Esillä 20 viestiä, 241 - 260 (kaikkiaan 706)\n← 1 2 3 … 12 13 14 … 34 35 36 →\n4.6.2017, 16:25 #52504\nKiitos taas tsempistä, Miska :)\n4.6.2017, 17:19 #52514\nPSc:lle, Keskustelin hoitojen aikana sairauslomasta sekä lääkärin että hoitajien kanssa ja lopputulema oli se, että jotkut haluavat olla töissä koko hoidon ajan (sivuoireista huolimatta) ja toisille tulee taas niin paljon sivuoireita, että parempi olla kokonaan poissa töistä (vaikka joinakin viikkoina voisikin käydä töissä). Itse kuuluin tuohon jälkimmäiseen joukkoon. Leikkauksen jälkeen olin loppujen lopuksi 7 kuukautta sairauslomalla, josta noin kuusi kuukautta oli liitännäishoitojen aikaa.\n4.6.2017, 19:04 #52524\nwelho62 – ja muut – tuosta ”olla kokonaan poissa töistä (vaikka joinakin viikkoina voisikin käydä töissä)” voisi siis ehkä päätellä, että koko puoli vuotta ei ole ihan onnetonta aikaa. Itse en itse asiassa ole varsinaisesti töissä vaan teen itsenäisesti hommia kotona (ja maailmalla, mikä voikin sitten olla ongelma), mutta käytin tuota ”sairasloma” käsitettä, sillä jos arvioidaan, että voi mennä töihin, niin sitten kait voi olettaa, että voi toimia melkein normaalisti. Oliko Sinulla welho62 nuo ”joinakin viikkoina” ihan normaali olo?\n4.6.2017, 19:30 #52534\nKäytännössä olo meni liitännäishoitojen aikana kolmen viikon sykleissä niin, että aina tiputushoidon jälkeen oli viikko jolloin oli liikaa fyysisiä vaivoja, jotta olisi voinut käydä töissä. Syklin viimeinen ns. taukoviikko oli aina melko helppo oireitten puolesta, mutta ei niitä työhaluja kummemmin tullut silloinkaan ja sairauslomaa ei oikein voi pätkiä niin, että olisi välillä viikon pois ja sitten taas viikon töissä jne. Tuo kolmen viikon hoitosykli alkoi aina oksaliplatiinin tiputuksella, minkä jälkeen piti ottaa kaksi viikkoa kapesitabiinia tabletteina. Pahemmat oireet minulle tuli siis tuosta tiputuksena saatavasta sytostaatista.\n5.6.2017, 04:47 #52544\nHei taas. Minulla myös oli jotakuinkin samat olot hoitojen jälkeen kuin Welholla ja hoidothan meillä oli aivat samat. Hiukset ei lähteneet vaikka minulle niin sanottiin ja minä nopeasti asiaan tarttuvana tyyppinä ajoin kaikki hiukset pois heti sit ekan hoidon jälkeen ja sitten reippaana sheivasin päätäni kaljuksi sitten melki 4 kk :) ku ne hiukset sit vaan aina kasvoivat. Minä olin myös sairaslomalla hoitojen ajan.\ntätä vastausta muokkasi 4 years, 4 months sitten Erna.\n5.6.2017, 09:59 #52564\nTäällä onkin jo kerrottu asiat joita en enää ala toistamaan toivotan onnea ja menestystä operaatioihin ja hoitoihin omat kuvionsahan ne on.Itsestäni sen verran että jo tuolla aiemmin olenkin kertonut tarinani mutta jos sallitaan kertaan hieman tässä.Minähän ehdin olla eläkkeellä 7,5kk kun sain diagnoosin olin siinä Pirkanmaan syöpäseulonta seurannassa ja kolmannella kerralla löytyi syöpä.Leikkaushan meni ok ja 7cm pituinen leikkausarpi on Pernan alapuolella ja neljä tähystysarpea joiden kautta suoli yhdistettiin.Noin viikon olin sairaalassa ja kotona kaksi yötä kun tuli suolilama ja eikun takaisin sairaalaan eli suoli ei lähtenyt vetämään.Hirveitä oli ne vatsaväänteet jotka erityisesti yöllä kiusasi yhtä helvettiä tuntui että kuuppa poksahtaa.Toisella viikolla alkoi toipuminen housuvaippoja pidin ja kotia päästyä vielä kahtena yönä jonka jälkeen homma eteni hyvin sytohoidot alkoi vajaan kuukauden päästä syklillä kahden viikon välein suoneen ja tabletilla perään viikko ja sitten taukoviikko.Hemppari putosi 116;a ja veriarvot oli kiikun kaakun, välillä eivät uskaltaneet antaa vaan piti siirtää hoitokertaa ja tämä hoitojaksohan oli 6kk josta kaksi viimeistä viikkoa tabletilla 3 aamulla sama illalla.Mutta viikon jälkeen oli lopetettava kun jalat turposi oli kuin majavanhäntä jalkaterät, syöpälääkäri sanoi ettei jatketa ja että olen saanut hyvän hoidon sekä sanoi että toivottavasti ei tavata enää näissä merkeissä.Neuropaattiset kiusat jatkuu jalkäterissä kantapää, jalkapohja, päkiä ja varpaat ja nyt viikonlopusta alkaen oikean jalan pikkuvarvas sukkaa laittaessa kuin halvaantunut osittain.Samoin sormenpäihin jäänyt osittain karheutta ja iho semmoinen sileämäinen ja joka päivä rasvattava.Eniten tuossa hermostuttaa iltaisin paikallaan ollessa tuo jalkaterien outous,no ensikuussa on kirurgin kontrolli labroineen ja tämähän kestää kaikkiaan 5v.Mutta kiitos ja anteeksi juttu karkasi pitemmäksi kuin tarkoitin ja meinasin.Vielä töissä en olisi jaksnut hoitojen aikaan olla hoito kertojen lisääntyessä se viikko oli tarpeeksi työläs vaikka hyvin kestin ja palutusviikko meni ihmetellessä ja pautuessa.\ntätä vastausta muokkasi 4 years, 4 months sitten Juse.\n5.6.2017, 13:04 #52604\nHeissan kaikki! :)\nOmalla kohdallani koin kaikista vaikeimpana henkisen hyvinvoinnin sairastamisen aikoihin. Mielialat vaihtelivat ja oli ajoittain tosi raskasta. Fyysisesti en kokenut hoitoja niin raskaina kuin psyykkisesti. Jo itse sairastuminen otti tietysti koville. Usein olin tosi ärsyyntynyt siitä, että sairastuin ja pelokas, yksinäinen ja turvaton. Hoitojen aikana oma heikko tila pelotti ja kun ei jaksanut yhtä paljon kuin normaalisti. Olin leikkauksien jälkeen tosi ahdistunut ja aivan uskomatonta oli se turvattomuuden tunne. Jotenkin sitä oli niin yksin sen sairauden kanssa, vaikka läheiset huolehtivatkin minusta. Tuntui, että kukaan läheisistäni ei pohjimmiltaan ymmärtänyt mitä olin käymässä läpi. Itselleni tuli jo hoitojen alkuvaiheessa valtava tarve käsitellä tätä sairastumista ja psykiatrian poliklinikka ja tämä vertaispalsta+ syöpäyhdistyksen vertaistukihenkilö ovat olleet suureksi avuksi. Mulla oli alkuvaiheessa jo suuri tarve puhua ja kirjoittaa sairastumiskokemuksesta. Syöpä on myös opettanut hyviä asioita ja yksi tärkeimmistä on läsnäolo hetkessä. Tärkeintä on tämä hetki. Mennyt on mennyttä ja huomisesta ei tiedä. Vain tähän hetkeen pystyy konkreettisesti vaikuttamaan. Toki mielestäni on myös hyvä jonkun verran suunnitella tulevaakin ja olla tavoitteita. Olen myös pysähtynyt pohtimaan, että miten tämän elämäni haluan elää? Syöpä on ollut todella ravisteleva kokemus ja karsinut elämästä kaiken turhan. Vain olennainen on jäänyt jäljelle. Hyvää alkavaa viikkoa kaikille!\n5.6.2017, 13:05 #52614\nHoitojeni loppumisesta on nyt kulunut 6 viikkoa ja selkeästi voimat ovat alkaneet pikku hiljaa palautua :)\n5.6.2017, 15:52 #52634\nHeippa kanssakulkiat,olin aamulla kolmannessa tippa hoidossa olo vähän hutera,tein kuitenkin jalkakylvyn se tekee jaloille tosi hyvää,ainakin hetkeksi.Mietiskeli tuossa mikä meni viimeksi pieleen?no sitähän en saa koskaan tietää toivottavasti jaksan nämä hoidot suunnitellusti ja pääsisin tästä lopullisesti.Ekalla kerralla hoidot otti tosi koville tiputushoito jouduttiin keskeyttämään jalkaoireiden takia tapleteissa oli eripituisia taikoja kun kunto meni niin huonoksi kaksi kertaa plin sairaalahoidossa ja painoa tippui reilut 20 kg.kovin eri lailla me noita hoitoja kestämme. Luin Erna sinun kertomusta hiusten lähdöstä ,minulle sanottiin ekakerralla et hiukset ei lähde,kyllä ne ohenivat mutta valtaosa pysyi, nyt sanottiin et hiukset lähtee toisen hoitokerran jälkeen alkoikin lähteä tosi isoina tukkia. Ja leikkautin k laiksi kun ei jaksanut niitä karvoja jokapaikassa, nyt näyttää kuin takana olis hiustenkasvua voihan se vielä lähteä mut ajattelin jos ei lähde ni kasvaakoon, täytyy nyt karata tosi lujaa et jaksaa,,,,,,,,ensi viikolla puoliväli lääkäri Jussin jälkeen seuraava tippa nyt kaksi viikkoa pillereitä. …..t. kesanto\n5.6.2017, 16:12 #52644\nMoikkelis,voimia kesanto sulle itse silloin hoitojen alussa kävin 2-3 kertaa viikossa 12km pyörälenkin ajamassa mutta sitten ei enää jaksanutkaan neljännen kerran jälkeen alkoi neuropatia kiusat voimistumaan.Mulla nyt hoitojen loppumisesta n.1v 4kk ja kukkana niistä tai boonuksena nuo jalkojen häröt ja jos sydämmeen on tullut vaurioita ne näkyy vuosien päästä mutta toivottavasti ei.Se on sanottava että diagnoosin alussa oli ainakin mulla pelko että miten käy kuolenko vai selviänkö ja kun olin ajatellut että saan nauttia terveenä sinällään eläkepäivistä ja omasta olotilastani en silloin syöpää epäillyt vointi oli ihan hyvä.Ainakin omalta kohdalta uskon että jos olisi että loppu häämöttää niin kyllä siinä henkisesti melkoinen Jaakopin paini käytäisiin,mutta koittakaahan jaksella kaikesta huolimatta.\n5.6.2017, 17:20 #52664\nTsemppiä kaikille näin alkuun.\nItse kävin tänään vihdoin tapaamassa onkologia. Nyt se on sitten sanottu, sairastan parantumatonta syöpää. Adenokarsinooma tämä on ja neuroendokriininen syöpä on poissuljettu (ymmärtääkseni).\nEmäsyöpänä pidetään nyt umpilisäkkeen päässä olevaa kasvainmassaa. Minulla on useita etäpesäkkeitä imusolmukkeissa ja maksassa. Maksassa on isoja etäpesäkkeitä enemmän kuin kymmenen.\nSytostaattihoito alkaa keskiviikkona ja vietän 48 tuntia sairaalassa. Sytostaattina on Oxaliplatin Accord. Sytostaatin lisäksi annetaan jotakin vasta-ainetta myös. Tästä sytostaatista taisi ollakin täällä kokemuksia.\nEnsi viikolla asennetaan laskimoportti, eli tällä viikolla tiputukset normaalin kanyylin kautta. Onko laskimoportista kokemuksia? Ilmeisesti saunaan pääsee vasta kun tikit on otettu pois. Millainen se asennusoperaatio on? Kivulias? En vielä sytostaattien jatkoaikataulusta tiedä, mutta saan varmaan keskiviikkona tietää. Jäin siihen käsitykseen, että heillä on tapana antaa sen laskimoportin vähän parantua ennen kuin laittavat sitä kautta sytostaattia. Joten voi tulla ehkä toinenkin kerta että pitää jäädä sairaalaan yöksi asti. En kyllä tiedä miten usein tuota sytostaattia annetaan.\nLisäksi kipulääkkeeksi määrättiin oksikodonia pitkävaikutteisena (10mg) että lyhytvaikutteisena (5mg). Lyhytvaikutteista voin ottaa kipukohtauksiin tarpeen mukaan. Lisäksi määrättiin kortisonia, Dexametason 1,5mg ylävatsan kipuun ja turvotukseen. Primperania pahoinvointiin, Somacia vatsansuojalääkkeeksi ja Pegorionia ummetusta varten (jos tarpeen). Miltä kuulostaa?\nTuo Dexametason, eli kortisoni, hieman arveluttaa, mutta pitää nyt koettaa sitä kuitenkin. Pitkäaikaisessa käytössä sivuvaikutukset vissiin aika ikäviä? Naaman turvotusta yms?\nKun tulin kotiin, otin yhden nopeavaikutteisen oksikodonin, siitä tuli jonkinlainen pölly, mutta yllättäen ei vienyt esimerkiksi yöllä alkanutta vasemman lonkan/jalan kipua juuri ollenkaan. Nyt ei tänään vielä olekaan kovin pahasti ollut muita kipuja. En tiedä mistä tuo lonkkakipu oikein on tullut. Mullahan on nämä varsinaiset syöpäkivut olleet pahimpana selkäkipuja, jonkin verran rintarankakipuja ja ylävatsan kipuja. Selkä pahin.\nYritin hieman nukkua kun tuli tuo ”pölly”, mutta en sitten saanut unen päästä kiinni, ehkä minuuteiksi pari kertaa. Parin tunnin lukemisen jälkeen nousin ylös ja totesin että nyt tekee mieli ruokaa. Mikä on hyvä.\nOpamoxia olikin jo aiemmin määrätty ja samoin oli tramadolia, mutta tramadoli jää nyt pois. Opamoxin olen ottanut pari-kolme-kertaa ja aamulla ei ole ollut selkä kipeänä, mikä on tietysti kiva.\nNyt pitää ottaa aamuin illoin tuo pitkävaikutteinen oksikodoni.