Valtakirjaa ei pidä halveksia | Metsänomistajat\nValtakirjaa ei pidä halveksia\nMikko Tiirola 18.4.2017\nVaikka puukauppa on käynyt jo vuosia historiallisen tasaisesti, puukaupan luottamusta tukeneen ilmapiirin alla kuitenkin väreilee. Tuntuu kuin kuitupuuta olisi markkinoilla Äänekosken valmistumisesta huolimatta jopa liikaakin. Pohjanmaalta sitä on lähdetty jo laivaamaan Ruotsiin. Välinpitämättömyys metsänomistajien yhdistykselle myöntämiä puukaupan valtakirjoja kohtaan ja hankintapuun hyljintä kertovat myös samaa viestiä. Pelaako teollisuus nyt lyhytnäköistä peliä?\nMetsänomistaja on viime aikoina kuullut ostomieheltä turhan usein kysymyksen: ”Etkö osaa itse myydä puitasi?” Metsänhoitoyhdistyksen neuvojaa ei haluttaisi ”häiritsemään” puukauppaa jäsenen tai sopimusasiakkaan ja ostomiehen väliin.\nKiinteistökaupassa ammattivälittäjää käytetään lähes poikkeuksetta, miksi puun myynnissä ei käyttäisi apuna ammattilaista?\nEsimerkiksi kiinteistökaupassa välittäjää käytetään lähes poikkeuksetta. Harva myy asuntoaan tai metsäpalstaansa omatoimisesti suoraan. Välittäjän ammattitaitoa tai käyttämistä ei kukaan kyseenalaista. Ei kysytä, miksi et myy itse? Pankeissa salkunhoitajat hoitavat metsänomistajan sijoitusvarallisuutta, juristit hoitavat päämiestensä lakiasioita ja niin edelleen, esimerkkejä riittäisi loputtomiin. Miksi metsänhoitoyhdistyksiä halutaan kammeta pois puukaupasta?\nValtakirjoja vieroksutaan, koska niistä joutuu käymään kilpailun, jossa ammattilainen analysoi tehdyt tarjoukset ja valvoo korjuun toteutumisen. Pelaaminen tukin latvaläpimitan kanssa, totuttujen kaupan rahoitusehtojen variaation tai runkohinnoittelun yleistyminen tekevät puukauppatarjousten vertailun entistä monimutkaisemmaksi.\nLisäksi tukkipuun ja kuitupuun hinnan ero on niin suuri, että pelkällä yksikköhintojen vertailulla metsänomistaja saattaa tehdä tuhansien eurojen virheen. Katkontaennuste on ratkaisevan tärkeä hyvään puukauppatulokseen pääsemisessä.\nPuunostajien tarjousvertailuista on tullut niin monimutkaisia, että niissä tarvitaan metsänhoitoyhdistysten ammattilaisten apua enemmän kuin koskaan. Puukaupan kehittämisen nimissä tehdyt avaukset hämmentävät metsänomistajia. Puunostajilla tuntuu olevan halua lähteä muuttamaan jo vakiintuneita puutavaralajimääritelmiä ja sekoittamaan puukauppatilastoja. Markkinataloudessa jokainen ostaja voi tietysti itsenäisesti päättää mitä ostaa, mihin hintaan ja millä ehdoilla. Metsänomistaja vastaavasti tekee itsenäisesti ratkaisun kunkin kaupan osalta. Mistään puukaupan ehdoista ei päätetä yhdessä, ostaja- eikä myyjäpuolella, vaan ne ratkaistaan markkinoilla.\nInvestointien myötä puuta tarvitaan tulevina vuosina markkinoille lisää. Siksi olisikin viisasta, että ostajat eivät sortuisi hetkellisten pikavoittojen hakemiseen. Hankintapuille ja valtakirjakauppapuille saattaa tulevina vuosina olla kovakin tarve. Se on kuitenkin varmaan, että metsänhoitoyhdistysten puumarkkinaedunvalvonnalla on tulevina vuosina rutkasti työtä.\npuukauppapuun myynnin kilpailutusmetsän tuottovaltakirjakauppa


kiinalainen uusi vuosi hongkongissa | hikipisarat\n<paperin huumaa – viimeinen viikko\npunaliput liehuivat ha noissa>\nkiinalainen uusi vuosi hongkongissa\nJÄNIKSEN VUOSI ALKOI\npe 28.1.2011 matkakuumetta\nTammikuu 2011 on meneillään ja meidän perhe on lähdössä tänä vuonna jo toisen kerran kaukomatkalle. Viikko Niilin risteilyllä oli loistava aloitus tälle matkailuvuodelle. Nautimme luksuselämästä ja kuljimme kuin kiltit lampaat oppaan perässä temppeliltä toiselle. Seuraavasta matkastamme tulee taatusti erilainen ja vähemmän ylellinen.\nPakkaamme matkaan vain rinkat ja kuljemme toinen toistamme opastaen runsaat kolme viikkoa reittiä Hongkong – Hanoi – Hoi An – Halong Bay – Hanoi – Guangzhou – Hongkong. Tai näin olemme suunnitelleet.\nKoska varauksia on vain lentomatkoille, voimme vapaasti kulkea Vietnamissa sään ja mielenkiinnon mukaan. Vähän nimittäin huolettaa, onko tähän aikaan vuodesta pohjoisessa vielä viileää. Niin ja yksi matkan mutkistaja on tietysti kiinalainen uusi vuosi, joka vaihtuu Hongkongiin saavuttuamme. Jäniksen vuosi alkaa 3.2.2011 ja me olemme pahimman paukkeen keskellä! Raportoin taatusti. Matkaoppaat varoittavat, että silloin ei ainakaan kannata matkustaa Aasiaan. Mutta me emme pelkää mitään.\nLena ja Jussi, reppuretkeläiset taas iskussa\nps. Vietnam-seuran sivuilta löytyi mielenkiintoinen tieto: ”Vietnamissa juhlitaan 3.2. lähtien Kissan vuotta, kun Kiinassa juhlitaan Jäniksen vuotta” – mitäpä Lii tähän sanot.\nreput pakattu – huomenna nenät kohti aasiaa\nKoko viikonloppu vierähti matkavalmisteluissa. Nyt kesävaatteet on pesty ja silitetty. Teimme oikein hankinnan, kun ostimme Jussille retkihousut, joissa on paljon paljon taskuja ja kaikissa vetoketjut. Pakkasimme vaatepinot pieniin läpinäkyviin muovipusseihin (sateen varalta) ja tungimme ne reppuihin. On aika lohdullista ajatella, että täydennystä löytyy, jos jotain unohtui. Matkakirjallisuutta olemme koettaneet rajoittaa, sillä netistä löytyy tietoa enemmän kuin ehtii sulattaa. Matkakassassa, jonka sijoitamme mahavöihin, on visakortit, Hongkongin dollareita ja pieniä taaloja. Passeissa on Kiinan viisumit, jotka kävin hakemassa suurlähetystöstä Kulosaaresta. Ne sai neljässä päivässä.\nOlemme istuneet tuntitolkulla netin ääressä ja tutkineet karttoja ja varanneet etukäteen kaupunkihotellit. Rantalomamme on vielä aivan villissä tilassa. Nykytekniikka on kätevää, sillä Jussi onnistui lataamaan kohdepaikkojemme kartat suoraan kännykkään. Muistan, kun sain kymmenisen vuotta sitten ensimmäisen sähköpostiyhteyden maailmalta ja pidin sitä suurenakin ihmeenä.\nFinnairin suora lento Hongkongiin lähtee tiistaina kello 23:40. Perillä olemme keskiviikkona kello 15:15 paikallista aikaa. Aikaero on kuusi tuntia. Eli jos oikein lasken, kello on silloin Suomessa 9:15. Pääsemme heti alkajaisiksi keskelle kiinalaisen uuden vuoden juhlintaa, joten emme suunnittele muuta kuin rohkeasti sekaan vaan. Palaamme hiihtolomaviikolla keskiviikkona 23.2. Minulla tulee pieni katko viikoittaiseen kurssiohjelmaani, mutta opettajat ovat suhtautuneet kovasti suopeasti. Niinpä ajattelin vain nauttia tästä eläkeläisen vapaudesta.\nLena kotosalla, Jussi vielä huomennakin töissä\nti 1.2.2011 matkapäivä\nKoska lento lähti vasta lähellä puolta yötä, Jussi meni aamulla töihin ja minä maalauskurssille. Palasimme kotiin jo varhain iltapäivällä ja ihmettelimme, miten saamme päivän kulumaan lähtöhetkeen asti. No kuluihan se. Mutta olimme sen verran täpinässä, että olimme vastoin tapojamme kolme tuntia etuajassa lentokentällä. Se osoittautui onnekkaaksi, sillä matkamme alkoi yllättävissä merkeissä. ”En löydä lainkaan teidän paikkavaraustanne”, Finnairin virkailija hämmästeli lähtöselvityksessä. Mekin hämmästelimme, sillä minulla oli printattuna matkavahvistus paikkanumeroineen. Sepä ei riittänytkään, olisi pitänyt olla e-lippu. Sitä sitten selvittelimme seuraavan tunnin lipputoimistossa. Olimme varanneet lennon netin kautta ja antaneet luottokorttitiedot. Maksutapahtuma ei ollut koskaan tavoittanut myyjää ja siksi meidät oli pudotettu listoilta. Siitä mitään ilmoittamatta. Taas hämmästelimme. Onneksi koneessa oli tilaa ja maksamallahan pattitilanne selvisi. Mutta minun kasvisruoka-annokseni jäi saamatta. Tosin Jussi ei ollut pahoillaan, kun sai yöpalaksi sekä pihviä että kanaa.\nFinnair sai meiltä matkan aikana lisää miinuspisteitä, kun ilmeni ettei koneen viihdejärjestelmä toiminut ja kuohuviinikin oli muutettu maksulliseksi. Kaiken kaikkiaan vajaan kymmenen tunnin yölento sujui kuitenkin tavallista paremmin, sillä kone oli puolityhjä. Jussi valloitti neljän hengen paikat ja nukkui pitkin pituuttaan muutaman tunnin makeasti. Minä nyt nukun aina hyvin, vaikka seisaallani.\nPERILLÄ PUPUJUSSIT ODOTTELIVAT\nsaapuminen iltapäivällä Hongkongiin\nPerillä meitä vastassa oli utuinen keli, lämmintä oli noin 17 astetta. Ostimme ensi töiksemme ladattavat Octobus-matkakortit, joilla kulkiessa ei tarvitse miettiä erillisten matkalippujen hankintaa. Pääsimme tosi kätevästi nopealla lentokenttäjunalla Kowloonin asemalle ja sieltä ilmaisella shuttlebussilla suoraan hotellille.\nAnne Black Guest House YWCA on aikamoinen kerrostalokolossi Mong Kokissa. Me saimme huoneen 14. kerroksesta, josta on huikeat näkymät alas katuvilinään. Näköaloja löytyy myös naapurikerrostalojen arkeen. Hinta on 40 euroa yö, siis täkäläisittäin oikein edukas. Ei tämä mikään ylellinen ole, mutta perusasiat ovat kunnossa kuten oma wc ja suihku, ilmastointi, televisio ja jääkaappi. Pistorasioihin tarvitaan sukoadapterit, sellainenkin löytyi Jussin repusta.\nSuoriuduimme aika vikkelästi tutustumaan lähiseutuun. Ilta oli jo pimentynyt ja nälkäkin oli. Suunnittelimme kevyttä nuudelikeittoa, mutta päädyimmekin kiinalaisten perheiden vanavedessä läheiseen kalaravintolaan. Valinta oli oikein sopiva ensimmäiseksi illaksi, sillä oli hauska seurata paikallisten ruokailua.\nTaisimme olla isossa salissa ainoat turistit. Pyöreiden pöytien äärellä ruokaili iloisia perheitä. Mukana olivat sylivauvat ja isoäiditkin. Meno oli vauhdikasta ja paikka oli koko ajan täpötäynnä. Valitsimme listalta valmiin menun, johon kuului maukkaat maissi- ja sienikeitot, jättirapumunakas sekä paistettua tuoretta kalaa riisin ja vihreän teen kera. Ruoka oli hyvää ja sitä oli riittävästi. Nyt täällä on jo nukkumaanmenoaika. Nimittäin jos ei ajattele, miten vähän kello Suomessa on. Mutta jos yö menee hyvin, olemme toivottavasti jo huomenna selvinneet aikaerosta.\nKIINALAINEN UUSIA VUOSI ALKAMASSA\nkiinalainen uusi vuosi alkaa tänään\nNyt olemme iskussa. Nukuimme yksitoista tuntia ja kävimme virkistävässä suihkussa. Hongkong – täältä tullaan! Hotellihuoneen hintaan ei sisältynyt aamiaista, mutta yllätyimme iloisesti, kun ravintolasali tarjosi kolmella eurolla loistavan aamupalan. Lähdimme hyvin nukkuneina ja hyvin ravittuina valloittamaan maailmaa. Metrojuna vei meidät vikkelästi ja edullisesti downtowniin. Octobus-kortilla hinta oli 45 senttiä. Jouduimme sittenkin testaamaan lippuautomaatin, koska Jussin kortti unohtui matkapaidan taskuun. Hinta oli 50 senttiä. Heh.\nNÄKYMÄ HONG KONGIN SAARELLE\nEhdimme juuri sopivasti kiertää rantalaiturit ja katsella näkymää Hongkongin saarelle, ennen kuin vartijat häätivät turistit pois. He valmistautuivat jo illan juhlaan. Suuri Uuden Vuoden Kulkue lähtee satamasta ja kiertää rantakorttelit iltakahdeksalta. Näytökseen voi ostaa kalliita istumapaikkalippuja. Rahvas tungeksii kadunvierillä. Me kuulumme rahvaaseen.\nOnneksi näimme jo päivällä yhden leijonatanssiesityksen. Se oli kerrassaan hupaisaa. Lounasaikaan halusimme testata dim sumeja, joista Hongkong on kuuluisa. Minä tutkin Berlizin matkaopasta, joka suositteli sataman tuntumassa olevaa ostoskeskusta Tsimshatsui Centrea ja sen näköalaravintolaa. Ehkä kirjanen oli turhan vanha (vuodelta 1999), koska kyseistä ravintolaa ei kyselyistä huolimatta löytynyt.\nDIM SUMEJA JA KUKKAISTEETÄ\nShanghai Restaurant sen sijaan osoittautui oivaksi valinnaksi. Sieltä löytyi merinäköala, vihreää kukkaisteetä ja makoisia dim sumeja edulliseen hintaan. Emme taida tälläkään lomalla päästä laihtumaan..\nPaluumatkalla seurasimme kävelykarttaa, joka johdatti meidät sataman tuntumasta ylös pohjoiseen pääkatu Nathan Roadia. Sen varrella oli toinen toistaan kiinnostavampia alennusmyyntejä. Jussi osti ”Rolex”-kellon tarjoushintaan, alennus oli 39 eurosta 3,9 euroon. Kello käy edelleen. Raportoin kuinka kauan. Minä ostin nipun koristeellisia uuden vuoden jänis-kortteja yhdellä Hongkongin dollarilla (= 10 senttiä).