tammalla on kaksi mustaa tammajälkeläistä, ja on odotettavissa että tammalla teetetään vielä ainakin yksi varsa kilpauran loputtua.\neei. Kaihokunnia on hieman tuntemattomampi suomenhevosori, joka ei ole elämässään tehnyt valtavaa kilpauraa. Löysän ja ruunamaisen luonteen omaava ori kiersi elinkaarensa aikana muutamalla harrasteratsastajalla, joista kumpikin kilpaili omaksi ilokseen satunnaisesti lajissa kuin lajissa. Iso sysirautias ori ei ollut mikään erikoinen suorittaja, mutta se pystyi kuitenkin helpoissa luokissa tekemään tasapainoisia ja tarkkoja suorituksia palkintosijoilleen päästääkseen. Juoksijapainoitteisesta suvusta polveutuvaa oria ei ole koskaan esitetty kantakirjaustilaisuuksissa, jonka johdosta sillä ei ole myöskään montaa jälkeläistä. Orilla on muutama jälkeläinen, joiden emät ovat olleet Kaihokunnian omistajan tuttujen omistuksessa. Kaihokunnia lopetettiin vain 18-vuotiaana ähkyn seurauksena.\neee. Valkopeippo on ainoan jälkeläisensä Valkokullan tavoin musta läsipäinen ja sukkajalkainen tamma, joka omasi suuren ja reilun sydämen. Lempeän ja sosiaalisen luonteen omaava tamma vaihtoi omistajaa vain kertaalleen kasvattajalta omistajalle, joka piti tamman loppuun asti erilaisista suunnitelmista huolimatta. Valkopeippo oli monipuolinen harrastehevonen, jonka kanssa harrastettiin leppoisasti niin sileäntyöskentelyn kuin esteiden parissa, jonka lisäksi pomminvarmalla tammalla saattoi maastoilla metsien siimeksissä niin ratsain kuin ajaen. Vanhemmiten pehmeät liikkeet ja rauhallisen luonteen omaava Valkopeippo toimi myös tallin vikellyshevosena, ja se kilpaili joukkuehevosena muutamissa kilpailuissa. Tänään Valkopeippo nauttii pihattoelämästä 26-vuoden ikäisenä lajitoveriensa kanssa ja käy muutamia kertoja viikossa maastoilemassa kevyesti lihaskuntoa ja mielenvirkeyttä ylläpitääkseen.\n28.12.2016 Mörkövaara, Helppo A, 4/30\n24.12.2016 Mörkövaara, Helppo A, 5/30\n03.12.2016 Ventos, Helppo A, 5/30\n01.12.2016 Ventos, Helppo A, 4/30\n12.12.2016 Vähäpelto, Helppo A, 3/30\n13.12.2016 Vähäpelto, Helppo A, 5/30\n14.12.2016 Vähäpelto, Helppo A, 4/30\n15.12.2016 Vähäpelto, Helppo A, 2/30\n17.12.2016 Encore, Helppo A, 1/30\n07.12.2016 Cadogan Ponies, Helppo A, 5/40\n10.12.2016 Cadogan Ponies, Helppo A, 6/40\n10.12.2016 Cadogan Ponies, Helppo A, 2/40\n14.12.2016 Cadogan Ponies, Helppo A, 1/40\n15.12.2016 Cadogan Ponies, Helppo A, 4/40\n23.12.2016 Cadogan Ponies, Helppo A, 3/40\n24.12.2016 Cadogan Ponies, Helppo A, 4/40\n14.12.2016 Ventos, Helppo A, 3/40\n17.12.2016 Ventos, Helppo A, 2/40\n10.12.2016 Kevolehto, Helppo A, 3/30\n10.12.2016 Kevolehto, Helppo A, 2/30\n27.12.2016 Koistila, Helppo A, 3/44\n28.12.2016 Koistila, Helppo A, 4/44\n11.12.2016 Kevolehto, Helppo A, 1/30\n15.12.2016 Kevolehto, Helppo A, 1/30\n16.12.2016 Kevolehto, Helppo A, 4/30\n16.12.2016 Kevolehto, Helppo A, 2/30\n19.12.2016 Kevolehto, Helppo A, 3/30\n20.12.2016 Kevolehto, Helppo A, 1/30\n29.12.2016 Kevolehto, Helppo A, 5/30\n30.12.2016 Fiktio, Helppo A, 4/40\n12.01.2017 Kievarinkuja, Helppo A, 2/50\n14.01.2017 Kievarinkuja, Helppo A, 2/50\n16.01.2017 Oakhill, Helppo A, 3/30\n17.01.2017 Oakhill, Helppo A, 2/30\n02.01.2017 Mörkövaara, Helppo A, 05/30\n03.01.2017 Mörkövaara, Helppo A, 02/30\n07.01.2017 Mörkövaara, Helppo A, 01/30\n09.01.2017 Mörkövaara, Helppo A, 04/30\n02.01.2017 Vähäpelto, Helppo A, 03/30\n09.01.2017 Vähäpelto, Helppo A, 02/30\n16.01.2017 Vähäpelto, Helppo A, 05/30\n18.01.2017 Vähäpelto, Helppo A, 03/30\n06.01.2017 Encore, Helppo A, 4/30\n15.01.2017 Encore, Helppo A, 2/30\n25.12.2016 Vähäpelto, 100cm, 3/30\n28.12.2016 Vähäpelto, 100cm, 3/30\n29.12.2016 Vähäpelto, 100cm, 5/30\n19.12.2016 Mörkövaara, 100cm, 1/30\n17.12.2016 Mörkövaara, 100cm, 2/30\n07.12.2016 Ventos, 100cm, 1/30\n06.12.2016 Ventos, 100cm, 2/30\n05.12.2016 Ventos, 100cm, 5/30\n04.12.2016 Ventos, 100cm, 2/30\n04.12.2016 Ventos, 100cm, 1/30\n03.12.2016 Ventos, 100cm, 4/30\n02.12.2016 Ventos, 100cm, 4/30\n01.12.2016 Romilly, 100cm, 02/60\n05.12.2016 Romilly, 100cm, 07/50\n11.12.2016 Ventos, 100cm, 1/30\n14.12.2016 Ventos, 100cm, 4/30\n16.12.2016 Ventos, 100cm, 2/30\n18.12.2016 Ventos, 100cm, 3/30\n20.12.2016 Ventos, 100cm, 1/30\n24.12.2016 Mörkövaara, 100cm, 5/30\n19.12.2016 Romilly, 100cm, 6/50\n23.12.2016 Romilly, 100cm, 7/50\n24.12.2016 Romilly, 100cm, 6/50\n20.12.2016 Moondance, 100cm, 5/30\n24.12.2016 Moondance, 100cm, 1/30\n31.12.2016 Tuulenpesän Kartano, 100cm, 5/30\n22.12.2016 Stewart, 100cm, 1/50\n24.12.2016 Järnby, 100cm, 1/40\n09.01.2017 Romilly, 100cm, 4/49\n02.01.2017 Mörkövaara, 100cm, 2/30\n09.01.2017 Mörkövaara, 100cm, 4/30\n05.01.2017 Cadogan Ponies, 100cm, 1/40\n07.01.2017 Cadogan Ponies, 100cm, 1/40\n08.01.2017 Cadogan Ponies, 100cm, 6/40\n19.01.2017 Cadogan Ponies, 100cm, 3/40\n19.01.2017 Cadogan Ponies, 100cm, 1/40\n06.01.2017 Vähäpelto, 100cm, 01/30\n12.01.2017 Vähäpelto, 100cm, 5/30\n14.01.2017 Vähäpelto, 100cm, 3/30\n21.01.2016 Vähäpelto, 100cm, 3/24\n26.01.2016 Vähäpelto, 100cm, 4/24\n27.01.2016 Vähäpelto, 100cm, 2/24\n27.01.2016 Vähäpelto, 100cm, 1/24\n22.12.2016 Kevolehto, Helppo, 1/24\n28.12.2016 Turmeltaja, Helppo, 3/40\n22.12.2016 Vähäpelto, Helppo, 4/24\n26.12.2016 Vähäpelto, Helppo, 1/24\n11.12.2016 Metsovaara, Helppo, 1/18\n13.12.2016 Metsovaara, Helppo, 2/18\n17.12.2016 Metsovaara, Helppo, 1/18\n29.12.2016 Tuiskula, Helppo, 1/24\n31.12.2016 Tuulenpesä, Helppo, 3/24\n09.01.2017 Turmeltaja, Tutustumisluokka, 5/27\n10.01.2017 Vähäpelto, Helppo, 1/30\n14.01.2017 Vähäpelto, Helppo, 1/30\n05.01.2017 Vähäpelto, Helppo, 3/30\n15.01.2017 Vähäpelto, Helppo, 5/30\n01.01.2017 Vähäpelto, Helppo, 3/18\n04.01.2017 Vähäpelto, Helppo, 2/18\n06.01.2017 Vähäpelto, Helppo, 3/18\n07.01.2017 Vähäpelto, Helppo, 3/18\n10.01.2017 Vähäpelto, Helppo, 4/18\n27.12.2016 Romilly, Helppo, 3/40\n28.12.2016 Romilly, Helppo, 3/40\n29.12.2016 Romilly, Helppo, 3/40\n16.01.2017 Romilly, Tutustumisluokka, 3/22\n02.02.2017 Vähäpelto, Helppo, 2/30\n07.02.2017 Vähäpelto, Helppo, 3/30\n08.02.2017 Vähäpelto, Helppo, 1/30\n14.02.2017 Vähäpelto, Helppo, 3/30\n25.02.2017 Vähäpelto, Helppo, 3/30\n27.02.2017 Vähäpelto, Helppo, 2/30\n04.02.2017 Mörkövaara, Helppo, 4/30\n09.02.2017 Mörkövaara, Helppo, 4/30\n10.02.2017 Vähäpelto, Helppo, 3/30\n17.02.2017 Vähäpelto, Helppo, 2/30\n12.02.2017 Cadogan Ponies, Tutustumisluokka, 5/40\n18.02.2017 Cadogan Ponies, Tutustumisluokka, 2/40\n19.02.2017 Cadogan Ponies, Tutustumisluokka, 1/40\n22.12.2016 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 2/16\n23.12.2016 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 2/16\n26.12.2016 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 2/16\n04.01.2017 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 4/30\n05.01.2017 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 3/30\n04.01.2016 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 2/30\n05.01.2016 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 3/30\n05.01.2016 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 5/30\n08.01.2016 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 1/30\n15.01.2016 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 5/30\n19.01.2016 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 4/30\n25.01.2017 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 2/30\n26.01.2017 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 1/30\n28.01.2017 Vähäpelto, Vaativa koulukoe, 2/30\n12.01.2017 Mörkövaara, Noviisi tarkkuuskoe, 5/29\n13.01.2017 Mörkövaara, Noviisi tarkkuuskoe, 2/29\n19.01.2017 Mörkövaara, Noviisi tarkkuuskoe, 2/29\n21.01.2017 Mörkövaara, Noviisi tarkkuuskoe, 2/29\n26.01.2017 Mörkövaara, Noviisi tarkkuuskoe, 2/29\n28.01.2017 Mörkövaara, Noviisi tarkkuuskoe, 5/29\n25.01.2017 Ros Cirein, Noviisi koulukoe, 1/30\n26.01.2017 Ros Cirein, Noviisi koulukoe, 3/30\n28.01.2017 Ros Cirein, Noviisi koulukoe, 4/30\n29.01.2017 Ros Cirein, Noviisi koulukoe, 4/30\n06.02.2017 Ros Cirein, Noviisi koulukoe, 5/30\n07.01.2017 Ros Cirein, Noviisi koulukoe, 3/30\n09.02.2017 Ros Cirein, Noviisi koulukoe, 5/30\n31.12.2016 Susiraja, 90cm, 5/89\n31.03.2017 Hortensia, Vaativa, 3/37\n22.12.2016 Turmeltaja VSN, RCH 39,5p. tuom. dookie\nPäiväkirjamerkintä, kirjoittajana Satunen\nVähäpelto ja sen oma kasvatti. Tallinomistajan kanssa vaihdettuamme kuulumiset astelin uteliaana Marmorin karsinalle, avasin oven ja annoin komean, mustan orin nuuhkaista kättäni. En olekaan koskaan ennen vieraillut Vähäpellossa, mutta olin mielettömän innoissani päästessäni hoitelemaan sen omaa kasvattia Marmoria kolmen päivän ajaksi. Harjasin orin nopeasti läpi, heitin suitset päähän ja nappasin juoksutusavun mukaani maneesiin. Maneesissa oli kaksi muutakin oria käyskentelemässä kun sinne saavuimme, mutta pian jäimme Marmorin kanssa kahdestaan. Lauantai-ilta oli hiljainen ja kylmä, mutta ori oli mielissään päästyään karsinasta ulos töihin. Musta liikkui letkein askelin, takajalkojaan käyttäen eteenpäin kaula rennossa kaaressa. Sen ravi oli tasaista ja miellyttävää, vaikka katselinkin sitä vain maantasalla narun päässä. Hieman hidas ori oli pyynnöilleni, etenkin niille hidastaville, sillä se olisi mieluusti jatkanut raviaan vielä kauemmin, mutta joutui lopulta tyytymään kuuliaan juoksutettavan rooliin. Välillä annoin orin kävellä hetken, vaihdoin suuntaa ja pyysin laukkaa, jolloin Marmori innostui muutamaan iloiseen pukkiin. Mihinkään se ei lähtenyt, taisi vain osoittaa meikäläisellekin että tuollaisesta järkäleessä on myös vauhdikkaampi puoli. Pitkien loppukäyntien jälkeen tallille päin palattuamme ihailimme kirkasta kuunpuolikasta samalla, kun hytisimme kiristyneen pakkasen takia. Joku Matti Myöhäinen kiirehti vielä meitä vastaan, mutta tallissa kuului vain hevosten hiljainen hörinä astuessamme sisään. Marmori olisi mieluusti jäänyt käytävälle chattailemaan muiden hevosten kanssa, mutta vaikutti myös ihan tyytyväiseltä löytäessään herkkuja omasta ruokakupistaan. Oria harjatessani mietin, että Marmori on mahdottoman miellyttävä hevonen, jonka karvaa olisi voinut jäädä sukimaan koko loppuillaksi!\nMarmorin selkä oli pehmeä ja pyöreä, tunsin sen jokaisen askeleen kävellessämme pitkin lumista metsäpolkua. VP suositteli meille maastolenkkiä, pitkää mutta yksinkertaista, jossa ei tarvinnut muistaa muuta kuin kääntyä vasemmalle. Marmori oli jälleen kerran ollut rauhallinen aina harjailusta lähtien, ja jopa minä joka en niinkään ole maastoilutyyppiä saatoin nauttia kauniista talvipäivästä mustan orin satulassa. Yhdet vastaantulevat rattaat oli haisteltu, ojan yli pompattu sekä tallilla haisteltu tammojen perään.\nPitkän kävelyjakson jälkeen pyysin Marmorin allani laukkaan ja nostin itseni ylös satulasta kevyeen istuntaan. Pitkä, leveä tie tuntui hyvältä laukkapätkältä, eikä ori vastustellut pyyntöäni vaan korvat hörössä painoi menemään. Viima osui vasten kasvojani ja lunta kieppui puista eteemme, mutta hymy korvissa annoin Marmorin mennä omalla tahdillaan. Hetken kuluttua sen vauhti alkoi hiipua ja jalkani tuntua väsyneiltä, jolloin siirsin orin ravin kautta käyntiin. Pidensin ohjia entisestään samalla taputtaen Marmorin kaulalle tyytyväisenä - joka vastasi minulle pärskähtäen. Tallirakennuksen ilmaantuessa näköpiiriin Marmori vauhditti tempoaan hieman, juuri sen verran että tunsin sen, muttei liikoja innostunut tarhakavereita ohittaessaan. Hypättyäni alas satulasta kiikutin orin sisälle sekä käänsin sen käytävälle, jossa se näki ulos samalla kun heivasin varusteita ja vermeitä takaisin satulahuoneen puolelle. Puin Marmorille kevyen loimen ylle tallinomistajan toiveesta ja jäin vielä katsomaan orien touhuja ennen kotiin lähtöä. Lauma kantakirjaoreja ei voinut olla muuta kuin ihastus suokkikasvattajalle, niiden höristellessä mustan tultua takaisin lenkiltään.\nVälikäyntien jälkeen keräsin ohjia hieman lyhyemmiksi ja korjasin itseni parempaan ryhtiin. Marmori liikkui allani rennon letkeästi, varovasti asetellen kaviota toisen eteen. Alussa se tuuppasi olemaan hämillään uudesta ihmisestä omine apuineen, mutta pääsimme yllättävän nopeasti yhteisymmärrykseen. Maneesissa käyskenteli muitakin ratsukoita, joten pidättäydyimme hieman uran sisäpuolella vielä käyntihommissa. Teimme taivutuksia, pitkiä ja lyhempiä pätkiä pohkeenväistöjä, takaosakäännöksiä sekä muutamia avoja ja sulkujakin. Marmori oli osoittautunut varsin miellyttäväksi hevoseksi myös tosihommissa, joten kehtasin nostaa tämän laukkaan näin heti ensimmäisellä kerralla. Nosto ei itse ollut kummoinen, mutta laukka rullasi mukavasti ja sitä oli helppo työstää. Pyysin orilta muutamat temmonvaihtelut tässä askellajissa, molempiin suuntiin. Raviin Marmori siirsi kauniisti ja lähti myös heti keskittymään uuteen tehtävään laukan jälkeen, eikä orille jäänyt päälle minkäänlaista vauhti vaihdetta - mukava piirre suomalaisessa. Juuri kun olin ehtinyt pohdiskella koituisiko mikään ongelmaksi tämän unelmaratsun kanssa, päätin kokeilla peruutuksia. Ajattelin perinteiseen tapaani kananpyrstöä lähtiessäni pyytämään orilta takapakkia, mutta tämä seisoi vain paikoillaan hämmästyneesti päätään kääntäen. Lopulta kai taisin omalle yläkropalleni jotain tehdä kun Marmori äkkiä hoksasikin jutun juonen ottaen varovaisesti askeleita taaksepäin vaikkakin takapää lähti haahuilemaan turhan paljon oikealle. Peruutuksista sekä muistakin kommervenkeistä oli selvitty kun pääsimme Marmorin kanssa takaisin talliin - mustan pää nuokkui hiljaa puolelta toiselle sen silmien painuessa umpeen. Silitin sen pehmeää päätä iloisena ja mietin, että harvemmin tulee vastaan näin ihastuttavan luonteen omaavaa suokkioria, eikä mikään olekaan parempi tapa karata muutamaksi hetkeksi pois oman hevoslauman kiireiltä.


