Kiirastuli norssilla ja muita kärsimyksiä. Opiskelijoiden kokemukset historian aineenopettajakoulutuksesta Joensuun yliopistossa - PDF\nKiirastuli norssilla ja muita kärsimyksiä. Opiskelijoiden kokemukset historian aineenopettajakoulutuksesta Joensuun yliopistossa\nDownload "Kiirastuli norssilla ja muita kärsimyksiä. Opiskelijoiden kokemukset historian aineenopettajakoulutuksesta Joensuun yliopistossa 1979-2008"\n1 Kiirastuli norssilla ja muita kärsimyksiä Opiskelijoiden kokemukset historian aineenopettajakoulutuksesta Joensuun yliopistossa Itä-Suomen yliopisto Yhteiskunta- ja kauppatieteiden tiedekunta Historia- ja maantieteiden laitos Suomen historian pro gradu -tutkielma Mikko Puustinen, Tammikuu 2011\n2 ITÄ-SUOMEN YLIOPISTO, TUTKIMUSTIEDOTE Tekijä: Mikko Puustinen Opiskelijanumero: Tutkielman nimi: Kiirastuli norssilla ja muita kärsimyksiä. Opiskelijoiden kokemukset historian aineenopettajakoulutuksesta Joensuun yliopistossa Tiedekunta/oppiaine: yhteiskunta- ja kauppatieteiden tiedekunta, Suomen historia Sivumäärä: liitteet 20 Aika ja paikka: tammikuu 2011, Joensuu Pro gradu -tutkielma käsittelee historian opettajien koulutusta Joensuun yliopistossa Tutkielmassa tarkastellaan historian opiskelijoiden kokemuksia aineenopettajakoulutuksesta luvun tutkinnonuudistuksesta 2000-luvulle. Tutkimustehtävänä on selvittää, miksi opiskelijoiden kokemukset ovat usein kielteisiä ja mikä ne aiheuttaa. Keskeisenä lähtökohtana on lähestyä tutkimustehtävää tieteenalakulttuurien tutkimuksen avulla. Tutkimus kytkeytyy vuosina toteutettuun historian opiskelijoiden ainejärjestön Varnitsan historiaprojektiin. Tutkimustehtävään vastataan monipuolisen lähdeaineiston avulla. Aineiston rungon muodostavat aineenopettajakoulutuksen suorittaneilta opiskelijoilta kerätty haastatteluaineisto sekä ainejärjestön Varnitsa-lehdessä julkaistut kirjoitukset. Haastatteluaineisto välittää eri vuosikymmenillä syntyneitä kokemuksia tämän päivän näkökulmasta. Varnitsa-lehden kirjoitukset kertovat puolestaan opintojen synnyttämistä tuntemuksista tuoreeltaan, sillä ne on kirjoitettu opintoja suoritettaessa. Haastatteluista ja kirjoituksista selviää, miten opiskelijat ovat aineenopettajaopinnot kokeneet. Aineenopettajille järjestettyjen opintojen rakenteesta kertovat Joensuun korkeakoulun ja yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan opinto-oppaat. Tutkielmassa hyödynnetään sekä laadullisia että määrällisiä menetelmiä. Historian opiskelijat ovat kokeneet kasvatustieteiden tiedekunnan järjestämät aineenopettajaopinnot usein epämieluisia. Kokemukseen vaikuttaa yhtäältä aineenopettajaopintojen järjestäminen, josta löytyy epäkohtia. Samalla opinnot ovat sisällöltään ja työskentelytavoiltaan erilaisia kuin historian oppiaineessa. Toisaalta historian opiskelijoiden kokemukseen vaikuttaa historian opiskelijoiden yhteisössä elävä negatiivinen mielikuva kasvatustieteen opinnoista. Tutkielmassa opintojen todellisille ongelmille, opintojen erilaisuudesta kumpuaville sopeutumisvaikeuksille sekä yhteisön kulttuurin vaikutukselle kokemusten muodostumiseen annetaan ne kaikki yhdistävä selitys. Tutkimus tarjoaa mahdollisuuksia aineenopettajakoulutuksen kehittämiselle opiskelijoiden kannalta mielekkäämpään suuntaan. Tutkimuksen keskiössä oleva laadullinen aineisto nostaa opiskelijoiden kokemukset etualalle. Yliopiston kannalta oppiainekulttuurien ymmärtäminen ja opintojen todellisuuden tarkastelu voi auttaa opetuksen kehittämisessä ja sitä kautta muuttaa opiskelijoiden negatiivista mielikuvaa parempaan suuntaan.\n3 SISÄLLYS Aluksi: Pieni runonpätkä Aineenopettajakoulutuksen kehitys Suomessa Tutkimuksen esittely Tutkimustehtävä Aineisto Metodit ja käsitteet Tutkimusperinne Historian opettajien koulutus Joensuun yliopistossa Koulutuksen järjestäminen ja järjestäjät Aineenopettajakoulutuksen sisältö Opinnoissa käytetyt työtavat Kokemus pahasta Historia ennen opettajuutta Vapaudenriisto Teoriaa ja didaktikkoja Vuorovaikutuksen ongelmia Tarina pahasta Yhteisö arvojen määrittäjänä Kerrotaanpas pahasta Tulkinta pahasta Lopuksi: Puute hyvästä legenda pahasta LÄHTEET JA KIRJALLISUUS LIITTEET\n4 Aluksi: Pieni runonpätkä Joka osaa, tekee. Joka ei osaa, opettaa. Joka ei osaa edes opettaa = didaktikko 1 Edellä olevasta lainauksesta voi päätellä jo pikaisella vilkaisulla muutamia asioita. Sen kirjoittaja tuntuu arvostavan tekemistä enemmän kuin opettamista. Ilman taustatietoja ei voi tietää millaista tekemistä kirjoittaja tarkoittaa, mutta ainakaan hän ei pidä opettamista tekemisenä. Entä sitten didaktikko: hän joka ei osaa tehdä, eikä edes opettaa? Ja mikä ihme on didaktikko? Didaktikon oman pienen hierarkiansa alimpaan kastiin sijoittava kirjoittaja paljastaa kirjoittamassaan sanaleikissä arvostuksensa, mutta herättää samalla uusia kysymyksiä. Mistä kirjoitus oikeastaan kertoo? Kuvastaako se kirjoittaja henkilökohtaista arvostusta vai heijastaako se hänen ympäristönsä arvomaailmaa? Mitä ja miksi kirjoittaja haluaa lukijoilleen sanoa? Miten vastausten jäljille voi päästä? Lähteiden tarkka tutkiminen, kuulustelu, on historian tutkimuksen lähtökohta. Niin nytkin. Hieman tarkemman perehtymisen jälkeen joihinkin runonpätkästä esiin nousevista kysymyksistä voi vastata helposti. Sanaleikki on peräisin Varnitsa-lehden vuoden 1983 toisesta numerosta. Varnitsa on puolestaan vuonna 1970 perustettu Joensuun yliopiston historian opiskelijoiden ainejärjestö, joka on julkaissut omaa lehteään 1970-luvulta lähtien. Näin tiedetään, että kirjoituksessa puhutaan historiasta ja mitä ilmeisimmin historian opettamisesta. Entistä paremmin kirjoitus aukeaa, kun tietää didaktikon tarkoittavan yliopistossa työskentelevää opetusopin opettajaa, eli henkilöä, joka opettaa opettamaan. Nyt kaikki näyttää loogiselta. Kirjoittaja haluaa kertoa, että osaavimmat tekevät työtä historian parissa. Ne, jotka eivät siihen kykene, opettavat historiaa. Ja se, jolta opettaminenkaan ei luonnistu, opettaa opettamaan. Lisätiedoista huolimatta monia kysymyksiä jää vaille vastausta. Niistä tärkein kuuluu: miksi kirjoittaja on sitä mieltä kuin on? Kysymys esitettiin ensimmäisen kerran, kun Varnitsan historia koottiin Joensuun yliopiston historian oppiaineryhmässä kirjalliseen muotoon teokseksi Suolankeittäjien heimo Varnitsa ry:n historia (2009). Kysymyksen merkitys kasvoi, kun samantyylisiä kirjoituksia löytyi Varnitsa-lehdistä useita ja vielä eri vuosikymmeniltä. 1 Varnitsa-lehti 2/83. 4\n5 Asiaan perehtymisen jälkeen runonpätkän ei voi ajatella luonnehtivan vain kirjoittajan henkilökohtaisia arvostuksia, vaan laajemman ihmisjoukon jakamista käsityksiä, jotka ovat kaiken lisäksi pysyneet samanlaisia monen vuosikymmenen ajan. Didaktikon historia-alan alimpaan kastiin sijoittava kirjoitus kertoo historian opiskelijoiden yhteisestä arvomaailmasta ja kohdistuu historian aineenopettajakoulutukseen. Aineenopettajakoulutus nousi Varnitsan historiaprojektin aikana runsaasti kysymyksiä herättäneeksi aihepiiriksi, ja sitä käsiteltiin lyhyesti jo Suolankeittäjien heimossa. Nyt siihen pureudutaan syvällisemmin. 