\n7 Eleven –elintarvikekauppoja riittää näillä seuduilla muutaman sadan metrin välein. Täytimme jääkaapin pullovedellä, Tsingtao-oluella sekä Tonic Waterilla (jota oli oikeasti tosi vaikea löytää). Lentokentältä ostimme tietysti matkaan giniä ettei malaria yllätä. Nyt meillä on kahvivesi kiehumassa ja hetken lepo ennen illan rientoja.\nTungeksimme heti iltakahdeksan jälkeen uuden vuoden kulkueen reitillä. Vaikka eturiviin ei ollut kuin metrin verran ja kiinalaiset eivät ole maailman pisimpiä, näkyvyys olisi voinut olla parempi. Sillä aina kun esiintyjät tulivat kohdalle, eturivi nosti kädet ylös ja otti hullun lailla valokuvia. Minä tyydyin siis ottamaan enimmäkseen muistikuvia.\nNäimme kaikenlaisia pupujusseja, lohikäärmeitä, leijonia sekä tanssityttöjä ja tanssipoikia toinen toistaan koreimmissa asuissa. Show kesti lähes kaksi tuntia. Jalat olivat täysin puuduksissa, kun palailimme kotinurkille. Olin odottanut pauketta ja meteliä, mutta kaikki sujui hillitysti ja tyylikkäästi. Enemmän säpinää oli Mong Kokissa, jossa kansa vaelteli ostoskaduilla ja istui iltapalalla täpötäysissä kansanpaikoissa. Niin mekin. Söimme oikeasti ensimmäistä kertaa ulkona, sillä ilta oli leppeä. Saimme eteemme tulikuumat hot pot padat ja totesimme, että näinkin voi viettää uutta vuotta.\npäivä hongkongin saarella\nJussi oli heti aamusta jäniksen selässä. Hän herätti minut jo kahdeksalta aamiaiselle. Suunnitelmissamme oli tutustumisretki Hongkongiin. Olemme täällä kolmatta päivää eikä salmen toisella puolella oleva oikea Hongkong ole vielä tullut tutuksi. Se vika korjaantui pikaisesti.\nEKSOOTTINEN LAUTTAMATKA SALMEN YLI\nPääsimme bussilla numero 7 suoraan Star Ferrylle. Laivamatka oli lyhyt ja tunnelmallinen. Se kesti kahdeksan minuuttia. Väliä liikennöivät vanhat alukset, jotka ovat kovasti kuvauksellisia. Saaren huipulle Viktoria Peakille pääsee niin ikään vanhalla raitiovaunulla. Retki on erittäin suosittu. Jopa niin, että totesimme, ettemme asetu masentavan pitkän jonon hännille.\nAjoimme sitä vastoin hurmaavalla kaksikerrosraitiovaunulla pitkin rantakatua ja kävelimme vanhan keskustan mäkisillä kujilla.\nLIUKUPORTAAT OLIVAT KÄTEVÄT\nMielenkiintoinen erikoisuus oli lähes 800 metrin mittaiset liukuportaat, joilla oli hauska kulkea ylöspäin ja katsella kaupunkinäkymiä.\nMan Mo temppelissä suitsukkeet tuoksuivat päätä huimaavasti. Hollywood Roadilla oli runsaasti antiikkikauppoja, mutta kiinalaisen uuden vuoden vuoksi suurin osa oli kiinni.\nHONG KONGIN SAARELLA\nRuokapaikkoja sen sijaan löytyi. Yllätimme itsemme istahtamalla kreikkalaiseen pikkuravintolaan, jonka lounaslista näytti hyvältä. Minä sain herkullista sienirisottoa ja Jussi mureaa lammasta punaviinin (!) kera. Jälkiruuaksi oli tarjolla jäätelöä ja suklaakakkua. Hotellille päästyämme päiväunet maittoivat.\nIllalla uuden vuoden juhlat jatkuivat Suurella Ilotulituksella. Enpä ole ennen moista nähnyt. Väkeä oli liikkeellä niin paljon, ettemme koskaan päässeet satamaan asti. Lapset oli puettu kiiltävään silkkiin ja pikkuprinsessat istuivat tärkeinä isiensä hartioilla. Onneksi pääkadulta näkymä oli loistava.\nTaivaalla säteili ja paukkui. Näimme kukkia ja perhosia ja sydämiä ja kaninkorvia. Kun kahdenkymmenen minuutin kuluttua sanoin Jussille, että olipa komea esitys, tahti vain parani. Taivas oli yhtenä valomerenä ja ilma tuoksui savulle. Jussi tuumi, että kyllä kiinalaiset tämän homman osaavat. No, seuraavana aamuna näimme uutisista, että he samalla polttivat kokonaisen kerrostalon.\nLena ja Jussi, hongkongilaiset


Kalevan Kisat on Suomen kolmanneksi tunnetuin kilpailutapahtuma - Pohjois-Savon Liikunta\nKalevan Kisat on Suomen kolmanneksi tunnetuin kilpailutapahtuma\n7-ottelija Jenni Kivioja, Iisalmen Visa\nKeihäänheittäjä Antti Ruuskanen, Pielaveden Sampo\n10-ottelija Thomas Barrineau, Kuopion Sisu-Veikot ( 400 m )\nSeiväshyppääjä Milla Mikkanen, Kuopion Sisu-Veikot\nEdellä ovat yleisurheilun Suomi - Ruotsi maaottelu ja Salpausselän Kisat. Ruotsin tunnetuin tapahtuma on Finnkampen. Tämän vuoden Kalevan Kisat pidetään Turussa 5-7.8.2011.\nSuomen yleisurheilun mestaruuskilpailuilla eli Kalevan Kisoilla on pitkät perinteet. Ensimmäiset kisat pidettiin 1902 Helsingissä. Kalevan Malja tuli kisoihin 1910. Kalevan Kisoista tuli käsite Viipurissa vuonna 1937 pidettyjen loistavatasoisten kilpailujen myötä.\nNaiset pääsivät Kalevan Kisoihin vasta vuonna 1959. Tätä ennen naiset kilpailivat omissa kisoissaan. Ensimmäisen kerran mestaruuskilpailut pidettiin Kuopiossa 1908. Sen jälkeen Väinölänniemellä Kalevan Kisat on pidetty vv.\n1923, 1955 ja 1987. Varkaudessa Kalevan Kisat pidettiin 1968. Seuraavan kerran Kalevan Kisat pidetään Kuopiossa 2014.\nNykyään yleisurheilu on yhtälailla naisten kuin miestenkin laji. Naiset ovat tasavertaisia myös lajien osalta. Samat lajit molemmilla. Lyhyissä aidoissa miehet juoksee 110 m ja naiset 100m. Aitakorkeudet ( estekorkeudet ) ja välineiden painot ovat erilaiset.\nTämän vuoden kisoihin Turkuun osallistumisoikeus on 24:llä pohjoissavolaisella yleisurheilijalla. Kolmetoista miestä ja yksitoista naista kisailee yli 600 muun kilpailijan joukossa mitaleista ja pisteistä.\nMaakunnan urheilijoista mitalitoiveet kohdistuu viiteen urheilijaan. Keihäänheittäjä Antti Ruuskanen, 7-ottelija Jenni Kivioja, kiekonheittäjä Sanna Kämäräinen, kolmiloikkaaja Ville Mylläri ja pikajuoksija Maria Räsänen ovat etukäteen ajatellen vahvimmat ehdokkaat mitaleille.\nPistesijoista kamppailevat keihäänheittäjät Sampo Lehtola ja Heiko Gross, seiväshyppääjä Milla Mikkanen, moukarinheittäjä Jonna Miettinen, korkeushyppääjä Taru Vainikainen, 400 metrillä Thomas Barrineau ja 10-ottelussa Aki Salminen.


PrivacyIconClient.exe-prosessi Windows Task Managerissa\nIntel® Management and Security Status tai Intel® Management and Security -prosessi kuuluu Intelin Intel® Management Engine -komponentteihin tai Intelin® hallinta- ja tietoturva- tai Intel®-hallinta- ja suojaustilaan (www.intel.com).\nKuvaus: PrivacyIconClient.exe ei ole välttämätön Windows-käyttöjärjestelmälle ja aiheuttaa suhteellisen vähän ongelmia. PrivacyIconClient.exe-tiedosto sijaitsee "C: Ohjelmatiedostojen (x86)" alikansiossa (esim. C: Ohjelmatiedostot (x86) Intel Intel (R) Management Engine -komponentit IMSS ). Tunnetut Windows 10/8/7 / XP: n tiedostokoot ovat 1 233 096 tavua (19% kaikista tapahtumista), 1 098 264 tavua ja 13 muuta vaihtoehtoa.\nSe ei ole Windows-järjestelmätiedosto. Ohjelmassa ei ole näkyvää ikkunaa. Tiedosto on luotettavan yrityksen sertifioima. Tiedosto on Verisign-allekirjoitettu tiedosto. PrivacyIconClient.exe pystyy seuraamaan sovelluksia. Siksi tekninen turvallisuusluokitus on 26% vaarallinen ; mutta sinun pitäisi myös verrata tätä luokitusta käyttäjien arvosteluja.\nTämän vaihtoehdon poistaminen: Voit halutessasi poistaa Intel (R) Management Engine -komponentit tietokoneeltasi Ohjauspaneelin sovelman avulla. Poista ohjelman asennus.\nJos PrivacyIconClient.exe sijaitsee "C: Tiedostojen yhteisten tiedostojen" alikansiossa, suojausluokitus on 22% vaarallinen . Tiedoston koko on 358, 424 tavua (33% kaikista tapahtumista), 796 696 tavua, 773 144 tavua, 358, 936 tavua tai 367 128 tavua. Tiedostossa on digitaalinen allekirjoitus. PrivacyIconClient.exe-tiedosto ei ole Windows-järjestelmätiedosto. PrivacyIconClient.exe on Verisign-allekirjoitettu tiedosto. Ohjelma ei ole näkyvissä. Sovellus ladataan Windows-käynnistysprosessin aikana (katso rekisteriavaimen MACHINE-käynnistys).\nJos PrivacyIconClient.exe sijaitsee käyttäjän "Asiakirjat" -kansiossa, suojausluokitus on 54% vaarallinen . Tiedoston koko on 796 696 tavua. Ohjelma ei ole näkyvissä. PrivacyIconClient.exe on Verisign-allekirjoitettu tiedosto. Tiedostossa on digitaalinen allekirjoitus. Se ei ole Windows-järjestelmätiedosto.\nTärkeää: Jotkin haittaohjelmat peittävät itsensä PrivacyIconClient.exe-tiedostona, erityisesti kun ne sijaitsevat C: Windowsissa tai C: Windows System32-kansiossa. Siksi sinun kannattaa tarkistaa PC: n PrivacyIconClient.exe-prosessi, jotta näet, onko se uhka. Suosittelemme Security Task Manager -ohjelmaa tietokoneen turvallisuuden varmistamiseksi. Tämä oli yksi Washington Postin ja PC Worldin Top Download Picksistä .\nPuhdas ja siisti tietokone on keskeinen vaatimus PrivacyIconClientin ongelmien välttämiseksi. Tämä tarkoittaa haittaohjelmien tarkistamista, kiintolevyn puhdistamista käyttämällä 1 cleanmgr ja 2 sfc / scannow, 3 poista ohjelmia, joita et enää tarvitse, tarkistamalla Autostart-ohjelmia (käyttämällä 4 msconfigia) ja mahdollistamalla Windows 5: n automaattisen päivityksen. Muista aina tehdä säännöllisiä varmuuskopioita tai ainakin palautuspisteitä.\nJotta voisit analysoida PrivacyIconClient.exe -prosessia tietokoneessasi, seuraavat ohjelmat ovat osoittautuneet hyödyllisiksi: Security Task Manager näyttää kaikki käynnissä olevat Windows-tehtävät, mukaan lukien upotetut piilotetut prosessit, kuten näppäimistön ja selaimen valvonnan tai Autostart-merkinnät. Ainutlaatuinen tietoturvariskin luokitus osoittaa, että prosessi on mahdollinen vakoiluohjelmia, haittaohjelmia tai troijalaisia. B Malwarebytes Anti-Malware tunnistaa ja poistaa kovalevyltäsi nukkumisen vakoiluohjelmat, mainosohjelmat, troijalaiset, keyloggersit, haittaohjelmat ja seurantaohjelmat.\nMikä on palemoon.exe?\nMikä on iaStorA?\nMikä on timeout.exe?\nKuinka poistaa njRAT v0-virus\nMikä on MSIAfterburner.exe?\nMikä on MF.exe?\nMikä on gjagent.exe?\nMikä on ZHPCleaner.exe?\nMikä on integraoffice.exe?\nMikä on stinger.exe?


Blogi - Apina\nInfektiko biisi biisiltä 6/10\nLeo ja Tuomas esittelee Suljettu -kappaletta Nallikarin biitsillä. Sattumalta paikalle lentävän helikopterin surraus tuo mieleen suomi-numetal"klassikon"....\nInfektiko biisi biisiltä 5/10\nTuomas ja Pessi vierailee Kuusisaaressa fiilistelemässä tulevan kesän QStockia ja samalla kertoo Infektikon biisistä Unohdettu....\nInfektiko biisi biisiltä 4/10\nRumpali Leo ja kitaristi Tuomas kertoo Ihailen -kappaleesta Oulun kauppatorilla. Paha biisi....\nInfektiko biisi biisiltä 3/10\nInnostuttiin sitten kuitenkin tekemään myös tästä biisistä tämmöinen kertoilu, vaikka alunperin ei ollut tarkoitus. Tuomas imitoi funk-kitaraa ja Pessi kertoo sanoituksista kahvin hörppimisen lomassa....\nInfektikon vaiheita osa 1: Lähtökohdat\nBlogisarjassa kitaristi Tuomas Alfthan kertoo minkälaiselta pohjalta ja miten Infektiko päätyi nykyiseen pisteeseensä julkaistavaksi Sakara Recordsin kautta. Demoajat [caption id="attachment_21628" align="alignright" width="225" class=" "] Leo valmistautuu ekan...\nInfektiko biisi biisiltä 2/10\nTässä pientä maistiaista levyn toisesta biisistä Kuka pelkää? Aaken kommenttien ja pitkään haudotun salaisuuden kera....\nKitaristi Tuomas ja videon toinen ohjaaja Joel Karppanen avaavat Oi, isänmaa!:n videon tekemistä. Video kuvattiin tammikuussa 2015 Oulussa ja Kuusamossa. Videon voi katsoa tästä: https://www.youtube.com/watch?v=PAWswVZt8Pw Tuomas: Oi, isänmaa!...\n© Copyright Apina / Sakara


jennie: joulu ihanin\nkivoja kuvia! söpöt villasukat :)\nihanan joulusia kuvia!! ♥\ntää on niiiiin lempiblogi :-)\nkiitos kaikille kertaa tuhat :) !!\nvitsit mulla ei oo yhtään joulufiilis vieläkää! :D ja ihania kuvia as usual♥\nvoi vitsi ei mullakaa ! ok, tää postaus kertoo vähä muuta mut.. Mua ärsyttää ku oon oikeesti super jouluihminen ja nyt ei oo mitää fiilistä. Must on ihanaa et tulee joulu ja katon kaikkii jouluvaloi iha kikseis mut se fiilis ei kuitenkaa oo tavottanu mua.. :D kiiitos :)\nI'm Lacking 25/12/11\nvoi kiitos :) ja samoin sulle !