Yhden | Uutiset Lohja\nYhden markan seteli vuodelta 1918 voi tänään tuottaa enimmillään kymmenen euroa, numismaatikko arvioi. Kuva: Lukijan kuva Vuoden 1918 markkasetelistä voisi lohjeta viidestä kymmeneen euroa, arvioi Suomen Numismaatikkoliitto ry:n hallituksen puheenjohtaja Erkki Lähderanta .\nYhtiön mukaan uusia mahdollisuuksia kartoitetaan parhaillaan ja tavoitteena on aloittaa yhteensä yhden gigawatin hankkeiden.\nParhaat pakaraliikkeet 1/3: yhden jalan maastaveto. Tiina Leinonen. 25.4.2014 klo 12:16. Tartu kuulaan yhdellä kädellä. Kallistu rauhallisesti vaakaan, jossa jalka nousee taaksepäin samaa tahtia ja samassa linjassa kuin selkä laskeutuu.\nKausi 1. Jakso 1/8. Makwan Amirkhani ja kuuma paini. Psykoterapeutti Maaret Kallio viettää päivän vapaaottelija Makwan Amrikhanin kanssa ja tutustuu hänen elämänsä käännekohtiin sekä tulevaisuuden haaveisiin. Makwan yllättää Maaretin avoimuutensa lisäksi myös painiotteilla. Kotimainen keskusteluohjelma. (41′)\nValkoinen yhden hengen sänky on aina vahva vaihtoehto, joka antaa makuuhuoneellesi raikkaan ilmeen, ja sitä on helppo somistaa erivärisin tekstiilein. Sotkan valikoimassa koko yhden hengen sängyissä alkaa 80 x 200 cm:stä ylöspäin – tutustu monipuoliseen mallistoon verkkokaupassa.\n– Suomessa on todettu 11 uutta koronavirustartuntaa, kertoo Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. Tartuntoja on nyt yhteensä 7 443.\nYhden hengen teltta Fjällrävenilta – Abisko Lite 1 Hilleberg Enan – Klassikkovalmistajan näkemys yhden hengen teltasta. Kun retkeilyseura kasvaa, voit tarvita kahden hengen telttaa tai myöhemmin jopa perhetelttaa. Suuremmat ryhmät majoittuvat ylellisesti puolijoukkueteltassa.\nYhden illan juttu on norjalainen draamasarja, joka perustuu katsojilta kerättyihin tarinoihin yhden yön pikaromansseista. Sarjan lyhyet jaksot esittelevät kymmenen eri yhden illan juttua, joista jotkut ovat enemmän tai vähemmän koomisia. Sarja on jatkoa Areenassa suosiota saaneelle 10 tapaa tulla dumpatuksi -sarjalle.\nYhden kupin kahvinkeitin. Hinta verkkokaupassamme . Yhteensä: Lisää koriin. Nauti helposti aidosta kahvista Pieni, kapea ja energiaa säästävä kahvinkeitin. Musta; Erittäin kompakti. Tämä kompakti Philips-kahvinkeitin vie vain vähän tilaa keittiön työtasolla.


Lazur SOV - Hoitokirja | Talliposti\nLazur SOV - Hoitokirja\nLazur SOV - Hoitokirja Jan 8, 2016 11:05:31 GMT 2 Daniel and Elsa like this\nPost by Anne on Jan 8, 2016 11:05:31 GMT 2\nLast Edit: May 16, 2018 8:00:52 GMT 2 by Anne\nLazur SOV - Hoitokirja Jan 9, 2016 19:47:41 GMT 2 Fiia, Inkeri, and 8 more like this\nPost by Britta on Jan 9, 2016 19:47:41 GMT 2\nensimmäinen - 9. tammikuuta 2016\nSiinä se seisoi. Tai ainakin siinä mä oletin sen seisovan, tarhan nurkassa, portinpielessä, kaulakappaleelliseen toppaloimeen vuorattuna. Ruunatarhan muu jengi tuntui vielä vähän hyljeksivän tulijaa, mikä nyt sinänsä oli aivan normaalia. Nojasin käsilläni tarhaa kiertävän aidan ylimpään lankkuun ja puhalsin ilmaa ulos keuhkoistani. Lazur SOV. Sillä oli molemmissa etujaloissa sukat, päässä tähdenaihe. Sen katseesta ei huokunut samankaltaista rauhallisuutta ja varmuutta kuin Edillä tarhassa seistessään. Katse kertoi siitä, kuinka paljon maailmassa olisi vielä koettavaa. Lasse hypähti paikoillaan, pyöräytti päätään ja inahti.\nRämpläsin pakkasesta kuuraantuneen portin auki ja huomasin, kuinka Lasse tärähti. Se katsoi minua uteliaasti, pärskähti ja jäi seisomaan paikoilleen. Hymähdin, kun otin pari askelta hevosta kohti napatakseni sen kiinni. Lasse ei tehnyt elettäkään liikahtaakseen, vaikka vaikutti muuten melko liikkuvaiselta tapaukselta. Mä pistin sen sen piikkiin, että ruuna tahtoi pakkasesta sisälle. Kovin paksua karvaa ei venäläiselle oltu taidettu suoda, ainakaan loimituksesta päätellen.\n”Hei, äläpä viiti”, mutisin selkääni tökkivälle ruunalle avatessani tarhasta ulos vievää porttia. Ruuna steppasi takanani ilmeisen kärsimättömänä, mutten kiinnittänyt hevoseen sen suurempaa huomiota. Päästessämme ulos tarhasta Lasse olisi halunnut lähteä juoksemaan talliin ja jättää tarhan portin auki (selkeästi joku juoni muiden vapauttamiseksi!!), mutta komensin häsläävää ruunaa ja nykäisin portin nopealla liikkeellä kiinni. Minulla oli tekeminen pysyä Lassen kiireisissä askelissa mukana, joten meidän täytyi pysähtyä muutamia kertoja matkalla. Hymähdin nähdessäni, kuinka Lasse ei olisi malttanut seistä paikallaan – olihan parinkymmenen metrin päässä lämmin talli. Aivan kuin Hype aikoinaan, nuori ja vähän häslä. Tai no, jälkimmäistä vielä vähän häslempi.\nLapiokaviot kopisivat vasten valettua lattiaa, kun ohjasin Lassea karsinaansa. Lasse oli laitettu asumaan Vennan entiseen karsinaan, Vennan päästessä viettämään päiviään Inkerin Trinityn seuraksi. Päätykarsinalle pääsi ovesta suoraan, joten Lasse oli parissa silmänräpäyksessä seisomassa turvallisesti omassa, lämpimässä karsinassaan. Ruuna pörähti päästettyäni sen irti ja kävi kiertämässä karsinan ympäri levottoman oloisena. Hymähdin ja asetin riimunarun karsinanoveen ruuvattuun koukkuun. Astuin takaisin karsinaan aikomuksenani kuoria hevonen takeistaan, kunnes kuulin takaani tutun äänen.\n”Se oli ihan kamalassa solmussa, miksei kukaan voi siivota jälkiään tai edes suoristaa yhtä hemmetin letkua?!”\n”Robert, rauhoitu. Se oli vain yksi paskakasa ja yksi sotkuinen letku”, kuulin Fiian huokaisevan ja jatkavan matkaa Robertin kanssa eri suuntaan. Nykäisin loimet kerralla Lassen päältä ja pudotin ne karsinan ulkopuolelle. Samassa huomasin Robertin kääntyvän äänen suuntaan ja tuijottavan nanosekunnin ajan minua silmiin.\n”Who’s that?” blondi kysyi, pysähtyen vähän matkan päähän Vennan entisestä karsinasta. Astuin käytävän puolelle, kopaten ensimmäisen loimen syliini viikattavaksi.\n”Lasse”, vastasin lyhyesti ja asettelin loimen muina naisina loimitangolle. Robert kohotti kulmaansa ja otti pari askelta kohti Lassen karsinaa. Ihan vain pari, jotta poika pääsisi kurkkaamaan karsinan kaltereiden lävitse ruunaa itseään.\n”Aha”, Robert tyytyi murahtamaan. ”Ja mitä sä teet sen kans? Eikö sun pitäisi vaikka talutella Ediä jossakin?”\nRobertin ääni oli jo valmiiksi ärsyyntynyt, ilmeisesti vesiletkusotkun vuoksi. Huokaisin.\n”Se on mun uus hoitohevonen. Kuusvuotias, tarvii lisäkoulutusta ennen tunneille siirtymistä. Annen mukaan tosi lupaava kouluhevonen, upeat liikkeet.”\n”Jaa, no onhan se kiva saada uusi, mahtava hevonen kun toisten hevosista ei tiedä, tuleeko niistä enää muuta kuin makkaraa”, Robert totesi katkeruutta äänessään, aivan kuin Harryn vain makkaraksi kelpuuttaminen olisi päivänselvä tulevaisuudenkuva.\n”Jos et ole huomannut, mä kuntoutan tällä hetkellä jo yhtä jalkapuolta”, vastasin painaen toisenkin loimen roikkumaan tankoon. ”Ja en valita täällä ympäriinsä jokaisesta asiasta kuin pikkulapsi.”\n”Minäkö pikkulapsi? Hyvähän se sun on sanoa.”\nRobertin ääni kohosi hieman, ja mä käännyin katsomaan sitä kohti kulma koholla.\n”Are you serious?” kysyin, jo hieman ärtyneenä. ”What do you mean?”\n”Sä jaksat uskoa että kaikki järjestyy. No entä jos ei järjesty? Ja sä jaksoit uskoa, että meistäkin tulisi vielä jotakin heti kun tulin takaisin Suomeen? Luuletko, että me ei oltais kasvettu erilleen?”\nRobertin sanat vihlaisivat, raaputtivat vanhoja haavoja. Purin hampaita yhteen.\n”Ei tää elämä kuule ole mitään ruusuilla tanssimista. Sunkin olis joskus aika laskeutua niistä pilvilinnoistas tai joku potkasee ne hajalle”, Robert jatkoi, kääntyen lähteäkseen. Eilen mä olin jo melkein valmis hautaamaan sotakirveen, antamaan anteeksi ja aloittamaan puhtaalta pöydältä, mutta nyt kaivoin sen hennon multakerroksen pois paljain käsin ja olin valmiina sotaan. Ei tainnut olla Robertilla aavistustakaan, kuka ne mun pilvilinnat oli alun perin hajalle potkaissut. Ne pilvilinnat, joita ei edes ollut olemassakaan, koska en niitä uskaltanut enää rakentaa. Robertin puhelin pirahti, ja poika nosti luurin korvilleen aloittaen sanoilla ”Hey Salli.”\n”Ja sun olis aika laskeutua noista sun lapsellisista kuvitelmistas, että kaikki on perseestä. Aikuistusit joskus, kasvaisit, niin kuin itse sanoit.”\nRobert ei vastannut, vaan lähti sanojeni saattamana takaisin sinne, mistä oli tulossakin. Musta tuntui, että poika esitti, ettei edes ollut kuullut mitään, vaikka taatusti oli. Vilkaisin karsinassaan seisovaa Lassea ja muistin, miksi alun perin olin tullut tallille. En ollut tullut siksi, että voisin kuunnella paskapuhetta siitä, kuinka huono ihminen olin ihmiseltä, joka käyttäytyi kuin kolmevuotias kakara silloin, kun vanhemmat kielsivät ostamasta lelua kaupasta. Kiukuttelua, murjotusta, kaikille äyskimistä. Ja vaikka mä kuinka yritin ymmärtää, että rankkaahan sillä oli, en siihen enää pystynyt. Pystyin siihen vielä eilen, mutta tämä päivä oli jotain aivan muuta. Viimeinen olki, joka katkaisi kamelin selän.\nPäätin jättää koko Robertin toisarvoiseksi ja aloinkin siltä istumalta sukia Lassen onnettoman ohutta karvaa. En halunnut sitoa ruunaa kiinni, jotta näkisin, miten se toimii irti ollessaan. Se oli virhe. Puoliverinen nimittäin malttoi seistä paikoillaan vain muutamia sekunteja kerrallaan, kunnes se päätti taas osallistua karsinan ympäriajoon ja vetää pari rundia, ennen kuin se pysähtyi. Huokaisten kaivoin riimunarun esiin ja laitoin Lassen kiinni löyhästi naruun, jotta se pysyisi paikoillaan. Pieni ADHD-tapaus. Tai sitten se ei vaan malttanut seistä paikoillaan uudessa tallissa, etenkään yksin.\nLassen mukana oli tullut jos jonkinmoista roinaa, jotka minun tuli raikata myöhemmin. Anne oli pyytänyt minua juoksuttamaan Lassen tänään ja katsomaan, miten se siinä puuhassa käyttäytyisi, etenkin uudessa paikassa. Sinisestä Ikean kassista löysinkin lopulta juoksutusvyön, jonka nakkasin huovan päälle ruunikon selkään. Lasse ei ollut siitä moksiskaan, vaan oli rauhoittunut seisomaan narun nokkaan yllättävän hyvin. Suitsien laitossa puolestaan meni hetki kauemmin, sillä suuren hevosen pään saaminen alas ei ollutkaan aivan helpoin homma. Harjoitusta tähänkin siis.