\nTänään tuli tosi paljon asiaa. Tuo sytostaatti hieman hirvittää, mutta ei se auta kuin ottaa se mitä tuleman pitää. Kuulemma tulee sivuvaikutuksena kylmänarkuutta ja joutuu jopa ottamaan maitopurkin jääkaapista hanskat kädessä, ohhoh! Ja kuulemma voi hengitys salpautua jos hengittää kylmää ilmaa esim pakastimesta.\nKyllä taas oli stressiä, mitähän mun kortisolitasot sanoisi. Yöllä koski sen verran että en puoli viiden jälkeen nukkunut kuin ihan pätkiä vaan. Mutta kipu oli tässä lonkassa, toivottavasti ei liity syöpään vaan siihen johonkin mitä on tullut tehtyä viikonloppuna. Kotiin kun tulin niin piti taas yökkäillä, vaikka olin juonut vähän kahvia ja jotain huoltsikan proteiinijogurttia vain (oli kyllä aika ällöä tuo jogurtti). Tosin en ihan yökkäillyt mahan sisältöä sentään, lähinnä limaa.\n5.6.2017, 18:05 #52674\nHei Janne 76 tosi ikävää luettavaa,en haluaisi mitään latteuksia alkaa tässä luettelemaan,mut sehän me tiedetään et suomi on näissä hoidoissa huippuluokkaa ,minullekin lääkäri sanoi ennenkun tutustui papereihin paremmin,et onhan noita kroonisia tautia muitakin niiden kanssa voi ihan hyvin elää hyvää elämää vuosia,välillä on hoitoja ja vailla vaan seurataan.\nTuosta kylmän arkuudesta sanoisin että kokemusta on,minulla nuo hoidot sattui pahimpaan pakkasjaksoon ,henki siinä meinas salpaantua ulkoillessa ja pakastimesta eikä jääkaapista et kyllä ottanut mitään ilman hanskoja mitään kylmää ei myöskään pystynyt syömään ,mut kyl sinä siitä selviät,\nOlen tässä pohtinut mistä mahtaa johtua et täällä on näin paljon nuoria,itse olin oikean ikäinen kun sairastuin 65v eihän sitä missään iässä haluaisi sairastua ,voimia ja jaksamisia sinulle\n5.6.2017, 18:17 #52684\nKiitos kesanto. Ja kiitos muuten kangasalan Ukolle, kirjoituksesi oli rohkaiseva.\nKesanto, kestikö noi kylmäoireet minkä aikaa ja milloin esiintyi yleensä? Oliko koko hoidon ajan vai vähemmän aikaa tiputuksen jälkeen vai kuinka?\nNiin, hieman se veti matalaksi, kun kukaan ei vielä ollut mulle konkreettisesti sanonut että tämä nyt on parantumaton syöpä. Ja sekin tuli ilmi kun pyysin lääkäriä kirjoittamaan todistuksen pankille, jotta lyhennysvapaa irtoaisi helpommin. Tällöin hän kysyi mitä siihen voi laittaa, ja että laitetaanko ”sairastaa parantumatonta syöpää” yms.\nIkävää on, että ennusteita ei voi oikein tehdä. Kai kaikki on vielä mahdollista, mutta on vain odotettava. Onhan sitä ihmeitäkin tapahtunut.. Onkologin mukaan 2-3 kuukauden päästä nähdään mikä on sytostaattien hoitovaste. Eikö sitä ennen saa mitään ”tietoa irti”?\n5.6.2017, 18:26 #52694\nSanon samaa kuin Kesanto eli oli tosi kurjaa lukea tuo sinun tekstisi. Olen pahoillani. En oikein osaa sanoa mitään, kun en parantumattomasta syövästä tiedä. Henkisesti olet varmasti kovilla ja sinulta vaaditaan todella paljon voimia.\nNoista lääkkeistä kun kysyit niin kortisoni Dexametason 1,5mg ei ainakaan minua turvottanut ollenkaan. Minua kortisoni piristi alussa tosi paljon ja en oikein saanut öisin nukuttua. Pienellä määrällä unilääkettä + melatoniinilla sain kuitenkin unirytmin taas normaaliksi. Pegorion on todella hyvä ulostuslääke, jos vatsa ei toimi kunnolla. Primperan on ihan hyvä pahoinvointilääke, jota otin hoitojen jälkeen kolmena päivänä ohjeen mukaan. Itsellä ei ollut hoitojen aikana pahoinvointia. MInulla oli eri sytostaatit kuin sinulla. Minulla oli paklitakseli ja karboplatin.\n5.6.2017, 18:32 #52704\nHei Janne minulla nuo Kylmän oireet oli pahimmat ensimmäisellä viikolla tiputukseen jälkeen sit vähän helpotti,tuosta tiedonsaannista minulla on mennyt niin et hoidon puolivälissä on yleensä lääkäri ja ktaotaan tilanne,mut sinulla vähän eri tilanne .Olisi varmaan mukavampi et kaiken tiedon sais heti mut aina se ei ole mahdollista voimia\n5.6.2017, 19:30 #52714\nSanon samaa kun Kesanto ja Myy79, ikävää/kurjaa luettavaa oli kirjoituksesi. Kenellekäänhän ei toivoisi, sellaista diagnoosia, jota nimitetään ”parantumattomaksi syöväksi”, viimeksi nyt kyllä sinulle, kun kaiken lisäksi otsikoit kirjoituksesi: Tsemppiä kaikille näin alkuun! Olet sinä aika poika. Eihän tässä tiedä mitä sanoa, toivoa kuitenkin kanssasi voi, ettei kaikki olisikaan ihan niin parantumatonta ja kuten Kesantokin mainitsi sellaisen elämisen vaihtoehdon, että ”välillä on hoitoja, välillä vaan seurataan”…. – Miska\n5.6.2017, 19:33 #52724\nItse tässä ihmettelen, että krooninen syöpähän on sama asia kuin parantumaton syöpä. Eikö siis kenellekään täällä ole moista sanottu?\n5.6.2017, 20:01 #52734\nJoo, kyllä ainakin minä olen käsittänyt, että krooninen ja parantumaton syöpä on sama asia. Itse edellisessä viestissäni tarkoitin, että en osaa sanoa mitään, kun itselläni ei ole omakohtaista kokemusta parantumattomasta syövästä. Minulle lääkäri sanoi, että jos syöpäni uusisi niin sitten se olisi krooninen syöpä. Mulla on siis ollut munasarjasyöpä, joka ei ollut levinnyt muualle eli oli rajoittunut vain munasarjoihin. Sain nyt keväällä 6 sytohoitotiputusta pommihoitona ikäänkuin varmuuden vuoksi. Kai sitä silti annetaan, jos on molemmissa munasarjoissa syöpä. Sinun kroonisesta syövästäsi en siis osaa sanoa mitään ja kannattaakin keskustella lääkärin kanssa aina kaikesta.\n5.6.2017, 20:01 #52744\nHei Janne kroonisia sairauksia on monia,itsekin sairasta kroonista haimatulehdusta, saan siihen hoitoa mutta parantumaton\n5.6.2017, 21:25 #52754\nKyllähän tämä syöpä homma on semmonen letkajenkka jota ei toivoisi toiselle eikä itsellenkään mulla oli 39;ä poistetusta imusolmukkeesta yhdessä syöpä löydöstä joten vähällä olen teihin verrattuna joilla se levinnyt ja kroonistunut päässyt.Voimia teille melkoinen polku on kuljettavana teillä muuta en osaa sanoa.


Maastamuutto puolan tilastoissa\nNykyään yhä useammat ihmiset ovat siirtyneet oman maailmansa rajojen yli. Tapahtumaa suosivat avoimet rajat ja ihanteelliset olosuhteet sellaisten puolalaisten löytämiselle, jotka ovat päättäneet siirtyä länteen.\nTilanne sisältää kuitenkin perusongelmia. Heillä on erilainen luonne. On siis ongelmia, jotka liittyvät perheiden erottamiseen - sekä avioliittoihin että vanhempiin lasten kanssa. Lisäksi on myös joitakin ongelmia, jotka liittyvät lakien noudattamiseen ja virallisiin tarpeisiin.\nMonien ihmisten epäilyt johtuvat peräkkäisistä hallinnollisista asioista, kuten lapsen syntymästä ilmoittamisesta (missä se pitäisi tehdä, rekisteröintiin liittyvistä asioista tai kansalaisuudesta. Kiistan aikana syntyy yhä vakavampi ongelma, jonka tuomioistuimen olisi ratkaistava. Tärkeä asia, joka herättää epäilyksiä, on se, mitä tuomioistuimen pitäisi käsitellä. Puolan laki (etenkin perheasioissa jättää täällä jonkin verran vapautta. Toinen seikka ilmenee asiaankuuluvien asiakirjojen merkityksellisyydestä. Kaikki ne on kuitenkin käännettävä sen maan kielelle, jossa oikeudenkäyntiä kidutetaan.\nKäsiteltävänä olevassa asiassa on siis kyse siitä, että oikeudellinen kieli ja oikeudellinen tyyli ovat niin erityisiä, ettei jokainen vannonut kääntäjä voi hallita niitä. Hyvän oikeudellisen käännöksen on sisällettävä vain kirjaimellinen käännös tekstistä, mutta siinä on myös otettava huomioon käsitteellisen säädöksen erityisyys. Usein on vain, että tietyssä sanassa kaukaisissa laeissa on poikkeuksellinen paikka.\nTällaiset käännökset eivät ole pelkästään lakeja, asetuksia tai direktiivejä, vaan myös notaarin tekoja, asiantuntijalausuntoja, työraportteja, oikeushenkilöiden sääntöjä tai muita aineistoja, jotka voivat olla asiakirjoja oikeudenkäynneissä.\nEdellä esitetyssä järjestelyssä näyttää kohtuulliselta osoittaa, että on turvallisempaa ottaa apua tulkista, joka säätelee oikeudellisen terminologian hyvää käytäntöä, ja ymmärtää "henkeä" alueella, jossa kieli on käännetty, kun taas maailmassa, josta asiakirja luodaan . Tällöin sillä voi olla kielteisiä seurauksia meille ...


Pörssi odottaa poliitikkojen puhetta - Pörssiuutiset - Ilta-Sanomat\nPörssi odottaa poliitikkojen puhetta\nJulkaistu: 14.9.2011 14:53\nHelsingin pörssissä nousutunnelma on vahvistunut tänään iltapäivällä muun Euroopan tavoin. Päivän mittaan liike on kuitenkin ollut sahailevaa vallitsevan epävarmuuden vuoksi. Koko vaihdetuimpien kärki oli plussalla, samoin kaikki toimialaindeksit.\nWall Streetin avausta ennakoivat indeksifutuurit olivat niinikään nousussa.\nMarkkinoilla suhtaudutaan toiveikkaasti Saksan liittokanslerin Angela Merkelin, Ranskan presidentin Nicolas Sarkozyn ja Kreikan pääministerin George Papandreoun tämäniltaiseen keskusteluun velkakriisin helpottamisesta.\nTunnelmia on kohottanut myös EU:n komission puheenjohtajan Jose Manuel Barroson lausuma, jonka mukaan komissio aikoo pian esitellä vaihtoehdot euroalueen yhteisten velkakirjojen eli niin sanottujen eurobondien käyttöönottamiseksi.\nSen sijaan kahden ranskalaispankin luottoluokitusten lasku on lisännyt jälleen finanssiosakkeisiin kohdistuvia paineita.\nYleisindeksi OMXH oli noin kello 14.30 noussut 0,8 prosenttia 5 272,42 pisteeseen. Painorajoitettu OMXH Cap oli samoin 0,8 prosenttia plussalla. Vaihtoa oli kertynyt 221 miljoonaa euroa, josta Nokiaa 43 miljoonaa.\nNokian osakkeen kurssi oli noussut 0,7 prosenttia 4,29 euroon.\nRahoitusalan osakkeista vakuutuskonserni Sampo oli edennyt 0,3 prosenttia ja Pohjola Pankki 0,8 prosenttia. Pankkikonserni Nordean osake liikkui eilisillä päätöstasoillaan Luottoluokitusyhtiö Moody's laski tänään kahden ranskalaispankin luokituksia.\nAhvenanmaalaispankki Ålandsbankenin molemmat osakesarjat ovat nousseet vaihtokärjen tuntumaan tänään toteutuneen osakekaupan johdosta. Ålandsbankenin suurin omistaja Aktia ilmoitti jo eilen myyvänsä koko noin 18,8 miljoonan euron omistuksensa sijoitusyhtiö Wiklöf Holdingille.\nKauppakonserni Kesko kertoi myyntinsä kasvaneen 11 prosenttia elokuussa. Osake oli kohonnut 2,6 prosenttia.\nMetsäyhtiöistä UPM oli kohonnut 1,1 prosenttia ja Stora Enson R-osake noussut kaksi prosenttia.\nKonepajakonserni Metso ilmoitti saaneensa biomassakattilatilauksen Yhdysvalloista. Tilauksen arvoa ei julkisteta. Osake oli noussut 2,3 prosenttia.\nMuista konepajoista Kone oli 0,1 prosentin ja Wärtsilä 0,3 prosentin laskussa. Outotec oli harpannut 4,5 prosenttia ja Konecranes 4,4 prosenttia.\nRakennuskonserni Lemminkäinen kertoi ruotsalaisen Peabin omistuksen yhtiössä ylittäneen 10 prosenttia. Lemminkäisen osake oli 8,2 prosentin nousussa.\nLentoyhtiö Finnair oli kiihdyttänyt 3,5 prosentin nousuun. Yhtiön toimitusjohtajan Mika Vehviläisen mukaan Finnair pyrkii kaksinkertaistamaan Aasiasta saamansa liikevaihdon vuoteen 2020 mennessä. Yhtiö pyrkii kasvattamaan etenkin liikematkustusta Aasiasta Eurooppaan, kun toistaiseksi pääpaino on ollut eurooppalaisten liikematkaajien kuljettamisessa Aasiaan.\nPiirilevyjä valmistava Aspocomp on hieman nostanut tulosennustettaan. Osake oli kirinyt 24 prosenttiin nousuun.\nJo heinäkuussa tulosvaroituksen antanut tietoturvayhtiö Tectia puolestaan aloittaa yt-neuvottelut tavoitellen yhden miljoonan euron vuosisäästöjä. Tectialla ei ollut käyty kauppaa.