Timo Lehtonen – Sivu 2 – TIIMIT JA TIIMIVALMENTAJA\nKALLEN ELÄMISENMALLI JA LATVIALAINEN REKKA\nEsikuvakseni terveestä elämäntyylistä olen ottanut edesmenneen ystäväni Karoly ”Kalle” Kovacsin. Tapasin hänet ensimmäisen kerran Unkarissa vuonna 1974 ja meistä tuli hyvät ystävät.\nKirjoittanutTimo Lehtonen 4.11.2017 11.1.2018 Kategoria(t):TARINATJätä kommentti artikkeliin KALLEN ELÄMISENMALLI JA LATVIALAINEN REKKA\nOPPIMISEN VALLANKUMOUS OLI VUONNA 1997, SITTEN TULIVAT OPPIMISROBOTIT\nJa tottahan se on, vuonna 1997, jolloin kirja ilmestyi, vielä nykyisinkin käytössä olevat oppimismenetelmät olivat jo aikansa eläneitä. Jeannette oli tehnyt jopa väitöskirjan maailman parhaista tavoista edistää oppimista. Dryden oli toiminut omalla tahollaan mm. tv-toimittajana. Teosta on myyty yli miljoona kappaletta, jota voidaan pitää aikamoisena saavutuksena.\nKirjoittanutTimo Lehtonen 31.10.2017 17.3.2021 Kategoria(t):TARINATJätä kommentti artikkeliin OPPIMISEN VALLANKUMOUS OLI VUONNA 1997, SITTEN TULIVAT OPPIMISROBOTIT\nIlkka Lavas: ”Ilman hyvää tiimiä ei voi menestyä”\nMeillä Tiimiakatemialla on kerran kuukaudessa kaikille avoin 4.0 verkostoitumistapahtuma: ”Se antaa ideoita ja inspiraatiota käytännön kokeiluihin uusista ja ajankohtaisista ilmiöistä. Alustajiksi pyydämme verkostostamme aihealueen asiantuntijoita, edelläkävijöitä, joilla on näppäriä vinkkejä ja työkaluja jaettavaksi. Samalla tutustut uusiin ihmisiin ja saat kaverilta sparrausta ideoihisi”, kirjoittaa meidän tapahtumavastaava, tiimivalmentaja Essi Silvennoinen. Lokakuun tapahtumaan saimme vieraaksemme Ilkka O. Lavaksen,Jatka lukemista ”Ilkka Lavas: ”Ilman hyvää tiimiä ei voi menestyä””\nKirjoittanutTimo Lehtonen 20.10.2017 3.9.2018 Kategoria(t):TARINATJätä kommentti artikkeliin Ilkka Lavas: ”Ilman hyvää tiimiä ei voi menestyä”\nHJALLIS HARKIMO OSOITTAUTUI LOISTAVAKSI TIIMIVALMENTAJAKSI\nHjallis Harkimo onnistui ylittämään Atlantin kokemattoman julkkismiehistön kanssa. Kun vene saatiin kiinnitettyä laituriin, hän puhkesi kyyneliin, eikä liikutukselle tahtonut tulla loppua. Kyllä mieskin voi itkeä, myös Hjallis. Mikä ihme saa miehen kyynelehtimään, vaikka hän itse on purjehtinut yksin maailman meret, ja matkalla pyörähtänyt veneen kanssa 360 astetta ympäri, kaksi kertaa! Tilannehan on tuolloin karmea: veneenJatka lukemista ”HJALLIS HARKIMO OSOITTAUTUI LOISTAVAKSI TIIMIVALMENTAJAKSI”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 20.10.2017 3.9.2018 Kategoria(t):VALMENTAJAN TYÖKALUTJätä kommentti artikkeliin HJALLIS HARKIMO OSOITTAUTUI LOISTAVAKSI TIIMIVALMENTAJAKSI\nInnovaatio-ja vuorovaikutussillat: että sotkeutuisivat toisenlainen ja erilainen\nMatka alkoi huhtikuun lopulla vuonna 2015, ja ilmat olivat todella koleat. Lähdimme kiitämään kohti päämäärää +2 asteen lämpötilassa. Tuo piirros on tehty matkan aikana Moleskinen pieneen muistikirjaan. Se on matkalla mitä mainioin kaveri. Tuli siinä Tanskan salmia ylittäessä mieleen siltojen suuri merkitys niin konkreettisesti paikkojen yhdistäjänä että metaforamaisesti ihmisiä ja aatteita nitovana rakennelmana.\nKirjoittanutTimo Lehtonen 3.10.2017 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN MATERIAALITJätä kommentti artikkeliin Innovaatio-ja vuorovaikutussillat: että sotkeutuisivat toisenlainen ja erilainen\nTiimin seuranta ja ”Nokkapuhtaaks” puhuminen\nTAVOITTEET Meillä oli jälleen tänään Tiimi ”Kaverit” treenit ja hyvinhän ne menivät. Tämä tiimi hallitsee jo dialogin ja valetiimivaihe on (ehkä) kohta ohitettu. Nyt puhutaan jo viikkotason tavoitteista: mitä porukka on viime viikolla tehnyt, ja mitä aikoo tehdä tällä viikolla. Toiminta pyritään siis samaan läpinäkyväksi: ”Asettakaa tavoitteet ääneen ja seurattavaksi”, ehdotti Aleksi. Toverillisesti todettiin, ettäJatka lukemista ”Tiimin seuranta ja ”Nokkapuhtaaks” puhuminen”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 26.9.2017 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN MATERIAALITJätä kommentti artikkeliin Tiimin seuranta ja ”Nokkapuhtaaks” puhuminen\nBack To The Pipestreet, Tiimiakatemia alumnipäivät\nKirjoittanutTimo Lehtonen 25.9.2017 11.11.2017 Kategoria(t):TARINATJätä kommentti artikkeliin Back To The Pipestreet, Tiimiakatemia alumnipäivät\nTiimi”kaverit”: Treenien aiheena henkilöbrändäys\nPäivän treenien aihe oli henkilöbrändäys. Mitä osaavampia ja hyvin tunnettuja tiimiläiset ovat yksilöinä, sen parempi on tiimiyrityksen ”imu”. Aina näissä yhteyksissä mietimme niitä hiljaisia introvertteja – miten saamme heidän mukaan somen etulinjaan, jos halua esilläoloon ei todellakaan ole. Lisäksi suhtaudun itse varsin kriittisesti tyyppeihin, jotka möykkäävät somessa ja pitävät suurta ääntä, mutta teot ovat olleetJatka lukemista ”Tiimi”kaverit”: Treenien aiheena henkilöbrändäys”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 19.9.2017 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN MATERIAALITJätä kommentti artikkeliin Tiimi”kaverit”: Treenien aiheena henkilöbrändäys\nMistä oikein oli kysymys? Tekemisen viikko? Ehkä seuraava piirros kertoo enemmän.\nKirjoittanutTimo Lehtonen 12.9.2017 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN MATERIAALITJätä kommentti artikkeliin TEKEMISEN TREENIT\nMenneisyys on mennyttä, mutta on syytä miettiä, mitä olemme sieltä ottaneet matkaan. Virheistä kannattaa oppia, eikä niitä pidä toistaa. Joku on verrannut mennyttä reppuun: toiset saavat sieltä matkaan hyvät eväät, toisilla repussa painavat kivet (pettymykset, epäonnistumiset). On parasta heittää kivilasti menemään ja aloittaa kevyin mielin. Tulevaisuus on mahdollisuuksia täynnä. Ilman päämäärää emme voi lentää, taiJatka lukemista ”Lähdetäänkö tiimin kanssa lennolle?”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 8.9.2017 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN TYÖKALUTJätä kommentti artikkeliin Lähdetäänkö tiimin kanssa lennolle?\nMikä ihmeen TEAL?\nAina mukavan Roope Rämäsen vinkistä ryhdyin tutkimaan aihetta nimeltä TEAL. Mitä, mikä, milloin? Tässä on jotain kiehtovaa. Oheinen blogikirjoitus alkaa lupaavalla lauseella: ”Yhä useampi alkaa kiinnostua sielukkaiden Teal-organisaatioiden toiminnasta.” Eiköhän aleta seurata. Kiitos vinkistä ja jutustasi Jussi Markula! http://prominda.com/tyokulttuuri/teal-materiaalia/ Sen verran alkoi tuo Teal kiinnostaa, että piti tilata porukan ”raamattu” Reinventing organizations”. Täytyy myöntää, että kirjaaJatka lukemista ”Mikä ihmeen TEAL?”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 28.8.2017 11.11.2017 Kategoria(t):TARINATJätä kommentti artikkeliin Mikä ihmeen TEAL?\nTiimivalmentaja ajaa pääraiteella\nValmentaja tuntee itsensä usein veturinkuljettajaksi, joten: Pidä pääraiteet kunnossa. Raiteet ovat se punainen lanka, joka kuljettaa tiimin perille. Pääraide vie kohti päämäärää. Tiimille arkirutiinit ovat tärkeitä, pidä niistä kiinni. Valmennettavat tykkäävät, kun toiminnan kaaoksessa on jotain tuttua ja turvallista. Omassa valmennuksessa on sovellettava lean-ajattelua: puhu selkeästi, toimi johdonmukaisesti, poista toiminnan ja kehittymisen esteet. Älä varastaJatka lukemista ”Tiimivalmentaja ajaa pääraiteella”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 26.4.2017 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN MATERIAALITJätä kommentti artikkeliin Tiimivalmentaja ajaa pääraiteella\nKyllä, robotti voi olla oikein hyvä opettaja\nKirjoittanutTimo Lehtonen 4.4.2017 11.11.2017 Kategoria(t):TARINATJätä kommentti artikkeliin Kyllä, robotti voi olla oikein hyvä opettaja\nKeskusteluja apuvalmentajan kanssa: millainen on hyvä tiimivalmentaja\nOtteita kirjastani Ei enää koskaan yksin – teen ja opin tiimissä HYVÄ VALMENTAJA (valmentava näkymätön johtajuus) Olen päättänyt valmentajana, että jokaisen treenikerran jälkeen käymme tapahtuman läpi apuvalmentaja Tirkkosen kanssa. Hän on nyt hieman hämmentynyt: — Eikö tuo ollut sellaista jauhamista, jolla ei ollut mitään päämäärää. Jos vertaan meitä esimerkiksi oikeaan urheilujoukkueeseen, niin eihän me harjoiteltuJatka lukemista ”Keskusteluja apuvalmentajan kanssa: millainen on hyvä tiimivalmentaja”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 18.3.2017 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN TYÖKALUTJätä kommentti artikkeliin Keskusteluja apuvalmentajan kanssa: millainen on hyvä tiimivalmentaja\nTULEVAN HUIPPUTIIMIN TREENEISSÄ\nTiimien treeneissä on yhä edelleen kiehtova tunnelma. Koskaan ei voi ennakoida tulevaa: tapahtuuko tänään jonkinlainen läpimurto, syntyykö suuri oivallus? Vai jauhammeko edelleen paikallamme ja vaellus aavikolla jatkuu, ehkä joku tiimiläisistä toteaa, että se oli tässä, eikä häntä enää tiimin treeneissä näy. Mari piirtää Medici-ilmiö kirjasta löytämänsä teoreettisen mallin. Tänään oli hyvä päivä. Kävimme läpi kirjallisuutta,Jatka lukemista ”TULEVAN HUIPPUTIIMIN TREENEISSÄ”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 8.3.2017 11.11.2017 Kategoria(t):tiimiakatemiaJätä kommentti artikkeliin TULEVAN HUIPPUTIIMIN TREENEISSÄ\nOn vallan ihanaa, että valmistuva tiimi muistaa vanhaa valmentajaansa. Tällä kertaa Nimion-tiimi antoi lahjaksi Suzuki Katanan rakennussarjan, jonka parissa meni kuutisen viikkoa maalaten ja liimaten. Syntyi siinä samalla upea muisto kivasta tiimistä ja heidän kanssaan viettämästäni kahdesta ja puolesta vuodesta. Millaisen muiston annoin tiimille? Autoinko heitä, opastinko, ohjasinko oikealle tielle? On niin vaikea arvioida omaaJatka lukemista ”Kiva lahja omalta valmistuvalta tiimiltä”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 12.2.2017 11.11.2017 Kategoria(t):tiimiakatemiaJätä kommentti artikkeliin Kiva lahja omalta valmistuvalta tiimiltä\nNämä ovat valmentajan elämässä herkkiä hetkiä – Nimion on 12. tiimini, ja nyt he ovat matkalla uusiin haasteisiin (suurin osa lähtee maailmanympärimatkalle!). Voi kuinka kiitollinen olen siitä, että olen saanut elää heidän kanssaan yhteistä taivalta 2,5 vuotta. Ensimmäisen vuoden heitä valmensi loistava Heikki Toivanen. Tiimivalmentajan työ on vaativaa silloin, kun tiimi elää kehityksensä kriittisiä vaiheita.Jatka lukemista ”12. tiimini Nimion on valmis uusiin seikkailuihin, ja niin olen minäkin!”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 19.12.2016 11.11.2017 Kategoria(t):tiimiakatemiaJätä kommentti artikkeliin 12. tiimini Nimion on valmis uusiin seikkailuihin, ja niin olen minäkin!\nKuinka hallita aikaa? Mihin ne päivät, viikot, kuukauden ja vuodet oikein kuluvat? Asioita tulee, menee ja unohtuu. Merja Takamäki pohtii asiaa blogissaan varsin perusteellisesti: ”Menestyminen valmentajana lähtee siitä, että tiedät, minne olet valmentajana matkalla ja mihin suuntaan haluat yritystäsi kehittää. Mitä paremmin ja täsmällisemmin pystyt määrittelemään haluamasi asiat sitä helpompaa niiden toteuttaminen on.” Vaikuttaa varsinJatka lukemista ”Ajankäytön suunnittelu on suurin haasteeni”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 30.11.2016 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN TYÖKALUTJätä kommentti artikkeliin Ajankäytön suunnittelu on suurin haasteeni\nSinunkin kannattaa synnyttää tiimivalmentajan karaktäärisi!\n” Sanovat, että somessa tulisi jakaa omia ammatillisiakin ajatelmia. Löysin arkistosta jostain vuodelta 2007 pamfletin omasta tiimivalmentajan karaktäärin synnyttämisestä. Se on muutamien kymmeniä sivuja pitkä, mutta on siellä kuviakin. Jos kiinnostaa se, mitä ajattelin tiimien valmentamisesta tuohon aikaan, ja millaista Tiimiakatemialla oli silloin, kun Johannes Partanen oli jäämässä eläkkeelle, niin lukekaa toki. Tässä lehtisessäJatka lukemista ”Sinunkin kannattaa synnyttää tiimivalmentajan karaktäärisi!”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 29.11.2016 23.3.2021 Kategoria(t):VALMENTAJAN MATERIAALITJätä kommentti artikkeliin Sinunkin kannattaa synnyttää tiimivalmentajan karaktäärisi!