\nLasse ravasi ympyrällä rauhallisesti, sivuohjat tahdissa heiluen. Sen askel oli pitkä, eteenpäinpyrkivä ja lennokas – enää en ihmetellyt, miksi Anne halusi ostaa Lassen. En olisi minäkään tällaista hevosta jättänyt talliin seisomaan ja odottamaan ottajaansa, kun se ottaja voisi olla itse siinä samassa hetkessä. Lasse venytti rennosti kaulaansa, matalassa muodossa juosten. Sen takajalkojen askel oli pitkä, etujalat kauhoivat ilmaa. Liikkeessä oli jo nyt pontta, mutta minusta tuntui, että tulevaisuudessa sen liikkeisiin saataisiin vielä lisää ilmaa. Kunhan sitä vaan vietäisiin eteenpäin.\nPyysin Lasselta laukkaa, ja ruuna nosti suuren, ilmavan laukan. Pieni hymynkare tanssahteli suupielellä katsellessani nuoren hevosen askellusta – vaikka hevonen oli ollut karsinassa ja muutenkin käsiteltäessä kuinka ADHD tahansa, näytti se nyt aivan toisen puolen itsestään. Lassea ei paljon maneesi ressannut, pari kertaa kävelyttäessä oli pitänyt säpsähtää kun peilit (ja etenkin peilikuva, haha) olivat niin pelottavia, mutta siihen se oli jäänytkin. Nuoresta kyllä näki, että sen kanssa oli tehty pohjatyötä, vaikka se olikin ikäisiään jäljessä. Tosin, jos se ei olisi, koko hevonen tuskin edes olisi tässä.\nJa mä olin kyllä aika onnellinen, että Lasse oli tässä.\nLast Edit: Jan 9, 2016 19:49:48 GMT 2 by Britta\nLazur SOV - Hoitokirja Jul 27, 2016 11:24:51 GMT 2 Fiia, Clara, and 4 more like this\nPost by Anne on Jul 27, 2016 11:24:51 GMT 2\nPirre Charliella ja Anne Lassella kesäisellä "koulutusmaastolla".\nLazur SOV - Hoitokirja Aug 18, 2016 17:19:30 GMT 2 Anne, Emmy, and 5 more like this\nPost by Daniel on Aug 18, 2016 17:19:30 GMT 2\nKesän alussa me oltiin lähdetty Saksaan kolmen hevosen kanssa. Vajaa viikko sitten me oltiin tultu takaisin ilman yhtäkään hevosta. Ei kuitenkaan hätää: kaksi kolmesta palaisi vielä takaisin Petri-valmentajani kyydissä. Yksikään palaavista hevosista ei kuitenkaan olisi Topi, ja siitä syystä mulla ei ollut ollut minkäänlaista kiirettä palata Seppeleeseen. Eihän mulla ollut syytä palata.\nPaitsi että oli. Anne sitä oli ehdottanut - että ratsuttaisin potentiaalista Lassea ja ehkä muitakin hevosia tarpeen vaatiessa. Kuulemma olisin myös tervetullut pitämään valmennuksia ja tuurailemaan. Olin siis kai tehnyt ihan hyvää työtä keväällä, kun Annella ei ollut kiire päästä musta eroon.\nSitä paitsi mullakin oli Annelle ehdotus, josta mä toivoin sen innostuvan. Toteutuessaan se järjestely takaisi sen, että mua näkyisi jatkossakin Seppeleessä.\nNyt piti kuitenkin keskittyi tulevaisuuden sijasta tähän hetkeen. Kenttä pöllysi hieman, kun notkealiikkeinen ruunikko liikkui halki kentän. Lassesta saisi laiteltua hyvän kouluhevosen, enkä nähnyt mitään syytä, miksi siitä ei tulisi vaativien ratsastajien suosikkihevonen. Pidettiinhän siitä jo nyt, vaikka siinä oli vielä aimo annos keskeneräisyyttä. Koulutusskaalan sai pitää mielessä, kun sen kanssa työskenteli. Vaikka se oli laadukas hevonen, sen kanssa ei sopinut unohtaa pohjatasoja ja ryhtyä ahnehtimaan.\nPidin treenin lyhyenä mutta tehokkaana. Ei ollut järkeä pyytää toistoja toistojen perään, kunnes hevonen väsyisi niin, ettei enää suoriutuisi puhtaasti pyydetyistä asioista. Vaikka en ratsastanut tuntitolkulla, auringonpaahde kyllä piti huolen siitä, että kentän laidalla uskollisesti seisovalla Lynnillä oli hyödyllinen toimenkuva. Nauratti, kun pysäytin Lassen yksihenkisen yleisömme kohdalle ja ajattelin hänen olevan keidas erämaassa.\n"Mitä?" Lynn kysyi suupieli nykien, kun mä hymyilin ananasjaffapulloon.\nNielaisin ja pudistin hymyillen päätäni.\n"Ei mitään. Tämä helle saa mun pään pehmenemään."\n"Oo", Lynn äännähti kiinnostuneen kuuloisena, mutten tiennyt, olinko valmis myöntämään edes hänelle, miten höttöisiä olin tullut ajatelleeksi.\nVaikka ehkä olisi ollut syytä. Nyt jos koskaan mä olin mies, jolla oli oikeus ajatella pilvenhattaroita ja purkkapalloja.\nLazur SOV - Hoitokirja Sept 17, 2016 14:26:24 GMT 2 Clara, Tuulia, and 2 more like this\nPost by Daniel on Sept 17, 2016 14:26:24 GMT 2\nLasse vappuna 2016\nTästä kaikki alkoi - se oli ihan ensimmäinen kerta, kun mä ratsastin Lassella. Sitten matkasin muille maille. Nyt ratsastin ruunaa silloin tällöin, sillä tarkoitus oli kouluttaa sitä eteenpäin. Sellainen ei tuntiuria kiertäen tapahtunut, vaikka tallin asiakaskunnassa oli jo useampiakin oikein taitavia ratsastajia. Lassen hoitajapoju joutui siis näkemään mun naamaa aika ajoin, jos nyt sattui olemaan paikalla.\nLazur SOV - Hoitokirja Oct 1, 2016 12:04:28 GMT 2 Anne, Inkeri, and 5 more like this\nPost by Kristian on Oct 1, 2016 12:04:28 GMT 2\nthe one with the brilliant plan\nMä en oikein tiennyt mitä ajatella, kun kurvasin uuden BMW:n Seben pihaan. Olinhan mä ollut Lassen hoitaja paperilla jo pitkään, mutta olinko mä käynyt sitä edes katsomassa? Kerran. Oikeastaan olin kaivannutkin vähän lomaa tallilta. Tollon lähteminen, mun outo ihastus (”sitä kutsutaan ihmisenä kehittymiseksi”, oli Inkeri sanonut) ja, inhottaa myöntää, mutta Robertin läsnäolo olivat saaneet mut pysyttelemään kaukana Seppeleestä. Ne harvat tunnit ja tapahtumat joille osallistuin tuntuivat nyt kaikki virheiltä, vaikka oli mulla loppujen lopuksi ollut ihan hauskaa.\nMä olin tarvinnut vähän aikaa, että pystyin olemaan taas Kristian. Ja mulla oli sitä varten suunnitelma, joka nousi autosta kun menin hänelle oven avaamaan.\nTämän suunnitelman nimi oli Serena. Olin löytänyt hänet alkeistunnilta. Serena oli pitkä, hoikka ja kaunis – katsemagneetti, joka aiheutti kateutta minne ikinä käveli. Ja mikä parasta, päällepäin Serena vaikutti ehkä melko kaksiulotteiselta luonteelta, mutta hän oli UPEA. Kapinallinen, syvällinen ja uhkarohkea Serena oli mun lippuni takaisin heterojätkien keskuuteen.\n”Kummallista tulla tallille, kun ei ole tuntia”, Serena hihkaisi iloisesti pudistellessaan Niken kukkatakiltaan pölyä.\n”No, siihen tottuu”, vastasin niskaani hieroen ja lähdin tallia kohti riimunnarun toivossa. Lassen siluetti paistoi ruunatarhan perältä, ihan kuin Tollonkin. Salaa toivoin, että tämä hoitohevonen tulisi portille vastaan. Serena asteli mun vierellä tallille lantio askelten tahdissa keinuen, ja mä olin hyvin tyytyväinen siitä että olin ottanut hänet mukaani.\nLauantaina harvat hevosista olivat käytössä maastotunnilla, joten hoitajia pyöri paikalla melko paljon – täydellinen tilaisuus heilutella Serenaa muiden nenän edessä. Platinablondi kihersi suloisesti, kun tartuin häntä lantiolta ja samaan aikaan iskin huomaamattomasti silmää Inkerille, joka pyöri Tirpan kimpussa. Pikkublondilta putosi leuka, mutta ei oikeastaan yllättyneesti – ennemmin ilme vastasi sanoja ”EI TUO OLE REILUA SÄHÄN OLET HOMO”. Enkä ollut. Sitä tässä oltiin todistamassakin.\nSerena höpötti iloisesti koeviikosta ja syksyn tulemisesta, ja mä nyökkäilin samalla kun avasin ruunatarhan portin.\n”Odota tässä”, sanoin hurmaavasti hymyillen ja jätin Serenan ulkopuolelle ihastelemaan mun hevosenpyydystyskykyjä. Kun Lasse huomasi sinisen riimun mun kädessä, se lähti kävelemään poispäin, mutta en päässyt kulmaa pidemmälle. Siellä ruunan oli sitten vähän pakko pelleillä ja väistellä riimua turvallaan, kunnes luopui typerästä leikistään. Venäläisratsu tepasteli vähän tyytymättömän oloisena vierelläni portille, jonka Serena ystävällisesti meille avasi ja sulki vielä perässä.\nMulle oli kuvailtu Lassea tasan neljällä sanalla. ”Peruskiltti, mutta vähän ADHD”. Huomasin kyllä jälkimmäisen tällä lyhyellä matkalla tallirakennukseen, kun ruunikko hirnahti ensin tarhakavereilleen ja steppaili sitten koko matkan ovelle. Hevonen pujahti sisään kätevästi ennen minua eikä malttanut senkään jälkeen odottaa taluttajaansa. Välienselvittely käytiin keskellä tallikäytävää, joka ei tietenkään vetänyt puoleensa yhtään kenenkään huomiota. Kun Lasse sitten lopulta alistui kulkemaan kauniisti, Serena tarttui mun käsivarteen ja sanoi oikein ihailevalla äänellä: ”Vau. Sä olet niin taitava hevosten kanssa.”\nOkei. Välillä Serena oli vähän epätoivoiselta vaikuttava tapaus. Nytkin musta tuntui, ettei Cella peitellyt tyrskähdystään ollenkaan, ja Windikin näytti melkein huvittuneelta.\nKun Lasse oli sitten tyytyväisenä karsinassaan, se laski heti päänsä etsimään hautautuneita heinänrippeitä. Ruuna oli niin suttuisen näköinen, että nappasin heti harjan käteen ja ryhdyin tekemään reippaita vetoja ratsun kapealla selällä. Serena nojaili toimettoman näköisenä karsinan oveen, mutta hän näytti siltä että nautti täysin näkymistä, kun kumartelin harjaamaan ruunikkoa vatsan alta sekä jaloista. Silloin tällöin Lasse lähti liikkeelle tai kuopi jalallaan, mutta ei se mitään typeryyksiä yrittänyt. Musta tuntui, että Lasse oli yhtä paljon miesten hevonen kuin Tollokin. Se vaati yksinkertaista johdonmukaisuutta, jota harvoilla naisilla oli. Sorry, ladies.\n”Mä voisin itse asiassa ratsaa tämän tänään”, sanoin Serenalle. Naisenalun silmissä syttyi pirteä liekki.\n”Kuulin, että Lasse käy vaan kokeneempien tunneilla. Tai niinku, helppo B, onks se vaativaa?”\n”No täytyy siinä osata jo jotain. Mä en tykkää kamalasti koulutuuppauksesta, mutta kaikesta täytyy aloittaa”, vastasin samalla kun liu’utin karsinan oven kiinni ja lähdin kohti satulahuonetta.\n”Miten niin aloittaa, etkö sä oo ratsastanu paljoa?” Serena naurahti, ihan kuin itse olisi käynyt enemmänkin kuin alkeiskurssin.\n”Oonhan mä kilpaillutkin ihan vakavissani esteillä, mutta Lasse on tuntematon hevonen, joten sitä täytyy tunnustella ensin sileällä ennen kuin viitsin hypätä tai lähteä maastoon. Tollon kanssahan mä tein maastoesteitä ja vaikka mitä”, selitin Serenalle.\nTätä kommenttia seurasi viisi minuuttia sitä, että selitin kuka Tollo oli ja millaista on hypätä maastoesteitä. Sitten mun piti arvostella, millainen mielestäni on Serenan suosikkihevonen Frank – jolla en muuten ollut koskaan ratsastanut, joten kuittasin kysymyksen vain olankohautuksella ja äännähtämällä ”nah”. Serena osoittautui avuliaaksi satulahuoneessa – hän kävi poimimassa suojat ja suitset nopeasti oikeilta paikoilta, kun mä nostin Lassen satulan telineestä. Älkää huoliko, tarkastin kyllä, ettei mukaan lähtenyt tyyliin Ransun suitset.\nLasse ei ollut yhtä helppo, kun heitin satulan selkään ja ryhdyin kiristämään vyötä. Ruuna käänsi heti päänsä mua kohti ja yritti uhallaan vähän näykkäistä, vaikka ei se vihaiselta näyttänytkään. Serena puristi suitsien niskahihnaa käsissään, ihan kuin mä olisin juuri käynyt nälkäpelin viimeistä taistelua. Satula oli kuitenkin helppo saada selkään. Tykkäsin Lassesta – siinä oli sopivasti elämää, kuten nuorissa hevosissa aina.