Olet täällä: Alkuun / Uutiset / ARA: Energia-avustus on vauhdittanut asuntojen korjaamista erittäin energiatehokkaiksi\nReilun vuoden tarjolla ollutta asuinrakennusten energia-avustusta on myönnetty yhteensä 35 miljoonan euron edestä, josta 31 miljoonaa euroa asuntoyhtiöille ja ARA-yhteisöille. Yhteensä hakemuksia on tullut maaliskuuhun mennessä reilut 2100 kappaletta. Määrärahaa on jäljellä vuodelle 2021 vielä noin 31 miljoonaa ja vuodelle 2022 40 miljoonaa euroa.\n– Energia-avustus on vetänyt hienosti, ja vanhoja rakennuksia on korjattu jopa lähes nollaenergiatasoon. Tukea on tarjolla reilusti myös tälle ja ensi vuodelle. Toivon, että asuntoyhtiöt, ARA-toimijat ja pientalojen omistajat kartoittaisivat olisiko omassa talossa korjaustarvetta. Jokainen erittäin energiatehokkaaksi korjattu rakennus on askel kohti hiilineutraalia Suomea 2035, ympäristö- ja ilmastoministeri Krista Mikkonen sanoo.\nAvustus on vauhdittanut erityisesti öljylämmityksestä luopumista: se sisältyy puoleen kaikista viime vuoden avustuspäätöksistä, lähes 60 %:iin yksityishenkilöiden ja 27 %:iin taloyhtiöiden hankkeista. Taloyhtiöiden avustetuista remonteista yli puolet sisältää lämpöpumppu- ja lämmöntalteenottojärjestelmien tai aurinkoenergialaitteistojen asennuksen. Taloyhtiöt ovat innostuneet myös ikkunakorjauksiin; niitä on mukana yli 25 %:ssa avustetuista hankkeista.\nNoin 10 % hakemuksista on jouduttu hylkäämään. Yleisin syy kielteiselle päätökselle on, että hakemuksesta on puuttunut liitteitä kuten energiatehokkuuslaskelmat tai kustannusarvio. Myös korjaustöiden aloittaminen ennen hakemuksen jättämistä on peruste hylkäämiselle. Suuren suosion takia hakemusten käsittelyssä on ollut ruuhkaa, mutta nyt käsittelyaikaa on saatu nopeutettua 2–3 kuukauteen.\nEnergia-avustusta voidaan myöntää monenlaisiin asuinrakennusten energiatehokkuutta parantaviin korjauksiin ja toimiin, esimerkiksi lämmitystaparemontteihin, lämmöntalteenottojärjestelmiin, kiinteistöautomaatioon, julkisivujen ja yläpohjan lämmöneristykseen, ylilämpenemistä estävään aurinkosuojaukseen, vettä säästäviin toimenpiteisiin sekä järjestelmien säätöön. Päätökset tehtävistä toimista tekee rakennuksen omistaja ja päätökset avustettavaksi hyväksyttävistä kustannuksista ARA.\nAvustuspäätöstä varten ARAan tulee toimittaa asiantuntijan laatima kustannusarvio tehtävistä korjaustoimenpiteistä sekä laskelmat rakennuksen energiatehokkuutta kuvaavasta E-luvusta rakentamisvuodelta ja korjaustoimien jälkeen. Maksatusta haettaessa energiatodistuksella todennetaan, että rakennuksen energiatehokkuus on parantunut riittävästi. Mahdolliset aiemmat energiatehokkuusremontit voi ottaa huomioon E-luvun laskennassa, mutta ne eivät vaikuta myönnettävän avustuksen määrään. Avustusta saa ainoastaan hakemuksen jättämisen jälkeen tehtyihin toimenpiteisiin.\nARA katsoo hankekohtaisesti, mikä osa korjaustyön kustannuksista käy avustettaviksi. Hyväksyttyihin kustannuksiin lasketaan mukaan 1.10.2019 jälkeen syntyneet suunnittelukustannukset sekä hakemuksen jättämisen jälkeen muodostuneet työ- ja rakennuskustannukset arvonlisäveroineen.\nKategoriassa: Uutiset Avainsanoilla: ARA, ARA-toimijat, asuinrakennus, asuntoyhtiöt, aurinkoenergia, aurinkosuojaus, e-luku, energia-avustus, Energiatehokkuus, kiinteistöautomaatio, korjaushanke, Krista Mikkonen, lämmöneristys, lämmöntalteenottojärjestelmä, lämpöpumput, nollaenergiataso, öljylämmitys, taloyhtiöt


Muista, että lopulta kaikki järjestyy aina parhain päin\nOlen saanut monta viestiä ja kommenttia surusta. Sydänsurusta. Ikävästä. Pahasta olosta. Yksinäisyydestä. Menettämisestä. Ahdistuksesta.\nJoten haluan omistaa vuoden 2014 viimeisen kirjoituksen kaikille teille, joilla elämästä on hetkeksi kadonnut nauru.\nNoin puolitoista vuotta sitten minä särjin sydämeni ihan pieniksi pirstaleiksi. Miten ja miksi ja mitä tapahtui - millään näillä kysymyksillä ei ole väliä. Niillä ei ole väliä sen takia, että sydänsuru ja kaikki siihen liittyvät tunteet ovat universaaleja.\nNimittäin jokainen, joka on särkenyt sydämensä tietää tismalleen, mistä minä puhun. Ja silti meidän jokaisen tarina on täysin erilainen ja uniikki. Mutta tunne, se on sama.\nEikä siihen auta mikään muu kuin aika. Se saatanan aika.\nMutta ajassa on se hyvä puoli, että se menee koko ajan eteenpäin. Se on luotettava ja rehellinen. Vaikka mihinkään muuhun ei voisi luottaa, niin aikaan voi. Se kulkee. Elämä jatkuu.\nJa sitten, kun on kulunut tarpeeksi aikaa, tulee se päivä. Se päivä, kun havahtuu, ettei olekaan ajatellut surua ainakaan vuorokauteen.\nEi viikkoon, kuukauteen.\nJa joku päivä vielä - vuoteen.\nTarkoitus ei ole unohtaa kokonaan vaan keventää taakkaa. Antaa sen vuotaa kuiviin ja kutistua semmoiseksi, että se on joskus ihan tosi helppo ja kevyt kantaa.\nNoin puolitoista vuotta sitten itkin ensin kaksi viikkoa putkeen. Ihan putkeen. Sitten se helpotti, että enää vain aamuisin ja iltaisin. Sitten vaan iltaisin. Kerran viikossa ja niin edelleen.\nSilloin, kun en pystynyt lopettamaan itkemistä, otin kuvan itsestäni ja lähetin sen ystävälleni, koska se tuntui olevan ainoa keino kertoa, etten jaksa nähdä. Pitkästä aikaa minulla ei ollut sanoja.\nTässä on se kuva. Nyt lisäsin siihen yhden kauneimmista ja rohkaisevimmista runoista, jota maa päällään kantaa. Se on Tommyn runo.\nNiin se on ystäväni.\nJa hei, katsokaapa minua nyt vaikka tuolta videoista tai mistä ikinä. Ihan kahjo ja iloinen ja höhlä. Kaikkea sellaista, mitä ei jaksa olla silloin, kun sattuu.\nJoten muistakaa, että lopulta kaikki järjestyy aina parhain päin. Aina. Koska aika. Ja yolo.\nIhanaa uutta vuotta ja kiitos, kun olette täällä minun kanssani! Ootte mulle tärkeitä. <3\nLähettänyt Sinkkublogi klo 21.17 16 kommenttia:\nEnsi kuussa on se Speed Dating -jutska ja jo nyt jännittää. Mutta onneksi meillä on Petri Nygård, joka laulaa "Treeniä horo siin on ämmille läksyy", niin heti tiesin, mitä tehdä.\nAloin siis treenata, jotta voitan kaikki palkinnot. Ei siellä ole mitään palkintoja eikä kyse ole voittamista, mutta silti aion voittaa kaiken.\nTämä harjoitus meni mielestäni ihan hyvin, mutta ehkä olisi parempi, jos ei sitten ne oikeat speeddeittailut päättyisi kuitenkaan näin. Mutta ei se haittaa vaikka päättyisikin. Jokainen on yksilö ja omanlaisensa ja semmoinen pitääkin olla myös deiteillä eikä joku muu.\nEi se nyt niin erikoista minulle olisi, jos ilta päättyisi siihen, että haravoin jonkun paskaa kinoksilta.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 18.59 12 kommenttia:\nKävin eilen pitkästä aikaa pulkkamäessä. Enkä mitenkään käynyt vaan vedin menemään monta tuntia putkeen niin, että selkä oli lopulta täynnä lunta ja 20 vuoden ikäiset, äidin vanhat toppahousut läpimärät. Naama oli tulipunainen ja tukka takussa.\nTämä pulkkamäki tosin oli siitä hieman spesiaali, että se oli oikeasti jäämäki. Ei lunta, vaan jäätä alusta loppuun. Sellainen luonnon oma liukumäki, joka kiellettäisiin lailla, jos joku lakikieltäjä sen näkisi.\nMutta onneksi ei nähnyt. Niinpä meitä oli siellä kaikki kulmakunnan lapset jonossa menemässä alas. Ikähaarukka 2-vuotiaasta neljäkymppisiin.\nEnsin en meinannut uskaltaa mennä, mutta pakkohan se sitten oli, kun porukan nuorin, se kaksivuotiaskin veteli mahallaan alas sellainen euforinen onni kasvoillaan, ettei edes voimakkain huumausaine voisi sellaista tuottaa.\nJa kun kerran menin, niin eihän siitä loppua meinannut tulla. Mentiin pitkissä letkoissa ja yksin, etuperin ja takaperin. Kyykyssä ja mahalteen.\nEn ole käynyt laskemassa liukurilla ainakaan 10 vuoteen missään. Ehkä muutaman kerran jossain kämäsessä mäessä olen kokeillut. Mutta ei sitä lasketa.\nJoten olin unohtanut sen, että kahden tunnin jäämäenlaskun jälkeen voi tuntea sydämenlyönnit mäkeen piestyissä pakaroissa. Ja illalla, kun kävin lämpimässä suihkussa, ihmettelin, mitä helvettiä perseessäni on. Jotain irtonaista.\nNoh, sen verran kovasti oli tullut hakattua sitä mäkeen, että nahka oli irtoillut. Perseeni oli siis ruvella. Mutta toppahousut, ne äitin vanhat tissien alle yltävät alapään lämmikkeet, ne olivat säilyneet ehjänä.\nJoten, kun yö saapui, kuului eteisestä hento ääni.\n"Harjoituksen puutetta", kuiskasivat toppahousut hiljaa Henriikan perseelle.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 13.34 1 kommentti:\nJos miettii yksinäisyyttä, niin jouluna sitä miettii kaikkeista eniten\nAbauttiarallaa kuusi vuotta sitten erosin pitkästä suhteesta. Sen jälkeen erityisesti joulu tuntui aina jotenkin ärsyttävän raskaalta, vaikka ympärillä oli paljon ihania ihmisiä.\nTai ei ehkä raskaalta vaan semmoiselta, että voi vitja, kun kukaan ei suunnittele kanssani, mitä ME tehtäisiin nyt näinä pyhinä tai suukota saunan jälkeen tai hymyile jännittyneenä, kun avaan sen antaman paketin tai heitä lumipallolla vahingossa liian kovaa naamaan niin, että veri lentää.\nMonena jouluna tuijotin kännykkääni maanisdepressiivisen aggressiivisesti ja odotin, että kohta sieltä tulee joltain supermegakivalta joulutervehdys. Eihän sieltä mitään tullut, koskakun ei sellaista ollut elämässä osana. Siis sellaista romanttista rakkautta - kaverillista toki mielin määrin, mikä se on myös ihan yhtä tärkeää.\nMutta vihdoinkin - kuuden vuoden jälkeen perkele - olen saavuttanut sellaisen autuaallisen ja neitseellisen tilan, ettei joulukaan tunnu enää missään. No vähän tuntuu sillä tavalla kivasti mahassa, koska joulupukki, mutta ei pahasti yhtään.\nKyllä siihen kauan menikin. Olen näemmä hidas prosessoimaan asioita.\nMutta jos tämmöinen hidashenriikkakin oppii, niin sitten oppii kuka tahansa muukin. Siis jos vain haluaa oppia. Ilman halua ei tapahdu mitään.\nJoten pusuja päin naamaa kaikille! Ei lumipalloja. Tai no ehkä pari pehmeetä.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 15.19 23 kommenttia:\nKannattaako olla helppo vai vaikee?\nOhhoh, tuli vahingossa video. Siinä on vastaus yhteen lukijakysymykseen, että kannattaako olla helppo vai vaikee. Ensin meinasin vastata kommenttiin, mutta sitten vastauksesta tuli niin pitkä, että ajattelin kirjoittaa kokonaisen tekstin.\nNo sitten, kun olin silleen, että nyt kirjoitan, niin videokamera alkoi pöydällä erittäin vaativasti tuijottaa ja sitten se olikin menoa. Molotin pitkät pätkät eikä missään ollut mitään järkeä, mutta onneksi on editointi ja sain tehtyä tästä jollakin tavalla kokonaisen.\nTästä sen voi nyt katsoa.\nPs. Kohta musta tulee spiderman eli jos ootte hädässä (kakka tai missä ikinä), niin tuun pelastamaan. Ilmottauduin nimittäin semmoiselle kiipeilijöiden sitomiskurssille. Ihan villiinnyin. Moikka!\nLähettänyt Sinkkublogi klo 21.49 1 kommentti:\nIhmeellinen nainen leikkii Subia ja juo levää - Katso yllätysvideo!\nTein yllätysblogivideon teille!\nMutta ensin. Mitenkään ei liity videoon tämä, mutta kolme kivaa asiaa on tapahtunut.\n1. Ilmoittauduin Speed Datingiin. Se on tammikuussa ja jo alkoi jännittää.\nEn ole koskaan semmoisessa käynyt, mutta ihan luottavaisin mielin menen sinne. Osaan nimittäin ihan luontaisesti hermostuneena puhua taukoamatta. Ei tule hiljaisia hetkiä. Voin vaikka kysellä, onko koiran nimi Martti ja kissan Ari-Matias. Ehkä tulee vahingossa tarinoita peräpukamista. Ehkä kerron nännikarvoista. Ehkä menen väärään paikkaan. Mutta ei se mitään, koska YOLO!\n2. Sain katsoa etukäteen pari dokumenttia, jotka tulevat tammikuussa DocPoint-festareille. Tykkäsin niistä molemmista, koskakun toinen kertoi sinkuista ja toinen pimpeistä. Kirjoitin niistä tänne.\n3. En muista enää, mikä tämä kolmas juttu oli, mutta uskon, että se oli tosi kiva juttu! No vaikka voin keksiä tähän, että minulla on kivat tissit. Joskus niissä tosin on patteja. Masturbatia-patteja. Pateista voi lukea täältä.\nNo niin, tässä on se video, josta niin paljon puhuin tuossa ensimmäisessä lauseessa ja erityisesti otsikossa:\nJa ihan varppina tulee lisää näitä!\nLähettänyt Sinkkublogi klo 16.45 6 kommenttia:\nJa siksi kannattaa käydä treffeillä\nOlipa kerran Henriikka, joka kohta oli ollut jo kuusi vuotta sinkkuna.\nNiihin vuosiin mahtui paljon. Oli ihastusta, joka vei jalat alta, ja ihastusta, joka ei vienyt. Vastaan tuli tyyppejä, joita edelleenkin pelkää kohtaavansa, koska ei tiedä, miten reagoi. Tuli tyyppejä, joita ei pelkää.\nKuitenkin aina, kun uusi tyyppi asteli elämään, ensimmäinen ajatus oli, että onkohan tämä nyt se minun uusi pitkäaikainen ystäväni, jonka kanssa pussaillaan peittojen alla ja päällä aamukuuteen.\nSe ajatus tuntui joka kerta jotenkin ahdistavalta. Että miksi pitää aina miettiä tulevaisuutta. Eihän niin tehdä kavereidenkaan kanssa. Niiden kanssa vaan ollaan ja ystävystytään, pikku hiljaa. Kannattaako tässä edes käydä missään treffeillä, kun aina tulee mietittyä sitten jälkikäteen, että ei tämäkään ollut se.\nMutta sitten eräänä iltana Henriikka tajusi jotain. Hän ei saanut unta, koska häntä puhututti niin paljon.\nJa näin häntä puhututti.\nJokaiselta ihmiseltä, jonka elämän aikana kohtaa, saa pienen herneen kokoisen peilitarran. Peili siitä syystä, että se heijastaa, ja tarra siitä syystä, että tarrat ovat kivoja ja erityisesti niiden liimaaminen eri paikkoihin on terapeuttista.\nPäivän päätteeksi tarrat liimataan kotona seinään, koska lopulta me kaikki halutaan hirmuisesti tietää, mikä kuva sieltä lopulta heijastuu.