1. Aineenopettajakoulutuksen kehitys Suomessa Suomessa järjestetyn aineenopettajakoulutuksen 2 juuret ulottuvat 1800-luvun alkuun. Tuolloin Turun akatemiassa muodostettiin kasvatusopillinen seminaari valmistamaan oppikoulunopettajia. Turusta oppikoulunopettajien koulutus siirtyi Helsinkiin. Oppikoulunopettajiksi aikovien ylioppilaiden piti 1800-luvun puolivälistä lähtien kirjautua kasvatusopin ylioppilaina Helsingin yliopistoon, jonne perustettiin kasvatus- ja opetusopin professorin virka. Koulutus täydentyi 1860-luvulla, kun Helsinkiin perustettiin eurooppalaisten esikuvien kannustamana normaalilyseo opetusharjoittelua varten. 3 Oppikoulunopettajien pätevöitymistapa vakiintui ja 1870-luvuilla niin, että tuolloin muodostunutta koulutusrakennetta noudatettiin seuraavien sadan vuoden ajan. Opettajiksi aikovien tuli suorittaa oman aineensa kandidaatin tutkinto, kasvatusopin tutkinto sekä ottaa vuoden ajan osaa opetusharjoituksiin normaalilyseossa. Harjoittelukoululla opetusharjoittelijoiden koulutukseen kuului oppituntien seuraamista, niiden valmistelua ja pitämistä sekä pedagogiikkaan tutustumista. Pääpiirteittäin opetusharjoittelun sisältö muistuttaa edelleen käytössä olevaa aineenopettajien koulutuksen opetusharjoitteluosuutta. Tosin ainakin 1800-luvulla koulutus oli epäsäännöllisempää, sen kesto vaihteli, eikä harjoitustunteja ollut yhtä harjoittelijaa kohti niin paljon kuin myöhemmin. 4 2 Opettajankoulutuksesta käytetään usein rinnakkaisia termejä. Esimerkiksi opettajankoulutus kirjoitetaan tämän tästä muodossa opettajakoulutus. Aineenopettajakoulutus puolestaan kääntyy muotoon aineenopettajankoulutus. Kaikki mahdollisuudet ovat muodollisesti oikein, mutta tässä tutkielmassa käytän muotoja opettajankoulutus ja aineenopettajakoulutus. 3 Heinonen 1987, 46, 93-96; Kähkönen 1979, 23. Tarkalleen ottaen Helsingin ruotsalainen normaalilyseo aloitti vuonna 1864 ja sen suomalainen (eli suomenkielinen) osasto Heinonen 1987, 47-48, ; Kähkönen 1979, 23. 5\n6 Pieniä muutoksia aineenopettajien koulutukseen olivat harjoittelua koskeneiden säädösten tarkennukset 1930-luvulla. Tyttönormaalilyseon perustaminen vuonna 1934 oli sen sijaan suurempi askel. Se avasi oppikoulunopettajan tehtävät myös naisille. Toisen maailmansodan jälkeen koulutuksen kysynnän voimakas kasvu synnytti opettajapulan, jota paikattiin perustamalla uusia harjoittelukouluja maakuntakaupunkeihin. 5 Kaiken kaikkiaan Suomen eri koulutusasteilla toimivien opettajien koulutusjärjestelmä oli ennen 1970-lukua sekava ja epäyhtenäinen. Opettajia koulutettiin erikseen kansakouluun, kansalaiskouluun, oppikouluun aineenopettajiksi sekä ammatillisiin oppilaitoksiin. Opettajien siirtyminen koulumuodosta toiseen oli hankalaa, sillä yleisesti pätevöittävää koulutusta ei ollut, eikä yhteen kouluun soveltunut koulutus sopinut toiseen. Opettajankoulutuksen kehittämisen kannalta ongelmallista oli myös oppikoulun ja kansakoulun välinen kastijako. 6 Opettajankoulutuksen tilasta ja tulevaisuudesta käytiin 1960-luvun loppupuolella vilkasta keskustelua, jonka yhtenä moottorina oli halu kytkeä opettajankoulutus tuolloin voimakkaasti kasvaneeseen korkeakoulujärjestelmään. Opettajankoulutuksen uudistamispyrkimys liittyi yhteiskunnalliseen murrokseen ja ajatukseen koko kansan koulutustason nostamisesta, jolloin myös opettajilla haluttiin olevan entistä korkeampi koulutus. Vuodesta 1970 alkaen toteutettu peruskoulu-uudistus merkitsi sen vuoksi myös opettajankoulutuksen uudistamista. 7 Keskustelu kytkeytyi aikansa ideologisiin ja aatteellisiin näkemyksiin. Kansakoulunopettajia kouluttaneet opettajaseminaarit ja korkeinta opetusta tarjonneet yliopistot nähtiin monessa mielessä toisilleen vastakkaisina. Aatteellinen kiista perustui mielikuvaan seminaareista isänmaallisina ja taantumuksellisina, minkä vuoksi poliittisella vasemmistolla oli erityisen huono mielikuva opettajaseminaareista. Toinen vastakkainasettelu rakentui opettajankoulutuksen tieteellisyyden ympärille. Koska koulutuksen tieteellisyys nähtiin hyvin tärkeäksi, puolsi se voimakkaasti kaiken opettajankoulutuksen siirtämistä korkeakouluihin. 8 Opettajankoulutusta ryhdyttiin kehittämään vuonna 1971 säädetyn opettajankoulutuslain perusteella. Seminaarit lakkautettiin ja opettajankoulutus päätettiin keskittää korkeakoulujen yhteydessä toimiviin opettajankoulutusyksiköihin. Käytännössä koulutuksen siirtäminen korkeakouluihin tapahtui 5 Kähkönen 1979, Nevala 2009, Kähkönen 1979, 56, 79; Nevala 2009, 49-52; Vuorenpää 2003, Kähkönen 1979, 81-83, ; Nevala 2009, 49. 6\n7 kasvatustieteellisten tiedekuntien perustamisen myötä vuosina Kokonaisuudessaan opettajankoulutuslaki merkitsi monenlaisia uudistuksia. Uutta oli muun muassa jokaiseen opettajankoulutusyksikköön kuuluva oma harjoittelukoulu, sekä peruskoulun ja lukion opettajien kouluttaminen samoissa yksiköissä. 9 Opettajankoulutuksen tulevaisuuden periaatteellinen ratkaiseminen ei antanut suoria vastauksia koulutuksen organisointiin käytännön tasolla. Vaikka opettajankoulutuslaki astui voimaan 1973, niin aineenopettajien koulutus uudistui vasta vuosikymmenen lopussa. Syynä tähän oli aineenopettajakoulutuksen uudistuksen kytkeytyminen korkeakoulujen tutkinnonuudistukseen. Tutkinnonuudistusprosessin aikana aineenopettajien koulutus noudatteli vanhoja käytäntöjä. Aineenopettajien opettajankoulutusosuus suoritettiin 1980-luvun alkuun asti erillisenä kokonaisuutena muiden opintojen jälkeen edellisen vuosisadan mallia mukaillen. 10 Korkeakoulututkintojen uudistamisen tavoitteena oli nopeuttaa opiskelua. Yliopistokoulutuksen haluttiin ottavan tulevan ammatin vaatimukset paremmin huomioon. Samalla opintojen nopeuttamiseksi suorituksia mittamaan haluttiin kehittää suoritepistejärjestelmä, jollaiseksi luotiin opintoviikko. Aineenopettajakoulutuksen suuntaviivojen hahmotteluun osallistuivat niin opetettavien alojen kuin kasvatustieteellisten tutkintojen uudistamista valmistelleet tahot. Ensimmäisenä näkemyksensä esitti filosofisten ja yhteiskuntatieteellisten tutkintojen uudistusta pohtinut toimikunta, joka jätti korkeakoulujen tutkinnonuudistusta koskevan mietintönsä vuonna Seuraavana vuonna opetusministeriö asetti opettajankoulutustoimikunnan, jonka tehtävänä oli uusien tutkintojen suunnittelu kasvatusalalle. 11 Vuoden 1973 opettajankoulutustoimikunnan mietintö valmistui vuonna Toimikunta linjasi opettajankoulutuksen kehittämisen yleisiksi periaatteiksi koulutuksen akateemisuuden, pyrkimyksen yhtenäistää opettajankoulutusta ja opettajien kasvatustieteellisen asiantuntemuksen lisäämisen. Tavoitteena oli lisätä koulutuksen tieteellisyyttä ja aineenhallintaa sekä opetuksen ja tutkimuksen välistä vuorovaikutusta. Samalla haluttiin lähentää teoreettista ja käytännöllistä opiskelua sekä pedagogisia opintoja ja aineenopintoja. Tutkintojen osalta toimikunta esitti erillisen aineenopettajan koulutusohjelman perustamista. Koulutusohjelman sijainniksi yliopistoissa ja korkeakouluissa esitettiin kolme vaihtoehtoa. Ensimmäisessä vaihtoehdossa aineenopettajan koulutusohjelma olisi ko- 9 Kähkönen , 88-89; Niemi 2005, Harjoittelukoulutoimikunnan mietintö, 13; Kuusisto 2007; ; Vuorenpää 2003, Eskola 2002, ; Kehittyvä opettajankoulutus, 4. Yhdellä opintoviikolla tarkoitetaan opiskelijan keskimääräistä 40 tunnin työpanosta. 