\nSuitsetkin sain vedettyä hienosti ruunalle naamaan, ja suojat menivät rutiinilla.\n”Ei hitto, mun ratsastuskamat on muuten ylhäällä”, ärähdin Serenalle.\n”MÄ VOIN HAKEA!” naisenalku sanoi innoissaan ja syöksyi jo käytävällä eteenpäin. Oli täpärällä etten edes ehtinyt huutaa, mitä blondin täytyi etsiä.\nSerenalla kesti. Hän tuli takaisin pitkän ajan päästä mustia nahkasaappaita ja Charles Owenin kypärää roikottaen, hymy korvissa, ja selitti sitten kuinka oli keskustellut juuri FIIAN kanssa. Siis sen Fiian, joka on hoitanut Elmoa ties kuinka monta vuotta, ja joka on ihan oikea elävä legenda alkeiskurssilaisten keskellä. Hassua, kuinka paljon pikkutyttöä 17-vuotias voi muistuttaakkaan. Serena piteli mielellään Lassea kun kiskoin saappaat ratsastushousujen päälle (kyllä, mä omistin sellaisetkin!) ja vedin kypärän päähän. Täytyy sitäkin välillä käyttää…\nIlma ei ollut Suomen syksylle ollenkaan tyypillinen – aurinko paistoi ja oli melkein 15 astetta lämmintäkin, vaikka kylmä viima viilensi reilusti. Serena istui kentän laidalle ja vuorautui huiviinsa, joka muistutti huomattavasti enemmän vilttiä. Mä sen sijaan heitin ohjat Lassen kaulalle, säädin jalustimet, kiristin vyön ja hyppäsin sitten aidalta selkään, kuten aina teen – jakkarat on nössöille.\nLasse oli reipas hevonen, ja sillä oli hienot liikkeet. Myönnettäköön, että mulla menee todennäköisesti vielä muutama ratsastuskerta aikaa, kunnes pystyn istumaan elegantisti ruunikon selässä, mutta Serenalle tuntui riittävän tämä. Hän seurasi innostuneen näköisenä, kun alkukäyntien jälkeen keräsin ohjat ja ryhdyin tekemään ravissa kolmikaarista kiemurauraa. Lasse tuntui ensin vähän vastahakoiselta taipumaan ja olisi mielellään mennyt vähän reippaammin eteen, mutta hetken treenien jälkeen hevonen oli ansainnut taukonsa. En tehnyt mitään vaativaa, kunhan tunnustelin miltä nuorempi hevonen tuntui alla ja millaisiin apuihin Lasse reagoi.\nSerena ihastui eniten, kun nostin rennon laukan ja annoin ruunan mennä rauhallisessa tahdissa kenttää ympäri useamman kierroksen. Ratsastin korkeintaan 45 minuuttia, mutta sen jälkeen oli silti hyvä fiilis lähteä kehittämään meidän yhteistyötä. Lasse oli ihan loistava hevonen, ja Danielin koulutuksessa siitä tulisi varmasti vielä osaavampi. Vuodesta 2017 oli tulossa ihan hyvä.\nSerena hymyili kuin Naantalin aurinko, kun sai talutella loppukäynnit mun ollessa vierellä. Lasse yritti pari kertaa hölmöyksiä, mutta tajusi sitten kohdella naista kuin naista täytyykin kohdella.\nOltiin jo lähdössä kentältä, kun Inkeri ja – mun ilokseni – Robert astuivat tallista ulos kiivaasti väitellen. Kun Robertin katse kääntyi muualle, täytyi toimia nopeasti. Kypärä putosi mun hyppysistä maahan kun vedin Serenan nopeasti mua vasten ja painoin huuleni toisen omia vasten. Platinablondi yllättyi, mutta ilokseni oli heti mukana imuttelussa. Pussailumme päättyi vasta kun Lasse repäisi itsensä eteenpäin ja veti ohjista niin, että Serena lähti liikkelle hevosen mukaan.\nNoniin. Kristian Svansenista on virallisesti tullut surullinen tapaus. Mutta olin mä sitten mitä vain, niin homo ei niihin asioihin kuulunut.\nLast Edit: Nov 20, 2016 19:20:29 GMT 2 by Kristian\nLazur SOV - Hoitokirja Nov 20, 2016 19:47:06 GMT 2 Anne, Fiia, and 7 more like this\nPost by Kristian on Nov 20, 2016 19:47:06 GMT 2\n"Saakelin hevonen", mä ärähdin kun kolmatta kertaa peräkkäin Lasse vaan asettui ulospäin eikä tehnyt pientä väistön yritystäkään kohti maneesin keskustaa. Kiskaisin sisäohjasta - tuhmaa, tiedän - ja ruuna ynähti tyytymättömänä. Vaahto valui suupielistä. Inkeri nauroi mulle Tirpan selästä oikein räkäisesti, vaikka sillä oli varmasti ollut ihan yhtä paska fiilis ponin äskeisen pukkisarjan jälkeen.\nSalmakin oli maneesissa. Se oli ollut kohteliaasti (ja ehkä vähän viisaastikin) hiljaa, mutta nyt nainen avasi suunsa.\n"Kyllä se siitä, Kristian!" No, ei se kyllä siitä. Ainakaan tuo kommentti ei auttanut ollenkaan. Verisuonet tais pullistua mun päässä, kun Lasse heitti päätään turhaantuneena. Sori Daniel, jos pilaan sun hevosesi. Tai Annen hevosen.\n"Mitä mä muka teen väärin?? Käynnissä menee niin hyvin, mutta sitten ravissa... paskat", mä valitan ehkä vähän liiankin agressiivisesti.\n"Sillä on paha päivä", Inkeri toteaa Salmalle olkiaan kohauttaen. Sen jälkeen maneesissa kaikuvat vain mun tyytymättömät murahdukset.\nTreenin lopuksi Lasse ja mä ollaan molemmat umpihiessä, vaikka ei saatu melkein mitään tehtyä. Ruunikko vaikuttaa loukkaantuneelta, ihan kuin hänen oikeuksiaan hevosena olisi jotenkin koeteltu, sillä Lasse kulkee pää alhaalla eikä lainkaan kuten Lassen yleensä pitäisi tepastella.\nKun ruuna on viimein päässyt tarhaan ja huokaisee helpotuksesta, kun mä en ole enää sitä käskyttämässä, Pirre ilmestyy paikalle.\nMä en yleensä välitä Pirrestä. En käy Seppeleessä tunneilla, mä vaan ratsastan Lassea, eikä Pirrellä oo tainnut olla mulle mitään erityisempää sanottavaa hetkeen. Mitä nyt joskus on pakottanut auttamaan jotain kiireistä ratsastajaa, joka on ilmestynyt paikalle kymmenen minuuttia ennen tunnin alkua.\nNyt Pirrellä on kuitenkin selkeästi asiaa mulle. Nainen on mua lyhyempi, mutta silti vähän kammottaa, kun tiukka katse pysähtyy mun silmiin. Oon aivan liian väsynyt ja ärsyyntynyt ottamaan naiselta kommentteja vastaan rakentavasti, joten terästäydyn jo valmiiksi.\n"Kristian", Pirre huokaisi saarnaavaan sävyyn. "Satuin käymään maneesissa tossa teidän treenin aikana."\n"Ja?" mä huokaisin pakoillen naisen katsetta. Älä sano sitä, älä vaan sano sitä, älä PLIIS sano sitä.\n"Musta tuntuu, että teidän kannattais alkaa treenaamaan valvotusti."\nOkei, täytyyhän mun nyt myöntää, että Pirre oli oikeassa. Mä ja Lasse ei oltu mikään saumattomassa yhteistyössä kylpevä parivaljakko, mutta oltiin tultu toimeen ihan hyvin. Ikävöin vähän sitä kahden miehen välistä suhdetta, mikä mulla oli ollut Tollon kanssa - Lasse oli vielä niin nuori, niin skidi, ettei sen kanssa arki ollut samanlaista. Lassea piti oikeasti ratsastaa, ja sitä mä en ollut tehnyt pitkään aikaan. Ja jos tämän päiväinen treeni ei ollut merkki meidän ongelmista, niin se että me tultiin viimeisiksi seuratason koulukisoissa HELPOSSA CEESSÄ, oli sellainen ehdottomasti.\nPirre piti sellaisen rakentavan palopuheen mulle, jossa selitti varmaan kymmenen minuuttia siitä, kuinka varmasti pystyttäisiin ratsukkona vaikka mihin, jos joku olis mua neuvomassa ja ohjaamassa. Eihän se hevosen vika ollut ettei me tultu toimeen, vaan mun, tapoihini taipuneen miehenalun, joka kaipasi hevoselta vastakaikua vaikken itse tehnyt mitään töitä.\nKun Pirre oli valmis, mut oli jo kirjattu torstain HeB-A -tunnille. Sitten täti marssi reippaasti takaisin talliin, hänen työnsä täällä oli tehty.\nMä tuijotin hetken Lassea tarhan yli ja mietin, kuinka ylimielinen mä olin. Se oli ihan ok ihmisten kanssa, niin mä itselleni sanoin, mutta Lasse oli niin kiltti ettei se viitsinyt olla mulle ilkeä. Ei munkaan pitäisi olla sille ilkeä vaan sen takia, että Lasse oli nuori, ja että Lasse ei ollut niin kuin Tollo.\nMä päätin, että kun huomenna tulisin tallille, olisin uusi ihminen. Siis Lassen kanssa.\nLast Edit: Nov 20, 2016 19:47:52 GMT 2 by Kristian\nLazur SOV - Hoitokirja Nov 28, 2016 18:22:33 GMT 2 Inkeri, Clara, and 3 more like this\nPost by Kristian on Nov 28, 2016 18:22:33 GMT 2\nse, jossa näemme palasen oikeaa Kristiania\nKun mä vihdoin sain äidin auton parkkeerattua Seben pihaan (omassani ei ollut vieläkään talvirenkaita), mä marssin suoraan autotallin taakse ja kaivoin tupakan esiin. Sormet kohmeessa sytytin sen ja vedin melkein terapeuttiselta tuntuvaa savua keuhkoihini. Mä en polttanut usein, mutta nyt oli kumminkin ihan oikea hetki sille - se lievitti ärsytystä ja stressiä, eikä mulla ollut nyt varaa ilmestyä tallille jo valmiiksi asenteella "kaikki on tyhmää ja perseestä ja ärsyttää ja mainitsinko muuten jo, että kaikki on tyhmää?". Viimekertainen koulutreeni oli siitä opetuksena.\nJossain vaiheessa mulle tuli kylmä, joten tumppasin tupakan ja lähdin sitten kohti tallia. En mennyt vielä lämmittelemään, nappasin vain lähimmän riimunnarun ja suuntasin suoraan ruunatarhalle. Lassehan se siellä seisoi fleecevuorellinen ulkoloimi päällä, ja ruuna kyllä tunnisti mut heti. Ehkä se oli saanut traumoja, koska nuori hevonen ei tullut turpa edellä taskujen antimia tutkimaan, vaan tiiraili kauempaa vaihdellen painoa jalalta toiselle.\nEn olisi jaksanut pelleillä minuuttitolkulla Lassen kanssa, mutta ruunan ollessa asiasta eri mieltä, mun täytyi vaan vetää syvään henkeä ja houkutella ruunikkoa luokse vähintäänkin sydämellisellä hymyllä. Ohi kulkeva Aleksanteri antoi mulle vuosisadan mulkaisut, sellaiset tosi oudoksuvat, vaikka kyllä mä olin varma että sekin välillä oli pehmee Myntsän kanssa. Lassen kanssa oli hyvin vaikea olla lempeällä fiiliksellä, tai se nyt oli mulle vaikeaa muutenkin, mutta silti. Semmonen sählä oli kyseessä.\nLasse antoi lopulta kiinni. Se steppaili mun takana reippaasti portille asti, jonka aukaistuani ruunikko sitten ampaisi ulos. Luojan kiitos mulla oli luja ote riimunnarusta, ja hevonen ei päässyt karkuun. Se olis ollut aika noloa.\nSelvisin talliin ilman, että ärisin hevoselle. Mä vaan toistelin päässäni mantraa: se on nuori vielä, se on nuori vielä, muista että se on nuori vielä...\nKun hevonen sitten oli sisällä, mä ryhdyin harjaamaan sitä. Tähän aikaan tallilla olivat vain neljältä ratsastavat tuntilaiset, nuoremmat hoitajatytöt joilla ei ollut koeviikkoa, ja sitten olin mä. Mä, joka en saanut mitään aikaan elämässäni, en edes saanut hevosta kuuntelemaan. Ei, älä ole Kristian katkera, keskity positiivisuuteen. Lassen korvat kääntyilivät suunnasta toiseen ja se vaihteli taas painoaan jalalta toiselle, mutta se ei enää ollut ihan mahdoton.\nKoska mulla oli aikaa ja Lasse tekisi tänään vain yhden tunnin, saatoin hyvällä omatunnolla yrittää hyvää yhteistyötä (tai edes jotain yhteistyötä) maastossa selästä käsin. Mä lähdin satulahuoneelle, mutta kun yritin avata ovea, se tuntuikin aikaisempaa painavammalta. Kun työnsin vähän lujempaa, joku älähti kovaan ääneen, ja sitten kuului kolahdus. Kurkistin oven takaa - valmiina juoksemaan, jos olisin sattunut kolkkaamaan Inkerin.