\nJoiltakin tyypeiltä saa ison postikortin kokoisen tarran. Ne ovat arvokkaampia kuin muut, koska niistä näkee vähän enemmän kerralla. Mutta niitä saa elämän aikana vaan muutaman, ehkä kymmenen.\nPikku hiljaa vuosien varrella tarroja on jo niin monta, että seinälle alkaa muodostua iso ja upea, mutta epämääräinen ja rosoinen peili. Ja kun on vanha ja ryppyinen, peili on melkein valmis. Mutta vaan melkein, koska joskus on elämässä tullut aikoja, jolloin on repinyt osan tarroista pois, koska ei ole halunnut nähdä, mitä ne näyttää. Ja kaikkia tarroja ei ole tullut edes liimattua, koska niiden antajat ovat jostain syystä vituttaneet niin paljon. Osa tarroista on hävinnyt taskusta ja osa taas on jo haalistunut.\nMutta vaikka sitten vanhana voisikin nähdä itsensä jo aika hyvin ja kokonaan, on siinä vaiheessa jo niin sokea, ettei erota enää hoitajaa verhoista. Joten lopulta ei koskaan näe itseään kunnolla.\nMutta jännittävää on se, kun yrittää nähdä. Kun rakentaa sitä peiliä. Ja kun pala palalta alkaa hahmottua, kuka kummajainen sieltä kurkistaa. Ja kun pikku hiljaa oppii, että peilikuvaan voi itse vaikuttaa. Koska jos peilille hymyilee, se hymyilee takaisin.\nJa sen takia, että ihmiset ovat peilitarroja, kannattaa käydä eri tyyppien kanssa kahvilla, kirjautua treffipalveluun, osallistua speed dating –juttuihin ja lähteä sokkotreffeille.\nEi sen takia, että sieltä voisi löytää elämänsä rakkauden, vaan sen takia, että sieltä saa taas yhden tarran lisää.\nNiin, ja tietysti vielä - yolo.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 13.34 14 kommenttia:\nNo nyt kuulkaas tein jotain luonnotonta\nEn pidä korkeista paikoista yhtään. Kun semmoiseen joudun, alkaa jo heti pakaroissa tuntua omituisia tuntemuksia. En tiedä, miksi juuri siellä, mutta ikävästi alkaa juilimaan persettä. Ja sitten alkaa myös huimata.\nJoten en mielelläni käy korkeissa paikoissa.\nMutta sitten, kun olin tuijottanut tarpeeksi kauan seinässäni olevaa pientä lappusta, jossa lukee "Onni suosii rohkeaa", päätin lähteä ylöspäin ihan ex tempore ja yllättäen. Menin Salmisaareen kiipeilyareenalle ja katselin jännittyneenä yläilmoissa kipittäviä ihmisiä, jotka sitten jo kohta tulivat melkein niskaani. (Siellä pitää olla varovainen, ettei joku tule vaijerilla alas juuri siihen kohtaan, missä itse seisoo. Jos silmissä pimenee yllättäen, saattaa olla, että oma pää on jonkun kiipeilijän kankkujen välissä.)\nMinua opasti semmoinen ystävällinen herrasmies, joka auttoi minut alkuun. Hyppäsin liian pieniin kiipeilykenkiin ja valjaisiin. Valjaat tuntuivat vähän oudolta, semmoiselta, että perse tursuaa ja pimppi jää väliin. Sanoinkin sen vahingossa vähän niin kuin ääneen. Kaikkea ei tarvitsisi aina sanoa, mutta se vaan tuli ulos. Ei se haittaa.\nSitten kaveri laittoi vaijerin kiinni valjaisiini ja sanoi, että seuraa punaisia mohkuroita, koska se on helppo reitti. Ja minä tottelin.\nJa kuulkaas menin ihan ylös asti ja monta kertaa! Ensin pelotti hirveästi ja jäin vain puoliväliin, mutta sitten jo heti seuraavalla kerralla kipusin taivaisiin eli 10 metrin korkeuteen.\n---> Kuva tai ei tapahtunut.\nKuva, jonka Henriikka Rönkkönen (@enbrica) julkaisi Joulu 12, 2014 at 9:47 PST\nSe oli niin kivaa, etten olisi halunnut lopettaa, mutta tunnin jälkeen käteni lakkasivat ottamasta pallukkamohkuroista kiinni. Yhden kerran vähän kiljaisin säikähdyksestä, kun tulin alas, mutta ei kukaan paljon huomannut.\nAika paljon myös seistä törrötin keskellä kaikkea hälinää ja katselin muiden touhuja. Siellä oli maailman paras spirituaalinen ilmasto. En tiedä, mikä se on, mutta semmoinen siellä oli. Sen paikan energia oli jotenkin kauhean ystävällinen ja tsemppaava ja semmoinen, että ei vitsi mä pystyin tähän, ja naurua kuului paljon.\nOlen ajatellut pallukkamuhkuroita ja seiniä sen jälkeen koko ajan. Äskenkin vähän ajattelin, kun nostin paistinpannun ilmaan ja sieltä hömpsähti puolet ruoasta lattialle, koska kädet ovat edelleenkin niin voimattomat eilisestä, etten jaksanut kannatella pannua.\nKoiranikin ajattelivat ihan varmasti kiipeilemistäni, kun imuroivat salsamättöni lattialta.\nMinä suosittelen tätä jokaiselle ja erityisesti sinkuille! Siellä tutustuu koko ajan uusiin ihmisiin, kun käy kurssin ja sitten alkaakin ryömiä seinillä ja jo on tutustunut kymmeniin, jotka siellä käyvät ahkerasti.\nMutta en suosittele KENELLEKÄÄN hallin takaosassa olevia kierreportaita, jotka vievät toiseen kerrokseen. Ne menevät taivaisiin myöskin, ja niistä näkyy läpi alas. Tuntui, että kuolema korjaa, kun niitä ryömin ylös. Ihan hirveät. Alas tulin hissillä.\nMy name is Henriikka - Henriikka Cliffhanger (but also likes elevators) Rönkkönen.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 20.08 15 kommenttia:\nMoi ja kivaa sunnuntaita!\nErästä lukijaani on painanut jo pitkään vakava ja tärkeä kysymys, joka kuuluu näin: "Miksi käyt vessassa ovi auki niin, että koirat voi tulla sisään?"\nKaikki alkoi siitä, kun olin pieni kuusivuotias lapsi vielä. Sisarukseni sanoivat leikispäissään, että vessanpönttömme pitää vetäessään välillä aivan hirveää örinää, ja minä en uskonut, koska se ei pitänyt paikkaansa.\nMutta vähän uskoin silti. Joten, kun kerran olin vessassa ja ovi oli lukossa ja vetäisin pöntön, örinä alkoi. Ehkä sisarukseni olivat oven takana örisemässä, ehkä keksin äänen päästäni, ehkä viemäri örisi, koska olin juuri pessyt kädet ja vesi valui sinne nopeasti, en muista. Mutta muistan sen, kun pakokauhun vallassa yritin saada vessanovea lukosta auki, mutta se ei oikein meinannut aueta.\nSen jälkeen tein kaikki tarpeet vessanovi hieman raollaan, jotta pääsin sieltä nopeasti pois örinän yllättäessä.\nKun menin kouluun seitsemänvuotiaana, istuin sielläkin pissalla ovi auki, ja eiköhän sinne vahingossa pamauttanut joku isompoluokkalainen. Se nolotti suuresti sekä minua pientä ykkösluokkalaista että sitä isompaa, joten sen jälkeen laitoin aina oven lukkoon - mutta avasin lukon ennen kuin vetäisin vessan.\nOpin kuitenkin nopeasti, etteivät koulun vessat örisseet, joten pelko katosi.\nJoskus teini-iässä luin Aku Ankkoja tai tarvittaessa vaikka hammastahnatuubin tuoteselostetta, jotta sain ulostettua.\nNykyään istun ovi auki, koska asun yksin ja voin puhua jollekin samalla. Jollekin, joka tykkää kuunnella juttujani siinä vastapäätä eikä välitä, vaikka paska haisee. Jollekin, joka vähän säikähtää, kun pieru yrittää halkaista vessan posliinia. Jollekin, joka sen äänen kuultuaan tuijottaa örisevää pönttöä yhtä jännittyneenä kuin minä pienenä. Sellaiset tyypit on harvassa.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 21.21 11 kommenttia:\nMaailman parasta tapahtui!\nTe, jotka Facebookissa minua seuraatte, niin tiedättekin jo tämän.\nOlen päässyt vauva.fi-keskustelupalstalle. Maailman hienointa! Siellä on semmoinen visa, jossa parodioidaan jonkun blogia ja sitten muiden tehtävä on arvata, kenen blogista on kyse.\nTällä tavalla siellä oli minun blogiani mukailtu:\nVierailija 04.12.2014 klo 02:03\nSitten katselin leffaa, siinä ihan omalla sohvalla yksin katselin. Vienon pierun päästin katsellessa. Sitä haistelin ja kuvittelin, että se olisikin poikaystävän. Se teki minut iloiseksi se. Mielikuvistuspoikaystävää ajattelin hymyillen ja minua alkoi hieman panettamaan, kun sillä olisi kuitenkin sellainen muna, että sitä minä himoitsisin. Vaikka se mies joskus haisisikin vähän pahalta, niin silti himoitsisin. Se olisi meidän parisuhdetta se, pierut ja paneminen.\n/ Kirjoitettu ihaillen kyseisen bloggaajan omaperäisiä (hehe) juttuja! -A\nSiis voi jukun juku, miten ihanasti kirjoitettu! Ja muut ovat arvanneet ihan oikein, että se on minun blogini. Pierut ja mielikuvistuspoikaystävät ja kaikki niin hienosti kohdallaan.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 14.28 6 kommenttia:\nJa sitten lyhyesti uutisia\nHenriikka Rönkkönen on 30 ikävuoteen mennessä saavuttanut paljon. Hän on esimerkiksi juossut maratonin ja oppinut syömään sieniä ruoassa, jos ne eivät maistu siinä ollenkaan.\nMutta tänään Rönkkösen vuosien uurastus ja kova työ palkittiin ruhtinaallisesti.\nTyö onkin vaatinut Rönkköseltä paljon. Hän on raahautunut lattioilla, pukeutunut riepuihin, mörissyt, ärissyt, pörissyt ja rimpuillut kaikkialla, missä voi rimpuilla, koska se on näyttänyt muiden mielestä hauskalta.\nNyt se on virallista. Rönkkönen on tiukan ja arvovaltaisen raadin arvion mukaan Maailman Paras Lapsenvahti.\n”Ehkä se oli se, kun kerroin kaikki ne kerrat, kun muhun on sattunut ja musta on vuotanut verta”, Rönkkönen pohtii voittoaan.\n”Mä luulen kuitenkin, että raatia miellytti eniten ruokapöydässä käyty keskustelu siitä, missä kaikkialla epäsopivissa paikoissa olen pieraissut”, hän jatkaa.\nRönkkönen siirtyy ensi kuussa tyytyväisenä ikävuoteen 31.\n”Nyt on kaikki valmista”, hän myhäilee hymy huulillaan.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 20.41 3 kommenttia:\nPojat on kyllä semmosia lurittelijoita että!\nMinä olen ehkä vähän härski, mutta pojat ne vasta juonet keksii.\nMuistan ikuisesti sen kesän, kun paljastin kavereilleni täysin spontaanisti ensimmäisen härskin ajatukseni. Olin tuolloin vasta menossa viidennelle luokalle.\nOlin silloisen "poikaystäväni" ja tämän kavereiden kanssa Heinolan Mäkkärissä viettämässä laatuaikaa. Pöydällä oli A4-kokoinen jostain aikakauslehdestä repäisty sivu, jossa oli kesän muotivaatteisiin pukeutuneen naismallin kuva.\nTämä sivu oli taiteltu kahteen osaan. Ensin puoliksi ja sitten taas puoliksi. Se oli ehkä ollut jonkun pojan taskussa, koska sivu oli kulunut. Kun sen aukaisi, keskelle taitoskohtaa oli kulunut reikä.\nJa se reikä oli - naisen vaginan kohdalla.\nSiis minun mielestäni. Muiden mielestä se oli vaan ihan tavallisesti paperin keskellä.\nMutta kun minä - 11-vuotias, juuri ensimmäiset kuukautisensa vuodattanut Henriikka - paljastin muille, että "kattokaa, missä kohdassa toi reikä on", pojat repesivät nauruun.\nHämmennyin. Se oli hieno hetki.\nKuitenkin vielä muutama viikko aikaisemmin olin kertonut äidilleni vitsin siitä, miten Tintin isän ja äidin nimet ovat Emätintin ja Siitintin, mutta se ei saanut hänessä aikaan toivottua reaktiota.\nYmmärsin, että kohdeyleisö pitää valita tarkkaan.\nJa tähän on tultu. Seksiblogeja, pornograduja ja ties mitä. Mutta tämä maailma on aika kiva ja minä tykkään siitä kovasti. Siis, että saan muut nauramaan.\nKirjainten takana on kuitenkin ihan tavallinen ja välillä ujokin tyyppi. Ja naiivi, kuten lapsena. Silloinkin jo uskoin poikien kaikenmoisiin luritteluihin.\nEräänkin kerran tämä 11-vuotiaan Henriikan pari vuotta vanhempi "poikaystävä", jonka kanssa "olimme yhessä" ehkä noin pari kuukautta, makasi Mäkkärin pihapenkillä. Minä kävelin penkin selkänojaa pitkin, koska se oli coolia taiteilla siinä ja rikkoa kaikenmaailman "tuolit ovat istumista varten"-sääntöjä.\nPoikkikseni ei halunnut minun lopettavan selkänojalle taiteilua, koska olin hänen mielestään niin taitava. Voi juku, kun se tuntui teinistä kivalta olla taitava penkin reunalla kävelemisessä. Ja miten somalta näyttivät ihastuksen siniset silmät, kun hän hymyili ja pyysi kävelemään vielä kertaalleen edestakaisin.\nVasta paljon myöhemmin tajusin, mistä siinä oli kyse. Poikkis näki paitani alle ja tiiraili siinä makoillessaan salaa pieniä tissinnökäreitäni.\nTässä ote elämäni ensimmäisestä päiväkirjasta ja sen ensimmäisestä aukeamasta. Yolo.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 19.28 1 kommentti:\nVoi vitja sentään, mitä keksin eilen illalla, kun luin taas Itsetyydytyksen historiasta kertovaa kirjaa.\nKatsokaapas. Sinunkin aamumurosi tehtiin sitä varten, ettet runkkaisi niin maan perkeleesti.\nKelloggin veljekset olivat nimittäin sitä mieltä, että muun muassa tulinen ruoka tekee ihmisistä kiimapettereitä - miehet alkavat salaa peiton alla vetkuttaa munaansa ja naiset taas innostuvat istumaan tärisevällä junanpenkillä vähän vielä tiiviimmin. Porukka oli saatava ruotuun, koska masturboinnin ajateltiin olevan vaarallisempaa ihmisterveydelle kuin homoseksuaalisuuden.\nJoten 1900-luvun alussa perustettiin Kellogg's. Mmmmm. Mauttomia muroja.\nSiispä, jos tämä tasa-arvoinen avioliittolaki ei mene läpi, minulla on tässä ihan valmiina jo uusi lakialoite.\nMiksi ei voi runkata? No kun ei vaan voi.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 18.41 2 kommenttia:\n7 vinkkiä, miten sinkku selviää elämästä hengissä\nAjattelin nyt kirjoittaa vähän vastausta semmoiseen lukijakysymykseen kuin että: "Kuinka parantaa itsetuntoa ja lopettaa miehistä/naisista obsessoiminen?"\nNo voin kertoa, että se on ihan tosi vaikeaa ja hidasta, mutta maailman yksinkertaisinta kuitenkin eli sillä tavalla tosi helppoa.\nIhan mega ensimmäisenä pitää olla kärsivällinen. Koskakun elämä ei ole elokuva, niin ei tule sellaista hetkeä, että yhtäkkiä hypätään viisi vuotta eteenpäin ja kaikki on tosi hyvin. Se väliaikakin pitää oikeassa elämässä elää.\nSitten toiseksi ensimmäisenä pitää miettiä, mitä asioita ja tekemisiä itse rakastaa eikä kukaan muu. Ja sitten ihan hullunkiilto silmissä rupeaa niitä tekemään ja voi vaikka juosta maratoninkin, jos tykkää juoksemisesta niin kuin eräät ja opetella uimaan, vaikka meinaa hukkua.\nSitten kolmanneksi ensimmäisenä pitää istua alas ja vetää happea. Kun joltakin kivalta tulee viesti tai ei tulekaan, niin sinkku on hyvä ja istuu vaan alas ja on siinä ihan paikallaan. Ei lähdetä hätiköimään ja panikoimaan. Ei kuulustelemaan, että miksi ei vastaa tai tulkitsemaan unien tähtikartastosta, että mitä se kolmas sana siinä toisessa lauseessa oikein tarkoittaa. Vaan istuu siinä ihan kiltisti ja kuuntelee hyvän kappaleen kasetilta.