7\n8 konaisuudessaan kasvatustieteiden tiedekuntien järjestämä, toisessa kunkin ainetiedekunnan oma ohjelma ja kolmannessa ainetiedekuntien sekä kasvatustieteiden tiedekuntien yhteinen. Perusteluissa toimikunta näki ensimmäisen vaihtoehdon olevan lähimpänä tutkinnonuudistuksen tavoitetta, joka oli selkeästi ammattiin valmistavien koulutusohjelmien luominen. Toista vaihtoehtoa tuki puolestaan opintojen enemmistön sijoittuminen ainetiedekuntaan ja se, että joissain tiedekunnissa olisi hyvin vähän opiskelijoita, jos aineenopettajat olisivat kasvatustieteiden tiedekunnissa. 12 Vuoden 1973 opettajankoulutustoimikunnan työ ei johtanut suoraan tutkintojen uudistamiseen. Mietintö luovutettiin kesällä 1975, minkä jälkeen opetusministeriö asetti Kasvatusalan tutkinnonuudistuksen ohjaus- ja seurantaprojektin (KATU). Se käsitteli aineenopettajakoulutusta rinta rinnan humanististen, luonnontieteellisten ja yhteiskuntatieteellisten tutkintojen kanssa. 13 Näkemys aineenopettajien tutkintojen suorittamisesta kasvatustieteiden tiedekunnissa ei miellyttänyt ainetiedekuntia, jotka olisivat menettäneet suuren määrän opiskelijoistaan. Myös aineenhallinnan tason laskua kasvatustieteen kustannuksella pelättiin. Niinpä kun kasvatustieteiden tutkintoasetus annettiin vuonna 1978, ei siihen kuulunut aineenopettajien tutkinnon myöntämistä kasvatustieteestä. Sen sijaan aineenopettajille luotiin 40 opintoviikon suuruiset kasvatustieteelliset opinnot, jotka oli tarkoitus integroida kiinteästi pääaineen opintoihin. KATU-projektin linjauksen mukaan aineenopettajaksi valmistuvat suorittivat sen tiedekunnan, osaston tai korkeakoulun tutkinnon, missä heidän koulutusohjelmansa oli. Esimerkiksi historian opettajien tutkinto annettaisiin siitä tiedekunnasta, minne historian oppiaine tai -aineet oli kussakin yliopistossa tai korkeakoulussa sijoitettu. 14 Kasvatustieteellinen tutkintoasetus tuli voimaan vuonna Tätä aiemmin suoritettua aineenopettajakoulutusta kutsutaan tavallisesti vanhamuotoiseksi. Uusimuotoiseksi kutsutaan tutkinnonuudistuksen jälkeistä aineenopettajakoulutusta, jossa kasvatustieteelliset opinnot ja opetusharjoittelu on sijoitettu korkeakoulututkinnon sisään ja limittäin pääaineen opiskelun kanssa. Peruskoulu-uudistuksesta, opettajankoulutuslaista sekä tutkinnonuudistuksesta ja siihen liittyneistä valmistelutöistä koostuvan kokonaisuuden tavoitteena oli tehdä opettajankoulutuksesta akateemista ja yhtenäistä. Akateemisuus kytkeytyi ennen muuta luokanopettajakoulutukseen, joka siirtyi semi- 12 Vuoden 1973 opettajakoulutustoimikunnan mietintö, 38-41, Kehittyvä opettajankoulutus, 7-8; Vuorenpää 2003, Asetus kasvatustieteellisistä tutkinnoista ja opinnoista (N:o 530, 1978); Mäkelä 1994, 23-24; Vuorenpää 2003, , ,\n9 naareista korkeakouluihin. Aineenopettajakoulutukseen liittyy akatemisointia enemmän yhtenäisyys, jota kaivattiin toisistaan erilleen jääneiden koulutuksen eri osa-alueiden sitomiseksi toisiinsa. Esimerkiksi vuoden 1973 opettajankoulutustoimikunta halusi teoreettisen ja käytännöllisen opiskelun yhdentämistä sekä pedagogisten ja aineenopintojen liittämistä paremmin yhteen. Aineenopettajien koulutukseen kuuluvien kasvatustieteellisten opintojen ja opetusharjoitteluiden sijoittaminen korkeakoulututkinnon sisään nähtiin integroivan opinnot yhdeksi kokonaisuudeksi, kun opetettavaa ainetta ja kasvatustiedettä opiskeltaisiin yhtä aikaa. 15 Siirryttäessä 1980-luvulla uusimuotoinen opettajankoulutus ei kaikin puolin vastannut siihen ladattuja odotuksia. Kriitikkojen mukaan aineenopettajakoulutus syntyi leikkaa ja liimaa -menetelmällä vanhasta järjestelmästä, eikä kasvatustieteellisten opintojen sijoittaminen aineenopintojen rinnalle merkinnyt niiden lähentymistä keskenään. Yleisellä tasolla 1980-luvun alussa kohdistettiin voimakasta kritiikkiä opintojen vähäiseen valinnaisuuteen. Näiden niin kutsuttujen putkitutkintojen kritiikki osui suoraan myös aineenopettajien koulutusohjelmiin. Kaiken kaikkiaan tutkintouudistus toimeenpantiin kritisoijien mielestä monissa oppiaineissa hätiköidysti, jolloin vanhat opintovaatimukset muutettiin vain toisen nimisiksi ja käärittiin hienoon byrokraattiseen pakettiin. 16 Opiskelijoiden hidas valmistuminen yliopistoista nähtiin ongelmaksi jälleen 1980-luvun puolivälistä lähtien. Erilaisissa arvioissa todettiin, että 1970-luvun tutkinnonuudistus ei ollut tehostanut opiskelua niin paljon kuin oli kuviteltu. Muutoksia kaivannut opetusministeriö toimi aluksi yliopistojen välityksellä, mutta kun tuloksia ei painostuksesta huolimatta saatu, päätti ministeriö toimia itse. Vuosina tulivat voimaan uudet tutkintoasetukset, joissa edellisessä uudistuksessa poistettu välitutkinto palautettiin käyttöön. Alempi tutkinto oli 120 opintoviikon laajuinen kandidaatin tutkinto ja ylempi tutkinto 160 opintoviikon laajuinen maisterin tutkinto. 17 Aineenopettajakoulutuksen kannalta 1990-luvun suurin muutos oli 35 opintoviikon suuruisen opettajan pedagogiset opinnot -kokonaisuuden luominen. Määritelmän mukaan opettajan pedagogiset opinnot ovat kasvatustieteellisiä opintoja, jotka sisältävät harjoittelua. Opinnot sopivat peruskoulun, lukion, ammatillisten oppilaitosten tai aikuiskoulutuksen tehtäviin. Ne kuuluvat luokan-, aineen- ja erityisopettajien sekä opinto-ohjaajien ylempään korkeakoulututkintoon. Uuden kokonaisuuden 15 Niemi 2005,188; Vuoden 1973 opettajankoulutustoimikunnan mietintö, 38-41; Vuorenpää 2003, Jauhiainen 1997, 170; Vuorenpää 2003, Eskola 2002, 368; Kohvakka 2009, 66. 9\n10 luominen yhdisti opetusalan peruskoulutuksen, kun kaikkien opettajien tutkintoon liitettiin sama pätevöittävä koulutus. Samalla koulutusten välinen liikkuvuus helpottui. 18 Viimeisin suomalaisia yliopistoja koskenut tutkinnonuudistus tehtiin yleiseurooppalaisen Bolognan prosessin yhteydessä vuonna Uudistuksen tavoitteena oli tehdä eurooppalaisista korkeakouluopinnoista yhteismitallisia. Tässä uudistuksessa opettajan pedagogiset opinnot pysyi entisenlaisena kokonaisuutena, ainoastaan sen mittayksiköllinen suuruus muuttui 35 opintoviikosta 60 opintopisteeksi Tutkimuksen esittely 2.1. Tutkimustehtävä Tutkimuksen tavoitteena on selvittää, miksi historian opiskelijoiden mielikuva aineenopettajakoulutuksesta on huono. Mistä huonot kokemukset syntyvät? Mikä opinnoissa ärsyttää niin, että niitä pidetään muuta opiskelua vähempiarvoisena, ja millainen rooli opiskelijayhteisöllä on yksittäisten henkilöiden kokemusten muodostumisessa? Tutkimustehtävä voidaan kuvata oheisella kuviolla. Opiskelijoiden taival yliopistossa alkaa kiinnittymisellä, eli sosialisaatiolla yliopistoyhteisöön ja historian oppiaineeseen. Aineenopettajaopinnot suoritetaan tavallisesti opintojen puolivälissä tai loppupuolella, jolloin opiskelijoille ennättää muodostua niitä koskeva ennakkokäsitys. Opettajaopintojen aikana ja niiden jälkeen kertyneitä kokemuksia välitetään eteenpäin, mikä puolestaan vaikuttaa seuraavien opiskelijoiden tapaan muodostaa oma ennakkokäsityksensä opinnoista. Näin muodostuva kiertokulku merkitsee sitä, että opiskelijoiden kokemusten tarkastelu vaati kaikkien näiden elementtien tarkastelua yhdessä. 18 Asetus kasvatustieteellisen alan tutkinnoista ja opettajankoulutuksesta (N:o 576/1995), <http://www.finlex.fi/fi/laki/alkup/1995/ >, luettu ; Vuorenpää 2003, Kaivola 2005, 268. Opintoviikko vastaa 1,5-2 opintopistettä. Opintopistettä vastaava työpanos on noin 27 tuntia. 