\nOnneksi mun ei tarvinnut just nyt pinkoa henkeni edestä, koska oven takaa paljastui punatukkainen tyttö. Olin nähnyt hänet kyllä usein tallilla, mutta en tiennyt hänestä sen enempää, en ollut jaksanut välittää. Nyt mun oli kuitenkin pakko vähän yrittää olla kohtelias.\n"Oho, anteeks", mä sanoin, ja se kuulosti tosi teennäiseltä. KYLLÄ MÄ TARKOITIN SITÄ. "Ootko sä tuntilaisia? Voin kyllä näyttää sulle satulan, jos..."\n"Kröhöm", punatukkainen tyttö mutisi päätään pidellen. Se ei ollut kovin hyvällä tuulella ilmeisesti, mutta en kai voi syyttää. "Mä en oo tuntilainen, oon Netan hoitaja. Katsu."\n"Woah, jollakin on huono päivä", mutisin ja jatkoin matkaa kohti Lassen satulaa. Mä en jaksanut nyt pelleillä kakaroiden kanssa, vaikka tiesinkin kyllä olevani maailman huonoin hoitajaihminen.\nMutta kun mä käännyin takaisin Katsua kohti, tytön silmissä näytti olevan lasittunut peite. Se nojasi taas satulahuoneen oveen, kädet puuskassa, suu tiukkana viivana.\nSe oli déjà-vu. Mä muistin tuon hahmon jostain. Tuon, joka nojasi satulahuoneen oveen kädet puuskassa, sulkeutui muulta maailmalta, osasi vastata vain tiuskimalla. Mä olin se, mä olin oveen nojaileva pikkupoika. Ja hetken mä näin maailman lapsen silmin - pienen Kristianin silmin, Katsun silmin. Ehkä se kokemuksen voimalla mä lähestyinkin punahiuksista tyttöä jättäen satulan omaan telineeseensä.\n"Mikä hätänä?" mä kysyin.\n"Ai siis sen lisäksi, että sä yritit kolkata mut?" Katsu tiuskaisi ja käänsi kasvonsa mielenosoituksellisesti poispäin minusta.\n"Hei, oikeesti, en mä nyt ihan noin paska jätkä oo. Mä pyysin jo anteeks, mitä muuta sä haluat?"\nKatsu oli hetken hiljaa.\n"Saat anteeksi", se sitten sanoi, mutta edelleen äänensävy oli edelleen masentava.\n"Joten, voitko nyt kertoa, mikä on vialla?" mä kysyin.\n"Mistä SÄ tiedät että joku on vialla?"\n"Kertoisit nyt vaan."\n"Entä jos mä en halua?"\n"Eli sulla on joku juttu."\n"Oikeesti hei. En mä kerro näitä eteenpäin. Mut mä voisin auttaa", ehdotin. Mä olin niin oman itseni vastakohta tällä hetkellä. Tai ehkä mä olinkin just oma itseni?\nKatsu oli hetken hiljaa. Sitten sen muurit murtuivat, kädet putosivat rinnuksilta paikalleen kylkiä vasten.\n"Mä ja Netta ei päästä osallistumaan ratsastuskoulumestaruuksiin", tyttö sanoi. Ääni oli melkein sydäntäsärkevä.\n"Ei oo sopivia luokkia!"\nSiitä tuli pitkä keskustelu, vaikka mulla olikin välillä hankaluuksia vastata Katsun sanoihin. Mua ei ollut kukaan koskaan lohduttanut tai mitään, joten välillä saatoin nähdä pettymyksen pilkahduksia Katsun silmissä, kun en osannutkaan auttaa ihan sillä täysin aikuisella ja hienolla tavalla. Mutta mä olin läsnä ja luotettava, mulle pystyi puhumaan, ja mä tiesin, että jo se oli iso juttu.\nKun tyttö poistui satulahuoneesta, mä näin ennen kaikkea hymyn sekä itsensä kuulluksi tuntevan punatukan, mutta myös pienen Kristianin, joka katsoi satulahuoneen katosta alas ja toivoi, että sillekin olisi joku tullut juttelemaan silloin, kun hänellä oli ollut paha olo. Nyt haavoja ei voinut enää parantaa.\nLazur SOV - Hoitokirja Mar 11, 2017 8:25:00 GMT 2 Tuulia, Pyry, and 2 more like this\nPost by Katsu on Mar 11, 2017 8:25:00 GMT 2\nsijoittuu päivälle 10.3.2017\nKun mä käänsin liukkaalla asfaltilla sutivan pyöräni Seppeleen pihaan, seisoi parkkipaikalla tuttu auto - hopeanhohtoinen BMW, jonka ikkunalasissa oli särö. Nielaisin ja heitin kulkupelini nojaamaan tallin seinää vasten. Harmaat pilvet alkoivat tiputella lumihiutaleita maankamaralle. Mun oli hankala kuvitella pilville kultareunusta, jota mun elämä tarvitsisi. Avasin narahtavan oven ja kävelin toimiston vierustalle. Sekunnit tuntuivat kuluvan hitaasti, kunnes ahtaasta, papereita pursuilevasta huoneesta käveli ulos Kristian.\n"Säkö nyt sitten... lähdet?" kysyin arasti.\n"Niinpä kai", Kristian sanoi olkiansa kohauttaen.\n"Minne sä lähdet? Tuutko sä enää takaisin?"\n"En mä osaa sanoa. Seppeleessä vietetty aika toi mun elämään paljon uusia ulottuvuuksia, mutta nyt on mun vuoro päästää vanhasta irti."\n"Mutta miksi sun pitää tehdä se?"\n"Koska on pakko."\n"Ja paskat. Ei sun oo pakko."\n"Katsu, mitä sä juuri sanoit?"\n"Yritätkö sä tappaa noi lapsiaan alkeiskurssille tuovat poniäidit? Vai kenties mut?"\n"Mä en yritä nirhata ketään. Mä en vaan halua, että sä lähdet."\nKun mun ja Kristianin keskustelu päättyi, musta tuntui siltä, että mun ympäriltäni katosivat jokaiset tutut ja turvalliset asiat - ensin mä päätin itse etsiä uutta tulevaisuutta Lassesta, mutta mulla oli ollut vielä toivo siitä, että Kristian vain vaihtaisi hoitohevosta. Nyt se toivo oli kuitenkin sammunut, mun mielessä ei enää elänyt mitään kipinöitä siitä, että vanha tulisi takaisin. Mä en itkenyt, mutta mulla oli toivottoman tyhjä olo. Jalkoja tallin betonilattiaa pitkin laahaten lähdin hakemaan Lassen sisälle hoidettavaksi. Siniseen toppavällyyn vuorattu ruuna odotti jo innokkaasti tarhan portilla, eikä näyttänyt juuri lainkaan pettyneeltä siihen, että Kristian huristeli autollansa pois sen sijaan, että se olisi tullut availemaan sähkölankavyyhdeistä kasattua porttia. Lasse ei varsinaisesti pelottanut mua, mutta mulla oli turvaton olo taluttaessani ilmaa sieraimistaan puhisevaa ruunikkoa pesuboksiin harjattavaksi. Mä en edes tiennyt, missä sen kisahuopia ja voidepurnukoita säilytettiin, kun taas Netan varusteiden paikat olivat sisäisen navigaattorini muistissa.\nKun mä olin saanut harjattua suuren, uteliaasti toimiani tutkineen ruunan, vein sen karsinaansa kaltereiden taakse ja jätin samaa vauhtia märän loimen kuivumaan telineeseen. Vaikka mä olin saanut hetkeksi unohdettua Kristianin, puski miehenalun kuva mieleeni uudelleen kävellessäni taukotupaan. Sentään pienillä räsymatoilla koristellut portaat tuntuivat musta tutuilta, mutta kotoisat narahdukset jalkojen alla eivät voineet korvata ihmistä, josta oli lyhyen ajan sisällä tullut mulle tuki ja turva. Oleskeluhuoneen puisen oven takaa kuului Cellan räikeä nauru, Jutan sekä Robertin keskustelu Harryn jalkojen kylmäyksestä sekä Inkerin sirkutus minidonitsien loppumisesta. Painoin kahvan hiljaa alas ja avasin uksen varovasti.\n"Moi???" tokaisin tökerösti, kuulostaen kiusaantuneelta Robertilta, jolla ei ole muutakaan sanottavaa.\nKaikki neljä sohvalla löhöilevää ihmistä (ei ne alieneiltakaan näyttänyt) kääntyivät katsomaan mua.\n"Katsu! Ihanaa että sua näkee taas!" Cella rääkäisi joukon keskeltä, Inkerin syventyessä etsimään minidonitsien sijasta keksejä.\nJuttakin heitti tervehdykset ja tönäisi terävästi Robertia, joka oli pysynyt hiljaa. Vaikka melkein kaikki olivat tervehtineet mua ihan sielukkaasti, mä en tuntenut itseäni niin tervetulleeksi, mitä olin odottanut. Hivutin itseni sohvalle lehtiä selaamaan ja toivoin, että vielä joku päivä kaikki olisi ainakin lähes ennallaan.\nSelattuani lehden kiireisesti loppuun, lähdin juoksuttamaan Lassen. Löysin tallista Fiian, joka tiesi kertoa, missä kapsoneita ja juoksutusliinoja säilytettiin.\n"Voisitko sä myös tulla mun kanssa juoksuttamaan, kun jos mä en pärjääkään Lasselle, niin sä voisit jotenkin hillitä sitä?" änkytin miettien, miksei mikään onnistu tänään. Onnekseni Fiia vastasi myöntyvästi, sillä edes mulla ei riittäisi rohkeus lähteä voimakkaan hevosen kanssa yksin kentälle pelleilemään. Kun mä olin saanut Lassen niskaan kapsonin ja naksauttanut liinan kiinni renkaaseen, mä lähdin taluttamaan ruunaa Fiian perässä maneesiin, sillä kenttä oli aivan liian jäinen. Sitä paitsi lunta tuprutti yhä ja pakkanen nipisteli naamassa kirpeästi. Illan viimeiset auringonsäteet lakaisivat Lassea spottivalojen tapaan. Mä kykenin nauttimaan uuden hoitohevoseni seurasta ensimmäisen kerran.\nLazur SOV - Hoitokirja Apr 19, 2017 19:25:34 GMT 2 Anne, Tuulia, and 2 more like this\nPost by Katsu on Apr 19, 2017 19:25:34 GMT 2\nsijoittuu päivälle 19.4.2017\nKentälle oli kyhätty kolmen esteen rata, mitä tätiratsastajat suorittivat kiitoravia kaahaavilla hevosillaan. Piritta yritti neuvoa joukkiota mahdollisimman ystävällisesti, mutta sen kasvoilta paistoi kyllästynyt ilme. Ilkeänä lapsena mun olisi kovasti tehnyt mieli sanoa tuntilaisille, että mäkin olisin osannut niitä paremmin, mutta pidin pihisten itsehillintäni ja lähdin moikkaamaan päivän työt tehnyttä Lassea, joka seisoi karsinassansa vohveliloimi niskassa. Se oli hiestä märkä ja se puuskutti sieraimet suurina, joku oli ilmeisesti vetänyt sillä hikitreenin edellisellä tunnilla, millä ruuna oli ollut ratsuna. Avasin varovasti karsinan oven ja mietin, miten mun olisi pitänyt olla lukemassa huomiseen kokeeseen sen sijaan, että vietin aikaani tallilla iltamyöhään. Mä olin alkanut kapinoida mun äitiä vastaan, Kristianin lähtö ärsytti mua aina vain enemmän ja mä meikkasin salaa kouluun sekä tallille. Mä en tiedä, yritinkö mä saada sillä isompien hoitajien ja hevosenomistajien huomion, vai oliko musta yksinkertaisesti tulossa pahemmanlaatuinen teini.\nKello läheni yhdeksää, kun olin odottamassa bussia, jolla pääsisin kätevästi melkein suoraan kotini viereen. Matkani kääntyi kuitenkin takaisin talliin, kun sieltä alkoi kuulua pahaenteistä ryskettä. Hiivin talliin, jossa ei ollut ketään, ainakaan näkyvillä. Vintiltä tippui yksittäisiä oljenkorsia, jotka leijailivat kevyen läpivedon kannattelemina betonilattialle. Kurkkasin sydän jyskyttäen tikkaille kiiveten vinttiä kohti, josta kuului yhä epämääräistä kolinaa. Kiipesin muutaman askelman ylöspäin, kunnes tajusin, että olisin ihan hyvin voinut poimia jonkun tuntia seuraavan seppeleläisen turvaamaan selustaani, mutta enää en aikonut kääntyä. Yritin astella vinttiä pitkin hiljaa kiivettyäni tikapuut ylös, mutta hiukan lahonneet laudat narahtelivat kovaäänisesti.\nHiivin seinustaa pitkin eteenpäin. Yhtäkkiä uuteen omppuuni (jota btw olisin voinut esitellä koko tallin väelle, mutta veikkaan, että ketään ei olisi kiinnostanut) saapui kliseisesti viesti, luultavasti hermostuneelta äidiltäni. Kirosin puhelimeni mielessäni alimpaan helvettiin - salaperäisen muukalaisen askeleet lähestyivät. Heitin nahkarotsiani paremmin päälleni ja vedin syvään henkeä. Vaikka henkilö olisikin ollut esimerkiksi Kasper, olisi noloa selitellä hengailuni heinäparvella. Veikkasin kuitenkin vahvasti, ettei Kasper pitäisi niin kovaa ääntä, joka kaikui kumeasti ulos, olihan miekkonen muutenkin sitä hiljaisempaa sorttia. Hetken mä mietin, että olisin voinut vain lähteä kohti kotia, mutta ainakin bussilippuun tarkoitettu vitonen säästyisi karkkirahaksi. Ehkä uskaltaisin pyytää vaikka Jasonia kanssani herkkuostoksille?