\nTiimiakatemian Creators-koulutusohjelman melontareissu oli unohtumaton\nKirjoittanutTimo Lehtonen 17.11.2016 11.11.2017 Kategoria(t):tiimiakatemiaJätä kommentti artikkeliin Tiimiakatemian Creators-koulutusohjelman melontareissu oli unohtumaton\nTiimiakatemialla oli todella mahtavat tuparit 14.10.2016, palasimme juurillemme\nTässä syy, miksi muutimme takaisin Piippukatu 3:een ja katutasolle:\nKirjoittanutTimo Lehtonen 17.10.2016 11.11.2017 Kategoria(t):tiimiakatemiaJätä kommentti artikkeliin Tiimiakatemialla oli todella mahtavat tuparit 14.10.2016, palasimme juurillemme\nTo the Forest and (maybe) back\nTiimiakatemia had Forest&Back few weeks earlier. The idea of Forest&Back is to get new penguins know their teams. Means for that is to put them to forest to do things together on various task points. Inspiration about Forest&Back comes from the book “To the desert and back”. Taas on syksy, ja se tarkoittaa, että TiimiakatemiaJatka lukemista ”To the Forest and (maybe) back”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 21.9.2016 11.11.2017 Kategoria(t):tiimiakatemia, VALMENTAJAN TYÖKALUTJätä kommentti artikkeliin To the Forest and (maybe) back\nEi enää koskaan yksin – uusi kirjani on ilmestynyt!\nTiimivalmentajan työn tuiskeessa olen kirjoittanut muistikirjoja, joita on kertynyt vuosien mittaan hyllylleni kolmisenkymmentä. Ne ovat valmentajan päiväkirjoja, joihin olen raapustanut omia oivalluksiani ja piirrellyt kaavioita. Niissä on myös itselleni tärkeitä lainauksia alan kirjoista. Haluan vilpittömästi esitellä tiimeistä kiinnostuneelle joukon työkaluja, teorioita ja mallinnuksia, joiden avulla olen yrittänyt saada työn kaaoksessa vellovat ajatukset tiimivalmentamisesta edes jonkinlaiseenJatka lukemista ”Ei enää koskaan yksin – uusi kirjani on ilmestynyt!”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 11.9.2016 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN MATERIAALITJätä kommentti artikkeliin Ei enää koskaan yksin – uusi kirjani on ilmestynyt!\nKun guru vierailee tiimisi treeneissä, valmistaudu henkiseen katastrofiin\nKuvassa tiimivalmentajat Ruuska ja Lehtonen, takana melovat tulevat gurut Teemu ja Neea. Kuva ei liity tarinaan. Se on otettu Tiimiakatemian Creators-valmennusohjelman melontaretkeltä Leivonmäen kansallispuistossa. Itse asiassa…kyllä valmentajan tehtävänä on auttaa tiimiläisiä kasvamaan oman alansa guruiksi! Jokainen tiimimme kokoontuu yhteisiin treeneihin kaksi kertaa viikossa neljäksi tunniksi. Joskus saamme vieraita, joka piristää kummasti arkeamme. Osa heistä ryhtyy myös vierailevaksiJatka lukemista ”Kun guru vierailee tiimisi treeneissä, valmistaudu henkiseen katastrofiin”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 11.9.2016 11.11.2017 Kategoria(t):TARINAT1 kommentti artikkeliin Kun guru vierailee tiimisi treeneissä, valmistaudu henkiseen katastrofiin\nKyllä juttu-ukossa on potentiaalia tiimissäkin\nMeitä on niin moneksi! Tiimitoiminnassa kiteytyy yksilön persoonallisuus ja tapa toimia ja tehdä töitä. Oheisessa nelikentässä ulottuvuuksiksi on valittu tiimiläisen tiimiin sitoutumisen ja ahkeruuden tasot. Toiset ovat ahkeria, toiset pohdiskelevat ja eräät ovat yksinkertaisesti laiskoja eivätkä tee eivätkä pohdiskele yhtään mitään. Minkäs ihminen luonnolleen mahtaa! Mutta mahtaako valmentajakaan? Jotain on kuitenkin tehtävissä: ohessa kolme kysymystä,Jatka lukemista ”Kyllä juttu-ukossa on potentiaalia tiimissäkin”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 1.6.2016 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN TYÖKALUTAvainsanat:Ei enää koskaan yksin, teamcoaching, tiimiakatemia, tiimioppiminen, tiimit, tiimivalmentajaJätä kommentti artikkeliin Kyllä juttu-ukossa on potentiaalia tiimissäkin\nOman kehittymisen kannalta on joskus hyvä määritellä, millainen pitäisi olla. Tämä antoi kyllä paljon ajateltavaa minusta. Mielenkiintoinen kysymys. Maailma on täynnä hyvän valmentajan määrittelyä ja tuhansia luetteloita hänen parhaista ominaisuuksista. Joten lisätkäämme maailmankirjastoon vielä yksi juttu aiheesta. KUUNTELEE JA KUULEE Joku luulee vieläkin, että valmentajan pitäisi olla äänekäs yksinpuhuja, joka valtaa ”valmennuspuheellaan” tilan kuin tilan.Jatka lukemista ”MILLAINEN ON HYVÄ TIIMIVALMENTAJA?”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 26.5.2016 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN MATERIAALITAvainsanat:tiimiakatemia, tiimit, tiimivalmentaja, tiimiyrittäjä, valmentaminenJätä kommentti artikkeliin MILLAINEN ON HYVÄ TIIMIVALMENTAJA?\nVoileipäkakkua ja kuohuviiniä – niiden avulla tiimi pääsee tavoitteisiinsa?\nOlen miettinyt kevään tapahtumia tiimeissäni. Eniten harmittaa, ettemme pystyneet ajamaan läpi teemoitettua Spurttia (piirros) onnistuneesti alusta loppuun. Tiimi tarvitsee onnistuakseen oikean rytmin ja aikataulun. On turha asettaa tavoitteita koko kevääksi, vaan kevät on jaettava 4-6 viikon pituisiksi spurteiksi. Niille kehitellään oiva teema, esim. asiakkuudet ja tekemällä oppiminen, teoriat ja mallintaminen tai liiketoiminnan vauhdittaminen. Kun teemaJatka lukemista ”Voileipäkakkua ja kuohuviiniä – niiden avulla tiimi pääsee tavoitteisiinsa?”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 18.5.2016 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN TYÖKALUTAvainsanat:letim, tiimiakatemia, tiimioppiminen, tiimit, tiimivalmentaja, tiimiyrittäjäJätä kommentti artikkeliin Voileipäkakkua ja kuohuviiniä – niiden avulla tiimi pääsee tavoitteisiinsa?\nValmentaja voi vanhentua kahdella tavalla….\nKuvassa entisiä opettajiani, osa yhden asian ihmisiä. ”Kahdella tavalla voi vanhentua,” sanoo Taideyliopiston hallituksen puheenjohtaja Saku Mantere: Viisastumalla, jolloin ymmärtää maailman moninaisuutta Tyhmentymällä yhden asian ihmiseksi.” Voitte kuvitella, kuinka suuret haasteet tässä on kysymyksessä. Yksinkertainen, huoleton ja yllätyksetön elämä vetää puoleensa. Eletään voimia ja aivoja säästäen, mukavuusalueella toimien. Missä vaiheessa lopettaisit kilvoittelun: 20v, 30v,40v, 50vJatka lukemista ”Valmentaja voi vanhentua kahdella tavalla….”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 18.4.2016 11.11.2017 Kategoria(t):TARINATJätä kommentti artikkeliin Valmentaja voi vanhentua kahdella tavalla….\nPiirros: Anssi Tuulenmäkeä mukaillen ”Ikuisesta suunnittelusta pieniin kokeiluihin”. Tiimien harjoittama lopputulokseen päättymätön suunnittelu alkoi ottaa päähän. Ja kuinka ollakaan, kävimme Luova Älykkyys&Notkeus – valmennusohjelmamme kanssa reissulla Aalto Yliopiston Design Factorissa. Sieltä löytyi apu. Anssi Tuulenmäki piti meille mieluisan esityksen, jonka kiteyteytyksestä piirsin tuon yllä olevan piirroksen. Siis: Etsi toimialoja, jotka eivät toimi tai jotka ovat jämähtäneetJatka lukemista ”Pähkäilystä pieniin kokeiluihin”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 17.4.2016 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN TYÖKALUTJätä kommentti artikkeliin Pähkäilystä pieniin kokeiluihin\nUUDEN KIRJAN JULKKARIT 22.4.2016\nEI ENÄÄ KOSKAAN YKSIN – TEEN JA OPIN TIIMISSÄ Kirjan julkistamistilaisuus yhdessä kirjailija Valtteri Karjulan kirjan kanssa Aika: perjantaina 22.4.2016 klo 12. Paikka: Tiimiakatemia, Innova II, Lutakonaukio 7 40100 Jyväskylä Tilaa omasi! Lähetä nimesi ja osoitteesi sähköpostiini lehtotim@gmail.com . Kirjan hinta on vain 29,50 (+kohtuulliset lähetyskulut) MISTÄ KIRJAN TARINA KERTOO? Ei enää koskaan yksin, silläJatka lukemista ”UUDEN KIRJAN JULKKARIT 22.4.2016”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 14.4.2016 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN MATERIAALITAvainsanat:Ei enää koskaan yksin, tiimiakatemia, tiimivalmentajaJätä kommentti artikkeliin UUDEN KIRJAN JULKKARIT 22.4.2016\nIsäni Matti Lehtonen aloitti kaupanpidon Jyväskylässä Tellervonkadulla vuonna 1955. Itse toimin samassa paikassa kauppiaana vuodet 1990-99. Aloitin opiskelut ”Tellervonkadun kaupppaopistossa” kuusivuotiaana. Isäni kauppa sijaitsi samalla kadulla, missä asuimme. Oli luonnollista, että vietimme siskoni kanssa lapsuutemme kaupan vaikutuspiirissä. Ensimmäisenä työnäni oli perunoiden pussitus yrityksen kellarissa. Tein yhden, kahden ja kolmen kilon pakkauksia. Opin käyttämään puntaria jaJatka lukemista ”KAUPPIAS-ISÄLLÄNI OLI OMA TIIMI”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 13.4.2016 11.11.2017 Kategoria(t):TARINATJätä kommentti artikkeliin KAUPPIAS-ISÄLLÄNI OLI OMA TIIMI\nEi enää koskaan yksin!\nTänään kirjoitin viimeiset rivit maailman hulluimpaan tiimikirjaan, jossa ei ole järjen häivääkään, mutta hieman viisautta ja paljon tunnetta. ”Ei enää koskaan yksin – teen ja opin tiimissä” on kirjan nimi. Piirros: ”Tiimiläisen oppimisseikkailu”-peli. Sitä voi pelata yksin tai porukalla. Vastaa kysymyksiin ja dokumentoi vastauksesi. Näin sinulle syntyy oma oppimissopimuksesi. Tiedät mihin olet matkalla ja miten pääsetJatka lukemista ”Ei enää koskaan yksin!”\nKirjoittanutTimo Lehtonen 1.4.2016 11.11.2017 Kategoria(t):VALMENTAJAN TYÖKALUTJätä kommentti artikkeliin Ei enää koskaan yksin!


Kun kroppa vetelee piuhoja irti – Väestöliiton blogi\nKun kroppa vetelee piuhoja irti\nKuva: flickr http://bit.ly/1xyyD0b\nTouhukkaana ihmisenä minun on joskus hankala myöntää omien voimavarojeni rajoja. Ajatus lentää, ideoita syntyy ja suu käy kun suunnittelen uusia projekteja. Onneksi, vaikka hengen ihminen olenkin, olen muutakin kuin höyryävä pää.\nLapseni totesi varsin viisaasti eräänä iltana Pikku kakkosen lomasta: ”Äiti, taas sä häsäät.” Tätä blogia kirjoittaessani olen äänettömänä sairastamassa kotona.\nKroppa totesi jälleen jotain, mitä pää ei suostunut myöntämään. Missä menevät oman jaksamisen rajat? Äänen lähtöä olivat edeltäneet jo hiukan kiristyneet hartiat ja jumiutunut selkä, mutta vielä silloinkin ehdin vielä hiukan häsäämään.\nJoskus totuus löytyy vasta toisen silmien kautta. Niin, taisin hiukan häsätä. Ruoka, pyykit ja tiskit, pikainen vilkaisu sähköpostiin ja huomisen ohjelman suunnittelua, kun lapsi istuu hetken aikaa telkkarin edessä.\nOnko arki loputonta häsäämistä ja väkisin pysähtymistä – ja jälleen tahdin uudelleen kiihdyttämistä? Millainen on se merkki, johon häsä lopulta päättyy? Kroppa varmasti tekee sen päätöksen. Hienoa olisi, jos häsä olisi tauonnut jo ennen tätä päätöstä.\nNäissä ajatuksissa vetäydyn sohvalle lapsen, viltin, särkevän kropan ja vähemmän savuavien aivojen kanssa.\nKategoriassa lapsiperhe, Perhe ja työ, UncategorizedAvainsanat: jaksamisen rajat, pysähtyminen\n← Pitääkö pikkulapselle puhua seksistä?\nPimppi ei ole vessasana →


Villa Collection seinähylly valkokäsitelty tammi - Hyllyt - Nivalan Laatukaluste Oy\n> Villa Collection seinähylly valkokäsitelty tammi\nVilla Collection seinähyllyssä on kaksi tasoa sekä ylemmän tason alla käytännöllinen vetolaatikko. Vaaleasta tammesta valmistettu seinähylly nojaa seipäiden varassa tukevasti seinää vasten. Villa Collection seinähyllylle voit tehdä kauniita sommitelmia esimerkiksi koriste-esineillä ja viherkasveilla. Seinähyllyn maksimikantavuus on kaksikymmentä kiloa.\nMitat: Syvyys 30 cm, leveys 47 cm, korkeus 170 cm


Solibri: ystävänpäiväkinkerit - M.A.D.\nYstävänpäivän ilta on hyvä polkaista käyntiin M.A.D.in ja Solibrin seurassa!\nSolibri on korvaamaton apu, kun haluat varmistaa tietomallipohjaisten suunnitelmiesi laadun. Rakennushankkeen suunnittelu- ja toteutusvaiheen tuottavuus sekä kustannustehokkuus nousevat aivan uudelle tasolle, kun laadunvarmistus on tehty Solibri Model Checkerillä.\n17.00 Tilaisuus alkaa, Ville Pietilä, M.A.D.\n17.20 Solibri HKP:n kohteissa\nMichael Palm, Arkkitehti - Arkkitehtitoimisto HKP Oy\nMarkus Nymark, Arkkitehti - AW2-Arkkitehdit\n18.20 Solibri Model Checker 9.8,\nMatti Jaatinen, Solibri Oy\nArchiCADissä on ainutlaatuinen linkki Solibriin, minkä avulla ArchiCAD-malli siirtyy suoraan Solibriin ja siellä tehdyt huomiot ArchiCADiin. Sen voi ladata ilmaiseksi Solibri solution centeristä.\nMuistathan ilmoittautuessa mainita mahdolliset ruoka-allergiat.