\nNeljänneksi ensimmäisenä kannattaa sitten kuitenkin mennä ihan maahan asti makaamaan ja vetää siinä pienet namastet. Koska se on ihan satavarma, että siitä viestistä tai siitä, ettei sitä tullut, on flipattu ihan täysin eikä istuminen riitä.\nViidenneksi ensimmäisenä pitää luoda mielikuva päähän semmoisesta unelmien sankarista, jota sitten voi vuosi tolkulla metsästää. Koska siitä seuraa se, että joku ihan tavallinen tyyppi hiipii salaa elämään. Ja sehän vituttaa, kun se on niin tavallinen - ihminen.\nKuudenneksi ensimmäisenä pitää istua taas alas, koska huomaakin miettivänsä sitä ihan tavallista tyyppiä ja jo alkaa flippaaminen taas. Mutta tässä vaiheessa on jo oppinut, että maahan makaamaan, parit namastet ja hyvä biisi soimaan, mieluiten se sama, jota jo silloin kolme vuotta sitten itki sikiöasennossa jonkun runkkarin takia.\nJa seitsemänneksi ensimmäisenä huomaakin, että se laulu naurattaa ja itkettää yhtä aikaa, ja siitä tavallisesta tyypistä alkaakin muodostua aika ihana ja aito käsinkosketeltava kaveri. Sitten voi istua taas alas ja miettiä vähän, että kylläpäs tulikin juostua kaikenmaailman tyyppien perässä silloin joskus huhhuh.\nKun tähän vaiheeseen pääsee, ei tarvitse enää kahlata suossa vaan voi lähteä kiipeämään vuorta pitkin ylöspäin. Haasteet ei lopu, ne muuttuu erilaisiksi.\nSillä tavalla se elämä onnistuu ihan kivasti.\nKuva, jonka Henriikka Rönkkönen (@enbrica) julkaisi Marras 11, 2014 at 3:14 PST\nLähettänyt Sinkkublogi klo 20.21 12 kommenttia:\nOlipa kerran tarinankertoja ja taikuri...\nTämä tarina on omistettu erityisesti kaikille homoille ja lesboille, runkkareille ja himonussijoille, pihtareille ja aseksuaaleille, transuille ja biseksuaaleille, "oudoille ja erilaisille"!\nOlipa kerran tarinankertoja ja taikuri.\nHän halusi opettaa meille, 400 hengen yleisölle, miten ihminen toimii, kun se turhautuu. Miten vaikeaa on nähdä boksin ulkopuolelle. Miten vaikeaa on tietää, meneekö elämässään oikeaan suuntaan vai väärään.\nHän pyysi lavalle vapaaehtoisen. Hän kysyi tältä nuorelta parikymppiseltä pojalta, tietääkö tämä leikin, jossa piilotetaan esine ja sitten jonkun tulee yrittää löytää se muiden neuvojen avulla. Nämä neuvot ovat joko ”polttaa polttaa” tai ”kylmenee kylmenee”. Siis jos polttaa, olet esineen lähellä. Jos kylmenee, olet menossa siitä kauemmas.\nPoika tiesi leikin. Sitten taikuri kertoi, että poika menee kohta ovien taakse piiloon, ja kun hän tulee takaisin, hänen tulee suorittaa tehtävä. Pojan tulee ottaa käteensä jokin esine salista ja tehdä sillä jotakin. Ainut neuvo, jonka hän saa, tulee meiltä yleisöstä. Kun poika kävelee lähelle esinettä, yleisö taputtaa. Kun poika kävelee pois, kukaan ei taputa. Eli meidän, 400 hengen yleisön, tulee taputtamalla saada poika tekemään tehtävä, josta tällä ei ole mitään hajua.\nPoika poistuu salista. Taikuri kertoo yleisölle, että pojan tehtävä on ottaa lavalta tuoli, asettaa se lavan eteen maahan yleisön tasolle ja nousta seisomaan tuolin päälle.\nPoika kutsutaan takaisin. Hän kävelee ensin poispäin lavalta. Kukaan ei taputa. Poika kääntyy, me kaikki taputamme. Poika kävelee kohti lavaa ja me kaikki edelleen taputamme, kunnes poika nousee lavalle.\nSiellä hän kokeilee nostaa nenäliinapakettia ilmaan. Kukaan ei taputa. Hän kävelee lavalla edestakaisin ja aina kun hän kävelee poispäin tuolista, me lakkaamme taputtamasta.\nHyvin nopeasti kuitenkin, poika tajuaa ottaa tuolin käteensä. Hän nostaa sen päänsä päälle, lakkaamme taputtamasta. Poika lähtee kävelemään tuoli kädessä, me taputamme.\nPoika kävelee lavan päähän ja laskee tuoli maahan, ja me taputamme kuin hullut.\nTässä vaiheessa yleisö on jo ihan varma, että nyt tulee se helpoin osuus. Pojan kuuluu nousta tuolille seisomaan.\nMutta jostain syystä näin ei käy.\nPoika käy tuolille istumaan. Me lakkaamme taputtamasta. Poika nousee ylös ja me taputamme, jotta hän ymmärtäisi, että hänen kuuluu seistä.\nPoika nostaa tuolin ilmaan. Me lakkaamme taputtamasta. Poika laskee tuolin maahan ja me taputamme.\nSeuraavaksi poika menee tuoli alle ja me lakkaamme taputtamasta.\nSen sijaan, että poika yrittäisi jotakin neljättä vaihtoehtoa, hän turhautuu.\nHän menee uudestaan istumaan tuolille. Sitten hän menee tuolin alle. Sitten hän taas nostaa tuolin ilmaan. Ja sitten hän vielä kokeilee istua tuolille.\nJokainen yleisössä näkee, että poika turhautuu. Hän ei näe, että on olemassa enää mitään muuta vaihtoehtoa, ja hän vielä kerran nostaa tuolin ilmaan.\nYleisökin on jännittynyt, sillä jokainen meistä haluaa pojan onnistuvan. Joku yleisöstä turhautuu niin paljon, ehkä häpeää pojan puolesta, että huutaa englanniksi STAND.\nPoika ei kuule tätä. 400 ihmistä tuijottaa häntä ja odottaa, eikä pojalla ole mitään hajua, mitä hänen pitäisi tehdä. Kaikki on jo kokeiltu, näin hän ajattelee.\nTaikuri kysyy pojalta, onko jotain vaihtoehtoa, jota poika ei ole vielä kokeillut. Poika pudistelee päätään. Hän haluaa luovuttaa.\nPoika miettii. Aikaa kuluu. Hän pudistelee päätään, haluaa lopettaa leikin. Ei ole enää kivaa. Tunnelma salissa on todella jännittynyt.\nJa sitten yhtäkkiä hän keksii. Hän nousee tuolille seisomaan, ja yleisö räjähtää valtaviin aplodeihin.\nTaikuri kiittää poikaa yhteistyöstä ja kysyy meiltä, miten poika reagoi, kun ei päässyt etenemään tehtävässään.\nPoika turhautui ja yritti tehdä samaa juttua uudestaan ja uudestaan, vaikka oli juuri havainnut sen vääräksi.\nSitten taikuri kysyi, kuinka moni on huomannut elämässään saman. Jokainen meistä istui hiljaa. Jokainen meistä näki itsensä tuon pojan tilalla, kokeilemassa ja toistamassa vanhoja kaavoja ja tuttuja toimintoja. Painamassa hissin nappia kymmenettä kertaa, tunkemassa liian isoa laatikkoa liian pieneen hyllyyn, kiukustumassa aina samasta asiasta, kulkemassa aina samaa polkua.\nJokainen meistä tajusi, kuinka erittäin yksinkertaisen, erilaisen ratkaisun näkeminen on vaikeaa. Sellaisen ratkaisun, joka on itse asiassa todella ilmiselvä.\nIhmisellä on vaikeuksia nähdä boksin ulkopuolelle, koska on helpompi toistaa samaa vanhaa kaavaa, vaikkei se toimisi.\nLisäksi taikuri painotti meidän, yleisön osuutta tapahtumiin.\nPoika yritti ja yritti toistaa samaa, vaikka kukaan meistä ei taputtanut.\nTällä tavalla taikuri opetti meitä luottamaan ympäristöön. Siihen, että se kertoo kyllä, kun olemme menossa oikeaan suuntaan.\nJoten niinpä kaikki te (tai me), jotka ette jostain syystä tunne kuuluvanne joukkoon.\nMuistakaa katsoa ympärillenne, ihan siihen viereen ja vähän kauemmaskin.\nSillä teille taputetaan.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 16.41 11 kommenttia:\nSain ihan hirveästi tällä viikolla\nVälillä minulle tulee semmoisia Aulis Apeakärsä -viikkoja, mutta sitten aika usein minusta kuoriutuu semmoinen oikein ilotyttö. Silloin on kivaa.\nTällä viikolla olen saanut ihan kamalasti.\nSain suudella naista.\nKuten huomaatte, olen aikamoisen hyvä suutelija. Tyttöjen suuteleminen on kivaa ja niin on poikienkin.\nSitten sain aivan hirvittävän upean laukun. Se on ostettu Suomen Turusta.\nJa sen on tehnyt nuori parikymppinen taiteilijaopiskelija. Siellä oli koko pieni huone täynnä opiskelijoita myymässä omia tekeleitään. Kaikki nuoret siinä niin somasti ja ujosti törröttivät taiteensa edessä. Tämän laukun tekijä on siis itse suunnitellut ja painanut kankaan ja tehnyt kaiken. Voi vitja. Näitä ei myydä missään muualla kuin siellä Turun joulumarkkinoilla. Kyllä oli minulla hyvä mieli ostaa tämä.\nSitten sain tietysti vähän miehen polvea...\nSe ei olekaan mikään mielikuvituspukki.\nMeinasin istua viereen, mutta pukki näytti, että polvelle. Lapset siinä vaan rivissä katselivat kateellisena ja jännittyneinä. Eipä sillä, kyllä se meikeläisenkin syke läheni isoja lukuja. Onhan se nyt sentään joulupukki. Mutta uskalsin, koska yolo.\nNäin paljon kaikkea kivaa elämässä! Kyllä passaa taas.\nIhanaa viikkoa teille ja huomenna on maanantai ja muistakaa, että maanantaissa ei ole mitään vikaa vaan sun elämässä on, jos se vituttaa! Puspus!\nPs. Te senkin runkkarit luulitte, että kirjoitan panemisesta. Ei se mitään. Se on ihan normaalia.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 20.41 10 kommenttia:\nTämä teksti on KML eli Kirjoitettu Miehen Luvalla.\nNo niin. Elikkäs, olen käynyt ihan hirveästi treffeillä!\nNo yhdillä treffeillä olen käynyt. Mutta se oli kamalan kivaa, koska en juurikaan käy semmoisilla. Jotenkin ihan villiinnyin ja suostuin pyyntöön. Ei jännittänyt yhtään.\nYleisesti ottaen miehet, joiden kanssa tsättäilen soidinmenot mielessä, heittävät alle viiden minuutin keskustelun jälkeen tiskiin munansa.\nEnsin siitä kerrotaan, että se jöpöttää pöksyissä. Jos ei juuri silloin jöpötä, niin muistetaan kuitenkin mainita, että kyllä se siellä on joskus jöpöttänyt. Että muna on pystyssä tarpeen vaatiessa ja ilman tarvettakin.\nSitten kerrotaan, että munan näkee ilman suurennuslasia. Jotenkin muka vaivihkaa se mainitaan. Että siellä jöpöttää ja sen kyllä huomaa ihan, vaikka olisi huonompikin näkö.\nTämä Mies ei onneksi munastaan puhunut. No yhdessä lauseessa vähän puhui, mutta sen vähän annoin anteeksi ja olin silleen, että tätä ne miehet jostain syystä tekevät, vaikka naisia ei munaskuukkelit kiinnosta vaan enemmänkin se, että onko hyvä tyyppi vai ei.\nPelasimme biljardia ja minä hävisin ja ei se mitään. Sitten sanoin, että tykkään seksistä tosi paljon, mutta nyt en aio ensimmäisillä treffeillä panna sinua, koska kiima ei ehdi nostaa päätään, kun ei tunne toista yhtään. Mitään sen syvällisempiä sääntöjä en noudata, fiiliksen mukaan menen.\nMies sanoi, että se on ok.\nSitten olimme lähdössä ja halusin vähän kosketusta, lämpöä ja rakkautta, joten sanoin miehelle, että saat puristella minun peppuani hetken, koska se tuntuu niin kivalle.\nMies puristeli innostuneena. Tämän seurauksen minulla tuntui pimpissä semmoinen pieni hento lämmin aalto. Ei mitään mullistavaa.\nMies sen sijaan yritti puristelun jälkeen pukea huppariaan ylleen nurinpäin ja sitten, kun vihdoin sai sen oikeinpäin päälle, ei useista yrityksistä huolimatta saanut sen vetoketjua kiinni.\nSemmoinen vaikutus on pepun puristelulla miehiin.\nSiksi minä niistä niin tykkään.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 18.52 17 kommenttia:\nTämä viikko oli ihan kamala. Ensin minulla oli maha kipeä ja sitten koirallani oli ripuli ja yhdessä juostiin ulos kahden tunnin välein piereskelemään kakkaa. Tai no minä vaan katselin.\nSitten alkoivat ne kamalat Aulis Apeakärsä -päivät eli menkat. Kaikki oli niin tahmaista ja yksinäistä. Kuuntelin monta kertaa putkeen Paula Vesalan versiota kappaleesta Sua vasten aina painautuisin ja itkeskelin menemään.\nMutta ei se mitään. Pieniä huolia ihmisellä tämmöiset pikkuripulit ja menkat.\nSitä paitsi itkeminen on mukavaa puuhaa, ja sitten kun kuuntelee jotain sopivaa musiikkia siihen kyytipojaksi, niin kyllä on kosketuksissa elämän kanssa enemmän kuin koskaan.\nSen jälkeen tuntuu jotenkin niin raukealta.\nSitten voi leikkiä Subwaytä kotona ja jutella sämpylälle. Mieli nousee kohisten.\nArvatkaa, mitä teen aina salaa iltaisin? No? Leikin Subia. Täytän patonkia ja puhun itselleni Subi-kieltä eli "Laitetaanko juustoa? Kaikki kasvikset? Mikä kastike?" Ja sitten vastailen no laitetaan vaan ja että paljon jalapenoja ja chilimajoneesikastike. En puhu ainostaan mielikuvituspoikaystävälle vaan myös sämpylälle. #sinkkuelämää #yolo #ruokakuva\nKuva, jonka Henriikka Rönkkönen (@enbrica) julkaisi Marras 11, 2014 at 9:04 PST\nTänä aamuna taas halailin tyynyä, koska se oli mielikuvituspoikaystävä. Melkein siinä jo kyynelkin vierähti, kun alkoi taas Vesalan Paulan laulu soida korvissa.\nMutta sitten keksin, mikä minua aina piristää.\nSilloin kun on tuntuu surkealta, niin mietin, että huomenna kuolen sillä tavalla jotenkin vahingossa, ja ettei satu. Ja jo mieli piristyy! Koskakun jos kävisi niin surkeasti, että tämä olisi viimeinen päivä täällä, niin kyllä siinä voi halailla tyynyä ja leikkiä Subia ja ties mitä. Nimittäin silloin oikeasti keskityn hetkeen, jossa elän, kun mietin, että kohta katoan pois. Mietin, että nyt on hyvä tässä. Että nyt olen onnellinen. Että suutele kuules tyyny minua oikein intohimoisesti.\nJoskus olen pelännyt kuoleman ajattelua, koska minulla oli niin paha olla ja tuntui, että haluan pois tästä kehosta, jolla on paha olla. Se ajatus pelotti. Mutta sitten selvisinkin siitä ja ymmärsin, että se oli vaan mieleni luoma paha ajatus, koska mieli laittaa silloin kaiken peliin, kun se haluaa, että pitää taistella täysillä. Perkele sentään, että taistelinkin!\nMutta sen takia en enää pelkääkään, ja nyt olen jotenkin niin onnellinen, vaikka välillä itkettääkin ja vituttaakin kaikki asiat maan päällä.\nTämä kuolema-ajatus voi kuulostaa kauhealta, mutta se on oikeasti tärkeä ajatus, ja jokaisen pitäisi miettiä kuolemaa päivittäin sillä tavalla positiivisesti.\nKerrankin katsoin dokumenttia nuoresta tytöstä, joka menehtyi syöpään. Se itketti hirveästi, mutta samalla se rohkaisi. Tyttö nimittäin sanoi siinä, että hänen tehtävänsä tässä dokumentissa on muistuttaa ihmisiä nauttimaan siitä, mitä heillä on. Että ihmiset oppisivat näkemään elämän hienouden nyt, kun he ovat terveitä eikä vasta siinä vaiheessa, kun kuolemaan johtava paha asia ottaa kehosta vallan.