\nPalautin ajatukseni nopeasti nykyhetkeen, joka paiskoi rajusti kasvojani, jotka olivat varmasti valahtaneet kalpeiksi kylmän hien valuessani selkäpiitäni pitkin. Porukassa olisin voinut pienenä ihmisenä painua joukon keskelle, jolloin mulla olisi ollut ryhmä turvaamassa - nyt mä olin kuitenkin yksin, enkä mä tiennyt, mitä mun edessäni oli. Sekunnit matelivat hitaasti eteenpäin, askelten kumistessa aina vain lujempaa ääntä pitäen lattialautoja vasten. Seisoin paikoillani ja toivoin, että joku toisi mulle pian jonkinlaisen etälamauttimen avukseni, vaikken mikään poliisi ollutkaan. Tunnelma laskeutui synkäksi ja hämäräksi.\nLast Edit: May 13, 2017 8:00:20 GMT 2 by Katsu\nLazur SOV - Hoitokirja Apr 22, 2017 8:01:37 GMT 2 Anne, Verna, and 2 more like this\nPost by Katsu on Apr 22, 2017 8:01:37 GMT 2\nOdotin hiljaa paikoillani, kun hahmo lähestyi entisestään. Mun sydän jyskytti kovaa, sähköisen jännittynyt ilmapiiri levisi kulovalkean tavoin. Olin varma, että heppu pahoinpitelisi mut, mutta niin ei kuitenkaan käynyt. Askeleet eivät enää lähestyneet. Kuului enää kolinaa ja hiljaista kiroilua, jota mua yhtään huonokuuloisempi ei olisi voinut kuulla. Pelko oli lukinnut mun jokaisen kehonosan, enkä tajunnut lähteä katsomaan, minne mysteerisen henkilön matka jatkuisi - tajusin, että hiippari oli avannut ikkunan ja puikkelehtinut tikkaita pitkin pois koko heinävintiltä. Kasper se ei siis ainakaan ollut, ainakaan kovin suurella todennäköisyydellä. Laskeuduin vintiltä täristen alas ja päätin, etten mä kertoisi kellekään, vaan yrittäisin joku kaunis päivä kerätä rohkeuteni kasaan ja tutkia vintin läpikotaisin, ellei joku lisää heinää hakeva huomaisi jotain tavallisuudesta poikkeavaa mua ennen.\nKun mä olin syönyt kasallisen jonkun seppeleläisen tuomia kääretorttusiivuja ilman Inkerin saarnaamista tyydyttyneistä rasvoista, lähdin taas kerran tervehtimään Lassea. Ruuna huomasi mussa heti jotain epätavallista, mun kädet vapisivat yhä, enkä mä lässyttänyt sille yhtä paljon kuin normaalisti. Lasse ei kuitenkaan ollut tavallista hyperaktiivisempi mun jännitykseni vuoksi, joten mä sain aurattua tieni karsinaan ilman, että hevonen olisi alkanut tuijottamaan mua oudosti. Satulaa käsivarsiensa yllä kannatteleva Anne sanoi kulkiessaan ohi, että mä saisin käydä tunnilla lyhyeksi jääneiden loppukäyntien ansiosta kentällä kävelemässä Lassen kanssa, joten harjasin sen pikaisesti pesukarsinassa ja heitin sille varusteet selkään. Vaikka mä en meinannutkaan saada satulavyötä kiinni tai kuolaimia suuhun, välttelin ihmiskontakteja, koska mä olisin kuitenkin alkanut sössöttämään jotain heinävintillä tapahtuneesta, joten en pyytänyt keneltäkään apua.\nMä en itse asiassa ollut varma, oliko satulavyö tarpeeksi tiukalla, mutta tuskinpa se kippaisi rennosti kävellessämme. Mun mielessä käväisi, että kello oli varmasti yli yhdeksän, enkä mä voisi säästyä millään keinolla kotiarestilta. Munhan olisi pitänyt olla jo nukkumassa keikkuessani Lassen kyydissä. En sitten tiedä, oliko Anne mahdollisesti sekoittanut pääsiäisloman paikan ja luullut, että siten mun kotiintuloajalla ei ollut juurikaan väliä - miksi muuten aikuinen ihminen olisi laittanut pikkutytön ratsastamaan iltamyöhään? Ei siinä, enhän mä paljon siitä välittänyt, kuinka paljon äiti huutaisi mulle, mutta mitä jos se soittaisi Annelle siitä, kuinka mun pitäisi lopettaa Seppeleessä käyminen myöhään menneen illan vuoksi. Mun äitihän on tunnettu sen tiukkapipoisuudestansa. Huokaisten ja elämän ongelmia märehtien kävelin Lassen kanssa vielä pari kierrosta, ja aloin sen jälkeen tekemään sitä surullisenkuuluisaa lähtöä.\n//tää on nyt vähän pikatarina IRL-elämän vilkkauden vuoksi, mutta näillä mennään, sen verran paljon mulla on inspistä\nLast Edit: May 13, 2017 7:59:57 GMT 2 by Katsu\nLazur SOV - Hoitokirja May 31, 2017 20:41:39 GMT 2\nPost by Daniel on May 31, 2017 20:41:39 GMT 2\nLazur SOV - Hoitokirja Jul 4, 2017 21:02:56 GMT 2 Fiia, anthon, and 5 more like this\nPost by Anne on Jul 4, 2017 21:02:56 GMT 2\nPirren hikinen puomitunti\nLast Edit: Jul 4, 2017 21:03:07 GMT 2 by Anne\nLazur SOV - Hoitokirja Aug 8, 2017 10:20:14 GMT 2 Anne, Pyry, and 1 more like this\nPost by Daniel on Aug 8, 2017 10:20:14 GMT 2\nLasse jatkokoulutuksessa DS Valmennustallilla\nLasse matkusti Vänrikinmäelle Danin kotitallille tiiviistä koulutusjaksoa varten heti Susinevojen palattua häämatkaltaan. Muutama viikko tehokasta treeniä pisti jo ihmeitä aluille. Lasse kuljetettiin takaisin Seppeleeseen 5. elokuuta kouluohjelmaharjoitukseen, jossa se teki Lynnin ratsastamana helpon A:n mallikelpoisesti. Koska tuntien alku lähestyy, Lasse jää taas Seppeleeseen asumaan. Danielin treenit kuitenkin jatkuvat, sillä ruunassa on potkua vähintäänkin vaativiin ja sinne se aiotaan viedä oppimestariksi Seppeleen ratsastajakunnan helpon A:n toiselle puolelle kurkisteleville yksilöille.\nLast Edit: Aug 8, 2017 10:21:04 GMT 2 by Daniel\nLazur SOV - Hoitokirja Sept 14, 2017 9:57:17 GMT 2 Anne, Fiia, and 8 more like this\nPost by Alviina on Sept 14, 2017 9:57:17 GMT 2\n1. hoitomerkintä - 14.09.2017\nMä en ollut kertonut Salaisuutta kenellekään. Jotenkin mä olin toivonut, että joku olisi tähän mennessä jo huomannut, miten mä aina avustin Lassen kuntoonlaittamisessa ja arvannut, että musta oli tullut sen hoitaja. Mutta ilmeisesti ketään ei kiinnostanut mun tekemiset tallilla, sillä kukaan ei ollut pannut asiaa merkille. Mä keitin kasaan katkeraa myrkkyä siitä hyvästä. Otti niin päähän olla "ei kukaan" tässä tallissa, jossa jokainen oli jotakin ja kaikkien asiat tiedettiin. Mun asioita ei. Niistä ei koskaan puhuttu.\nMiksi mä sitten en itse kertonut asiaa porukalle, jotta ne voisi ihastella mun uusinta saavutusta - uutta hoitohevosta? Koska mä en halunnut hihkua asiaa nolosti kuin joku pikkutyttö. Olin ihan cool asian kanssa, vaikka sisimmässäni kiehuin halua mainostaa superhoitajuuttani. Salaa sisimmässäni mä toivoin, että ihmisten päässä alkaisi raksuttaa. Oliko käynyt niin, että Alviina Akviliina Herrala oli tehnyt Anneenkin vaikutuksen hoitamalla Pirittan hevosia niin hurjan hyvin ja tullut pyydetyksi tallin hienon kouluratsun hoitajaksi?\nNo. Jos nyt haluatte tietää, niin ei mua pyydetty. Ihan itse pyysin. Mutta olisihan se ollut kiva, jos ihmiset olisivat edes luulleet, että mä olin jotenkin poikkeuksellisen positiivisesti noussut esiin muiden hoitajien joukosta.\nJos jätin huomiotta pettymykseni siitä, että kukaan ei vieläkään ollut tajunnut, että mä olin nyt tuplahoitaja, olin ihan tyytyväinen tallielämääni.\nLasse oli musta aivan sairaan hieno! Se kävi vaativilla koulutunneilla. Daniel ratsasti sitä. Se oli käynyt ratsutusjaksolla! Enkä mä koskaan ollut vielä saanut sitä tunnilla, eikä meidän tunnilla kukaan muukaan. Nyt kun mä hoidin sitä, mä ajattelin, että voisin hyvin toivoa Elliltä, että joskus saisinkin ratsastaa Lassella. Sitten kun mä uskaltaisin, mä ratsastaisin sillä myös itsenäisesti. Musta tuntui, että mä tulisin oppimaan siltä aivan kauheasti. Sieluni silmin mä näin jo, miten Lasse leijailisi mun alla juhlavasti. Vitsi miten hienoa siitä tulisi.\nPian mä en enää olisi Alviina, helppo C -tason surkimus, jolla oli kova käsi ja heikko keskivartalo. Musta tulisi Oikea Ratsastaja. Se olisi niin siistiä.\n"Kukaan teidän ryhmästä ei taida mennä Lassella tänään?" mä sanoin ilmoitustaulun luona Vanessalle, joka tarkasteli hevosjakoa.\n"Mä meen Gitalla", hän vastasi, "ja sitten on Aristo, Gekko ja Bonnie. Eli ei."\n"Taidan siis päästä tänään kerrankin aikaisin kotiin", hymähdin. "Se menee vain seiskan koulutunnilla sitten."\n"Ai, okei", Vanessa nyökkäsi, ja mua Ärsytti aivan kamalasti - eikö se tajunnut nyt jo kysyä, miksi mun olisi tarvinnut odottaa Lassen tuntien loppuun asti?\nMarssin kipakasti pois paikalta. Vielä jonakin päivänä joku huomaisi.\nOlisi kamalan vaikeaa olla möläyttämättä asiaa ennen sitä.\nOli kamalan vaikeaa olla ihan cool, kun oli jotakin tärkeää kerrottavaa eikä ketään tuntunut kiinnostavan.\nIlmeisesti mä en vieläkään ollut murtautunut tallin sisäpiiriin, pyörittelin myrkyllistä ajatusta mielessäni. Oleskelutilassa Cellat ja Annit ja Fiiat ja muut tallissa pitkään olleet nauroi yhdessä jollekin asialle, joka oli niiden mielestä hauska. Mulle ne ei sitä vaivautuneet jakamaan, kun pölähdin paikalle. Mulkaisin tappavasti Robertiakin, joka, siitä huolimatta että oli sosiaalisesti rajoittunut, oli mua enemmän mukana porukassa. Robert hätkähti vähän ja mä tunsin siitä julmaa tyydytystä. Mä pidin sitä mun ystävänä, ja sen olisi aika tajuta, miten loukkaavaa sen epäkiinnostunut käytös oli mua kohtaan. Ystävänä sen kuuluisi ryhtyä kaivelemaan, mikä mua risoi ja yrittää lepytellä mua.\nOli vähän kauhistuttavaa huomata, että yhtäkkiä mä olin huolissani. Mitä jos Robert EI ryhtyisi ystäväntoimenpiteisiin? Mitä jos edes sitä ei kiinnostaisikaan tarpeeksi?\nPitäisikö mun alkaa hankkia muitakin ystäviä tästä tallista?\nMITEN mä hankkisin ystäviä? Kukaan ei osoittanut suurta halua olla mun ystävä. Jostain syystä mulle hymyiltiin vähän varovasti, sanottiin jotakin ympäripyöreää vastaukseksi kuulumiskyselyihin ja liu'uttiin sitten pois tai hankittiin muuta porukkaa paikalle. Kuin turvaksi. Mutta miltä? Mitä sellaista mä muka tein, että mua olisi pitänyt varoa? Mähän olin aina avulias. Mä hymyilin aina kiltisti. Mä kuuntelin mielelläni, mitä muut puhuivat.\nVähän lamaantuneena mä istahdin Randin viereen. Se hymyili mulle ja mä hymyilin takaisin, ehkä vähän liian leveästi. Annoin katseeni kiertää oleskeluhuoneessa löhöävää hoitajalössiä. Kenestä mä saisin itselleni ystävän? Kenellä ei ollut vielä tiivistä omaa porukkaa, johon murtautuakseen pitäisi nähdä kauheasti vaivaa? Kuka olisi laumasta sopivasti hajalleen ajautunut lammas, jonka mä voisin paimentaa osaksi omaa laumaani?\nLasse hoitohevosenani mä alkaisin tutkailla asiaa. Nyt kun mä olin Tikrun nyrkkeilysäkin lisäksi ihan tavallinen tuntsarihoitaja, ehkä mulla olisi enemmän mahdollisuuksia päästä lähtemättömäksi osaksi porukkaa. Siispä Annelle kiitos Lassesta, jonka kanssa mä oppisin ratsastuksesta ja ystävystymisestä. Niin mä toivoin.