valitut palat – Tanssitytön blogi\n13 marraskuun, 2014 by tanssityttö\n21 elokuun, 2014 by tanssityttö\n6 kesäkuun, 2014 by tanssityttö\nOn taas kauan aikaa kulunut siitä, kun viimeksi kirjoitin tällaisen kunnon artikkelin blogiini. Aika se vain liukuu eteenpäin ihan huomaamatta, ja normaali arjen pyöritys on vienyt nyt lähes kaiken aikani. Joskus pitäisi nukkuakin, sitäkään en ole tarpeeksi ehtinyt…\nTällä viikolla sain suruviestin. Jonkin aikaa sairaalassa ollut vanhempi avustettavani on poistunut keskuudestamme. Hän oli juuri ollut (elämänsä ensimmäisessä) leikkauksessa, ja hänen piti olla jo toipumassa, joten tämä tuli aika yllätyksenä, mutta toisaalta oli hänellä niin korkea ikä (ehti juuri täyttää 103v.), että osasi tätä siinä mielessä odottaakin. Voisipa itsekin elää yhtä pitkän ja terveen elämän, ja olla vanhana yhtä hyvässä kunnossa kuin hän oli. Hän oli hyvin pitkään erittäin hyvä kuntoinen. Vielä lähes sata vuotiaana hän käveli kepin kanssa kotonaan, ja teki itselleen ruokaa, siis itse. Taisi olla vasta 100-vuotispäivien tienoilla, kun hänen kävelykykynsä heikkeni niin, että hän otti pyörätuolin käyttöönsä, ja minä aloin laittaa/tarjoilla ruokaa hänelle. Aloin virallisesti avustamaan häntä (hänen tyttärensä ohella) suunnilleen niihin aikoihin, ja vasta noin pari vuotta sitten hänen näkönsä ja kuulonsa heikkeni selvästi, ja muistikin alkoi temppuilla. Ajatelkaa, että alle sata-vuotiaana hänellä oli vielä hyvä muisti! Läheiset ovat rakkaansa poismenosta tietenkin hyvin surullisia. Sitä on vaikeaa katsoa vierestä, kun ei oikein tiedä miten auttaa. Mitä sanoa tai tehdä? Tunnen itseni aika avuttomaksi ja pieneksi, kuten aina surevien läheisyydessä. Ehkä tämä oli kuitenkin parempi hänelle itselleen, sillä hän oli ollut melko pitkään hyvin väsynyt, ja voimaton. Hän toivoi usein pääsevänsä jo pois. Kuulin hänen kuolleen nukkuessaan, mikä olisikin ihanteellisin tapa kuolla. Niin toivoisin itsekin täältä joskus lähteväni. Eilen lapset sitten tulivat käymään, ja alkoivat tyhjentää äitinsä huoneen tavaroita. Tuntui kummalliselta, koska en osaa itsekään vielä täysin käsittää, ettei heidän äitinsä enää tule sairaalasta takaisin. Tavaroiden purku urakka jatkuu taas joku toinen päivä. Niitä kun on niin paljon. Nyt vain täytyy kehittää tyttärelle tekemistä, joka pitää mielen positiivisena. Tänään esim. kävimme tämän, ja tämän pojan kanssa oikein viihtyisässä rantakahvilassa, heidän kotinsa lähistöllä. Oli muuten mukavaa, mutta harmitti vaan, että juuri kun pääsimme ovesta ulos, alkoi sataa vettä, vaikka päivä oli ollut aiemmin niin kaunis. Sitten kun tulimme takaisin, vesisade lakkasi ”juuri sopivasti”.\nTällä hetlkellä meillä on ikävä kyllä kesätauko. Harmittaa! Treenaisin mielelläni koko kesän. Voitaisiin treenata vaikka ulkona, kuten cheerleadingissa aikoinaan teimme kesäisin, siis hyvällä ilmalla…Kevään lopulla videoimme paljon WG-tapahtuman hallinäytösmateriaalia raadin arvioitavaksi. Nyt vain odotellaan, valitaanko meidät mukaan hallinäytökseen. Uskoisin kyllä, että pääsemme mukaan, sillä joukkueemme tytöt olivat mukana myös edellisen WG-tapahtuman hallinäytöksessä: Lausannessa (minä en ollut vielä ryhmässä). Ihana tangokin saatiin lopulta kunnialla videolle, vaikka sen opettelu jäi niin viime tippaan, että oli hieman haastavaa. Jännitin loppuun asti, muistanko kaikkia liikkeitä. Muistin aika hyvin, ja onneksi olin takarivissä, josta saatoin seurata muita. Balettitreenissäkin on taas edetty, ja olen kehittynyt siinä aika mukavasti. Oma näytöksemme muuten siirtyi ensi vuoden alkuun. Aluksi sen piti olla syksyllä, mutta Stoa ja Vuotalo olivat niin varattuja (Riikka haluaa jompaan kumpaan), niin siirsimme näytösajankohtaa…\nKatsoin vähänaikaa sitten mielenkiintoisen dokumentin ihmisiä tappavasta valaasta avomieheni kanssa. Alla on linkki kyseiseen dokumenttiin liittyvään keskusteluun, joka aika hyvin kertoo dokumentista, ja siitä heränneistä tunteista. Kyseinen kirjoittaja kirjoittaa niin perusteellisesti aiheesta, että katsoin turhaksi alkaa itse selostamaan sen enempää, löydettyäni kirjoituksen. Sanonpahan vain, että olen kerran elämässäni käynyt Särkänniemen delfinaariossa. Toista kertaa en mene! Kaikki vangitut eläimet tulisi vapauttaa. Ainakin ne, joilla olisi vielä mahdollisuuksia pärjätä luonnossa. Ne joilla ei ole, tulee sijoittaa tarpeeksi tilaviin ja luonnonmukaisiin oloihin, jossa he saisivat elää rauhassa. Ei siis mitään temppuja, ja ihmisten viihdyttämistä. On todella itsekästä ja julmaa pitää eläimiä omaksi iloksemme vangittuna, eikä ole ihme että tällaista sen seurauksena tapahtuu. En ole pitänyt pitkään aikaan korkeasaarestakaan, vaikka viime vuonna kävinkin siellä avomieheni, tämän siskon ja hänen lastensa kanssa. Kaikesta pahimmalta tuntuu se, että meille valehdellaan, että eläimet voivat hyvin, ja minkä takia? Tietenkin vain rahan takia, oksettavaa! Ei meillä ihmisinä ole oikeutta viedä eläimiltä heidän omaa elämäänsä!\nMihin unohtui tämä lupaava laulaja? Muistatko vielä häntä? Jos et, katsohan alla olevat pätkät. Upea ääninen laulaja, muistuttaa Whitney Houstonia! Kuuntele myös alta kaksi hänen omaa parasta kappalettaan.\nHyvä virolainen kappale syntymävuodeltani, jonka linkin löysin sattumalta youtubesta.\nToinen hyvä virolainen kappale.\nNyt kun tuli tämä suru-uutinen, ja on oltu vähän hautajaistunnelmissa, niin mielessä on soinut muutama niihin sopiva kappale, jotka voit kuunnella top-listaltani. En nyt jaksa linkittää niitä tähän, koska ne ovat jo siellä, mutta kappaleet ovat: Rexin ”Puhtaat purjeet” ja ”Kun sen aika on”, sekä Juha Tapion ”Luvattu maa”. Niissä on kaikissa hieno, hautajaisiin sopiva sanoma, mutta sukulaisethan sen kappalevalinnan tekevät…\nNäin unta, että gymnaestradanäytöksemme oli alkanut, ja minä olin myöhästynyt siitä. Lavalla oli menossa ensimmäinen kierros, muka kolmesti esitettävästä näytöksestä. Harmittelin myöhästymistäni, mutta ajattelin onnekseni pääseväni osallistumaan noihin kahteen seuraavaan esityskertaan. En vain löytänyt esiintymisvaatteitani. Niitä etsiessäni eksyin sokkeloisessa esiintymispaikassa pyöriessäni, enkä meinannut löytää enää takaisin pukutiloihin. Löydettyäni sinne, portaat lavalle olivat yhtäkkiä poissa, ja ihmettelin mistä lavalle pääsee. Lopulta tajusin, että sinne piti kiivetä joidenkin laatikoiden päältä. Tässä kaikessa meni niin paljon aikaa, että aloin jo epäillä, etten ehtisi koko näytökseen mukaan. Olin todella pettynyt.\nTässä kaikki tällä kertaa. Mukavaa kesän alkua!\n6 helmikuun, 2014 by tanssityttö\nPakkasista huolimatta aivoni eivät ole vielä jäätyneet. Pikemminkin päinvastoin. Voin jo paljon paremmin kuin syksyllä, kun lunta on maassa, ja valon määrä lisääntyy koko ajan. Onneksi sen vaikutuksen huomaa jo näin alkuvuodesta. Ei tarvitse niin kauaa kärsiä. Treenien alkamisella on varmasti myös oma osuutensa asiassa. Niistä lisää ”treenit”-osiossa.\nOikein mitään erikoista ei ole viime aikoina tapahtunut. Sitä tavallista arkea tämä elämä on enimmäkseen joulun jälkeen ollut. Työn ja kodin välillä juoksua, siivousta, pyykkäilyä, kaikkea melko tylsää…Tosin hyvän ystäväni näin kylläkin pitkästä aikaa tässä jokin aika sitten. Kävimme syömässä eräässä kiinalaisessa ravintolassa, mutta en erityisemmin pitänyt paikan ruoasta. Ystäväni lahjoitti minulle taas vaatteita ja kenkiä, ja yhden laukunkin, kuten viime aikoina hänen tapanaan on ollut. Hän kun yrittää päästä eroon ylimääräisistä nuoruusvuosina karttuneista varastoista. Minullehan se sopii, kun ei tarvitse ostaa uusia, ja meillä on niin samanlainen maku. Varsinkin nyt muuton jälkeen oli mukavaa saada uusia vaatteita, kun silloin tuli heitettyä paljon pois. Ainiin, sain myös hienon Iittalan astian tuparilahjaksi, kiitos paljon siitä! Tarkoitus olikin uusia varastoja, eikä niitä kaikkia olisi muutenkaan jaksanut kantaa mukana…Tuskin maltan odottaa, että pääsen noita hienoja pinkkejä korkkareita käyttämään. Ihan vielä ei ikävä kyllä voi…\nOlen huomannut, että sunnuntain treenien jälkeen on joka kerta todella hyvä fiilis. Olen paljon pirteämpi koko päivän kuin viime päivinä muuten olen ollut. Siinä meidän ihanaa WG- näytöksen tangoa tanssiessa tulee joka kerta sellainen olo, että kunpa tämä tanssi ei päättyisi koskaan! Kuten joskus mainitsinkin, olen halunnut koko ikäni päästä kokeilemaan argentiinalaista tangoa, ja nyt sekin toive toteutui. Tuo tuleva näytöstanssi ainakin pohjautuu argentiinalaiseen tangoon, ja musiikki on aivan ihanan dramaattinen. Kyllä meidän irkkuhenkisestä kansantanssistakin tulee makea. Ollaan jo päästy aika pitkälle siinäkin. Yksi uudempi kuvio siinä tuottaa hieman haasteita, mutta Riikan sanoin: kyllä me se gymnaestradaan mennessä opitaan. Valkean linnun kättelykin oli niin haastava, mutta sekin opittiin lopulta pitkän harjoittelun tuloksena. Nyt pitäisi ruveta myös miettimään mistä hankin kansallispuvun itselleni näytöstä varten (jos tuohon kansantanssiin pääsen osallistumaan, kun meidät jaetaan). Minä voisin ehkä lainata avustettavani siskon kanssallispukua. Hänellä ilmeisesti sellainen on. Omaksihan minulla ei sellaista ole varaa ostaa. Yksi vaihtoehto olisi osallistua työväenopiston kansallispukuompelukurssille, jota Riikka jo ehdotti. Katsotaan, aikaahan tässä vielä on. Nyt jään odottamaan jo innolla seuraavia treenejä!\nOtan kantaa minulle itselleni tärkeään aiheeseen: henkilökohtaisen avustajan rooliin, ja sen täsmentämiseen. Ala on hyvin moninainen, eikä missään ole määritelty tarkasti, mitä kaikkea siihen kuuluu. Avustajan työtä tulisi täsmentää, ja selventää sitäkin, ketkä kaikki saavat määrittää avustajan tehtäviä. Minun paikassani kun niin monella on oma mielipide asiasta, etenkin kotihoitajilla. Heille ei pitäisi kuulua lainkaan, miten aikamme vietämme yhdessä avustettavani kanssa. Se on meidän välinen asia. Ehkä he vain toivovat, että minä hoitaisin osan taloustöistä, jotta heidän ei tarvitsisi tehdä niitä niin paljon, ja kyllä minä teenkin niitä mahdollisuuksieni mukaan, mutta se ei ole ykkösasia. Mielestäni henkilökohtainen avustaja on nimensä mukaan ensisijaisesti nimenomaan henkilökohtaiseen apuun panostava henkilö. Avustajan kuuluu siis tarjoilla ruokaa, (ehkä jopa syöttää), kuntouttaa, hoitaa henk.koht.hygieniaa, auttaa siirtymisissä, pukemisessa, ulkoilussa, ja auttaa ikäihmistä ylipäänsä jaksamaan. Se ei voi olla pelkkää konkreettista tekemistä, (tai siivousta). Minun avustettavani ainakin haluavat selvästi myös jutella, ja purkautua minulle. Silloin minä tietenkin kuuntelen, ja se on iso osa työpäiviäni. Eihän avustaja ole siivooja, eikä kodinhoitaja. Tämä täytyisi tehdä avustajan papereissa selväksi. Monet kun käyttävät hyväksi (asiakkaalle ilmaista) avustajaa teettämällä tällä vaikka minkälaisia siivous-ja taloustöitä mielivaltaisesti. Jotenkin avustajan oikeudet pitäisi tuoda esille. Me olemme aika lailla (enenmmän tai vähemmän) toisten riepoteltavina, ja vaikeassa asemassa, kun emme tarkkaan itsekään tiedä mihin tulisi suostua, mihin ei. Mitä tehdä esim. silloin kun avustettava kieltäytyy syömästä, vaikka kotihoitajat velvoittavat minut huolehtimaan hänen riittävästä ravinnon saannistaan. Tai kun avustettava kieltäytyy fysioterapiasta, huolimatta kovista kehotuksista sen tärkeydestä, ja siitä että fysioterapeutti pitää säännöllistä kuntoutusta erittäin tärkeänä. Onko minulla valtuudet pakottaa häntä, jos hän suuttuu minulle siitä, vaikka olen ihan kauniisti yrittänyt motivoida ja kannustaa häntä? Toivon siis, että joku vihdoin täsmentäisi työtehtäviämme ja asemaamme. Yhtähyvinhän robotit voisivat hoitaa hommamme, jos kerran millekään muulle ei anneta arvoa kuin talouden hoidolle. Tulevaisuudessa ehkä niin käykin, kun nyt jo koneiden määrä on lisääntynyt valtavasti, ja vienyt ihmisten työpaikkoja. Sellainen yhteiskunta ei kyllä kauaa toimisi, jossa koneet hoitavat kaikki työt. Ihmiset ovat sitten työttömänä, eikä kenelläkään ole rahaa ostaa mitään. Varmasti kela-rahatkin lopetettaisiin, tai ainakin niitä jouduttaisiin rajusti leikkaamaan, jos suuri osa ihmisistä olisi työttömänä. Eiköhän se ennenpitkää huomattaisi, että kannattaa sittenkin palkata niitä oikeita ihmisiä työpaikoille. Robotit kyllä voisivat hoitaa kaikki ikävät kotityöt. Jäisi enemmän vapaa-aikaa. No mutta nyt mentiin jo kokonaan toiseen aiheeseen, mutta siis toisenlaista suhtautumista toivon ihmisiltä avustajan työhön…\nLaitan tähän osioon tällä kertaa parhaita ”Vain elämää”-versioita eri kappaleista.\nNäin eräänä yönä mahtavan unen, jossa olin mökillä, ja oli kesä. Tunne oli hyvin aito, juuri sellainen kuin se kesäisin maalla oikeastikin on. Äitini oli kanssani alakerrassa, ja alkoi kaivata olutta. Mietin, pitäisikö lähteä sitä kaupasta hakemaan. Sitten löysin keittiön nurkasta likööripullon, jota olin juuri avaamassa, kun ikävästi heräsin kylmässä, pimeässä makuuhuoneessani.\nTällaista tällä kertaa. Yritän kirjoittaa seuraavan artikkelin nopeammin. Ensikertaan…\n2 tammikuun, 2014 by tanssityttö\nTaas on vuosi vaihtunut, ja palattu arkisen aherruksen pariin joululomalta. Paluu töihin oli raskas, kun oli tottunut nukkumaan pitkään, ja loikoilemaan sohvan nurkassa katsellen elokuvia, nauttien hyvää viiniä, ja glögiä, sekä herkutellen (mm.suklaalla, pipareilla ja kylmäsavulohella, nam). Ihan parasta tällaisena pimeänä aikana. Tänä jouluna olikin todella synkkää, kun edes lunta ei tullut, ja sama jatkuu yhä tammikuuhun päästyämme. Ei ole mitään valoa, ja ainakin minulla onkin ollut todella väsynyt, ja voimaton olo. Jouluaattona tein kyllä aikamoisen joulusiivouksen, kun perheeni tuli meille kylään, mutta sen jälkeen ei olekaan jaksanut paljon mitään, ei edes kirjoittaa, tai ajatella mitään syntyjä syviä.