10\n11 Tutkimusasetelma Kuvio 1. Tutkimusasetelma. Jokaisella tutkielman luvulla on oma tavoitteensa, joka rakentuu aina edellisen luvun johtopäätösten varaan. Ensimmäinen askel on kolmas luku, joka käsittelee aineenopettajien suorittamia opintoja sellaisena kuin ne on Joensuussa järjestetty. Luku keskittyy opintojen sisältöön ja rakenteeseen, joita avataan tilastollisen tarkastelun avulla. Seuraavaksi paneudutaan historian opiskelijoiden kokemuksiin aineenopettajaopinnoissa. Luvussa neljä pohditaan millaisia kokemukset ovat olleet, ja millaisia yhteyksiä opintojen järjestämisen ja opiskelijoiden kokemuksen väliltä voi löytää. Viidennessä luvussa opiskelijoiden kokemus opettajaopinnoista yhdistyy opiskelijayhteisön kulttuuriin. Kokonaisuuden tavoitteena on selittää yhteisössä elävä kärsimystarina tieteenalakulttuurien avulla. Keskeinen kysymys viidennessä luvussa on, kuinka opettajaopinnot ja niiden synnyttämät kokemukset muovaavat yhteisön toimintaa ja kuinka yhteisö samaan aikaan vaikuttaa opiskelijoiden kokemuksiin omalla arvomaailmallaan. Lopullisena tavoitteena on vastata mahdollisimman tyhjentävästi kysymykseen miksi?. Kysymyksiin vastaamisen lähtökohta on pieni runonpätkä ja muut samankaltaiset kirjoitukset. Koska näkökulma painottuu opiskelijoiden kokemusten julkituodun osan tarkasteluun, rajautuu käsittelyn ulkopuolelle väistämättä monia muita tutkimusmahdollisuuksia. Näkökulmana kokemus sekä kokijoiden ärsyyntymisen ymmärtäminen edellyttää kokemuksista kertovaan aineistoon paneutumista ja sen nostamista etualalle. Tässä mielessä aineisto määrää käyttämäni kerronnan tavan, kun 11\n12 kerron ja kuvailen kokemusta aineiston avulla. En pyri esittämään esimerkiksi laajaan tilastoaineistoon perustuvaa yleistystä kaikkien pedagogiset opinnot suorittaneiden opiskelijoiden keskimääräisistä tuntemuksista, vaan kuvaamaan, ymmärtämään ja antamaan teoreettisesti järkevän tulkinnan varnitsalaisten kokemuksista aineenopettajaopinnoissa. Huonot muistot, turhautuminen tai jopa katkeruus henkilöityvät usein didaktikkoihin pienen runonpätkän tapaan. Kysymyksessä voisi olla silkka henkilökiista, mutta ei tunnu uskottavalta, että pelkät henkilökohtaiset erimielisyydet olisivat luoneet sukupolvet ylittävän tradition. Kasvatustiedettä ja historian opiskelijoita tarkastellessa täytyy löytää jotain yksittäisten asioiden ja henkilöiden ylimenevää, jotta vuosikymmenten mittaisen konfliktisuhteen voi selittää. Tämän vuoksi kysymyksenasettelun perustana on tieteenalakulttuurien tutkimus. Miten oppiaineen ja opiskelijoiden identiteetti muodostuu ja rakentuu, sekä kuka tai ketkä luovat hallitsevat arvot ja diskurssit? Ajallisesti tutkimus rajautuu uusimuotoisen aineenopettajakoulutuksen alusta 2000-luvulle. Ensimmäiset uusien tutkintoasetusten mukaan opiskelleet opiskelijat aloittivat opiskelunsa Joensuun korkeakoulussa syksyllä Varnitsan historiaprojektin ajallinen päätepiste sijoittui vuoden 2008 loppuun, johon myös käytettävissä oleva aineisto päättyy. Tutkielman kattamat vuodet ovat näin Tarkastelu kattaa käytännössä koko uusimuotoisen aineenopettajakoulutuksen historian Joensuun korkeakoulussa ja yliopistossa, vaikka muodollisesti yliopiston itsenäinen historia päättyi vasta vuoden 2009 lopussa Itä-Suomen yliopiston perustamisen myötä. Tutkielmaa lukiessa kannattaa muistaa, että olen itse käsitellyt samoja tuntemuksia, joita aineistosta välittyy. Oma suhteeni kasvatustieteeseen ja opettajaopintoihin muistuttaa aineistosta esiin nousevaa ärtyneisyyttä ja huvittuneisuutta. Istuessani kasvatustieteen luennoilla vuosina 2007 ja 2008 pohdin usein niiden järkevyyttä ja sitä miksi ne ärsyttivät niin paljon. Kuinka suuri osa omista kokemuksistani määrittyi silloin yhteisön ja sen sosiaalisen muistin kautta? Entä miten oma kokemukseni vaikuttaa tähän tutkimukseen tai ylipäänsä koko aiheen valintaan osaksi Varnitsan historiaprojektia? Samalla on hyvä pohtia, miten aiempien kokemusten erittely vaikuttaa opiskelijoiden tuleviin kokemuksiin. Aivan samoin kuin muistitietotutkimus voi vaikuttaa muistoihin tai yhteinen muisti voi korvata yksilöllisen, niin varnitsalaisten suhteesta pedagogisiin opintoihin tehty tutkimus ja ikävien kokemusten erittely muuttaa seuraavien opiskelijapolvien mielikuvaa pedagogisista opinnoista. 12\n13 Tutkielmassa ole tarkoitus asettaa eri tieteenaloja arvojärjestykseen tai ottaa kantaa kasvatustieteen merkitykseen tieteenä, vaan ainoastaan kertoa esimerkkien avulla, miten varnitsalaiset ovat kokeneet aineenopettajakoulutuksessa kohtaamansa totutusta poikkeavan maailman. Tutkimuksen merkitys kannattaakin arvottamisen sijaan nähdä opintoja kehittävänä ja erilaisuuden ymmärrystä lisäävänä. Opiskelijoiden kokemusten ymmärtäminen auttaa hahmottamaan opintojen järjestämisen epäkohtia. Oppiainekulttuurien ymmärtäminen, opintojen järjestämisen tarkastelu ja kenties molempien tietoinen muuttaminen voi auttaa opetuksen kehittämisessä ja sitä kautta muuttaa opiskelijoiden negatiivista mielikuvaa parempaan suuntaan Aineisto Tutkimuksen aineisto koostuu Varnitsan historiaprojektia varten kerätystä haastattelumateriaalista sekä Varnitsa-lehden kirjoituksista. Lisäksi käytössä on Joensuun Yliopiston Ylioppilaskunnan (JoYY) keräämää aineistoa. Aineenopettajien opintojen järjestämistä koskeva aineisto muodostuu Joensuun korkeakoulun ja yliopiston julkaisemista opinto-oppaista. Yliopiston opinto-oppaissa on kootusti esitetty kaikki oppilaitoksen järjestämät opintojaksot. Korkeakouluaikana julkaistiin vuosittain korkeakoulun yhteinen opas, joka tosin oli jaettu alojen mukaan useampaan niteeseen. Korkeakoulun muututtua yliopistoksi jokainen yliopiston tiedekunta on tehnyt oman oppaansa, joissa on ilmoitettu kunkin tiedekunnan oppiaineiden opinnot. Yliopiston aikana oppaat on usein painettu kahdeksi vuodeksi kerrallaan. Opinto-oppaiden rinnalla julkaistiin opetusohjelma, josta löytyivät opetuksen aikataulut. 20 Aineenopettajakoulutuksen opintovaatimukset ja opetusmuodot on ilmoitettu korkeakoulun kasvatustieteiden osaston oppaissa, yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan oppaissa sekä useina luvun ja 1990-luvun vuosina erillisissä aineenopettajille suunnatuissa vihkosissa. Näistä julkaisuista löytyvät tiedot opintojaksojen laajuudesta, suoritustavoista, ajankohdista sekä vastuuhenkilöistä. 20 Aivan viime vuosina painetuista oppaista on siirrytty internetin käyttöön: opintovaatimukset ja opetusohjelma löytyvät sähköisesti käytettävästä Weboodista. Vuoteen 2008 asti kaikki tiedot löytyvät kuitenkin myös painetuista oppaista. 