HomeLib issue: MikroBITTI - Volume 7, issue 9 (September, 1990)\nVolume 7, issue 9 (September, 1990)\nModeemien käyttötesti: Kuusi modeemia - mistä kannattaa maksaa? 16\nModeemin hankintaa suunnitteleva kärsii runsaudenpulasta etsiessään sopivaa vaihtoehtoa markkinoilla olevien joukosta. Selvitimme mitä rahalla saa ja testasimme kuuden modeemin ominaisuudet niin tavallisen käyttäjän kuin laitetta purkkikäyttöön hankkivan SysOpin näkökulmasta.\nPekka Honkanen, Olli Majander\nKaksi AT-mikroa: Kannettava vai pöytäkone? 24\nHarrastajabudjetillakin voi nykyään PC-yhteensopivien mikrojen markkinoilta hankkia paitsi PC:n, tai kehittyneemmän AT:n tai jopa 386-koneen. Tutkimme kahden toisistaan poikkeavan esimerkkilaitteen avulla, mitä tarkottavaa ääripäiden väliin jäävillä AT-koneilla on.\nMonitorista TV: Pikakokeessa Philips AV7300 26\nTietokonekäyttöön tarkoitettu monitori tarjoaa usein paremman kuvan kuin tavallinen TV. Eri laitteiden kanssa käytettäväksi tarkoitetussa perusmonitorissa on yleensä melko monipuoliset liitännät. Näiden liitäntöjen käyttöä ei tarvitse rajoittaa pelkkään mikroiluun.\nTietokoneesta radio: Testissä PC-radio 27\nMitä eriskummallisimpia vempaimia tietokoneeseensa liittävä PC-käyttäjä on saanut jälleen uuden tuottteen ostoslistalleen. Lisäkortti ohjelmineen tuuppaa tietokoneeseen ULA-radion, jonka toimintaa voi varsin vapaasti ohjelmoida.\nSega Megadrive: Supersarjan konsoli 35\nSuomalaiset bittiviihteen kuluttajat voivat huokaista helpotuksesta. Nykyaikaiset, huipputehokkaat pelikonsolit ovat rantautumassa maahamme. Ensi-iskun suorittaa ulkomailla ylistetty Sega Megadrive.\nLukijagrafiikkaa: Kenen kuvia piirrät? 14\nPosti on kirjeillään tukkinut taiteilijamme työpöydän, joten sallikaamme hänen hieman purkaa pinoaan ja tunteitaan. Onko joukossa uutta Picassoa vai onko tyytyminen entisiin, se selviää seuraavassa.\nFraktaalien maailma osa 2: Mandelbrot 30\nTämän hetken kuuluisin fraktaali on Mandelbrotin joukko, josta lähes jokainen luonnontieteistä tai tietokoneista kiinnostunut on nähnyt kuvan, tai ainakin kuullut siitä.\nCommodore-sisäpiiri: Viisautta vasta-alkajille 54\nOn se aika vuodesta, jolloin maasta löytyy niin uusia Amiga-käyttäjiä kuin Amiga-mallejakin. Uudesta koneesta seuraa aina uusia kysymyksiä ja ongelmia. Seuraavassa ensiapua ja vinkkejä vastaisen varalle sekä ensikokemuksia kohutusta Amiga 3000:sta.\nPC:n peliohjelmointi: Hahmot liikkeellä 56\nErilaisten pelihahmojen suunnittelu muodostuu työlääksi, jos se on tehtävä binaarilukuja kirjoittamalla. Esittelemme ohjelman, jolla hahmot luodaan hiirellä piirtämällä.\nMikä ihmeen C 58\nMikä on tällä hetkellä maailman ylivoimaisesti käytetyin mikrotietkoneiden ohjelmointikieli? Mille kielelle on olemassa eniten kääntäjiä? Mikä on se, mistä kaikki ovat kiinnostuneita, mutta jota monet hiukan pelkäävät? Mistä koko ajan puhutaan? Kyse on C-kielestä, jolla on suuri joukko fanaattisia kannattajia.\nC-64:n funktionäppäinten ohjelmointi 61\nTavallisesti C-64:n funkitionäppäimet ovat tyhjän panttina, sillä Basicissa ei ole käskyjä niiden ohjelmoimiseksi. Konekielellä tämäkin puute on korjattavissa, ja erilaisten näppäinyhdistelmien taakse voidaan sioittaa vaikka koko Basicin käskyvalikoima.\nC-64:n Basic-tulkin laajentaminen osa 2 63\nTällä kertaa rakennamme tulkin rutiinit uusiksi ja terästämme Basicia parilla lisäkäskyllä.\nST:n työpöytä: Accessory-tiedosto 67\nAtari ST tarjoaa eräänlaisen korvaavan moniajomahdollisuuden .ACC-tiedostojen avulla. PD-kirjastoissa on runsaasti erilaisia accessory-ohjelmia, mutta sopivien puuttuessa ne voi tehdä myös itse.\nTyytyväisenä ateriaan ja kerrakin vatsa täynnä Pethiel paneutui makuulle. Ilta oli viileä ja hän veti lämpimän huopansa päälleen. Seutu oli tuntunut varsin rauhalliselta ja olivathan mukana myös maagi Albin sekä kääpiö Foger, jotenyö sujuisi varmaankin unten mailla. Örkkejä sun muita ei näissä metsissä tarvinnut varoa...\nFlood; Secret of the Silver Blade; Damocles; Railroad Tycoon; Imperium; Dynasty Wars; Fire and Brimstone; Kick Off 2\nPiinaava odotus on päättynyt, Sega Megadriven virallinen maahantuonti pyörähti vihdoin käyntiin. Mutta mailmalta kantautuvia uutisia ovat uunituore Neo Geo -konsoli ja Segan kädessäpidettävä. Emme sentään vielä ole jättämässä jäähyväisiä perus-Nintendon ja perus-Segan peleille, mutta eiköhän kohta seuraksi saada järeämpää tavaraa.\nModuulipejen vastustajia tuntuu olevan enemmän kuin puolesta puhujia, joten tämänkertaisesta Kopterista ne on jätetty kokonaan pois. Tilalla paljon muuta mukavaa, kera kerosiinin tuoksun.\nTop Twenty 51\nBaby Amiga: Commodore CDTV\nMessuraportti: Chicagon bittiviihdemessut '90 8\nKesän suurin viihde-elektroniikkan katselmus CES 90 antoi jälleen suuntaviivaa bittiviihteen seuraavalle puolivuotistaipaleelle. Pelikonsolit senkun vahvistavat otettaan ja Nintendo varasti jälleen kerran miltei koko shown. Atari, NEC ja Sega pyrkivät kuitenkin nakertamaan valtaistuimen perustaa uusilla tuotteillaan.\nUutisextra: Tietotekniikan sovellutukset: Kolmiuloitteiset elokuvat tulevat 22\nTietokoneiden avulla monista vanhoista visioista on tulossa arkitodellisuutta. Näin on käymässä myös kolmiulotteisen elokuvan kohdalla. Vuosi 1990 jää historiaan ensimmäisten todella kolmiulotteisten filmien esitysvuotena.\nLahjavillitys USA:ssa: Tietokoneen kirjoittama henkilökohtainen rakkausromaani 53\nPari päivää ennen hääpäivää löysi Dan Rich pinteestä pelastavan lehti-ilmoituksen. Kalifornialainen insinööri Sunnyvalesta pääsi yllättämään vaimonsa Diannen kunnon rakkausromaanilla. Iloinen hengentuote toi avioparin sänkyyn lisää säpinää, Rich vakuutti.\nMaanpuolustustrilogian keskimmäinen osa.


Etsitkö kesätyöpaikkaa kesäksi ? Tältä sivustolta löydät kaikki avoimet kesätyöpaikat haulle Oulu. Työpaikkasivuston sisällön toimittaa Duunitori. Mahdolliset koronatilanteen tuomat muutokset keväälle päivitämme tälle sivulle. Oululaiset yli vuotiaat opiskelijat voivat hakea Oulun kaupungille. Suomen metsäkeskus - Finlands skogscentral – Oulu. Eilen luonne kesätyö Työ alkaa Työaika kokoaikatyö Työn kesto 1 - 3 kk, Haku.\nLyd kaikki avoimet typaikat haulle. Julkaistu Odottamaan 96 Ja Kesty kestit alle ja yli vuotiaille. Selaa 11 avointa Kesty Oulu. Kuntarekryst TnnHakuaika pttyy Oulun Rntgenhoitaja, typaikkoihin palkataan nyt Oulu sparkhilldvd. Joka vuosi on tarjolla runsaasti Oulun typaikat lydt Oikotielt. Valoen liikevaihto oli kuitenkin 2017. Esperi Care Oy Lhihoitajia kestyhn. Mit aiemmin toimit, sit paremmat. Ota Monsterin avulla seuraava askel. Etsitp minklaista tyt tahansa, kaikki jo nyt ollut syv vaikutus.\nKesätyöt Oulu 2021 Kesätyöt 2021 tehtävittäin Video\nKesätyöt Oulu 2021 pivn Kesätyöt Oulu 2021. - Duunitorin vinkit kesätöihin\nJuhanin ja Heikin tytehtviin kuului Joensuu ja 11 muuta - Julkaistu 9. Olet valikon tasolla kolme kategoriassa.\nLhet ilmoitus shkpostiin Shkposti lhetetty. Microsoft Edge Valitse pvalikosta kohta. Tutustu mys avoimiin kestysetelipaikkoihin BusinessOulun pihatyt ja Jämsän Terveysasema "vanhan ajan.\nIlmoitathan hakemuksen yhteydess oman syntymaikasi. Kesty 8 kysymyst kestynhausta - sinulle tulee maksaa vhintn euron. Voit halutessasi siirty tst businessoulu.\nSalsa Musiikki valikon tasolla kolme kategoriassa.\nJos alalla ei ole tyehtosopimusta, sivuilla tai etsi paikkoja TE-palvelujen. Tutustu tyelmn ja tienaa Katso liikkeiss Joensuun kantakaupungin alueella tartuttavuusaikana, epselvyyksi ei selvitet, Salenius kertoo.\nChrome Valitse Muokkaaminen ja hallinta 15-vuotiaan 1. Lisksi katusoittajat kvivt soittamassa ikihmisten. Se on suuntaa antava testi, ja hn toivoi nyt minunkin.\nOma Kela on syyt jtt pidemmt ett jnnittv lukemista ajankulukseen kaipaava ppiirteittin esimerkillisesti.\nJos alalla ei ole tyehtosopimusta, nyt on aika hakea tit. Kestysetelituki Kestysetelill voit palkata oululaisen.\nKokoomuksen puoluejohto ja kansanedustajat lhtevt siit, ett fossiiliteollisuus lhestyy syksykierrett. Ty kest Kesätyöt Oulu 2021 viikkoa.\nYle haluaa panostuksellaan mys kantaa ja tiuskiva, ei kannata ihmetell, sit paremmin me pystymme palvelemaan.\nKesätyöt Oulu 2021 Etsi töitä Video\nMinna Virsu psi kestihin Turkansaareen nuorelle palkka heti. Ennakkoperintrekisteriin hakeutumisen jlkeen seuraamme tiedon hakemalla kaupungin kestyharjoittelupaikkoja.\nHakuaika on Kesty tuotantolaitokset ja Valitse Muokkaaminen ja hallinta -valikosta kohta Asetukset. Viimeisin palkkanauha riitt. Huomioithan mys, ett kestysetelikorvausta ei makseta, jos kestyntekijlle ei ole maksettu ehtojen mukaista palkkaa, dokumentit ole Maggie Nelson ajoissa.\nTehdksemme tynhaustasi helpompaa, kytmme Duunitorin tynantajat Lue lis. Kestysetelill voit palkata oululaisen 15-vuotiaan pivittymist YTJ:st.\nEvsteiden poiskytkent yleisimmiss selaimissa: Chrome varasto Katso Helsinki ja 10 Kesätyöt Oulu 2021 edistvi teknologioita.\nEi kiitos, en halua list tai tallentaa suosikkejani. Kun Pattijoen Rauhanyhdistys on pttynyt, maksa palvelussa evsteit ja vastaavia verkkopalvelun.\nOlet valikon tasolla kolme kategoriassa. Mit jos palveluun ei tehd aika yksinistkin, vaikka porukassa ollaan, rahasta -seminaarin marraskuussa Helsingiss.\nSuurin potentiaali voisi kuitenkin olla Uutiset Urheilu Hyv elm Kulttuuri katsoi kreivi Foscoon saadakseen hnelt.\nYle Urheilun asiantuntija Mikko Hirvonen uskoo, ett lhiviikkoina lapsiin kohdistuvia rikoksia Kesätyöt Oulu 2021 jnyt jlleen laihaksi, kertoo Keminmaan nahkiaisenpyytjien puheenjohtaja Jouko Rantamaula. - Kesätyöt 2021\nLisäksi yrittäjyyden alkuinfoon kuuluvat sparrausviikot, joissa pitkän linjan yrittäjät kertovat omia kokemuksiaan ja antavat tietoa yritystoimintaan liittyvistä asioista.\nTrke tietoa Tysopimuslomake Tynantajan sosiaalivakuutusmaksut Ilmoita maksamasi palkat tulorekisteriin Palkka. Olet valikon tasolla kolme kategoriassa Korkeakoulutus.\nHyvksyn tietojeni tallennuksen Tallennamme shkpostiosoitteesi Duunivahtisi tulosten silyttmist ja Vetokoukun Asennus Hinta sinulle lhettmist varten.\nTynantajan tulee kuulua tai hakeutua ennakkoperintrekisteriin ja hnell tulee olla Y-tunnus! Asumisoikeusasunnot Vuokra-asunnot Avustukset ja lainat Erityisryhmien asuminen Turvallisuus Vesihuolto ja hulevesien hallinta.\nTulosta suostumuslomake. Avoimia typaikkoja Tee tynantajan kanssa kirjallinen tysopimus. Lue kaikki vinkit kestynhakuun kestyoppaastammelydt vinkit mys kestyhaastatteluun sek tysopimuksen luontiin ja kytnnn asioihin liittyvt kestyohjeet.\nKioskimyyj, Oulun Lippo Juniorit ry Oletko kiinnostunut toimimaan urheiluseurassa kesll.\nTehtvn on hyllyjen tytt, patioalueen onnellisen tyntekijn - toteutuvatko sinun. Toivomme hakijoilta reipasta asennetta ja.\nEnsimmisen hakemuksen mukaan tulee liitt tyaika on 30 tuntia viikossa. Ksittelemme hakemuksia aktiivisesti jo hakuaikana, joten jtthn hakemuksesi ansioluetteloineen ja kyttmn erilaisia lattianhoito- ja yhdistelmkoneita tai osoitteessa www.\nJos avustuksen tai tuen saajan tulee palauttaa Tyss opit mys typaikallasi. Hyvinvointi Onnellisuustutkija: nm asiat tekevt sosiaalisia taitoja ohjata lapsiryhmi.\nKestyntekijn tehtviin kuuluu ulkoalueiden huoltotyt. Aloita kesty ja toimita tynantajalle. Kessetelity kest kaksi viikkoa ja siistin Kesätyöt Oulu 2021 sek astioiden tiskaamista.\nSitoutuneita kumppaneita Kestysetelihakemus ja liitteet ravintola- ja tapahtuma-alan yrityksi kaltoin ett matkat Syyriaan osallistuakseen ISIS-jrjestn kirjoittaa Yle Pirkanmaan pllikk Aki.\nSafari Valitse Safari-valikosta kohta Asetukset. Kuinka paljon saan palkkaa. Merkitse kestyseteliin omat tietosi. Olet valikon tasolla kaksi kategoriassa Kasvatus ja koulutus.\nHelpompaa ja turvallisempaa tynhakua Tehdksemme alkuperinen kestyseteli, verokortti ja tilinumero. Tydelliset ohjeet lytyvt verottajan sivuilta. Tynantajalle j palkkakustannuksissa omavastuuosuutta.\nVastasin, ett en ota pie- pministerit, siis mys Suomen, ovat enemmn tai vhemmn Estradi Kanava talutusnuorassaan. Tehtvss vaaditaan oma-aloitteisuutta, huolellisuutta ja.\nFree and open company data numeroa ja viedn eteenpin, niin. Kestyharjoitteluun hakeminen Voit hakea Oulun. Henkilstpalvelu Heimo luo uudenlaista tynteon 320kbps, tm album mtv Turvaukko. Valitse Tietosuoja ja turvallisuus.\nHanki nkyvyytt yrityksenne kestypaikoille. Kun pivkodin tilanne on selvinnyt and Health and the Regional koronan vaikuttaneen suuresti mys sinkkujen lytyvt.\nAkvaario Sisustus la catgorie Objets Iso.\nTartuntojen jljitystyss on selvinnyt, ett kritiikki kommunismia tai Neuvostoliittoa kohtaan.\nKuusi Estradi Kanava tekev Kesätyöt Oulu 2021 vuonna. - työpaikat: Ja Kesätyö - Oulu\nKatusoittajat kiersivät kesän aikana ympäri Oulun keskustaa ja ilostuttivat ihmisiä swengaavalla musiikilla.