\nAjattelin, että minä haluan muistaa sen nyt ja aina. Siksi mietin kuolemaa aina, kun masentaa, koska se piristää!\nJa hei arvatkaa mitä! No? Tulkaa ihan rohkeasti seuraamaan minua Instagramiin (@enbrica) ja Facebookkiin, koska siellä olen paljonkin aina välillä ja välillä en ollenkaan.\nEikä siinä kaikki.\nJos jollakulla on myydä halvalla videokamera, niin laittakaa viestiä blogin yhteydenottojutskan kautta. Sen pitäisi olla semmoinen helppo kamera, jota minäkin osaan käyttää. Riittää, että siinä on On/off-nappi ja että sen saa jotenkin kiinni tähän minun läppäriini, ja että se videokuva menee luontevasti ilman kikkailuja iMoviehen.\nKuolemisiin! Puspus! :)\nLähettänyt Sinkkublogi klo 14.55 9 kommenttia:\nMissään ei ole mitään järkeä\nJoku kysyi joskus, että olenko oikeasti näin ihana.\nNyt tulee aitoja tunnelmia täältä "Pysy kaukana Rönkkösen akasta" -maasta. Tänään alkoi menkat ja voi muna sentään, että voi vittu.\n"Viikko 1. Kuukautiset tulevat. Taas. Joka vitun kuukausi. Verta ryöppyää, tussu turpoaa, maha pömpöttää, ahdistaa, sattuu, särkee, pierettää."\nOlen istua kököttänyt tässä koneella tukka pystyssä nyt tunnin tekemättä mitään. Aamulla itkin, koska aamupalaksi tarkoitetuissa mustikoissa oli homehiutaleita. Koiratkaan eivät halunneet syödä niitä, vaikka yleensä syövätkin kaikkea mahdollista elävää ja kuollutta. Ne katsoivat minua silleen, että tunge kuule akka nää mustikat vaikka sun perseesees, ja anna meille noi sun leivät.\nMinua panetti pari kuukautta putkeen niin sairaalloisen paljon, että tässä on nyt sitten se kosto. Hirveät kuukautishöyryt. On semmoinen olo, että tekisi mieli syödä sementtiä ja hypätä merenpohjaan. Mutta epäonnistuisin siinäkin varmasti jotenkin, niin turha yrittää mitään.\nYritin pistää tänne blogiin niitä "tykkää ja jaa" -nappeja. Jotakin koodeja pistin tänne tekstiin, mutta ei niitä tänne kuulu laittaa, kun mitään ei näkynyt missään. Yhtäkään nappulaa ei ollut missään. Koodeja. Tyyperiä koodeja. Minkä takia kaiken pitää olla koodeja? Miksei voi olla normaaleita asioita?\nTukkakin on pystyssä aina. Aina pystyssä eikä mitään muuta. Ja sitten jos ei ole pystyssä, niin on lytyssä.\nJa entäs alushousut. Kaikki "kuukautisalushousut" on rumia, koska ne on vanhoja ja rikkinäisiä ja kulahtaneita öklöttäviä alushousuja.\nMutta ei niitä kukaan ole näkemässäkään, että ei huolta. Kukaan ei ole koskaan näkemässä mitään. No koirat sentään tuijottaa, kun istun pöntöllä.\nNytkin haisee koiranpieru. Miksi sen pitää juuri nyt haista tässä näin? Mitä varten pierun pitää ylipäätään haista? Mitä järkeä siinä on?\nMitä järkeä on missään?\nLähettänyt Sinkkublogi klo 18.49 12 kommenttia:\nTänään noin kello 11.01 vastaan viestiin, jossa kaverini kysyy kuulumisiani. Kerron, että nukuin viime yön huonosti, peräpukamat vaivaa ja lonkkaan vihloo.\nMyöhemmin päivällä alan katsoa telkkarista A-Studiota, jossa näytetään kuvaa vanhainkodista. Siellä kaikki harmaahapset laulavat "Hei Karjalasta heilin minä löysin", ja minä nyökyttelen ja laulan mukana.\nSamalla hetkellä kehoni valtaa henkinen vanhuus. Tajuan, että kohta minäkin hitaasti viipotan tuolla harmaa tukka irti ja vaipat pöksyissä rahisten; makaan sairaalasängyssä ja mietin, että tänään tuli tämmöinen kakka.\nOlen jo kolmekymmentä ja tämäkin päivä hurahti ihan kauhean nopeasti ohi. Niin kuin kaikki muutkin päivät. Tunnen, miten naamani alkaa valua kohti varpaita, ja vartaloni rypistyy eikä kukaan ihana mies pääse nauttimaan sen suloista nyt, kun se on vielä vetreä ja siro ja pyöreä.\nAloin miettiä elämääni 30 vuotta taaksepäin.\nOlen tässä ajassa oppinut nauramaan, kävelemään, puhumaan, lukemaan. Olen oppinut, että tyttökavereille pyllistely leikkimökissä on hauskaa. Olen oppinut ajamaan pyörää, autoa ja miestä.\nOlen itkenyt sydänsuruja ja poikahuolia miljoonia kertoja ja ymmärtänyt, että niistä selviää - joka kerta. Olen kirjoittanut 8 päiväkirjaa. Juossut maratonin. Olen Youtube-videoiden voimin opetellut uimaan rintaa ja vapaauintia. Tavannut hirmuisen huikeita tyyppejä. Olen oppinut hieromaan tosi hyvin.\nOlen kadottanut suunnan elämästäni ja löytänyt sen taas. Olen kadottanut itseni ja löytänyt. Olen oppinut tulkitsemaan tunteitani ja siten itseäni. Olen ymmärtänyt antaa muiden olla juuri sellaisia kuin ovat. Olen oppinut laskemaan irti elämän kontrolloimisesta. Olen oppinut luottamaan siihen, että lopulta kaikki järjestyy. Olen menettänyt yhden koiran, mutta saanut kaksi uutta ihanaa. Olen oppinut katsomaan pornoa oikein.\nSiis muun muassa. Ihan hirveästi kaikkea!\nMuistan, miten 20-vuotiaana tunsin olleeni ihan sika vanha, ja miten nyt tajuan, kuinka nuori, kokematon ja epävarma tyttönen olinkaan. Kuvittelin silloin, etten koskaan löydä ketään, koska olen ruma ja tyhmä eikä kukaan ikinä rakasta minua. (No en ole kyllä vielä niin löytänytkään semmoista elämänkumppania, mutta ei puhuta nyt siitä.)\nTajusin, miten 50-vuotias Henriikka tulee olemaan silleen, että vitun kolmekymppinen Rönkkönen, sä oot ihan kakara vielä.\nNiin sitten ikäkriisi menikin jo ihan täysillä ohi. Heippa!\nLähettänyt Sinkkublogi klo 18.48 21 kommenttia:\nTukka harjattu - nyt jännittää\nTänään oli kiva päivä, isänpäivä. Sain isältä ison säkin raakoja hirven luita koirille ja itselle lihaa. Nam.\nSitten syötiin herkkupihvejä ja herkkukakkua.\nSitten sain yhdeltä kuusivuotiaalta kaveriltani karhuntassuttelua päästä varpaisiin (eli kokovartalohieronnan), leikkisuklaamureketta tarjottimella sänkyyn, tatuoinnin käteen ja mikä suurenmoisinta - hiustenharjauksen.\nTämä on se sama ystävä, joka totesi minulle puoli vuotta sitten, että minulla ei ole aviomiestä sen takia, koska en harjaa hiuksiani.\nJoten katsokaa tätä silopäätä.\nRupesi heti jännittämään. Varmaan ihan hirveä tunku kohta.\nJa eilen, arvatkaa mitä! Tapasin kaverini bileissä elämäni ensimmäisen Sinkkublogi-fanin. Se oli tosi ystävällinen ihmismies ja sillä oli karvoja naamassa. Myös päässä. Ehkä muuallakin, en tiedä. No joka tapauksessa se oli kiva yllätys.\nJa vielä sitten semmoista, että viime viikolla torstai-iltana minua puhututti ihan kauheasti, joten tein videon. Se kertoo avioliitoista. Sitä tulee aina mietittyä - tietysti eri tavalla, kun ei ole itse rakastunut - että tuota noin niin ihan kuin avioliitosta unohtuisi jotain tärkeää. Semmoinen ystävyys ja itsensä kuunteleminen. Koska halutaan vaan päättömästi naimisiin ja pian jo alkaa tuntua toinen itsestäänselvyydeltä ja siltä, että sitä voi kohdella vähän miten sattuu, kun on se siinä kuitenkin, koska avioliitto.\nItsestä taas kun tuntuu, että avioliitto on vähin asia, mitä voi kaivata, koska kaipaa ainoastaan sitä, että tapaisi hyvän ja hauskan tyypin, jota on kiva panna. Koko loppuelämän tai vähemmän - ihan, miten asiat sutviutuu parhaiten.\nNiin sitten syntyi tämä.\nNiin semmoinen kiva päivä ja viikko!\nLähettänyt Sinkkublogi klo 19.59 4 kommenttia:\nJa se on kyllä kivaa!\nKävin eilen kävelyllä Töölönlahdella. Yritän aina tirkistellä miehiä, mutta nyt alkaa olla jo niin pimeää, ettei siellä näe mitään. Tavallaan se on ihan hyvä, koskakun aina, kun yritän hymyillä ja tuijottaa vastaantulevia ihmisiä silmiin, en pysty tekemään sitä kauhean kauaa. Ehkä noin kaksi sekuntia pystyn, mutta sen jälkeen silmämunat pyöräyttää katseen maahan. Sitten on aina semmoinen olo, että no voihan kikkeli sentään, kuinka tämä voi olla näin vaikeaa ja että ensi kerralla katson, vaikka sitten taas ujostuttaa.\nMutta kikkeleitä vähän katson kyllä, jos miehillä on juoksutrikoot.\nSe on nimittäin semmoinen juttu, että ehkä toiset pystyvät olemaan vilkuilematta kehon ulokkeita, mutta minä en. Pitää oikein keskittyä ja hokea itselleen, että älä vilkuile tissejä vaan tuijota naamaa. Ja kun mies istuu jalat levällään tuolissa niin Neitsyt-Henriikka sanoo päässä, että älä laske katsettasi sinne, missä lemmensilmä lepää. Johon sitten Härskipetteri-Henriikka kuiskaa muka hämillään, että ai mikä lemmensilmä, ja jo on katse siellä. Perkele.\nTissit, perse, muna ja kamelinvarvas. Sinne silmät karkaavat. Olen kyllä opetellut aika hyväksi siinä, etten tuijota toisen vehkeitä, koska se on epäkohteliasta. Mutta salaa katson aina pikkuisen.\nNo vähän eksyin nyt aiheesta. Mutta siis. Eilen oli kauhean kylmä tuuli, joten reiteni ja pakarani jäätyivät täysin. Lenkin jälkeen makasinkin sitten saunassa puoli tuntia ja viskoin löylyä menemään kohtalaisen reippaalla otteelle. Silti pakarani olivat edelleenkin syväjäässä. Joten. Vaihdoin asentoa ja kökötin lauteilla perse kiukaalle päin samalla, kun heitin löylyä olan yli.\nSiellä olin sitten. Yksin, perse pystyssä saunassa.\nOli kyllä vähän semmoinen jännä olo siinä, mutta ei se mitään, koska liha lämpeni. Mietin, että mielikuvituspoikaystävä olisi ollut silleen, että mitä helvettiä sä teet siellä saunassa ja minä olisin silleen, että no lämmitän pakaroitani kiukaalla, miten niin.\nMutta semmoisia asioita pitää tehdä aina välillä talvisin. Ja sitten, kun käy saunan jälkeen uupuneena tukka märkänä nukkumaan, niin sehän onkin tosi hyvin pystyssä aamulla.\nTukka irti! Kun sen jättää illalla kosteana tyynylle, niin se on aamulla pystyssä. True story. 🍆\nA photo posted by Henriikka Rönkkönen (@enbrica) on Nov 11, 2014 at 8:09am PST\nLähettänyt Sinkkublogi klo 19.48 6 kommenttia:\nVirkkuukoukku pillussa ja paljon muutakin tavaraa\nMinä luin taas itselleni iltasatuna tärkeää kirjaa Kädellä - Itsetyydytyksen historia (2012).\nTiesittekö, että ennen 1900-lukua naimattomien naisten "hysteriaa" poistettiin lääkärissä hieromalla naisen sukupuolielimiä? Yolo!\nKylläpä olisikin näppärää mennä päivystykseen silleen, että panettaa ihan vitusti eikä työnteosta meinaa tulla mitään, että olisiko lääkäri Holopaiselle aikoja vapaana tänään. Oletko sinkku? Olen. No kyllä sitten, kiireellinen potilas täällä.\nMiesten seksilelumarkkinat ovat aikoinaan olleet aika minimaalisia. Lähinnä nainen oli sopiva siihen hommaan. Ilmainen tai maksettu. Myös eläin oli kiva.\nNaiset sen sijaan.Voi pojat sentään.\nNaiset ovat olleet kautta aikain semmoisia runkkupettereitä, että ovat kyllä keksineet keinoja, millä vaginaa kutitella. Eräs professori esittelee vuonna 1902 ilmestyneessä kirjassaan näitä vekkuleita keksintöjä, joita ovat muun muassa: hiuspinnit, virkkuukoukut, kynät, porkkanat, lankakerät, vahakynttilät, kuusenkävyt, rapeasta sianihrasta valmistetut tekopenikset, hiusvoidepurkit ja juomalasit.\nPerus maanantai-ilta. Virkkuukoukku pillussa.\nNaisten ratsastusharrastusta on myös katsottu muinoin semisti pahalla silmällä, sillä siinä kun istuu lettu levällään, saattaa jokunen nainen nautiskella keinuvasta liikkeestä vähän enemmän kuin muut. Tietysti myös endorfiinitaso nousee liikunnan myötä, joten sekin saattaa saada naisen kehon kihelmöimään.\n---> Roviolle jokainen noita-akka. Saatana.\nItse en ole kiihottunut satulassa istuessani, mutta liikunta noin niin kuin yleensä saa kehon semmoiseen puoliheijariin.\nTajusin vasta taannoin, että ei perkele, minähän masturboin joka ikinen kerta, kun olen käynyt lenkillä. Ainakin melkein. En ole tajunnut asiaa aikaisemmin, vasta nyt sitä aloin miettiä, kun luin tätä kirjaa. Olen kyllä huomannut joskus jumpassa, että loppuvenyttelyn aikoihin jotenkin hymyilyttää silleen vienosti ja kehossa kulkee lievän orgasmin kaltaisia aaltoja. Tekee mieli itkeä ja nauraa samanaikaisesti.\nIlmankos minä sen maratoninkin vetäisin pari vuotta sitten. Palaset alkavat loksahdella kohdalleen.\nNaisten seksuaalisuudella on tässä maailmassa niin paljon valtaa ja voimaa, että sitä edelleenkin pelätään. Pelko näkyy joskus kamalan surullisella tavalla. Joskus kuitenkin aika huvittavallakin.\nLelufirma Mattel valmisti Harry Potter -buumin aikoihin tämmöisen luudan, josta löytyy erikoistehoisteina äänet ja värinä.\nLuuta ei ehtinyt olla markkinoilla kovin kauaa, sillä huolestuneet vanhemmat ottivat kiireesti yhteyttä lelufirmaan huomattuaan, että erityisesti nuoret tytöt tykästyivät leluun.\nYOLO. You go girls!\nValitettavasti lelu poistettiin markkinoilta, mutta jos jollain on ylimääräinen Nimbus 2000 jossain nurkissa lojumassa, niin tänne vaan. Jos tuolla voisi vielä lakaista, niin voi luoja sentään, miten onnellinen olisin.\nEi muuta tänään.\nHyvää yötä senkin runkkarit!\nLähettänyt Sinkkublogi klo 21.59 6 kommenttia:\nTajusin, että olen aikuinen\nSelailin aikani kuluksi elämäni ensimmäistä päiväkirjaani ja huomasin, miten paljon olenkin kasvanut ja aikuistunut 23 vuodessa. Päiväkirjani alkaa näin:\nSen on kirjoittanut 7-vuotias Henriikka, joka on myös antanut itselleen näemmä täydet pisteet omista kirjoituksistaan. Sen merkkinä on jokaisella sivulla 1/1. Yolo.\nMiesanalyysini ovat paljon syvällisempiä ja pidempiä, lähes loputtomia. Sillä voi että sitä kälätyksen määrää, kun akat pääsevät jauhamaan peniksellisistä ihmisistä. Sydän.\nLisäksi minulla on tietysti se mielikuvituspoikaystävä.\nSe oli eilen bilettämässä aamuun asti niin rankasti, että makasi tänä aamuna hirveässä kankkusessa sängylläni. Minä päätin helliä tuota poloista, joten mielikuvitusotin siltä suihin ja sitten tein sille oikein kunnon darra-aamupalan, johon kuului pekonit ja kaikki.\nTarjoilin ruoan sänkyyn ja söin sen itse. Oli maailman paras sunnuntai. Minä olin onnellinen ja mielikuvituspoikaystäväni oli myös.