13\n14 Varnitsan historiahanketta varten koottiin haastattelumateriaalia erilaisilla kyselyillä. Eniten vastauksia saatiin internetissä olleeseen kyselylomakkeeseen ja avoimiin kysymyksiin. Pedagogisia opintoja koskevista vastauksista suurin osa muodostuu sähköpostihaastatteluista, sillä internetiin koko historiaprojektia varten tehtyjen kyselyiden vastaukset eivät monilta osin vastaa tässä tutkimuksessa asetettuihin kysymyksiin. Sähköpostilla lähetetyistä kysymyksistä aiemmat, monia teemoja käsitelleet kysymyspaperit, jotka lähetettiin keväällä 2008, on nimetty teemahaastatteluiksi (viitteissä TH), ja myöhemmät, vuoden 2008 loppupuolella ja vuoden 2009 alussa lähetetyt kysymykset vain sähköpostihaastatteluiksi. Kaikkien tutkimuksessa käytettyjen kyselyjen kysymysrungot löytyvät liitteistä 5 ja 6. Joidenkin 1970-luvulle sijoittuvien haastatteluvastausten käyttämiselle asettaa ongelmia tutkimuksen aikarajaus. Sen vuoksi vanhamuotoisen auskultoinnin ennen tutkinnonuudistusta suorittaneiden historian opiskelijoiden vastauksia ei ole pääsääntöisesti kelpuutettu mukaan. Poikkeuksen muodostavat henkilö- tai muut kuvaukset, joiden osuvuuteen opintojen muodollinen rakenne ei vaikuta. Suoria lainauksia varten nauhoitettu haastatteluaineisto on litteroitu puhekieltä noudattaen, mutta ilman taukoja tai äänenpainoja. Kirjalliseen haastatteluaineistoon perustuvat lainaukset esitetään niin ikään sellaisenaan ilman korjailua. Osa vastaajista on kirjoittanut kirjakieltä, toiset taas hyvinkin vapaamuotoisesti. Koska tarkoituksena on välittää vastaajien muistot ja tuntemukset mahdollisimman aitoina, ei vastauksia ole lainauskohtien valikoimisen lisäksi muutettu millään tavoin. Sama pätee Varnitsa-lehdestä peräisin oleviin lainauksiin, joiden kirjoitusvirheet on jätetty korjaamatta. Haastatteluaineistossa vastaajien nimet on korvattu historian opintojen aloittamisvuodella sekä sukupuolella. Näin lukija voi sijoittaa haastatteluvastaukset ja lainaukset oikeaan asiayhteyteen ilman että vastaajien henkilöllisyys paljastuu. Joensuun yliopiston työntekijöiden haastatteluihin viitataan heidän omilla nimillään, mikäli haastattelu on tehty heidän työtehtävänsä vuoksi. Sen sijaan silloin, jos henkilö on työsuhteessa yliopistoon, mutta haastattelun sisältö liittyy hänen opiskeluaikaansa, eikä myöhempään ammatilliseen asemaan, nimen sijasta ilmoitetaan opintojen aloittamisvuosi ja sukupuoli. Tarkemmat tiedot haastatteluvastauksista on sijoitettu Varnitsan arkistoon. Varnitsan historiaprojektin kysely- ja haastatteluaineiston hankkimisen kannalta ongelmallista ei ollut informanttien valitseminen, sillä vastaajiksi kelpasivat kaikki Joensuussa historiaa opiskelleet. Sitä vastoin vaikeampaa oli mahdollisten vastaajien tavoittaminen. Historiaprojektissa mukana olleiden yhteisvoimin pyrittiin löytämään kaikki mahdolliset vastaajat eri vuosikymmeniltä. Lopulta 14\n15 mahdollisten vastaajien löytämisessä onnistuttiin melko hyvin, mutta lähetettyjen kysymyslomakkeiden palautusprosentti jäi heikoksi. Lisäksi moni vastaajista ei vastannut pedagogisia opintoja koskeneisiin kysymyksiin. Niinpä vastaajiksi valikoitui rajallinen joukko. Kyselyvastausten luotettavuuden kannalta ongelmallista voisi olla, jos vastaajiksi valikoitunut joukko koostuisi sellaisista henkilöistä, joiden kokemukset pedagogisista opinnoista olisivat keskimääräistä negatiivisemmat. Tähän ei ole kuitenkaan syytä uskoa, sillä vastaajien syyt vastaamiseen ovat olleet erilaisia, kuten esimerkiksi sattuma tai hetken mielijohde, kiinnostus Varnitsaan ja sen historiaan, halu auttaa kirjoittajia, kirjaprojektissa mukana olleen tuttavan pyyntö tai jopa kirjan tekijöiden painostus. Merkille pantava seikka pedagogisia opintoja käsittelevissä haastatteluvastauksissa on vähäinen kiertely ja suora puhe. Yleensä haastatteluvastauksissa ei kerrota parhaita juttuja, vaan ne pidetään omana tietona. Näin oli myös monissa Varnitsan historian muita teemoja käsitelleissä vastauksissa. Sen sijaan aineenopettajaopintoihin liittyneitä muistoissa ei näy kaunistelua muutamaa erittäin korrektia ja kehuvaa vastausta lukuun ottamatta. Tutkijan kannalta tällainen aineisto antaa kolme mahdollisuutta: joko vastaajat ovat pitäneet tärkeänä kertoa omista kokemuksistaan mahdollisimman totuudenmukaisesti ja kaunistelematta, tai sitten kertomatta jätetyt jutut ovat todella hurjia. Kolmas vaihtoehto on, että vastaukset heijastavat yhteisön kulttuuria, jossa kriittinen puhe pedagogisista opinnoista on ollut hyväksyttyä tai sitä on odotettu. Esimerkki haastatteluilla kerätyn materiaalin haasteista on ainakin yksi teemahaastattelun vastaaja, joka havaitsi kysymysrungon tavoitteet. Väliotsikon Pedagogisten opintojen ja varnitsalaisten kohtaaminen jälkeen kysyttiin mieluisimpia ja epämieluisimpia seikkoja yliopisto-opiskelussa. Vastaaja kommentoi havaintoaan haastatteluvastauksessaan muista vastauksista poiketen lihavoidulla tekstillä: Miksiköhän seuraavat kysymykset ovat tämän otsikon alla?? Onko kyselyn tehneillä jotain ennakko-odotuksia / -käsityksiä? Jos, niin sittenhän tilanne ei ole muuttunut sitten omien opiskeluaikojen ;) 21. Laadullisen tutkimuksen aineiston on tulkittu saavuttavan saturaatiopisteen eli kyllääntyvän, kun uudet vastaajat eivät enää muuta jo olemassa olevaa peruskuviota. Joidenkin tutkijoiden mukaan 15 haastattelua riittää saturaatiopisteen saavuttamiseen, mutta käytännössä vastauksia tarvitaan enemmän. Pienempi aineisto riittää samuuden kuvaamiseen, kun taas erilaisuuden löytäminen vaatii 21 TH, opinnot vuonna 1991 aloittanut nainen (1). Alkuperäinen lihavointi on poistettu. Teemahaastattelun kysymysluettelossa kommentti sijoittui mainitun väliotsikon ja kysymyksen 41 väliin. Tätä osaa kysymyksistä muokattiin ennen myöhempien sähköpostihaastattelujen lähettämistä. Ks. liite 5. 15\n16 enemmän aineistoa. Koska haen aineistosta ennen muuta samanlaisia kokemuksia ja ajattelutapoja, voidaan aineiston koko perustella kyllääntymisellä. Haastatteluvastauksia tarkastellessa viimeisinä tulleet vastaukset eivät muuttaneet kokonaiskuvaa, vaan toistivat aiempien vastaajien kokemuksia ja tulkintaa. Jari Eskolan ja Juha Suorannan näkemyksen mukaan tutkimusaineiston tehtävänä on toimia tutkijan apuna rakennettaessa käsitteellistä ymmärrystä tutkittavasta ilmiöstä. Jos aineiston tarpeen arvioinnissa käytetään tätä määritelmää, niin asetettu tutkimustehtävä voidaan selvittää käytössä olevalla aineistolla. 22 Varnitsan historiaprojektia varten kerättyä aineistoa täydentää JoYY:n tekemä kysely aineenopettajakoulutuksesta. Ylioppilaskunta selvitti vuonna 2009 Joensuun yliopiston opiskelijoiden kokemuksia pedagogista opinnoista. Sähköisesti toteutettuun kyselyyn vastasi kaikkiaan 123 opiskelijaa noin 15 eri oppiaineesta. Vastaajista 104 oli naisia, kun miehiä oli vain 17. Historian opiskelijoita kyselyyn vastasi 12, eli kymmenen prosenttia kaikista vastaajista. Valtaosa vastaajista oli aloittanut yliopisto-opiskelun vuosina ja pedagogisten opintojen suorittamisen Suurin osa vastaajista oli käynyt pedagogisten opintojen kursseja lukuvuonna , jolloin niiden herättämät kokemukset olivat tuoreita kyselyyn vastattaessa. 23 Haastattelumateriaalin rinnalla käytän runsaasti Varnitsa-lehdestä peräisin olevaa aineistoa. Muutaman kerran vuodessa ilmestyvän lehden keskeinen tehtävä on toimia Varnitsan jäsenten välisenä yhdyssiteenä. Tätä kautta lehden rooli ainejärjestön kulttuurin uusintajana on keskeinen. Vuosien aikana Varnitsa-lehteen ovat voineet kirjoittaa kaikki halukkaat varnitsalaiset, mikä näkyy vaihteluna niin kirjoitusten aihepiireissä kuin myös kirjoitusten tasossa. 24 Lehdessä on vuosien mittaan kirjoitettu varsin runsaasti kasvatustiedettä ja pedagogisia opintoja kuvailevia artikkeleita. Mukaan mahtuu niin huumorimielessä tehtyjä juttuja, joiden pilkan kohteena ovat pedagogiset opinnot ja niihin liittyvät henkilöt, kuin myös vakavammalla otteella kirjoitettuja ohjeita opettajaopinnoista. Yhteistä kaikille Varnitsa-lehteen tehdyille pedagogisia opintoja käsitteleville kirjoituksille on juttutyypistä riippumatta kriittinen suhtautuminen sekä kärsimykseen viittaaminen. Yhtään opettajaopintoja positiivisessa mielessä käsittelevää juttua Varnitsa-lehdestä ei löydy. Varnitsa-lehden kirjoitukset kertovat kirjoittajiensa kokemuksista tapahtuma-aikana ilman muistitietoon tai vastaajien tutkimusasetelmaan kohdistamaan pohdintaan liittyvää problematiikkaa. Sen 22 Eskola & Suoranta 2005, 62-63; ks. myös Tuomi & Sarajärvi 2002, Kysely aineenopettajan pedagogisista opinnoista, JoyyA. Kaksi kyselyyn vastannutta ei halunnut kertoa sukupuoltaan. 