\nJouluaatto oli tänä vuonna aivan erilainen kuin koskaan aikaisemmin. Ensimmäistä kertaa minä emännöin juhlia, kun aina aikaisemmin olen juhlinut joulua muualla (yleensä omilla vanhemmillani, mutta joskus on käyty myös molempien vanhempien luona). Oli siis paljon enemmän tehtävää ennen joulua. Juhlien järjestäminen on kyllä minusta mukavaa puuhaa, ja tein sen oikein mielelläni. Olisin varmaan jo aikaisemmin kutsunut vanhempani meille jouluksi, mutta meidän edellisessä asunnossa emme olisi mahtuneet viettämään joulua, sillä tilaa oli liian vähän. Eihän meillä ollut edes ruokapöytääkään. Nyt on, ja tila muutenkin on mainio, aivan loistava joulun viettoon. Tila toimii jopa vähän paremmin kuin vanhempieni koti. Sekin on kaunis, mutta meidän asuntomme on avarampi, ja siinä kaikki joutuvat (onneksi) olemaan kokoajan samassa tilassa. Siis myös emännän on helppo osallistua keskusteluihin järjestelyjen lomassa (avokeittiö). Ei ole mitään erillistä keittiötä tai keittokomeroa kuten vanhemmillani, jotka muuten näkivät uuden asuntomme nyt ensimmäistä kertaa, samoin veljeni. Mukavat juhlat niistä tuli. Ruoka ja viini oli hyvää. Veljeni oli kokeneena kinkun paistajana paistanut meille ison kinkun, josta osa on vieläkin syömättä, ja menee varmasti -ikävä kyllä- roskikseen. Osan kinkusta laitoin eilen hernekeittoon, enää sitä ei varmaan oikein voikaan syödä, eikä kaikki menisi ennen pääsiäistä luultavasti muutenkaan. Sain muuten veljeltäni isot kehut itse tekemästäni rosollista. Olin todella otettu, sillä veljeni on itse aivan loistava kokki. Tosin suvussahan nämä määrätyt ruokaperinteet ovat kulkeneet. Olin saanut äidiltäni jouluksi mummilta peräisin olevan rosollireseptin, jonka hän onneksi löysi vanhasta kätköstään, sillä ei enää itsekään muistanut ihan tarkkaan, missä järjestyksessä ainekset tuli pilkkoa, eikä määriä. En itsekään enää muistanut sitä, vaikka olemme usein tehneet rosollin yhdessä äidin kanssa, (hänen neuvojen pohjalta). Tosiaan, kyllä rosolli omasta mielestänikin maistui tänä vuonna todella hyvältä, vaikka itse sanonkin, jopa rosollikastikekin maistui, vaikka en ole siitä yleensä välittänyt (vatkattua kermaa punajuuriliemellä maustettuna). Valkoviinikin sattui olemaan aivan oivallista rosollin ja kalan kanssa (Pearly Bay, dry white, Etelä-Afrikka). Se oli kuin piste i:n päälle. Oli muuten jääkaappikylmää, suosittelen kokeilemaan. Moni ei säilytä viinejä jääkaapissa, mutta valkoviinille se mielestäni antaa sille sopivaa raikkautta. Punaviini valinta kinkun ja laatikoiden kanssa oli aivan yhtä loistava (Hardys Bin343). Maut toimivat mahtavasti yhdessä. Jälkkäriä kukaan ei sitten enää juuri jaksanutkaan. No glögilasilliset ja pari (itse paistamaani ja koristelemaani) piparia kyllä otettiin per naama. Glögikin oli tosi hyvää, vaikkakin yllättävän makeaa, mutta olin varannut myös juustoja ja suolakeksejä rypäleiden kanssa jälkiruuaksi. (Tämäkin ollut perheessämme vanha perinne). Kukaan ei jaksanut niitä. No ei se mitään, parempi että ruokaa oli liikaa, kuin että se olisi loppunut kesken.\nMeillä oli oikein soman näköistäkin. Pienen äidiltä saadun tekokuusen olin koristellut, ja laittanut ikkunan alla olevan sivutason päälle. Huomasin kotona, että koristekassissa, jonka sain kuusen mukana, ei juuri ollut tuohon pikkukuuseen kuuluvia koristeita, vaan lähinnä vain oikean kuusen koristeita, jollainen meillä aina lapsuudessani oli olohuoneen nurkassa. Lapsena se oli tärkeä osa joulua. Se kyllä tuoksui mahtavalle, ja oli upean näköinen, mutta oikea kuusi vaatii aina oman työnsä, etenkin sen pois vieminen, ja havunneulasia löytyi lattialta usein vielä juhannuksenakin. Siksi olemme (nyt kun kaikki ovat aikuisia) nykyisin tyytyneet tekokuuseen. Koristeet eivät siis olleet ihan oikeita, mutta ei se haitannut. Löysin muutaman vähän pienemmän pallon, jotka ripustin kuuseen, ja löytämäni hopeanauha oli kyllä aivan oikean mittainen. Kaikkein isoimmat pallot jätin pois, sillä huomasin niiden näyttävän suhteettoman isoilta, ja siksi hassulta. Joulupöytään olin muuten löytänyt Tokmannista erittäin halvalla viinilasisetin: 6kpl 8€. No nyt tuli vähän piilomainontaakin…Siisti pöytäliinakin löytyi lopulta. En löytänyt sitä joulunvihreää liinaa, kuten olisin halunnut, mutta ostin sitten vaalean liinan, jossa oli kultaisia koristekuvioita. Halusin boikotoida punaista, koska en ole sen fani, ja se olisi tehnyt kokonaisuudesta melko kirjavan, kun minulla oli jo vihreävoittoinen kattaus. Tuo kulta-valkea liina sointui ainakin hyvin asuntommekin sävyihin. Lisäksi kuusen vierelle olimme ostaneet turkoosin tuikkulyhdyn, joka oli todella kaunis, ja sointui hienosti turkoosien koristetyynyjemme kanssa. Lahjaksi saimme rahaa ja suklaata. (Oikein kivat lahjat). Avomieheni oli ostanut minulle (itsevalitsemaani) ihanaa tuoksua (Naomi Campbell).\nUutta vuotta vietimme ystäväpariskuntamme kanssa. Meillä oli tarjolla kuoharia ja omenaviiniä, sekä pientä uuteen vuoteen kuuluvaa naposteltavaa. Ilotulituksia meiltä näkyi todella hyvin, kun on tuo ranta vieressä, josta niitä ammuttiin. Näkyivät niin läheltä, että olivat tosi upeita! Otin muuten aatolta nauhalle elokuvan: ”Lola ja tanssin taika”, jonka katsoin sitten uuden vuoden päivänä. Se oli todella hyvä kertomus tanssia harrastavasta naisesta, joka lähtee miehen perässä Egyptiin, ja alkaa siellä opetella itämaista tanssia. Mies jää matkasta, mutta naisesta tulee tähti. Hän tanssi todella kauniisti! Rakastan suunnattomasti itämaisen tanssin pehmeitä käsiliikkeitä. Tuli mieliteko opetella itsekin itämaista tanssia. Kokeilin sitä kyllä elokuvan pohjalta jälkeenpäin. Muuten, siinä listaani yksi tanssi lisää, jota en ole vielä opiskellut, mutta joka kiinnostaisi…\nSyksyn viimeiset treenit olivat 8.12. ja niiden päätteeksi seura tarjosi meille pipareita ja juustoja. Samalla taustalla pyöri Riikan kuvaama video Valkeasta linnusta, Sun Lahdesta. Kaikki eivät olleet vielä nähneet sitä. Tuli haikea olo, kun alkoi treenitauko. Seuraavan kerran treenaamme vasta 12.1. ja tahti ei kun kovenee…Gymnaestrada here we come!\nTässä joulun yltäkylläisyyden myötä olen paljon miettinyt nälkäänäkeviä, kun niistä joulun aikaan näytettiin taas paljon mainoksiakin. Olen oivaltanut, miten etuoikeutettu olen monessa suhteessa, ja miten hienoa on ollut syntyä juuri Suomeen, vaikka siitä moni valittaakin, osaamatta arvostaa suomalaisuuttaan. Ajatelkaa nyt todennäköisyyttä syntyä Suomeen, näin pieneen maahan, kaikista vaihtoehdoista. Paljon todennäköisempää olisi ollut syntyä esim. johonkin köyhään Afrikkalaiskylään. Miten erilaista elämäni voisikaan olla. Miten paljon köyhempää. Miten alkukantaista, ilman juuri minkäänlaisia nykyajan viihdykkeitä, ja ennenkaikkea ilman kunnon ruokaa. Hyvät ihmiset, pyydän teitä pysähtymään hetkeksi kaiken kiireen ja stressin keskellä, silloin kun oikein kaikki ottaa päähän. Miettikää miten paljon hyvää elämässänne on. Miettikää niitä Afrikan nälkäänäkeviä. Miettikää tosissanne! Saatatte yllättäen havaita, että täällä Suomessa on sittenkin ihan hyvä elää. Minä toivoisin, että voisin lähettää loppukinkkuni jotenkin jonnekin, missä ei ole tarpeeksi ruokaa, kun en itse sitä välttämättä tarvitse. En vain tiedä miten…mutta jos me kaikki länsimaalaiset voisimme antaa ylimenevät ruokamme köyhille maille, hekin saisivat vatsaansa täytettä, luultavasti ihan hyvinkin!\nNäin joskus noin kuukausi sitten unen, jossa olin valmistautumassa gymnaestradanäytökseen ryhmäni kanssa. Muistan kuinka jännitin, ja kuinka hassu asu minulla oli päälläni. Jalkani olivat kultamaalissa, ja toisessa jalassa luki ryhmäni nimi. Ihmettelin mistä ne oli minulle ilmestyneet, kun muilla sellaisia ei ollut. Sitten minulta kuitenkin puuttui joku nimilappu, tai joku, joka piti olla saadakseen palkinnon, jos sattui olemaan näytöksen paras. Mietin mielessäni, että minua tuskin palkittaisiin kuitenkaan, oli nimilappu tai ei. Oikeassa näytöksessähän kyse ei ole kilpailusta, eikä tietääkseni ketään muutenkaan palkita, vaikka se voisikin olla ihan hauskaa…No, hauskaa siitä tulee aivan varmasti jokatapauksessa!\nTaas joudumme opettelemaan uuden vuosiluvun, juuri kun edelliseen sai totuteltua, ja taas joutuu kohtaamaan sen tosiasian, että syntymäpäivät häämöttävät edessä, joillakin tosin vielä nopeammin kuin itsellä. Veljeni esim. täyttää 40v. tammikuussa. Päästään taas juhlimaan pyöreitä. Kolmekymppisetkin ovat vielä tuoreessa muistissa, ja kuusi vuotta nuorempana pidin häntä jo silloin tosi vanhana. Tässä iässä ero ei enää niin tunnu. Kun on itse ylittänyt kolmenkympin rajapyykin, suhtautuu huomattavasti suopeammin vanhempiinkin ihmisiin. Neljäkymmentä ei enää tunnu paljon miltään, enkä miellä edes viisikymppistä kovin vanhaksi. Voi tämä ihmeellinen avarakatseisuus johtua siitäkin, että omat vanhemmat ovat jo niin vanhoja. Sekin vaikuttaa omiin ikäkäsityksiin. Omia vanhempiaan ei kuitenkaan osaa koskaan mieltää kauhean vanhoiksi, ehkä siksi, ettei huomaisi omaa vanhenemistaan. Ensikertaan, moi!\n2 kesäkuun, 2013 by tanssityttö\nNÄYTÖSMATKAJÄNNITYSTÄ JA IKÄKRIISEILYÄ\nToissapäivänä olin juhlimassa kahdesta avustettavastani (äiti ja tytär) vanhemman 102-vuotispäiviä. Kunnioitettava ikä. Nämä muuten oikein mukavat juhlat, jossa oli tarjolla mm.hyvää pähkinäkakkua, herkullisia suklaa-kookoskeksejä, suosikkiherkkuani kylmäsavulohta cocktailpiiraiden kanssa, sekä tietenkin kuoharia, saivat mieleeni taas ajatukset vanhenemisesta ja elämän rajallisuudesta. Omista syntymäpäivistänikään ei ole pitkä aika. Täytin 33 vuotta 15.päivä toukokuuta. Vuosia on kolme kertaa vähemmän, mutta silti omakin vanheneminen on alkanut jo pelottaa, vaikka mitään kovin konkreettisia vanhenemisen merkkejä ei olekaan vielä ilmaantunut. Lähinnä ainoastaan tanssitreeneissä huomaan välillä, etenkin selän kankeutta. Se voi tosin johtua myös minun ja avomieheni huonosta sängystä…Toisaalta tiedän kyllä olevani vielä aika nuori, ja äitinikin mielestä olen parhaassa iässä. Toisaalta taas olen pelännyt jo pitkään vanhenemista, ja pelko vain pahenee vuosi vuodelta. Totuus on kuitenkin, että vuodet vierivät nopeasti, eikä kukaan elä ikuisesti. Jos mietin elämääni taaksepäin, esimerkiksi siitä kun täytin 20v. ei tunnu olevan pitkä aika, vaikka siitä onkin jo 13v. Se oli Milleniumin aikaa, vuosituhat oli juuri vaihtunut, ja elämä jatkunut ennallaan, suurista katastrofipeloista huolimatta. Jo silloin ajattelin olevani vanha. Olen oikeastaan aina kokenut olevani vanha. Jo kuusi vuotiaana ajattelin olevani ”tosi iso tyttö”. Aikuisena vanhenemisen tuomat ikävät ajatukset vain kasvoivat, ja lopulta kolmekymppisten lähestyessä, se iski oikeasti tajuntaani: minäkin olen tavallinen kuolevainen, enkä elä ikuisesti. Silloin todella oivalsin sen.\nMietitäänpä sanaa ”vanha”. Mitä se oikeastaan tarkoittaa? Miten määritellään sana vanha? Loppujen lopuksi se on korvien välissä. Kaikki riippuu asenteesta, ja näkökulmasta. En tiedä, olenko sitten niin pessimistinen ihminen, kun vanhetan aina itseäni. Mielestäni suhtaudun kuitenkin moneen asiaan positiivisesti, ja yritän aina nähdä asioiden hyvät puolet, vaikka se onkin joskus vaikeaa, ja vaatii työtä. Vanhuuden käsite riippuu kai lähinnä ihmisen omasta iästä. Lapsenahan yli kolmekymppiset tuntuivat jo lähes ikälopuilta. Mitä vanhemmaksi tullaan, sitä ylemmäs vanhuuden raja nousee. Itseäänhän tuskin kukaan haluaisi nähdä vanhana. On kuitenkin joitakin juttuja, joista huomaan, etten ole enää ainakaan ihan nuori. Esimerkiksi kun matkustan vaikka metrossa tai bussissa, ja sinne tulee joku tyttöporukka käkättämään (naureskelemaan), tahtoisin sulkea korvani. Kovaääninen nauraminen häiritsee, ja saa minut nykyään ärsyyntymään, vaikka ennen itsekin harrastin samanlaista naureskelua kavereideni kanssa. Olimme varmaan joskus todella kovaäänisiä. Sitä ei vaan enää jostain syystä jaksa kuunnella, anteeksi vaan nuoret. Toiseksi huomaan olevani jo ”kypsässä” iässä siitä, että hittimusiikki ei enää kiinnosta, joskaan se ei koskaan ole ihan kauheasti minuun kolahtanut, paitsi hetken aikaa murrosiässä. Enää ei jaksa ollenkaan nuorisomusiikkia, tai niitä radiokanavia, joita vielä aikuisena tuli kuunneltua. Nykyään kuuntelen ennemmin vaikka Katri-Helenaa tai Topi Sorsakoskea. Kolmanneksi yökerhot ei ole innostaneet enää muutamiin vuosiin kovinkaan paljon. Tosin en pitänyt siitä yleisimmin noissa paikoissa soivasta jumputtavasta dancemusiikista nuorenakaan, mutta joku sinne aina veti. Olen kuitenkin aina pitänyt tanssimisesta, ja sinkkuna tietysti sitä odotti tapaavansa jonkun, vaikka harvemmin ravintolasta ketään varteenotettavaa kumppania löytyi. Kännissä vaan tullaan kysymään tyylin: ”Meille vai teille?” Nykyään minulle riittävätkin oman seuran tanssitunnit, ja oma mies. Neljänneksi olen todella kriittinen nykyisin katsomieni elokuvien ja sarjojen suhteen. Aina niiltä odottaa jotenkin enemmän ja enemmän. Varmaan johtuu osittain siitä, että alkaa olla nähnyt jo niin paljon ohjelmia, että odottaa jotain erilaista, jotain todella suurta ja koskettavaa, mutta onhan maku myös kypsynyt. Toisaalta tiedän kuitenkin, etten ole vielä kovin vanhakaan mm. siitä, että tykkään yhä joskus huudattaa lempimusiikkiani, ja laulaa mukana, tai siitä etten vieläkään jostain syystä kestä kovaäänistä vauvan itkua (ainakaan aamulla väsyneenä) matkustaessani julkisilla, vaikka pidän kyllä lapsista muuten. (Omia ei kuitenkaan vielä ole, kun aika ei tunnu koskaan olevan kypsä, kohta aika loppuu kokonaan kesken. Se vähän pelottaa…) En muuten ole vielä luopunut korkokengistäkään (ihan vähän on korko mukavuuden vuoksi madaltunut), enkä kapeista hameista, enkä myöskään peittele kaulaani, enkä käsiäni, enkä joudu peittämään vielä harmaita hiuksia, vaikka hiuksiani muuten värjäänkin (tosin kampaajani löysi minulta juuri ensimmäiset harmaani, eli aikaisempi paha aavistukseni muutamasta harmaasta hiuksesta oli siis totta, mutta eivät ne ole onneksi näkyviä). Valvoakin jaksan aika paljon, enkä tarvitse hirveästi unta. Kai minä olen sitten jossain välimaastossa. En silti haluaisi vielä ajatella itseäni keski-ikäisenäkään, vaikka sitä varmasti olen lähimpänä. Sekin kuulostaa niin vanhalta, vaikka eihän keski-ikäiset oikeasti mitään vanhoja ole. Koko nuoruuteni meni ajatellessani, että olen vanha, nyt ehkä hieman vanhempana ja kypsempänä voisin vaihteeksi ruveta nauttimaan loppujen lopuksi oikein hyvästä iästäni, ennen kuin on liian myöhäistä! Tässä iässähän on kuitenkin se etu, että olen jo aikalailla sinut itseni kanssa, en pelkää tai jännitä liikoja turhia asioita, enkä ole niin sinisilmäinen, eli elämänkokemusta on tullut, ja sitä kautta varmuutta. Siksi en haluaisi enää palata takaisin nuoruusvuosiini, ellen saisi ottaa mukaani näitä aivoja, ja tätä elämänkokemusta! Treffiseuran etsiminen voisi tosin silloin olla vaikeaa, koska olisin taatusti jo todella valikoiva! Jokatapauksessa nauttikaamme iästämme, olimme minkä ikäisiä hyvänsä. Jokainen ikä tuo varmasti mukanaan jotain hyvää! Ikähän ei ole mikään este, niin kauan kuin olet terve. Meidän tanssillisen voimistelun ryhmässämmekin on seitsemänkymppinen nainen, joka käy toisessakin ryhmässä, ja esiintyy paljon ympäri maailmaa. En ymmärrä miten hän vielä jaksaa. Toivon itsekin olevani yhtä vireä vielä siinä iässä…\nToissapäivänä oli kyllä pitkästä aikaa tosi mukava päivä! Juhlissa näin kuusi vuotta kestäneen avustussuhteeni aikana tosi