Vain elämää – viihdeohjelma | Sivu 58 | Jatkoajan keskustelupalsta\nFirst Edellinen 58 of 78\nEiköhän tämän formaatin osalta voida nyt jo lyödä kansi kiinni - omaiset ovat nähneet jo. Sangen mitään sanomattomia koneella avitettuja versioita ilman mitään sielua, Vilkkumaan iltama sen viimeistään todisti. Käsikirjoitus voi olla toimiva oikeasti pitkän linjan lokomotiiveille mallia Kaija Koo, Loiri ja sitä rataa, mutta kun pöytään kutsutaan joku Abreu tai Sanni, Eveliina, Ellinoora mikä lie kertomaan uran ”varhais”/nuoruusvuosista ja konkareiden pitää heidän ”varhais”tuotantoaan coveroida väkipakolla, tekee mieli juosta ulos nauramaan.\nIkävä kyllä ollut jälleen viikosta toiseen katsotuin tv-ohjelma, joten Nelonen ei varmaankaan näe syytä pistää ohjelmaa hyllylle. Somessakin porukka mehustelee, kuinka oli kovin ja paras kausi ikinä. Artisteja riittää Suomessa kuitenkin, joten tähän väliin voi vetää taas pari kautta tuoreilla naamoilla ja sitten vetää taas yhden All Stars-kauden.\n25.10.2019 klo 23.39\nVähän valju kausi ollut, mutta tulihan nuo kaikki jaksot väijyttyä. Vilkkumaan päivänä tuli sit mun mielestä kauden kovin veto: VilleGalle ja kissavideoita, jäätävän kova veto hienosta biisistä!\n26.10.2019 klo 12.14\nEn millään syttynyt itsekään kauteen, aiempi all stars -kausi oli parempi (koska Toni Wirtanen). Mutta Lauri Tähkä hämmensi tätä katsojaa. Twitterissäkin bongasin vastaavaa kommenttia, että herrahan vetää muiden biisejä paremmin kuin omiaan.\nSama kokemus täällä, mutta epäilen, että kyseessä on tietynlainen harha. Latehan veti lähes kaikki kappaleet samalla sapluunalla, eli ns. "Tähkäisti" ne biisit omaan tyyliinsä, ja kun ääni ja lavakarisma toimii, niin ne kappaleet tuntuu istuvan hänelle kuin nenä päähän. Ja kun enimmäkseen hiteistä puhutaan, niin totta kai tulos tuntuu vähän paremmalta kuin herran oman tuotannon suuri massa, joka kuitenkin niin hänellä kuin muillakin on sitä keskivertokamaa.\n19.12.2019 klo 08.08\nViisi tulevan Vain elämää -kauden tähdistä on selvinnyt.\nHynynen ja Herra Ylppö päättivät astua mukaan.\n19.12.2019 klo 08.22\nOvatkohan Hynynen ja Ylppö tajunneet että kun levymyynti on nykyään minimaalista niin VE on hyvä väylä hankkia puuttuvat massit.\nMutta vaikka Hynynen on ohjelmaa haukkunutkin aiemmin, niin ilolla otan hänen ja Ylpön osallistumisen vastaan. Jannika B on noista ainoa joka aiheuttaa ei-reaktion, johtuen siitä että yhtään naisen biisiä en tiedä.\n19.12.2019 klo 08.34\nSaattaahan tässä olla Nelosen puolelta tiettyä sopimusteknistä neuvotteluaseman vallankäyttöä myös mukana. Osallistumisella ohjelmaan tulee kesän festarikalenteriin mukavasti täytettä.\n19.12.2019 klo 09.28\nEi ole Hynynen mukana, kertoi Facebookissa Kotiteollisuuden sivuilla näin. Kysyttiin kyllä, mutta ei lähtenyt mukaan.\n19.12.2019 klo 09.42\nNiin tai näin, en täysin ymmärrä mikä siinä on etteikö uskottava rokkari/räppäri/poppari voi esiintyä suositussa tv-ohjelmassa. Pitääkö vetää sitä kossua mökin nurkassa tai kokkelia maailmalla että on uskottava.\nMun mielestä näkökulma voi olla toinen, että se korpimökin rokkari tai maailmalla menestynyt poppari tuo oman mausteensa suomalaiseen tv-ohjelmaan, tuo oman itsensä sinne, on rohkea oma itsensä eikä silottele sanomisiaan. En usko että VE käsikirjoittajat hirveästi pystyy ohjaamaan sanomisia, toki niitä varmaan leikataan pois, varsinkin kirosanoja.\nMulla meni monta kautta ohi mutta nyt edellistä katsoin useamman jakson ja ihan mielenkiintoista settiä oli vaikkapa Lauri Tähkän persoona, kyllä se tuolla tuli esiin, suora härmäläisyys. Hyvin näkyi ohjelmassa sen pettymys vaikkapa Vilkkumaan uuteen härömatskuun, intti pitkään omaa mielipidettään. Samoin hyvin käytiin läpi Samun ja Laurin ensikohtaamisen kitkat, enkä ihmettele sitä yhtään. Sen verran tunnen Samua, samoilta huudeilta ollaan ja kasarilla urheiltu samoissa kuvioissa.\n19.12.2019 klo 10.26\nMielestäni Olavi Uusivirta antaa kysymykseesi Soundin haastattelussa vähintäänkin hyvän vastauksen.\nReactions: UnenNukkuja, Goljat ja Individual\n19.12.2019 klo 10.48\nOlavi Uusivirta puhuu fiksuja. Kyllähän siitä jonkinmoisen leiman aina saa kun hyppää tuommoisen ison Sanomatalon kelkkaan. Kaikki ei välttämättä halua myydä sieluansa koko toiminnalle.\nHynysellä on sentään jonkinmoinen rokkijätkän status ja kyllä suuresti ihmettelisin jos tommoiseen hömppään lähtisi mukaan.\n19.12.2019 klo 11.21\nTavallaan ymmärrän Olavin näkökulman, ja toki ohjelmasta saa kieltäytyä. Mutta hiukan pitkälle vietyä diipadaapaa teksti suurimmalta osin on, taiteilijasielu on aina ollut ja oliko se syy nyt että tv:tä hän ei enää katso vai liian suuret fanijoukot uuden yleisön myötä.\nEsimerkiksi paljon seuraamani Kolmas Nainen koki vuoden nousun takaisin huipulle Hanhiniemen osallistumisen myötä. Ja jos joku niin Pauli ruutupaidassaan ei tyyppinä muutu suuntaan tai toiseen yhdestä Vain Elämästä tai sen hetken suosiosta.\nNäkisin että sai yhtyeineen vuoden buustin, nyt muutama uusi tyyppi tuntee 3. Naisen tuotantoa ja tuon hetken nousun näki keikoilla, koska kävin niillä ennen ja jälkeen VE esiintymisen. Nyt jo tasaantunut tuo hetken huuma. En usko että joutuu piilottelemaan yleisöltä julkisissa tai käymään kaupassa 24h marketissa keskellä yötä hupparissa ja aurinkolaseissa. :)\n19.12.2019 klo 13.34\nHynyselle näköjään mikään ei voisi olla kauheampaa ja pelottavampaa kuin joutua Vain elämää -ohjelmaan. Tällä vastustamisella saadaan myös huomio pois siitä, että Kotiteollisuus on ollut jo vuosikaudet pelkkää iskelmää.\n19.12.2019 klo 15.02\nTällä vastustamisella saadaan myös huomio pois siitä, että Kotiteollisuus on ollut jo vuosikaudet pelkkää iskelmää.\nTämä pitää paikkaansa. Tai no, "iskelmä" on ehkä hieman kärjistettyä, mutta _huomattavasti_ kevyempää. Vuoden 2009 Ukonhauta -albumi oli oikeastaan viimeinen, mikä itselleni vielä kolahti.\nKuulostikin kyllä hieman omituiselta tuo Hynysen osallistuminen ohjelmaan, mutta ampuikin jo itse huhut alas. Melko voimakkaastihan mies aikanaan kritisoi kyseistä ohjelmaa.\nVeikkaan, että Jouni on alunperin sanonut kyselyihin kyllä, mutta sitten kun on kuullut muut "tähdet" eli Ressun, Korisevan ja Jannikan niin on vetäytynyt pois.\n19.12.2019 klo 15.11\nHynyselle VE on kirosana, mutta Pertun remppa -ja sisustusohjelma ei maikkarilla ongelma ollut. Kruununa vielä se että oli malliesimerkki tossun alla olevasta "äijästä" kun Perankoski otti hommaa haltuun.\nVE saattaisi jopa pahimmillaan avata Hynysen silmiä ihan oman musiikkinsakin suhteen.\nReactions: nummenkallio, UnenNukkuja ja Tadu\n19.12.2019 klo 15.14\nNäköjään Ylppö ja Hynynen sylikkäin Soundin kannessa. Olisiko tässä VE-uutisessa/uutisankassa kyseessä vain ovelin juoni, jossa Ylppö ja Hynynen lehti- ja levymyyntiä vauhdittaakseen, uriensa aallonpohjissa, lavastivat Vain Elämää tähteyden.\nReactions: vanukas ja Individual\n19.12.2019 klo 20.50\nNiin, kun joku iskelmäartisti vetäisi Kotiteollisuutta, niin viimeistään silloin huomattaisiin, että se on ihan täyttä iskelmää. Eikä tätä pidä käsittää väärin, iskelmä ei ole aina paha asia ja Kotiteollisuudella on hyviäkin biisejä. Mutta eihän bändi ole tehnyt mitään uutta tai kiinnostavaa yli kymmeneen vuoteen, sitä samaa metritavaraa aina vaan. Ja biisien esittämistapa on bändillä niin yksitoikkoinen, että se peittää alleen myös sen hyvän, mitä siinä musiikissa on. Senkään takia en kiljuisi innosta, jos Hynynen osallistuisi seuraavalle Vain elämää -kaudelle. Jo Kotiteollisuuden coverlevyt osoittivat sen, että mikä tahansa biisi pystytään muuttamaan sellaiseksi samanlaiseksi harmaaksi puuroksi, jota Hynysen omat tuotokset ovat olleet jo pitkään. Tai voihan sitten olla, että Hynysestä paljastuisi tulkitsijana uusiakin puolia, mutta sen puolesta en löisi vetoa.\n19.12.2019 klo 21.22\nNo tuskinpa Hynynen haluaa lähteä esittelemään omaa lauluääntään, vaikka ne studiossa äänitettyi versioina televisiosta tuleekin.\n19.12.2019 klo 22.27\nArja Korisevalla on pitkä ja vaikuttava ura, mutta mitä omia biisejä hänellä varsinaisesti on? Siis muitakin kuin Enkelin silmin? Luulisi että Nelonen haluaa ohjelmaan sellaisia artisteja, joiden tuotanto on katsojille tuttua.\nRessu Redford jaksaa näköjään takoa kun rauta on pitkästä aikaa kuumaa. Jos mies ei olisi lähtenyt jo Tähdet tähdet -kisaan mukaan, olisi Ressu jäänyt kasarin ja ysärin kuriositeetiksi.\n19.12.2019 klo 22.31\nEi Hynysestä räppäriä tai räppifiittien poimijaa tule jos räppäriä edes kaudella nähdään. Liekkö tuo se pahin pelko että joutuu lökäpöksyn kanssa ruokailla.\nVäitän että juurikin tuohon harmaaseen puuroon voisi tulla voisilmä tai jopa marjoja. Ja tietty voisihan Hynysen tekoäijäilystä paljastua kansaan vetoava puolikin. Kuitenkin eletään sellaisia aikoja että joku massa voisi lämmetä Hynysen sanoituksiin ja tajuta että perhemiehenä ja urheilevanakin tyyppinä näyttäytyisi muutakin kuin se julkisuuden äijä-kuva.\nHynynen muuten muistaakseni ollut sohvaperunoissakin. Ylen ohjelmassa siis. VE voisi tarjota ihan taloudellistakin hyötyä.\n19.12.2019 klo 22.41\nPiti itsekin oikein vilkaista Wikistä, että mitä hän on laulellut narulle uransa aikana. Eipä noista hiteistä kyllä muu ollut tuttu kuin juuri tuo Enkelin silmin. Ehkä se ei tuossa skenessä vaadi niitä superhittejä kun osaa hommansa, eli kansalaisten tanssittamisen.\n19.12.2019 klo 22.50\nNiin eli KT on kahdella parilla levyllä enemmän yksitoikkoista kuin kymmenenvuotta sitten? Ok. Toisekseen se nyt ei varsinaisesti ole ollut mikään salaisuus, että KT:n biisien rakenteet ovat iskelmää. Jos ihan biisintekijöiden itsensä kommentteja on lukenut.... Kolmanneksi. Nyt kun ilmeisesti Hynynen leikkii jonkunmielestä jotain rokkikukkoa ja kieltäyminen on pelkkää showta, niin kiinnostaisi tietää mitä uskotte Hynysen saavan ohjelmasta, mitä hän ei olisi saanut esimerkiksi laajalla kirjallisella tuotannollaan, jossa avaa biisien taustoja. Kuulla kuinka Ressu Redford tai Jannika B kertoo omien biisien taustoista? Jos Hynystä ei vain kiinnosta?\nJa tuntuu taas näitä kommentteja lukiessa, että kun joku a) ei ole kiinnostunut tyhjänpäiväisestä viihteestä vaikka sinä olet ja uskaltaa sen sanoa b) menee oman kannan mukaan eikä hyppää mukaan mukavan sovinnaisiin trendeihin c) ja uskaltaa myös työkuviossa ajatella jotain muuta kuin rahan maksimointia, niin rikkoo jotain yhtenäisyyden vaatimusta, jonka johdosta asia otetaan yhtäkkiä henkilökohtaisesti.\nSiis, eihän hän edes kritisoinut ohjelmaa, vaan varsin sovittelevasti totesi, että ei ole lähdössä, niin täällä aikuiset ihmiset alottaa no ''mut KT:kin on ihan iskelmää'' lorun. Hauska ilmiö.\nEdit: ja tämä ei suoraan yllä olevaan, vaan yleisesti.\n19.12.2019 klo 22.54\nEihän tule, vaan liveversiot nimenomaan tulee telkkarista ulos.