\nTaidan olla aikuinen nyt.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 17.20 Ei kommentteja:\nSe on onni, kun seksifantasiat pyörii päässä koko ajan\nMinua pyydettiin kirjoittamaan seksifantasioista, ja en oikein tiedä, mitä kirjoittaisin muuta kuin, että ne on tosi kivoja asioita elämässä. Ainakin näin sinkkuihmiselle ne ovat vähän kuin melkeinsaamista.\nMinä aloitin masturboinnin 8-vuotiaana ja seksifantasioinnin varmaankin abauttiarallaa yläasteella enkä aio lopettaa sitä koskaan.\nParasta niissä on, että voi panna ihan ketä vaan ja se on aina täydellistä.\nMinä olen itse ainakin päätynyt siihen, että nautin masturboinnista ja haaveseksikumppaneiden panemisesta paljon enemmän kuin ihan oikeista randompanoista, joita aina välillä tulee raahattua baarista kotipunkkeriin, jossa sitten tampataan aamun tunneilla rutikuivaan reikään ja käydään nukkumaan laukeamatta.\nSilloin, kun on stressiä elämässä, ei paljon seksi pyöri mielessä. Siksi nautinkin siitä, kun se pyörii ja kun koko keho kihelmöi aamusta iltaan eikä uni meinaa tulla, kun panettaa.\nSeksifantasioita ei kannata pelätä, koskakun ne ovat vain semmoista mielenkiihoketta.\nMinä ainakin himoitsen monia ihmisiä. Jotkut ihmiset ajattelevat, että koska kehoa panettaa, niin se kiima pitää purkaa. Että se on joku semmoinen asia, mille ei voi mitään. Ja sitten ne pettää kumppaniaan.\nMutta ei tarvitsekaan tehdä niin!\nSen kiiman voi antaa olla kehossa ihan silleen valtoimenaan ja sitten, kun tulee kotiin, voi pitää mulkkutalkoot tai pimpinpieksäjäiset kumppanin kanssa ihan täysillä ja purkaa sen fantasian siellä.\nKoska fantasioin paljon, olen päätynyt siihen, että sitten joskus, kun alan olee jonkun kanssa, niin olisi ihan suotavaa, että se tyyppi olisi ihan himokas nuohooja ja pussailija ja pepunpuristelija. Semmoinen sopisi minulle aika kivasti. Semmoinen, joka ymmärtää tehdä minulle hyvää eikä vain aina itselleen, koska sitten, kun rakastun, minä teen hyvää elämäni loppuun asti. Ja vielä senkin jälkeen ilmestyn uniin räpeltämään. Luulen, että minusta tulisi onneton pidemmän päälle, jos joutuisin jatkuvasti vonkaamaan seksiä kumppaniltani.\nMinä en tiedä, mistä seksifantasiat syntyy. Mutta ei se mitään.\nItse fantasioin lääkärileikeistä ja siitä, että joku ihana tyyppi katsoo, kun masturboin ja siitä, että saan ottaa suihin ja siitä, että olen semmoinen viaton pikkuinen tytteliini, jota joku vähän kokeneempi opastaa, että annas minä näytän sinulle, mistä sinä tykkäät. Ja sitten se osaa koskea kaikkialle ja himoitsee minun vartaloani ihan hulluna niin, että sen silmät melkein pulpahtaa ulos tai muna ainakin pulpahtelee ja nykii ja on ihan kivikovanen.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 16.59 10 kommenttia:\nNo nyt tuli loppu tälle hommalle, sano Henriikka ku spermat poskeltaan pyyhki.\nTässä on kolmas ja viimeinen setti siitä aivan helevetin pitkästä monologista, jonka tuossa perjantai-iltana vetäisin videolle.\nToiset sinkut iskee miehiä baarissa, toiset puhuu puoli tuntia itsekseen ja on siitä jopa varsin onnellisia. Mutta sehän elämässä onkin se juttu, että mistä tulee onnelliseksi. Toiset tulee yksinpuhelemisesta iloiseksi, toisetkin tulee.\nKiitos tuhannen megasuperpaljon kaikista ihanista kysymyksistä, koska kysyvä ei eksy tieltä paitsi ehkä silloin, jos vastaan ei tule ketään, keneltä voisi kysyä ja sen takia joutuu puhumaan itsekseen.\nNähdään kaikkialla ja hymyillään toisillemme silleen ihan villisti!\nLähettänyt Sinkkublogi klo 21.34 6 kommenttia:\nLisää pukkaa vastauksia eikä tämä tähän lopu.\nMinä kömmin takaisin sänkyyn makoilemaan alasti mielikuvituspoikaystäväni kanssa, koska sunnuntait on tehty sellaista varten.\nMinäkin löysin Kirjamessuilta jotain pientä itselleni. #sinkkuelämää #yolo\nKuva, jonka Henriikka Rönkkönen (@enbrica) julkaisi laitteella Loka 10, 2014 at 6:01 PDT\nLähettänyt Sinkkublogi klo 11.44 Ei kommentteja:\nKiitos tuhannen paljon kaikista kysymyksistä! Niitä tuli hirmuinen määrä eli 51 ja osassa kommentteja olikin monta kysymystä eli yhteensä tuli paljon enemmän kuin 51.\nNo minä tyttönen se päätin tehdä itselleni yllätyksen enkä katsonut kysymyksiä etukäteen vaan vasta jälkikäteen samalla, kun tallensin videolle niihin vastauksia puheen muodossa.\nArvatkaapa, kuinka pitkä siitä videosta olisi tullut, jos olisin pistänyt kaikki yhteen pötköön? Tosi.\nJoten tässä on ensimmäinen osa.\nToinen osa ja kolmaskin tulee myöhemmin tällä viikolla. Oli kyllä kiva tehdä tämmöinen lukijahaastattelu.\nKivaa viikonloppua senkin runkkarimussukat!\nLähettänyt Sinkkublogi klo 21.27 12 kommenttia:\nMinä selailin kaiken maailman blogimarkkinoita ja siellä bloggaajat vastaavat kysymyksiin ja minäkin haluan, mutta minulla ei ole kysymyksiä missään. Yksi kysymys on jossain, että "nussitaanko", mutta ei se riitä.\nJoten voitteko ystävällisesti esittää kysymyksiä ihan tosi paljon kaikenlaisia. Kiitos!\nKoska mitä muutakaan minä tekisin iltaisin. #sinkkuelämää\nLähettänyt Sinkkublogi klo 20.30 52 kommenttia:\nIhanaa kynttiläntuoksuista iltaa kaikille ja tervetuloa uudet lukijat!\nEdellinen poustaus Facebookissa olikin puolivaginapieru ja sen takia tuli hirmuisesti lisää seuraajia sekä Faceen että Instagramiin (@henriikkaronkkonen). Kivaa!\nTähän mennessä minua on epäilty keksityksi henkilöksi ja myöskin 12-vuotiaaksi. Arvostan. Joku kommentoi videooni, että näytän ihan Anneli Auerilta. Yksi houkutteli minut Twitteriin ja kävinkin heittelemässä sinne jotain kikkelikommentteja.\nBlogini aikaisemmat seuraajat tietävät jo tämän asun. Se on 15 vuotta vanha kokovartalopingviiniyöpuku. Nyt on tullut aika esitellä se teille uusille.\nTämä asu oli klassikko jo silloin, kun se ostettiin Heinolan Citymarketin alennuskorista 90-luvun puolella. En voi heittää sitä pois, koska se lämmittää öisin kivasti. Minä palelen aina niin helvetin paljon, että jos harrastaisin seksiä, haluaisin semmoiset vaatteet, joissa on seksireikä haarovälissä eikä minun tarvitsisi riisuutua ollenkaan. Heinäkuu on ainoa kuukausi, jolloin en käytä villasukkia.\nEttä tervetuloa vaan talvi.\nViime yönä asettelin toisen tyynyni selkääni vasten ja kuvittelin, että se on mielikuvituspoikaystäväni killikkamaha.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 20.38 10 kommenttia:\nLähettänyt Sinkkublogi klo 21.07 27 kommenttia:\nMinun tekee mieli hirveästi kirjoittaa, mutta en yhtään tiedä, että mitä. Noh. Kerron sitten ihan mitä sattuu.\nNukuin aika huonosti viime yön. En saanut unta, koska mietin miehiä, joita ei ole. Sitten heräsin aamulla liian aikasin. Sitten kävin kakalla. Sitten tein töitä koko päivän kotoa ja otin välillä selfien alushousujen kanssa, koska tuli semmoinen tunne, että pitäisikö ottaa selfie pikkareiden kanssa.\nMun virtahepopehmolelu kysyi ihan yhtäkkiä, että ai mitä tarkottaa cock, niin tässä mä kerron sille, koska mulla on tämmöset hienot New Yorkista ostetut alkkaritkin, joiden avulla on helpompi ymmärtää et se on lintu.\nSitten lenkitin koirat ja sitten tein tortilloita ja katsoin lempisarjaani Girlsiä.\nTortillan jälkeen menin pissalle ja sitten tulikin yllättäen myös kakka. Siellä pöntöllä istuessa mietin, että kun minä menen pissalle, niin joskus käy näin, että tuleekin yllätyskakka. Mutta miehet menee kakalle, koska niitä kakattaa. Ne ei voi seistä pissalla ja sitten olla silleen, että hei kakkahan tässä tuleekin myöskin. Vai voiko?\nSemmoista mietin siellä pöntöllä.\nSitten en olekaan tehnyt muuta. Kohta tiskaan.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 20.54 13 kommenttia:\nTämä blogaus käsittelee seksiääntelyä. Se nimittäin tuppaa toistamaan tiettyä rutiinia.\n”Tykkään olla saatanan riivaama” – Henriikka 30 v. (nimi muutettu)\nTapaus tunnetaan miesten keskuudessa nimellä: ”Tapanko sikaa vai lammasta?"\nHenriikka ääntelee seksin aikana niin saatanan kovaa, että mies joutuu tunkemaan untuvatäkin korviinsa, kokonaan.\nHenriikan seksiääntelyllä on kaksi motiivia.\nEnsinnäkin Henriikka ilmoittaa aah aah ahaalla sekä kumppanilleen että naapureille, että vittu kun tuntuu hyvälle. Voi olla, ettei oikeasti tunnu välttämättä miltään, mutta Henriikka ilmoittaa, että jos tuntuisi hyvälle, niin näin hyvälle tuntuisi.\nToinen Henriikan kiljumismotiiveista on saada mies nauttimaan enemmän.\nTuloksena tästä: Kaikki vaivaantuvat.\nMies luulee, ettei hänen työntörytminsä riitä ja alkaa hätäpäissään lykkiä kovempaa, jotta olisi osa samaa epämääräistä pornorääkymisgenreä. Mies hakkaa pallejaan verille Henriikan pakaroita vasten, nyt himonussitaan. Perkele! Paniikissa mies tunkee vielä nyrkin kyynärää myöten pikku Herniikan pikku perseeseen, kun luulee, että nyt pitää vetää jotenkin överiksi kaikki ja apua.\nHenriikka rääkii vielä kovempaa, koska luulee, että mies innostui nyt ihan tosissaan.\nAkti loppuu, hiljaisuus valtaa koko korttelin ja molemmat luulevat tyydyttäneensä toisiaan IHAN SIKANA. Naapurin mummosta on tullut kuuro.\n”Naisten hommaa saatana”– Erkki 33 v. (ikä valehdeltu)\n”Kirjastosetä. Tai hautajaiset”, toteavat naiset ykskantaan.\nKyseessä on Erkin pravuuriääntely nimeltä ”hengittämättä koko akti”. Erkistä ei kuulu pihahdustakaan, ei edes ähkimistä. Myöskään Erkin kasvoilta ei voi lukea nautinnosta mitään, sillä naama on turvallisesti peruslukemilla koko aktin ajan.\nErkin alitajuntainen motto ”Minä en näytä tunteitani” siirtyy seksiin. Naisen huohotuksen lisäksi huoneessa kaikuu vain vaginan lotina ja sängyn natina. Kukaan ei voisi arvata, että siellä on myös mies.\nNaisella ei ole missään vaiheessa mitään hajua, nauttiiko Erkki vai ei. Erkki taas ajattelee, että mitä sitä tässä turhaan ähkimään ja sanomaan mitään. Sanon sitten, jos jokin on vialla. Tai en sano. Jos sanon, en saa varmaan enää ikinä.\nKukaan eikä mikään saa Erkkiä edes huoahtamaan tai jos saa, se ei ole nainen vaan muiston häivähdys Erkin mielessä siitä hetkestä, kun Granlund ilmaveivasi. Nainen lutkuttaa munaa ja miettii mielessään, että tekeekö jotain väärin, koska mies on ihan hiljaa.\n”Muna”, ajattelee Erkki ja tuijottaa naista maanisdepressiivisesti silmiin.\nMyöskin yhdynnän aikana voi Erkin hiljaisuus näkyä harmillisella tavalla: Nainen huomaa Erkin lauenneen vasta, kun työnnöt loppuvat, ja Erkki vetäytyy onnellisena selälleen makaamaan.\nNaista jää vaivaamaan tämmöinen hiljaisuus, joten se päättää ensi kerralla näyttää mallia ja huutaa kuin saatanan riivaama.\nNamaste. Ympyrä sulkeutuu. Naapurin mummo saa kuulolaitteen, jota se ei uskalla pitää päällä.\nPs. Löysin kauniin lausahduksen Suomalaisesta seksisanakirjasta: Ei tartte olla kaunis katella mutta kuhan sillä on kyrvänmielune vittu.\nKyrvänmieluinen. Ai että. <3 Kivaa viikkoa kaikille!\nLähettänyt Sinkkublogi klo 20.51 27 kommenttia:\nSemmoista vaan mietin, että kun minulla on mielikuvituspoikaystävä, niin olenko ihan aika normaali kuitenkin.\nEsimerkiksi tänäkin aamuna, kun keitin kahvia, mietin mielessäni, miten olimme juuri harrastaneet ihanaa aamuseksiä ja sitten, kun minä laittelin kahvinpuruja keittimeen, niin mies tuli suihkun jälkeen suukottamaan niskaani ja pieraisi.\nSiitä ajatuksesta tuli onnellinen olo.\nSitten joskus aina ajattelen, että laitan sille ruokaa. Samalla mietin, mitä kerron päivästäni. Mielikuvituspoikaystävä kuuntelee ja nauraa välillä jutuilleni. Ja sitten se tulee taas suukottamaan. Ja sitten, jos se ei kuuntele, niin menen sen syliin ja katson silmiin ihan läheltä niin, ettei se näe urheilu-uutisia ja väkisinkerron kaiken. Ja jos se ei vieläkään kuuntele, niin viettelen sen seksiin ja sitten kerron siinä samalla. Siitäkin tulee onnellinen olo.\nJoskus istun pissalla vessanovi auki ja mietin, että nyt huutaisin sille, että voisitko tulla sulkemaan oven, koska tuleekin kakka. Onnellinen olo.\nIllalla käytämme koirat ulkona yhdessä ja mielikuvituspoikaystävä katsoo muualle ja yökkii, kun minä kerään kakat pussiin ja kerron, että miten kauan pitää olla hengittämättä, kun kakan noukkii.\nUlkoilun jälkeen riisudumme alasti ja poikaystävä säikähtää, kun yhtäkkiä koirani nenäni nuuhkii sen persettä. Sitten käymme yhdessä suihkussa, ja mielikuvitusystävä yrittää penetroitua minuun ja minä sanon, että no ihan vähän vaan sitten, koska en syö pillereitä ja sitten sanon, että ei enää ja menemme sänkyyn, jossa harrastamme ihan tavallista seksiä kondomin kera. Onni.\nSitten käymme nukkumaan, ja se haluaakin katsoa vielä telkkaria ja minä en, joten en saa nukuttua ennen kuin telkkari sulkeutuu. Mutta sitten, kun se sulkeutuu, poikaystävä kietoo takaapäin kätensä minun ympärille ja olen onnellinen ja melkein nukahdan. Sitten jo viiden minuutin jälkeen minun tarvitsee vaihtaa asentoa ja mietin, että missä mielikuvituspoikaystävän kädet on nyt, kun pyörin tässä ennen nukahtamista kuin väkkärä. (En tiedä, mikä on väkkärä, mutta jos tietäisin, niin tarkoittaisin sitä ehkä.)\nSitten ihan lopuksi mietin, että nyt se jo nukahti ja tuossa se nyt tuhisee, ja minä en, ja annan sille suukon, ja se vähän herää siihen ja antaa suukon takaisin.\nTällä tavalla, kun ajattelen, niin en ole koskaan yksin. Se on kivaa.\nLähettänyt Sinkkublogi klo 12.31 21 kommenttia:\nMuista, että lopulta kaikki järjestyy aina parhain...\nJos miettii yksinäisyyttä, niin jouluna sitä miett...\nIhmeellinen nainen leikkii Subia ja juo levää - Ka...