tutuksi tulleita avustettavieni sukulaisia. Muistan kuinka aikoinani tunsin itseni tosi ulkopuoliseksi heidän juhlissaan. Tunsin etten kuulu sinne, että olen ylimääräinen, kuin joku kuokkavieras. Olin paikalla vain avustamassa. Enää en koe olevani pelkkä avustaja, vaan minusta on oikeasti mukavaa tavata kaikkia niitä ihmisiä, ja vaihtaa kuulumisia. Aivan kuten eräs sukulainen sanoi osuvasti: ”Sinä olet päässyt mukaan tähän sukuun”. Siltä minusta juuri tuntuu. Se onkin syntymäpäivissä parasta. Ihan sama paljonko vuosia ihminen täyttää, se on sivuseikka. Tärkeintä on, että saa koottua kaikki läheiset yhteen, ja voi viettää heidän kanssaan hienoja hetkiä. Kaiken tämän kiireisen elämän keskellä niitä hetkiä on niin vähän. Siksi syntymäpäivät ovat mukavia, jos vain voi unohtaa numerot. Aika ei kuitenkaan koskaan pysähdy, eikä sitä vastaan voi tapella. Parhaiten ajan kulun huomaa lapsissa, kuten noissa juhlissa saatoin nähdä. Lapsen kehitys on hurjaa, joka voi olla pelottavaakin, koska silloin joutuu jälleen kohtaamaan oman ikääntymisensä. Aika on armoton. Kaikki hetket ovat niin ohikiitäviä…\nMinä olen ollut onnekas, kun olen saanut tällaisen työpaikan. Se on aivan erilaista kuin tavallinen työ, eikä sovi kaikille, mutta minulle sopii kyllä. Avustajana saan tehdä työtäni niin itsenäisesti, ja minulla on työajoissa joustoa. Lomien ajankohdatkin saan päättää kokonaan itse. Saan myös joka päivä syödä avustettavani piikkiin. Lisäbonuksena vielä nämä eilisen kaltaiset juhlat, mökkimatkat, ja muut mukavat menot, joita tulee ihan kohtalaisen usein, jolloin työ ei käy liian tylsäksi. Onhan se joskus sitäkin, arkista aherrusta, kuten meillä kaikilla. Välillä avustettavillakin on huonoja päiviä, mutta silloin mennään vaikka hammasta purren, ja yritetään luoda positiivista tunnelmaa itse. Jos oma asenne on kohdallaan, niistäkin tilanteista päästään helposti ohi. Niinä hetkinä voi välillä tuntua toivottomalta, varsinkin jos omat henkilökohtaiset asiat, ja usein myös unettomuus painavat päälle, mutta minun täytyy silti yrittää muistaa kuinka onnekas olen, vaikka en olekaan päässyt siihen työhön, josta nuorena haaveilin (kuten useat meistä ei ole), niin ja vaikka palkka ei päätä huimaakaan. Palkka ei ole kuitenkaan kaikki kaikessa, ainakaan minulle. Kysyin tässä juuri jokin aika sitten alkuperäiseltä avustettavaltani, eli tältä nuoremmalta, joka aikoinaan palkkasi minut töihin, miksi hän valitsi juuri minut monista hakijoista. Vastaus oli yksinkertainen: minä vaikutin ystävälliseltä. Hän kuulema pystyi kuvittelemaan minut hääräilemässä asunnossaan. Tulin hyvälle mielelle. Ilman alakohtaista koulutustakin voi siis pärjätä jossakin. Aina ei tarvitse olla parhaat paperit, ja todistella taitojaan. Menin työhön opiskeluni ohella, ajatuksella että työ on niin kevyttä, että sopii hyvin opintojen oheen. Olihan se tavallaan kevyttä silloin (hoidin vain tytärtä), jonka takia viihdyin työssä, ja sinne jäinkin vielä merkonomiksi valmistuttuani, silti huomasin pian, että tämä työ ei todellakaan ole mitään yksinkertaista. Ei riitä, että tekee asioita, vaikka sekin on tietysti hyvä. Täytyy myös osata kuunnella, lohduttaa surussa, tai muuten huonona päivänä (ainakin yrittää), joskus tuntuu että pitäisi olla ihan terapeuttina, täytyy osata keskustella, ratkoa tehokkaasti ongelmia, olla ”luova”, motivoida kuntoukseen, ja muuhun jaksamiseen, opetella tehokkaat toimintamallit vanhan, hitaan ihmisen kanssa toimimiseen, jotta esim. yksi wc-käynti ei kestä puolta päivää. Täytyy olla todella sitkeä ja kärsivällinen, täytyy olla varautunut yllätyksiin, kuten etsimään jotakin kadonnutta esinettä ”puoli päivää”, täytyy osata tulkita vaikeasti kommunikoivan puhetta (näin ainakin minun tapauksessani), täytyy jaksaa toistaa asioita, jos avustettava unohtelee niitä, täytyy osata organisoida ja priorisoida, täytyy yrittää kyetä yhteistyöhön hoitajien kanssa (ei ole aina helppoa, koska he olettavat että ehdit tehdä kaiken sen mitä he eivät, joka ei ole mitenkään mahdollista, ellet muuta asumaan avustettavasi luokse), täytyy yleensäkin pystyä pitämään monia lankoja käsissä samanaikaisesti. Minä jopa olen kaiken tämän lisäksi myös hoitanut avustettavani pojan vanhaa, sairasta koiraa, joka tuntui joskus vievän kaiken aikani. Helposta työstä ei siis ole kyse, niin kuin voisi äkkiseltään luulla, mutta vaihtelevaa ja vauhdikasta työni ainakin on. Kaikkein tärkeimpänä, täytyy myös osata sanoa ”ei”, koska kaikkia toiveita et kuitenkaan voi toteuttaa. Vanha, sairas ihminen ei aina huomaa pyytäessään liian isoa palvelusta (esim. pyytää leipomaan kakun tai siivoamaan poikansa jälkiä). En tee mitään, minkä tiedän olevan liian suuri urakka aikani puitteissa. Tämä on tehty selväksi, ja viesti on mennyt aika hyvin perille. Nykyään avustettavani tyytyy jo hyvin kaupan valmiisiin leivonnaisiin, jotka ovatkin tosi hyviä, eikä ole enää pyytänyt korjaamaan poikansa jälkiä. Jos ei osaa kieltäytyä, voi käydä ikävästi, kuten monet avustajat netissä valittavat. He valittavat, että pitää tehdä kaikki mitä käsketään. Eihän se mikään pakko ole, ja jos ei löydä yhteistä säveltä avustettavan kanssa, voi aina vaihtaa paikkaa… En kyllä ymmärrä sitäkään, että toiset avustettavat kuulema suuttuvat hyvin pahasti, jos ei tee kaikkea mitä käsketään, ja juuri sillä tavalla kuin hän haluaa (jos on jotain outoja, omia tapoja). Eihän avustaja mikään orja tai palvelija sentään ole… Sellaisesta paikasta lähtisin aika äkkiä.\nOnhan minullakin huonot kokemukseni. Yhdessä paikassa, jossa olin vähän aikaa avustajana, kun tarvitsin lisätunteja, jouduin tekemisiin avustettavan erikoisen äidin kanssa, joka vielä hoiti palkkapaperini, mutta huonosti. Ne olivat välillä myöhässä, ja viimeistä palkkaani en saanut ollenkaan, sillä hän oli selvästi katkera lopettamisestani. Ensin hän väitti, että en voi irtisanoutua niin vain, että se on muka heitteille jättö. Lopulta hän suostui. Myöhemmin hän yritti tuhota koko urani. Olisi pitänyt kuunnella sisäistä ääntäni, joka sanoi heti alussa, että minun ei kannata ottaa paikkaa vastaan. Ilman avustettavan edunvalvojaäitiä työ olisi ollut mukavaa. No onneksi pääsin lähtemään sieltä, ja sain lisätunteja alkuperäisestä (siis nykyisestä) paikastani! Varuillaan saa kyllä tällä alalla olla, kun ei ole ketään, joka vahtisi oikeuksiasi!\nOlen harrastanut tanssia eri muodoissa pienestä asti, ja viimein tauon, ja pitkän etsinnän jälkeen, olen löytänyt aikuisten esiintyvän tanssillisen voimistelun ryhmän, jonka harjoituksista tulen tähän osioon kirjoittamaan kaikenlaista ajankohtaista. Ensin ihan lyhyt kuvaus tunneistamme. Treenaamme siis sunnuntaisin kaksi tuntia kerrallaan. Lisäksi jokatoinen keskiviikko on vapaaehtoinen balettitunti. Sunnuntain päätunti alkaa yleensä pilateksella, ja/tai alkulämmittelyllä (nyt keväällä käytiin muutaman kerran lenkillä, kohottaaksemme kuntoa tulevaan tapahtumaan, josta lisää seuraavassa kappaleessa), sen jälkeen tehdään (yleensä) balettiharjoituksia, sen jälkeen lattianpoikki harjoituksia, siis erilaisia askelsarjoja, ja tekniikkaharjoituksia, ja lopuksi paneudutaan senhetkiseen ajankohtaiseen ohjelmaan.\nTämän hetkinen ajankohtainen ohjelma/-tapahtuma on ensi viikolla koittava SunLahti-tapahtuma (6.-9.6.), johon on treenattu ahkerasti jo melkein kaksi vuotta (eli siitä asti kun ryhmässä aloitin). Tätä hetkeä on odotettu, ja nyt se on käsillä. Jännitys kasvaa päivä päivältä, mutta pahinta se on varmasti paikan päällä, ennen h-hetkeä. Tapahtuma on suuri voimistelutapahtuma, johon osallistuu monia seuroja ympäri Suomen. Tapahtuman aikana järjestetään myös joukkuevoimistelun MM-kilpailut, eli tapahtuma kerää osallistujia muualtakin maailmasta. Tapahtuman osia myös televisioidaan. Tapahtuman pääjuhla: ”voimistelun iloa”, johon me osallistumme, näytetään tv2:lla su 9.6. klo 15.15. Katso ihmeessä, jos voimistelu/tanssi kiinnostaa! Näytös on aika mahtava spektaakkeli! Tutuille tiedoksi, minut saattaa bongata ”Valkea Lintu”-nimisestä näytöksestä (jos nyt erotun tuhannen tanssijan joukosta). Minua ei kannata yrittää etsiä Kalevalasta, jossa on kylläkin osa ryhmäläisistäni, mutta minä siis en esiinny siinä.\nTapahtuma alkaa torstaina avajaisilla, ja kulkueella, jossa ”marssimme” 2km lenkin. Kulkueen päätteeksi varmaan vedetään SunLahti-tanssi, jota olen yrittänyt youtubesta opetella. Perjantaina ja lauantaina täytyy katsella mitä kaikkea Lahti- ja itse tapahtuma tarjoaa. Varmaan ostan lipun vielä lauantain voimistelunäytökseenkin. Sunnuntaina sitten oma h-hetki! Tuskin maltan odottaa matkaa! Lahti, here I come!\nMinua on alkanut mietityttämään kouluissa tapahtuvat asiat. Olen miettinyt, onko vika opettajissa vai oppilaissa, kun oppilaita rankaistaan milloin milläkin keinolla, viimeisimmässä tapauksessa vieläpä hyvin kovalla keinolla. Siis tarkoitan sitä tapausta, jossa opettaja lukitsi oppilaan johonkin koppiin, oliko se peräti kahdeksi kuukaudeksi?! Tällaista rankaisumenetelmää ei tietenkään saisi käyttää, olipa oppilas tehnyt mitä hyvänsä, mutta ihan yleisellä tasolla herää kysymys oppilaiden käytöksestä. Onko se niin kuritonta, että vaatii erityisiä toimenpiteitä? Ovatko oppilaat muuttuneet villimmiksi? Opettajia on helppo syyllistää lievemmissäkin tapauksissa, kuten tämän kuuluisan, paljon puidun Antin tönimistapauksessa. Opettajien katsotaan aikuisina olevan aina vastuussa kaikesta, mutta murrosikäiset pojat voivat kyllä olla todella hankalia. Eikö heillä ole minkäänlaista vastuuta teoistaan. Kyllä ainakin ylä-asteikäisen pitäisi jo tietää pelisäännöt tässä yhteiskunnassa, jolleivät tiedä, jotain on pielessä, ja on korkea aika ne säännöt heille opettaa. Sehän tarkoittaa sitä, että teoistaan tulee vastata. Jos teet rikoksen, joudut vankilaan, jos hölmöilet koulussa, ansaitset yhtä lailla rangaistuksen. Joskus se voi tarkoittaa jopa esim. oppilaan tönimistä ulos ruokalasta, jollei tämä muuten tottele. Nätisti sanominen ei tehoa kaikkiin ihmisiin, joskus tarvitaan kovempia keinoja, enkä todellakaan tarkoita mitään lyömistä, tai toisen hakkaamista, mutta juuri tuollainen töniminen pois voi olla se ratkaisu. En ymmärrä mitä niin kamalaa siinä voi olla. On minuakin tönitty ja tukistettu, mutta ihan yhteiskuntakelpoiseksi ihmiseksi olen kasvanut siitä huolimatta. Minä tosin en ollut mikään kovin hankala lapsi, mutta kaikki lapsethan tietyssä iässä vähän uhmaavat vanhempiaan, ja kokeilevat rajojaan. On vähän outoa, että vanhemmat saattavat kurittaa lastaan parhaaksi katsomallaan tavalla, mutta opettajalla ei ole oikeutta koskea oppilaaseen sormenpäälläkään. Opettajanhan kuuluisi olla auktoriteetti. Eihän opiskelusta muuten mitään tule. Jos opettaja ei ole kunnollinen auktoriteetti, oppilaat alkavat ohjailla opettajaa. Niin käy hyvin helposti! Kuten sanotaan: ”Kun kissa ei ole paikalla, hiiret hyppivät pöydillä!”\nMuistan minäkin ala-asteelta tällaisen opettajan voimankäyttötapauksen. Meidän rehtorimme nosti kerran yhden villin, minua paljon kiusanneen pojan kauluksesta ylös, kun tämä oli taas kerran tehnyt jotain kiellettyä, en muista mitä. Poika alkoi itkeä heti tämän jälkeen, ja jopa minua säälitti hänen puolestaan, vaikka hän olikin minua kiusannut. Tiesin, että ei hän kuitenkaan tarkoittanut pahaa. Hän vain oli sellainen tyypillinen ”villi poika”. No tuostapa ei koskaan mitään lehtijuttuja tullut, mutta kyllä muistan vieläkin rehtorin katseen. Hänellä selvästi pimeni, ja hän näytti ihan natsilta keskitysleirillä. Olemus oli muutenkin sellainen…Vaikea kysymyshän se on, mihin raja kuuluisi rangaistusta annettaessa vetää. Se riippuu niin tilanteesta. Tuollaisia harmittomia villikkopoikia ei pitäisi kuitenkaan ihan noin kovalla kädellä kouluttaa, mutta jos kohtaat oikean häirikön, häntä ei ehkä muulla tavalla saakaan kuriin. Tilanteen mukaan siis, joka on tosin helpommin sanottu kuin tehty, juuri tämän rajan vedon vaikeuden takia!\nRakastan musiikkia, joten tähän osioon merkitsen kulloisellakin hetkellä mielestäni vaikuttaneimmat kappaleet tai artistit, perustuen siis ihan omiin tuntemuksiini. Viime aikoina on tullut kuunneltua paljon mm.seuraavia:\n• Tuure Kilpeläistä (erityisesti suosikkikappalettani: ”Pelko pois”)\n• Johanna Kurkelaa (meidän kaunista treenimusiikkiamme)\n• Tanjalotta Räikän vuoden 1989 euroviisukarsintakappaletta: ”Huominen eurooppa”, joka sopisi hyvin tähänkin päivään sanomallaan (suosikkimusiikkitekijäni: Gösta Sundqvistin tekemä kappale)\n• tämän vuotisia euroviisujen kilpailukappaleita, joista erityisesti ihastuin Hollannin edustajan Anoukin kappaleeseen, Maltan lauluun: ”Tomorrow”, Viron kappaleeseen: ”Et Uus Saaks Alguse”, sekä Romanian kappaleeseen: ”It’s My Life”. Muitakin hyviä oli, ja tykkäsin myös voittajasta, mutta jostain syystä ihastuin kaikkein eniten yllämainittuihin biiseihin.\nKuuntele tästä kokeeksi:\nUnet ovat myös aina kiinnostaneet minua, siksi lisäsin tähän uniosion. En ole ihan hetkeen nähnyt mitään merkittäviä unia, puhumattakaan selkounista, joka harmittaa minua suunnattomasti. (Jos et ole kuullut selkounista, käy katsomassa allaolevat nettisivut!) Voin sanoa, että kannattaa tutustua aiheeseen, ja tavoitella selkounia mahdollisuuksien mukaan. Niistä unista saa niin mahtavat euforiat ja kokemukset, että mistään muualta ei sellaista tunnetta saa!!!\nLaitetaan tähän nyt sitten hieman vanhempi uni, jonka näin noin kuukausi sitten, ja joka on siitä hauska, että se liittyi edessä olevaan tanssimatkaani. Siinä unessa olin Tampereella äitini kanssa, kun yhtäkkiä muistin, että meidän tanssiesityksemme on siellä, ja että minun pitäisi ehtiä harjoituksiin. Aloin miettiä, koska meidän harjoituksemme mahtaa olla, ja missä. Minulla ei ollut siitä tietoakaan, joten soitin valmentajallemme. Valmentaja sitten huusi puhelimeen, ja kyseli missä ihmeessä minä olen, kiroten päälle. Treenit olivat siis jo alkaneet. En muista miten puhelu päättyi, mutta muistan lopussa kävelleeni äitini kanssa Tampereen kaduilla etsien urheilukenttää. Lopulta tulimme sellaisen luokse, mutta se näytti autiolta, enkä ollut ollenkaan varma, oliko paikka oikea. Siihen uni päättyi. J\nTähän taas päättyy tämä ensimmäinen blogikirjoitukseni. Lahden matkaa odotellessa! Onneksi kesä ehti tulla, eli ei tarvitse varmaan värjötellä siellä Lahden stadionilla noissa meidän kauniissa, mutta heppoisissa vaatteissa. Helteellä asut tosin ovat taatusti liian tukalat, eli en toivo niitäkään. Välimuoto olisi paras, eikä sateita, kiitos! Kerron sitten matkan jälkeen miten kaikki meni, toivottavasti hyvin! Ihanaa kesän alkua kaikille!