24 Green, Nevala & Puustinen 2009, ; Kontturi 2009,\n17 vuoksi lehden kirjoitusten roolia tutkimusaineistossa voi pitää haastatteluaineistoa hedelmällisempänä. Avain monien ilmiöiden ja käsitysten ymmärtämiseen on tutkimuskohteena olevien ihmisten ajattelu, josta he tiedostamattaan jättäneet merkkejä lähteisiin. Lehtiaineisto on luotettavampaa, avoimempaa ja tunteita vilpittömämmin kuvailevaa kuin haastatteluaineisto, jonka informantit ovat tienneet mihin heidän muistojaan käytetään. Toisaalta on huomattava, että lehteä on voitu käyttää tarkoitushakuisten kirjoitusten julkaisukanavana, koska viestin voitiin olettaa kulkeutuvan eteenpäin esimerkiksi historian laitoksen henkilökunnan tietoon Metodit ja käsitteet Aineenopettajien suorittamien opintojen rakenteen jäsentelyssä käytän perinteisiä tieteen keinoja. Opintojaksojen sekä niillä käytettyjen työtapojen luokittelu, luokkien välinen vertailu ja luokkien sisäinen muutos tarkastelujakson aikana kertovat opinnoista. Tavoitteena on yhtäältä muodostaa opinnoista tarkka käsitys, jonka avulla muu aineisto avautuu paremmin. Toisaalta aineenopettajaopintojen järjestäminen itsessään selittää monia historian opiskelijoiden kokemuksia, jos opintoja vertaa esimerkiksi historian opintoihin. Haastatteluista syntyvä aineisto on muistitietoa. Muistitietotutkimus painottaa muistelussa esiin tulevien asioiden kertovan muisteltavan tapahtuman merkityksestä kerrontahetkellä. Niinpä aineistossa painottuvat ne tapahtumat, jotka ovat muistelijoille merkittäviä vastaushetkellä, kun taas opiskeluaikana hyvinkin tärkeiltä tuntuneet seikat saattavat jäädä unohduksiin. Näin oli yleisesti ottaen asian laita myös Varnitsan historiaprojektiin kerätyssä aineistossa, mutta ei pedagogisia opintoja käsitelleissä vastauksissa. Varsinkin 1990-luvulla opiskelleet muistavat tarkasti. Muistitietoa käytettäessä pitää toki muistaa problematisoida muistelijan suhde muistelun kohteeseen: esimerkiksi koulumaailmassa työskenteleville monet aineenopettajakoulutuksen asiat ovat edelleen ajankohtaisia. Työelämässä oleville koko opiskeluaika näyttäytyy usein yhtenä kokonaisuutena, josta on vaikea erottaa yksittäisiä tapahtumia, ajatuksia tai tuntemuksia, vaan yksityiskohdat ja tapahtumien ajoitukset hämärtyvät ja ne sulautuvat toisiinsa. Lisäksi yksittäisten muistelijoiden muistiin kiinnittyy kollektiivisia tulkintoja. 25 Koska Varnitsasta ja varnitsalaisista tai pedagogisiin opintoihin suhtautumisesta ei ollut haastatteluja tehdessä olemassa kollektiivista muistia ohjaavaa tulkintaa, ei keske- 25 Fingeroos & Haanpää 2006, 33; Korkiakangas 2005, 145; Pöysä 1997, 51; Salmi-Niklander 2006,\n18 nään vieraiden informanttien muistojen yhtenäistyminen virallisen tulkinnan suuntaan ole ongelma. 26 Yhteisön muistamista ja sen jäsenten jakamia merkityksiä tutkiessa voidaan käyttää sosiaalisen muistin käsitettä. Joensuun yliopiston muistitietoon perustuvan historian koonnut Elina Makkonen rajaa sosiaalisen eli yhteisöllisen muistin selkeämmin rajattavissa olevaan yhteisöön, jollainen Varnitsa on. Muisti on sosiaalista kun se voidaan jakaa toisten yhteisön jäsenten kanssa, mutta sen ei tarvitse olla kaikkien jäsenten jakama tai täysin yhteneväinen. Sosiaalisen muistin rinnalla käytetään kollektiivisen muistin käsitettä. Se edustaa sosiaalista muistia yleisempää historiallista ja kulttuurista lähestymistapaa, ja säilyy myös yhteiskunnallisten instituutioiden kautta. Yhteinen muisti on tärkeä osa yhteistä identiteettiä. Niinpä historian opiskelijoiden identiteettiä tarkastellessa on pohdittava yhteisön jaetta muistia. 27 Pedagogiset opinnot suorittaneiden kokemus kärsimyksestä tai pahasta kasvatustieteestä kulkevat käsi kädessä niiden mielikuvien kanssa, joiden läpi seuraavat vuosikurssit omia opettajaopintojaan tarkastelevat. Ihminen hahmottaa maailmaa kulttuurisesti jaettujen merkityssuhteiden kautta, eli meillä on jonkinlainen etukäteen opittu tapa myös uusien asioiden tarkastelemiseen. Tällainen kulttuurintutkimusta sivuava käsitysten ja asioille yhteisesti annettujen merkitysten analyysi yhdistyy aatehistorian tutkimuksen perinteeseen. Aatehistorian tutkimuksen ytimeksi voidaan yhtäältä määritellä asioiden käsittämisen käsittäminen ja niille annettujen merkitysten ymmärtäminen. Samalla aatehistoria setvii asioiden ja käsitysten yhteyksiä. 28 Opiskelijayhteisön aineenopettajaopinnoista kertoman tarinan tarkastelussa on mahdollista hyödyntää diskurssianalyysia. Diskurssi voidaan määritellä esimerkiksi merkityssuhteiden kokonaisuudeksi, joka rakentaa todellisuutta tietyllä tavalla. Yksi tapa käyttää diskurssianalyysia on tutkia, miten todellisuutta tuotetaan erilaisissa sosiaalisissa käytännöissä. Esimerkiksi, kun aineenopettajaopintojen kokemuksesta kirjoitetaan Varnitsa-lehteen, niin samalla vaikutetaan lukijoiden arvostuksiin. Toinen mahdollisuus on diskurssianalyysin ottaminen käyttöön yhteisön arvomaailman avaamisessa. Samalla tavoin kuin pieni runonpätkä paljastaa kirjoittajansa mielipiteen didaktikosta, kertovat 26 Tosin Mikko Pekosen ja Pertti Leheksen haastattelussa voi nähdä vivahteita haastatteluhetkellä noin vuoden vanhasta Alina Kuusiston kirjoittamasta Joensuun normaalikoulun historiasta. 27 Makkonen 2009, 21, Eskola & Suoranta 2005, 45; Hyrkkänen 2002, 200,\n19 muut Varnitsa-lehden tekstit ja haastatteluvastaukset historian opiskelijoiden käsityksistä. Se miten jokin asia esitetään, kertoo aina jotain myös esittäjästä. 29 Varnitsa-lehden kirjoitusten ja haastatteluvastausten analysoinnin kannalta sekä merkitysten ja käsitysten ymmärtäminen että diskurssien tarkastelu päätyvät hyvin lähelle toisiaan. Itse asiassa käytän molempia keinoja varsin saumattomasti, vaikka lähestymistavoille voidaan antaa myös toisistaan eroavia käyttötapoja. Joka tapauksessa aineenopettajaopinnoista kerrotun tarinan rakentumisen kannalta kummatkin ovat käteviä, sillä yhteisön sisällä jaetun todellisuuden kokeminen, luominen ja uusintaminen on keskeistä opiskelijoiden kasvatustieteestä muodostaman mielikuvan kannalta. Tutkimustehtävään vastaamisen apuna käytän monia käsitteitä, joista olennaisimmat esittelen seuraavaksi. Osa käsitteistä on avattu tekstin yhteydessä. Yhteisö muodostaa yleisnimityksen erilaisille ihmisistä koostuville ryhmämuodostelmille ihmiskunnasta muutamaan ihmiseen ja maapallosta ruokakuntaan. Yhteisyyden perustana voivat olla esimerkiksi taloudelliset, poliittiset tai aatteelliset seikat, sukulaisuus, intressit, uskomukset, vuorovaikutus tai maailmankatsomus. 