Reutersin lähteet: Trumpin kampanjaväki oli yhteydessä venäläisiin ainakin 18 kertaa – UUTISET\nReutersin lähteet: Trumpin kampanjaväki oli yhteydessä venäläisiin ainakin 18 kertaa\nMay 18th, 2017 Editor Uutistoimisto Reutersin lähteiden mukaan Donald Trumpin neuvonantajat olivat ainakin 18 kertaa sähköpostitse tai puhelimitse yhteydessä Venäjän edustajiin Yhdysvaltain presidentinvaalikampanjan seitsemän viimeisen kuukauden aikana.\nReutersin mukaan kyse on aiemmin julkaisemattomasta yhteydenpidosta. Uutistoimisto on saanut tietonsa entisiltä ja nykyiisiltä yhdysvaltalaisvirkamiehiltä.\nKuudessa tapauksessa kyse oli Venäjän Yhdysvaltain-lähettilään Sergei Kisljakin ja Trumpin neuvonantajan Michael Flynnin puhelinkeskusteluista.\nTrump kiisti alun perin yhteydenpidon Venäjän kanssa kampanjan aikana, mutta sittemmin Valkoinen talo ja kampanjan neuvonantajat ovat vahvistaneet Kislakin ja neuvonantajien tavanneen neljästi.\nFlynn joutui eroamaan presidentin turvallisuusneuvonantajan tehtävästä helmikuussa, kun paljastui, että hän oli valehdellut yhteyksistään Venäjän lähettilääseen.\n“Epätavallista kontaktien määrä”\nReutersin lähteet sanovat, etteivät he ole nähneet mitään todisteita rikkomuksista tai juonittelusta Trumpin kampanjan ja Venäjän välillä.\nPaljastus saattaa kuitenkin lisätä painetta sitä kohtaan, että Trump avustajineen paljastaisi liittovaltion poliisille FBI:lle ja kongressille kaikki yhteydet Kremliin vaalikampanjan aikana ja välittömästi vaalien jälkeen, Reuters arvelee.\nReutersin haastattelemien vaalikampanjoiden veteraanien mukaan ei ole epätavallista, että ulkomaihin ollaan yhteydessä kampanjoiden aikana. Epätavallista on sen sijaan Trumpin avustajien ja Venäjän viranomaisten välisten kontaktien suuri määrä.\nValkoinen talo, Flynnin asianajaja ja Venäjän ulkoministeriö eivät ole kommentoineet paljastusta Reutersille.\nYhdysvaltain oikeusministeriö nimitti keskiviikkona FBI:n entisen johtajan Robert Muellerin johtamaan tutkintaa, jossa selvitetään Venäjän mahdollisia yrityksiä vaikuttaa Yhdysvaltain viime vuoden presidentinvaaleihin sekä Trumpin edustajien väitettyjä Venäjä-yhteyksiä.\nPosted in Toinen « Riku Aalto Teollisuusliiton johtoon\nTrump Venäjä-tutkinnasta: Historiamme suurin politiikan noitavaino »


Mies tappoi nuorukaisen joukkotappelussa terveysaseman pihalla – joutuu 9 vuodeksi vankilaan | Yle Uutiset | yle.fi\nMies tappoi nuorukaisen joukkotappelussa terveysaseman pihalla – joutuu 9 vuodeksi vankilaan\nMies puukotti tappelun aikana toista miestä yläselkään. Puukonisku ulottui keuhkoihin asti.\n14.7.2017 klo 14.34päivitetty 14.7.2017 klo 14.35\n36-vuotias kotkalainen mies on tuomittu yhdeksäksi vuodeksi ehdottomaan vankeuteen Kotkan Karhuvuoressa joukkotappelussa tehdystä taposta.\nTappo tapahtui terveysaseman pihalla ja herätti Kotkassa paljon huomiota, koska poliisi eristi terveysaseman pihan joksikin aikaa. Joukkotappelu sai alkunsa ravintolan pihassa ja siirtyi siitä ravintolaa lähellä olleen terveysaseman pihaan.\nSuomalainen mies puukotti tappelun aikana virolaissyntyistä, Helsingissä asunutta miestä yläselkään. Puukonisku ulottui keuhkoihin asti ja aiheutti voimakkaan verenvuodon rintaonteloon. Uhri kuoli vammoihinsa.\nTekijä tunnusti teon poliisille.\nPoliisin mukaan tappeluun osallistui 12 miestä. Puukottajan lisäksi kaksi muutakin tappeluun osallistunutta joutuu Kymenlaakson käräjäoikeuteen vastaamaan teoistaan. Heidän osaltaan oikeuskäsittely on vasta myöhemmin.\nKarhuvuoren joukkotappelu: Kotkalaismies vangittiin taposta epäiltynä 22.3.2017\nJoukkotappelun puukottajaa esitetään vangittavaksi viimeistään tiistaina 20.3.2017\nJoukkotappelu Kotkassa – 19-vuotias mies kuoli 19.3.2017\nJoukkotappeluKotimaaKotkapuukotusväkivaltarikoksetKarhuvuori, KotkaKotkan–Haminan seutukuntaKymenlaakson käräjäoikeustappoSairaalat ja terveyskeskukset


Kaksi viikkoa vauvakuplassa – KAISA T.\nKaksi viikkoa hurahtanut siitä, kun pääsimme vauvan kanssa kotiin. Toisaalta aika on mennyt hurjan nopeasti ja toisaalta taas tuntuu, että se on madellut, jopa pysähtynyt ajoittain (varsinkin yösyöttöjen kohdalla, kun on tehnyt mieli itse torkahtaa :D). Kaikki on sujunut uuden vauvelin kanssa hienosti ja hän on voinut kotiin tulosta saakka paremmin kuin hyvin. Syntymäpainokin saatiin nopeasti kiinni ja nyt päästiin jo 3 kiloon. Jes! Pikkuruinenhan hän oli syntyessään, mutta ei onneksi niin mini kuin ultrien perusteella epäilivät.\nOma oloni ja vointini on hieman vaihdellut näiden viikkojen aikana ja siksi olen suosiolla pitäytynyt tässä vauvakuplassa nämä kaksi viikkoa sekä antanut työasioiden olla. Nyt voin kuitenkin jo paremmin ja tänään on itse asiassa ensimmäinen virallinen arkipäivä meidän perheessä, kun esikoinen suuntasi päiväkotiin ja mies töihin. Itsekin yritän tässä saada hieman jutun juonesta kiinni ja palailla kevennetysti omien töiden pariin. Viikonloppuna sain pitkästä aikaa kuvattua uutta materiaalia, jota ajattelin seuraavaksi käydä editoimaan.\nNämä yllä olevat kuvat ovat jo vilahtaneet Instassa ja tosiaan napattu puhelimella, mutta tämän hetkisessä luurissani on sen verran laadukas kamera, että sillä kehtaa kyllä vallan mainiosti kuvata välillä järkkärin sijasta kuvia tänne blogiin ja someen. Itse asiassa kaikki puhelimella otetut kuvat, jotka olen viime aikoina lisännyt Instaan ovat keränneet huomattavasti enemmän tykkäyksiä kuin ne kameralla otetut ja koneella editoidut. Ilmeisesti pitää alkaa rohkeammin hyödyntämään puhelimen omaa kameraa ja julkaisemaan näitä “harkitsemattomampi” otoksia, kun ne ovat selvästi enemmän yleisön mieleen.\nKokonaan en kyllä aio luopua kamerakuvista, sillä on niissä kuitenkin oma viehätyksensä ja itse ainakin arvostan järkkärillä kuvattujen otosten huippulaatua sekä raakakuvien lähes rajattomia editointimahdollisuuksia. Lisäksi viihdyn järkkärin takana niin hyvin, että nyt parin viikon kuvaustauon jälkeen sormet oikein syyhyävät päästä tykittämään uusia otoksia. Lähipäivinä olisikin tarkoitus kuvata kotijuttuja, jotka tulevat varmasti vauva-arjen lisäksi näyttelemään suurta roolia alkuvuoden postauksissa. Mikäli teillä on jotain postaustoiveita, niin kertokaa niistä ihmeessä! Teen tässä juuri suunnitelmaa alkuvuodelle ja postaustoiveet ovat enemmän kuin tervetulleita.\nNyt unipesästä kuuluu pientä tuhinaa ja puhinaa, joten velvollisuudet kutsuvat. Palataan piakkoin!\nHei mistä sun ihanat neule ja collegehousut on? 🙂\nNeule Zarasta ja housut Superdry merkin 🙂


Myös luonnon ja metsän voimat yhtyvät\ntällöin voimallisesti mukaan, hoitaen,\nvastaaottaen ja antaen.\nMilloin Näkijän luokse ?\nTule Näkijän luokse silloin, kun sinulla on kysyttävää Henkiväeltä. Tule silloin, kun kaipaat heiltä tulevaa neuvoa tai ohjausta. Tule silloin, kun tunnet kutsun tulla...\nOlen aina rakastanut metsää. Kävelen metsään kuin rakastavan isovanhemman syliin. Isovanhemman, joka jakaa muiden Vanhojen Viisaiden tavoin apuaan ja rakkauttaan, parantaen kulkijan oloa niin monella tasolla ja tavalla.\nHaluan että sinäkin kävijäni saat kokemuksen tuosta rakkaudesta. Haluan, että tunnet olevasi täydellisesti hyväksytty ja vastaanotettu, rakastettu ja kannustettu. Että tunnet yhtyväsi osaksi suurempaa kokonaisuutta, olevasi osa Sitä Joka On.\nKun kerrot halukkuutesi tulla Metsänäkymatkalle, alkaa minun työni. Kuuntelen herkällä korvalla, sydän avoimena, minne minun tulee sinut viedä. Jokaisella kävijällä on juuri häntä voimistava ja tukeva kohta luonnossa, paikka missä hän saa olla rakkaudellisessa rauhan tilassa. Etsin siis tuon paikan Henkiväen ohjaamana. Joskus se on hyvinkin lähellä, joskus kauempana automatkan päässä. Joskun se löytyy metsästä, joskus jostain muusta kauniista luonnon paikasta.\nSateen sattuessa tai kovan pakkasen yllättäessä voimme sopia uuden tapaamisajan, tai valita tapaavamme puiden sylissä olevassa hirsisessä grillikodassa tulilla istuen.\nSinä voit varautua pukeutumalla keliin sopivasti, talvipakkasella vaikka mielummin pilkkihaalariin kuin hienoihin hepeneisiin joissa tulee kylmä. Ota tähänkin tapaamiseen mukaan nauhoitusvehje.\nMetsänäkymatkalla Henkiväen lisäksi Metsän ja Luonnon voima yhtyy mukaan voimallisesti. Aloitan tapaamisemme pienellä seremonialla läsnäolevaa Henkiväkeä ja Luotoa kiittäen. Metsässä ollessamme myös muulla Metsän väellä on mahdollisuus tulla kävijää tapaamaan tai viestiä tuomaan. Esimerkkinä erilaiset metsän eläimet sekä niiden tuomat viestit sinulle.\nMetsänäkymatkan voin tulla pitämään myös sinun luoksesi. Mikäli siis sinulla on jokin voimallinen luonnon paikka jossa saamme oman rauhan, tulen mieluusti myös sinun luoksesi. Huomioithan että yli 50 km matkalta veloitan myös matkakulut.\nHinta 200 € / 3 h tapaaminen.\nHinta sisältää Mäntsälän tapaamisissa myös kahvin / teen ja pientä naposteltavaa.\nHalutessasi varata ajan Metsänäkymatkalle, lähetä minulle sähköpostia. Saat minulta vahvistuksen tai ehdotuksen toisesta ajankohdasta.\nHuomioithan, että en pääsääntöisesti vastaa puheluihin työpäivän aikana.\nOlin ilahtunut, kun tapasin uusimman opastajani, Korppimiehen. Hän on Henkiväkeen aikanaan siirtynyt Amerikan Alkuperäiskansalainen, joka kulkee korppi olkapäällään. Puheäänikin oli jotenkin karhea, rikkonainen, muistuttaen korpin ääntä sekin. Hän kertoi minulle, että oli uuden aikakauden alku, ja yksi sen ilmenemismuoto oli palvelu, jota mitä minun tuli tarjota kävijöille, Metsänäkymatkat...