Minecraftin 5 suosituinta käyttötapaa - Minecraft\nMinecraftin 5 suosituinta käyttötapaa\nMinecart on Minecraftin ajoneuvoyksikkö. Se voi ajaa, ja pelaajat käyttävät sitä useimmiten matkoille pitkiä matkoja.\nMinecarteilla on monia käyttötarkoituksia Minecraftissa junan muodostamisesta ulottuvuuksien välisen rautatien luomiseen. Tässä artikkelissa tarkastellaan joitain käytännöllisiä miinavaunujen käyttötarkoituksia.\nLue myös: Smaragdien 5 suosituinta käyttötapaa Minecraftissa\nminecraft -vankityrmät ja lohikäärmeet mod\nMitkä ovat minecartien parhaat käyttötarkoitukset Minecraftissa?\n#5 - Minecart uunilla\nMinecart -juna vuoren huipulla (Kuva Minecraftin kautta)\nJotkut pelaajat eivät ehkä tiedä, että he voivat luoda itsekäyttöisen 'junan' käyttämällä miinakärryä, jossa on uuni.\nKivihiiltä tai hiiltä käyttävä miinakärry liikkuu soittimen suuntaan. Kun miinakärry työnnetään tämän kärryn taakse, se yhdistyy ja muodostaa shuntin. Tällä menetelmällä voidaan liittää jopa neljä miinavaunua.\n#4 - Moniulotteinen rautatie\nPelaaja lähettää tavaroita Hollantiin (kuva Minecraftin kautta)\nMinecarts voidaan lähettää Nether -portaalin kautta. Tämä on hyvä tapa kuljettaa valtava määrä tavaroita nopeasti. Pelaajat eivät voi kulkea korin sisällä olevan portaalin läpi. Vain miehittämättömät kärryt teleportoituvat.\nLue myös: 5 asiaa, joita pelaajat eivät tienneet Minecraftin Nether -portaalista\nkorkeimman resoluution minecraft -tekstuuripaketti\n#3 - Kyläläisen sieppaus\nKyläläinen jumissa ruuhka -aikana (kuva Minecraftin kautta)\nJos pelaaja haluaa kuljettaa kyläläisen maan yli, hän voi harkita miinavaunun käyttöä.\nKyläläinen astuu koriin, kun pelaaja työntää sen heitä kohti. Ennen tätä pelaajat haluavat rakentaa rautatien haluttuun paikkaan kuljetuksen helpottamiseksi.\n#2 - Vuoristorata!\nErittäin viileä vuoristorata, jossa on käytettävät silmukat (Kuva u/pizza_burrit0 kautta Redditissä)\nJos pelaaja haluaa tehdä jännittävän miinavaunumatkan, hän voi tehdä vuoristoradan.\nYllä olevassa kuvassa rakentaja käyttää jopa komentolohkoja silmukoiden mahdollistamiseksi. Valitettavasti ilman komentolohkoja pelaajat rajoittuvat ei-silmukkaiseen vuoristorataan.\ngta 5 roolipalvelimet pc\n#1 - BoatCart\nLegendaarinen Minecraft BoatCart (kuva Minecraftin kautta)\nUseimmat pelaajat eivät tiedä, että moottorikiskot ovat täysin tarpeettomia BoatCartin kanssa.\nAjettaessa kärryllä pelaaja voi asettaa veneen eteensä laittaakseen sen kärryyn. Pelaaja voi sitten ohjata kärryä, ja se kulkee vaunujen kaltaisilla nopeuksilla moottorikiskoilla.\nTämä säästää pelaajalle paljon resursseja rakennettaessa selviytymistilassa.\nLue myös: Kuinka valmistautua The Witheriin Minecraftissa\nKuinka muuttaa fraktioita uudessa maailmassa\nkuinka tehdä lumi golem\nkuvia eläinten hyökkäyksistä\nhuijauskoodit gta 5: lle


Kuntien ilmastostrategioiden vaikutus alueen työllisyysasteeseen : Hinku-verkosto Suomessa\nTossavainen, Jasmin (2021-05-26)\nTutkielman tarkoitus on selvittää, miten kuntien omat ilmastostrategiat vaikuttavat alueen työllisyysasteeseen. Ilmastotoimien yhteys kilpailukykyyn voi olla positiivinen tai negatiivinen. Positiiviset vaikutukset syntyvät usein esimerkiksi tarvittavien investointien aiheuttamana sykäyksenä taloudessa. Negatiiviset vaikutukset taas seuraavat markkinoiden rajoittamisen aiheuttamasta tehokkuustappiosta. Lopullinen vaikutus kilpailukyvyn mittariin, kuten työllisyyteen, on näiden vaikutusten summa. Perinteinen taloustieteellinen kirjallisuus esittää, että talous useimmiten kärsii sen rajoittamisesta, mutta nk. Porterin hypoteesi väittää, että rajoitteet voivat kannustaa esimerkiksi innovointiin ja näin tuoda jopa positiivisia, vähintäänkin neutraaleja vaikutuksia.\nMenetelmänä tutkielmassa käytetään difference-in-differences-menetelmän laajennusta, joka sallii ryhmien saavan käsittelyn eri aikoihin. Difference-in-differences-menetelmä jäljittelee luonnollista koeasetelmaa tilanteissa, joissa käsittely ei ole satunnaisesti määräytynyt. Sitä käytetään usein erityisesti politiikkavaikutusten tutkimiseen. Tutkielman tulosten mukaan Hinku-verkostoon liittymisellä ei ole tilastollisesti merkitsevää vaikutusta kunnan työllisyysasteeseen.\nSe, ettei tilastollisesti merkitsevää vaikutusta ole, voi johtua monesta seikasta. Ensimmäinen on se, että mahdollisesti kadonneet työpaikat ovat tehokkaasti korvautuneet uusilla. On kuitenkin niin, ettei Hinku-verkosto ole käsittelynä aivan tarkkarajainen. Osalla kunnista on ollut ilmastostrategioita jo ennen verkostoon liittymistä, ja niitä on myös kunnilla, jotka eivät kuulu verkostoon. Lisäksi voi olla, ettei verkostoon liittyminenkään ole saanut kunnassa aikaan konkreettisia toimia. Lopuksi tulee ottaa huomioon se, että pienet muutokset suun-taan tai toiseen esimerkiksi työpanoksen kysynnässä alueella ei vielä välttämättä näy tilastollisesti merkitsevänä muutoksena työllisyysasteessa.


Resurssipohjainen talous: 5. Kauppiaat ja kultasepät\nErikoistuminen ja raha synnyttivät kaupankäynnin ja uuden ammattiryhmän – kauppiaat. Kauppiaat olivat ihmisiä, jotka ensimmäisinä ymmärsivät hyödykkeiden niukkuudesta syntyvän arvon ja sen mukanaan tuomat mahdollisuudet. Se mikä toisille oli jokapäiväisyydessään ja tavanomaisuudessaan lähes arvotonta ja yhdentekevää, saattoi toisille ihmisille tarkoittaa suurinta mahdollista ylellisyyttä. Kauppiaalle tämä tarkoitti hyvää bisnesmahdollisuutta.\nMerenrannan kalastajakylissä ihmiset saivat syödä kyllästymiseen asti kaloja ja äyriäisiä, minkä vuoksi niitä ei rannikon läheisyydessä juurikaan arvostettu. Mutta heti kun siirryttiin sisämaan puolelle, tilanne muuttui täysin päinvastaiseksi. Sisämaassa pelkkä merenelävän näkeminen saattoi muodostua niin suureksi elämykseksi, että ihmiset olivat valmiita maksamaan jo pelkästä katsomisesta– maistamisesta puhumattakaan.\nNäiden sisämaan ihmisten keskuudessa meren antimien arvo nousi moninkertaiseksi niiden hankintahintaan nähden. Maaseudun ihmiset, jotka olivat koko elämänsä ajan syöneet kaikilla aterioillaan vain kasviksia, viljatuotteita ja lihaa, eivät arastelleet hellittää kukkaronnyörejään rannikon ihmeiden edessä.\nMyytyään merenelävät huikealla voitolla sisämaan asukeille kauppias lastasi kärrynsä täyteen edullisia sisämaan tuotteita, palasi kalastajakylään ja myi tuotteet rannikon kalastajille eksoottisina herkkuina monikertaisella voitolla. Tämä luonnollisen niukkuuden aikakaudella toiminut markkinatalous toimi ajan olosuhteet huomioon ottaen erinomaisesti. Lisääntynyt hyödykkeiden vaihto lisäsi kohisten paitsi rannikon ja sisämaan ihmisten elintasoa myös kauppiaan hyvinvointia.\nHyödyntämällä tätä niukkuuden aikaansaamaa voitontekomahdollisuutta monet kauppiaat vaurastuivat liiketoimintansa johdosta huomattavasti. Lisääntyneellä omaisuudella oli kuitenkin myös haittapuolensa. Mitä enemmän kauppiaille kertyi rahaa ja omaisuutta, sitä suuremmaksi kasvoi heidän epäluulonsa ja pelkonsa tuon kaiken kerätyn omaisuuden menettämistä kohtaan. Omaisuuden turvallinen säilöminen nousi kauppiaiden yhteiseksi kiinnostuksen kohteeksi. Kauppakaravaaneja suojaamaan voitiin kyllä aina palkata lisää miehiä, mutta kuka jäisi kotiin vahtimaan sinne jäävää omaisuutta useiden kuukausien, jopa vuosien mittaisten matkojen ajaksi? Voisiko palkkasotilaisiin luottaa? Tilaisuus voisi tehdä kenestä tahansa varkaan.\nKulta tulisi luovuttaa sellaisen tahon valvontaan, joka oli jo ennestään niin varakas, ettei tälle koituisi mainittavaa lisähyötyä kullan kavaltamisesta. Tällaisella taholla olisi myös oltava hyvä maine, vakaa asema ja korkea status oman yhteisönsä sisällä, jolloin houkutus kullan anastamisesta tyssäisi viimeistään pelkoon maineen ja sosioekonomisen aseman menetyksestä. Vastaus ongelmaan löytyi arvostetusta kultaseppien ammattikunnasta.\nKultasepät olivat jo ennestään varakkaita, ja työnsä puolesta he olivat tottuneita käsittelemään suuriakin määriä kultaa. Kauppiaiden kulta ei kyennyt saamaan heidän päätään sekaisin. Kultasepillä kullan varastointiin tarvittavat suuret ja jykevät holvit olivat jo valmiina. Niinpä he vastasivat kauppiaiden kysyntään ja ryhtyivät vuokraamaan holviensa ylimääräistä säilytystilaa varakkaiden liikemiesten tarpeisiin. Saatuaan omaisuudelleen luotettavan vartijan kauppiaat saattoivat huoletta lähteä kuukausien, jopa vuosien mittaisille kauppamatkoille.\nLuotettaviksi todetut kultasepät keräsivät pian holveihinsa yhä useampien liikemiesten omaisuuksia. Kultaseppien ja liikemiesten kesken solmittiin vuokrasopimuksia, joiden merkiksi liikemiehet saivat kuitteja talletuksistaan. Näitä arvopapereita vastaan he saattoivat halutessaan nostaa kultansa ulos säilytyksestä. Kultaseppien toiminta oli siten alkujaan verrattavissa nykyajan pankkien tallelokerosäilytykseen.\nTunnisteet: erikoistuminen, kauppakaravaanit, kauppamatkat, kauppiaat, kultaholvit, kultasepät, niukkuus, tallelokerosäilytys


Fazer Street Food Wrap 7kpl / 315g - Suomikauppa.fi - Ulkosuomalaisen paratiisi!\nKILOHINTA: 12.19 €\nFazer Street Food Wrap on monipuolinen litteä leipä, jonka sisään on helppo kääräistä omat lempitäytteet. Se toimii niin wrappina, tuoreena tortillana kuin rennon suolapalan pohjanakin. Rullarieskan tapaan siitä voi valmistaa myös juhlapöydän suolaiset tarjottavat.\nWrap on sydänmerkkituote, siinä on reilusti kuituja mutta vain vähän suolaa. 42 % leivän viljasta on täysjyvää. Leivonnassa on käytetty myös ruista.\nVesi, täysjyvävehnäjauho (32 %), vehnäjauho, sihtiruisjauho, siirappi, rapsiöljy, hiiva, etikka, suola, nostatusaine (E503), vehnägluteeni, ohramallas. 42 % viljasta on täysjyvää.\nHalva Salmiakkiruutu 250g\nValio: Onni - Peruna - porkkanavelli 210g 4kk