30 Yhteisö on filosofien ja yhteiskuntatieteilijöiden käyttämä käsite, kun taas psykologiassa ja kasvatustieteessä suositaan käsitettä ryhmä. Tässä tutkielmassa käytän kumpaakin samansisältöisenä käsitteenä, vaikka muissa tutkimuksissa niille voidaan antaa eriäviä merkityksiä Arvo tarkoittaa käsitystä tavoiteltavasta tai haluttavasta asiantilasta. Arvomaailma kertoo arvojen kokonaisuudesta, mitä asioita pidetään hyvinä ja mitä huonoina. Normi on käsitteenä moniulotteinen. Sanakirjamerkityksessä se viittaa sääntöön, ohjeeseen tai malliin. Ihmisten keskinäisessä toiminnassa se viittaa yhteiskuntaan, sosiaaliseen vuorovaikutukseen ja oikeuden käyttöön. 31 Normi on usein normatiivinen eli ohjeellinen ja viittaa esimerkiksi suomen kielessä myös normaaliin eli tavanomaiseen, säännönmukaiseen tai odotettuun. Varnitsan yhteisiä arvoja ja normeja käsiteltäessä viittaan nimenomaan normin käytöstä ohjaavaan merkitykseen. Identiteetin merkityksistä käytän yhteisöllistä identiteettiä. Se liittyy ennen kaikkea kokemukseen: yksilö kokee kuuluvansa meihin, eli identifioituu yhteisöön. 32 Identifioituminen tarkoittaa kiinnit- 29 Jokinen, Juhila & Suoninen 1999, 19, 21; Fairclough 1992, Lehtonen 1990, MOT-sanakirja, <http://mot.kielikone.fi.joecat.joensuu.fi:8080/mot/joyo/netmot.exe?motportal=80>, luettu Pulkkinen 1998, 244. Yhteisöllinen identiteetti voi olla kaksi asiaa: olio sinänsä, jolla on ominaisuuksia (millainen on esimerkiksi kalastajaidentiteetti mitä ominaisuuksia sillä on) tai ominaisuus (yksilöillä voi olla kalastajaidentiteetti tai olla olematta). 19\n20 tymistä yhteisöön. Hyvin samansisältöinen käsite on sosialisaatio, joka viittaa kiinnittymisen lisäksi yhteisön tapojen ja käsitysten omaksumiseen ennen täysivaltaiseksi jäseneksi pääsemistä. Jokaisella ihmisellä on maailmankuva, jonka voi jakaa tiedostamattomaan mentaliteettiin ja tiedostettuun maailmankatsomukseen. Maailmankuvan syntymisen kannalta olennainen on kulttuuri, joka luo perustan arvojen valitsemiselle. Kulttuuri ihmisen toimintaa määräävänä tekijänä koostuu jaetuista ajattelutavoista ja tiedostamattomista arvoista sekä yhteisestä sosiaalisesta koodistosta. Voidaan myös ajatella, että saman kulttuurin edustajat toimivat samalla yhteisesti jaetun sosiaalisen todellisuuden sisällä. 33 Tieteenalakulttuurilla tarkoitetaan eri tieteenaloille tyypillisiä ominaispiirteitä, kuten itsestään selviä, valmiina otettuja arvoja, asenteita ja käyttäytymistapoja. Eri tieteenalojen ominaispiirteisiin kuuluvat myös juuri nimenomaiselle tieteelle tyypilliset tutkimustavat sekä erilaiset julkilausumattomat pelisäännöt ja normit, joita myös tulokkaiden odotetaan noudattavan. Lähellä tieteenalakulttuurin käsitettä on Oili-Helena Ylijoen käyttämä käsite akateeminen heimokulttuuri. Tässä tutkimuksessa heimokulttuuri ymmärretään vain yhden oppiainelaitoksen kokoiseksi, joka pitää sisällään esimerkiksi Joensuussa historian laitoksen ja sen opiskelijat. Vastaavasti tieteenalakulttuurin voi ajatella muodostuvan saman tieteen edustajista koko Suomen alueella. 34 Käytän tutkielmassa runsaasti erilaista yliopistosanastoa. Yliopistot jakaantuvat tiedekuntiin, osastoihin tai muihin hallinnollisiin yksiköihin sekä usein näiden alaisiin laitoksiin. Tiedekunnan muodostavat yleensä toisiaan lähellä tieteenalat opettajineen ja opiskelijoineen. Laitos koostuu tavallisesti yhdestä tai muutamasta oppiaineesta niiden koon ja yliopiston hallintorakenteen perusteella. Opiskelija kuuluu siihen laitokseen, jonka oppiaine on hänen pääaineenaan. Pääaine tarkoittaa sitä oppiainetta, jonka tutkinnon opiskelija suorittaa. Pääaineen opintoihin kuuluu erilaisia kokonaisuuksia, joista tavallisimmat ovat perusopinnot, aineopinnot ja syventävät opinnot. Opettajankoulutuksen yhteydessä puhutaan ainetiedekunnista tai -laitoksista. Niillä tarkoitetaan aineenopettajakoulutuksen opiskelijoiden pääaineiden tiedekuntia ja laitoksia erotuksena kasvatustieteen opintoja tarjoaviin yksiköihin. Esimerkiksi joensuulaisen historian opiskelijan ainelaitos on näin ollut historian laitos ja ainetiedekunta humanistinen tai yhteiskuntatieteiden tiedekunta Hyrkkänen 2002, 110, Mentaliteetin voi ymmärtää tarkoittavan samaa kuin Kantin mielen kategoriat tai Collingwoodin absoluuttiset presuppositiot (edellyttämykset). 34 Becher & Trowler 2001, 23; Ylijoki Mot-sanakirja, VN korkeakoulusanasto, <http://mot.kielikone.fi.ezproxy.uef.fi:2048/mot/uef/netmot.exe?motportal=80>, luettu\nMikko Puustinen. Johdanto\nKasvatus & Aika 6 (2) 2012, 21 36 Ohjatusta opetuksesta omatoimiseen tutkimukseen Aineenopettajien kasvatustieteellisten opintojen akatemisoitumiskehitys Helsingin ja Joensuun yliopistoissa 1980 2011 Mikko


Rokuan aktiviteetit - Luontoon.fi\nRokuan kansallispuisto tarjoaa liikkujalle nautinnollisia retkiä mielenkiintoisissa ja geologiastaan tunnetuissa maisemissa. Luonnonantimet kruunaavat retket.\nRokuan kansallispuisto on mukavan pieni kävellen tutkittavaksi. Päiväretkeksi sopiva Pookin polku (5,3 km) kiertää kauniin Pitkäjärven ja kuljettaa komeassa vanhassa mäntymetsässä Pookivaaran huipulle. Reitti liittyy Rokuan alueen laajaan polkujen verkostoon. Polut tarjoavat niin helppoja kuin haastavia reittivalintoja. Rokuaa kiertävä Keisarinkierros (20,6 km) soveltuu yönyliretkelle ja yhdistää alueen tärkeimmät nähtävyydet, kuten Pookivaaran ja Syvyydenkaivon, joka on Suomen syvimpiä ja pinta-alaltaan laajin suppa.\nRokuan alueella kulkee noin 24 kilometrin mittainen ruskeilla maastopyöräsymboleilla ja keltaisilla maalimerkeillä merkitty maastöpyöräilyreitistö. Tarjolla on nopeasti ajettavia uria mutta myös korkeuserojen vuoksi vaativia reittejä. Kansallispuiston alueella pyöräily on sallittua vain merkityillä reiteillä.\nVaikka Rokuan kankaat ovat karuja, ne tuottavat maan antimia. Hyvinä vuosina niin marja- kuin sienisato on runsas. Puolukkaämpärillisen poimii silloin hetkessä, ja kopallinen herkkutatteja voi hyvin kertyä tuliaiseksi tunnin parin retkeltä.\nDyynit, supat (jääkauden sulamisvaiheessa hiekan sisään jääneiden jäälohkareiden synnyttämiä painanteita) ja harjunrinteet ovat erikoista katseltavaa. Paksut jäkäliköt luovat karuille, kumpuileville kankaille kauniin vaaleata loistetta. Pookivaaran päältä ja siellä olevasta Palovartijan tornista näkee, mitä jääkausi sai aikaan. Nuorten metsien keskellä kansallispuiston ikipetäjikkö näyttää, millaiseksi metsä kasvaa, kun se saa olla rauhassa.\nGeokätköily: Rokuan kansallispuistosta löytyy geokätköjä (www.geocache.fi), joiden etsiminen on hauskaa ja oiva tapa tutustua kansallispuistoon.\nHiihto: Rokuan alue soveltuu mainiosti hiihtämiseen.\nLumikenkäily: Kansallispuiston kumpuileva maasto takaa haastavan ympäristön lumikenkäilyyn.\nOsallistuminen ryhmäopastukseen: Ryhmäopastuksia voi tiedustella yhteistyöyrittäjiltä.\nTutustuminen luontopolkuun: Kansallispuiston Pookin polun (5,3 km) varrella on alueen geologiasta, elollisesta luonnosta ja kulttuurista kertovia opasteita.\nTähtitaivaan tarkkailu: Kirkkaana talviyönä taivaan auetessa Rokualla voi havainnoida revontulien tanssia taivaalla. Pookivaara on erinomainen kohde tähtitaivaan tarkkailemiseen.\nUinti: Uinti on sallittua kaikissa puiston järvissä ja lammissa, mutta alueella ei ole virallista uimarantaa.\nVaellus: Kansallispuistossa voi vaeltaa monta päivääkin reittejä yhdistelemällä. Puiston alueella sijaitsee useita tulentekopaikkoja. Huomaathan, että metsäpalovaroituksen aikana tulenteko on kielletty alueella kokonaan, myös hormillisissa tulisijoissa.\nValokuvaus: Erikoiset jäkälän peittämät maaston muodot ja kirkkaat vedet tarjoavat kauniita kuvauskohteita.


Ravintolan hinnat Bulgaria Kuinka paljon vietät ravintoloissa ja baareissa\nRavintolan hinnat Bulgaria\nVoitko syödä halvalla ravintoloissa Bulgaria? Mitkä ovat hinnat kohtuuhintaisia pubeja Bulgaria? Kuinka paljon minun täytyy viettää päivä, kun syön vain pikaruokaa Bulgaria?\nJos etsimme edullinen paikka syödä, niin halpa ravintola maksamme noin 5.2 euros. Ajan puutteen ja jotta ei viettää liikaa rahaa voit myös mennä pikaruokaa, kustannukset asetettu (sandwich, perunat ja jotkut sooda juoma) on enemmän tai vähemmän 4.6 euros. Ja kun meillä on varaa mennä ravintolaan, maksamme aterian, joka koostuu kolmesta ruoasta noin 23 euros. Ja jos haluat juoda olutta tai kaksi, sinun täytyy maksaa ylimääräistä: 2.1 euros (hinta 2 pulloa) Ja jos haluat coke, Fanta, Sprite tai vastaava hiilihapotettu juoma, niin sinun täytyy maksaa 0.87 euros pieni pullo.\nAlla on täydellinen hinnasto Bulgaria mm halpa ravintola, tuotu olut, pullo vettä, kahvi, or parempi ravintola parille\nMikä valuutta on Bulgaria ja mikä on muuntokurssi?\nValuutta Bulgaria to Bulgarian lev (BGN). Saat 10 euroa 10 euroa 19,7 Bulgarian leviä. Saat 100 euroa 100 euroa 197 Bulgarian leviä. Ja toiseen suuntaan: Saat 10 Bulgarian leviä 10 Bulgarian leviä 5,17 euroa.\n€1 (€0.62 - €1.8)\n€4.6 (€4 - €5.2)\n€0.87 (€0.56 - €1.3)\nAlla esittelemme nykyiset hinnat ravintoloissa, baareissa ja pikaruokaa Bulgaria\nElintarvikkeiden ja juomien hinnat ravintoloissa Bulgaria:\nAteria, edullinen Ravintola €5.2 (BGN 10)\nAteria 2 hengelle, Keski alueen ravin Tola, kolmen ruoka lajin €23 (BGN 45)\nMcMeal McDonalds (tai vastaava Combo-aterian) €4.6 (BGN 9.1)\nPaikallista olutta (0,5 litran Syväys) €1 (BGN 2)\nOluen (0,33 litran pullo) €1.5 (BGN 3)\nKoksi/Pepsi (0,33 litran pullo) €0.87 (BGN 1.7)\nVettä (0,33 litran pullo) €0.54 (BGN 1.1)\nCappuccino (säännöllinen) €1.2 (BGN 2.3)\nEspresso-kahvia €0.83 (BGN 1.6)\nCheeseburger (pikaruokaa) €1.4 (BGN 2.7)\nKahvi - hintojen muutokset vuosina: 2011: 0,73 €(1,4 BGN), 2012: 0,97 €(1,9 BGN), 2013: 1 €(2 BGN), 2014: 1 €(2 BGN), 2015: 1 €(2 BGN), 2016: 1 €(2,1 BGN), 2017: 1,1 €(2,2 BGN) ja 2018: 1,1 €(2,2 BGN)\nBulgaria hintojen muutokset: Cappuccino (säännöllinen) 2011-2018\nParempi Ravintola Parille - hintojen muutokset vuosina: 2010: 15 €(30 BGN), 2011: 15 €(30 BGN), 2012: 21 €(40 BGN), 2013: 21 €(40 BGN), 2014: 21 €(40 BGN), 2015: 21 €(40 BGN), 2016: 21 €(40 BGN), 2017: 21 €(40 BGN) ja 2018: 23 €(45 BGN)\nBulgaria hintojen muutokset: Ateria 2 hengelle, Keski alueen ravin Tola, kolmen ruoka lajin 2010-2018\nJuuri näin oluen hinnat olivat: 2010: 0,88 €(1,7 BGN), 2011: 1 €(2 BGN), 2012: 1 €(2 BGN), 2013: 1 €(2 BGN), 2014: 1 €(2 BGN), 2015: 1 €(2 BGN), 2016: 1 €(2 BGN), 2017: 1 €(2 BGN) ja 2018: 1 €(2 BGN).\nBulgaria hintojen muutokset: Paikallista olutta (0,5 litran Syväys) 2010-2018\nMaksavatko hiilihappojuomat enemmän kuin Bulgaria?\nViime vuosina on viime vuosina ollut keskimäärin pullo Colaa tai Pepsiä, joka on maksanut: 2010: 0,81 €(1,6 BGN), 2011: 0,89 €(1,7 BGN), 2012: 0,81 €(1,6 BGN), 2013: 0,8 €(1,6 BGN), 2014: 0,82 €(1,6 BGN), 2015: 0,8 €(1,6 BGN), 2016: 0,8 €(1,6 BGN), 2017: 0,83 €(1,6 BGN) ja 2018: 0,83 €(1,6 BGN)\nBulgaria hintojen muutokset: Koksi/Pepsi (0,33 litran pullo) 2010-2018\nPullo Vettä - hintojen muutokset vuosina: 2010: 0,51 €(1 BGN), 2011: 0,54 €(1,1 BGN), 2012: 0,49 €(0,96 BGN), 2013: 0,52 €(1 BGN), 2014: 0,49 €(0,96 BGN), 2015: 0,51 €(0,99 BGN), 2016: 0,47 €(0,92 BGN), 2017: 0,5 €(0,98 BGN) ja 2018: 0,53 €(1 BGN)\nBulgaria hintojen muutokset: Vettä (0,33 litran pullo) 2010-2018


Jäsenmaksut :: Nuoli.info\nNuoriso- ja Liikunta-alan asiantuntijat ry:n jäsenmaksu vuonna 2022 on 1,25 % ennakonpidätyksen alaisista tuloista.\nVuoden 2022 jäsenmaksut: Jäsenmaksut vuonna 2022\nLiiton jäsenmaksu maksetaan päätoimen ennakonpidätyksen alaisista tuloista, kuten\nlomakorvauksista / lomarahasta\nluontoiseduista (mm. lounas-, auto- ja puhelinedut)\nJäsenmaksua maksetaan myös työttömyyskassan etuuksista, kuten ansiosidonnaisesta päivärahasta ja vuorottelukorvauksesta. Erityiskoulutettujen työttömyyskassa Erko perii jäsenmaksun automaattisesti maksamistaan etuuksista.\nOpiskelija tai opintovapaalla olevan jäsenmaksu riippuu siitä, onko opiskelijalla työttömyyskassan jäsenyys vai ei. Kassattomien opiskelijoiden jäsenlaji on Opiskelija Basic ja kassallisten Opiskelija Pro. Opiskelijajäsenlajien jäsenmaksut ovat vuodessa seuraavat:\nOpiskelija Basic = 10 euroa\nOpiskelija Pro = 96 euroa\nOpiskelija Pro -jäsenten jäsenmaksu laskutetaan neljässä 24 euron suuruisessa erässä, 3 kuukauden välein. Halutessaan opiskelija voi kuitenkin maksaa jäsenmaksun myös kuukausittain verkkoasioinnissa, jolloin jäsenmaksu yhdeltä kuukaudelta on 8 euroa.\nPääsäännöstä poiketen aikuiskoulutustuella tai työttömyysetuudella opiskelevat maksavat 1,25 % suuruista jäsenmaksua etuudestaan. ERKO-kassa pidättää jäsenmaksun automaattisesti etuudesta, mutta aikuistuella opiskelevat maksavat jäsenmaksunsa itse esim. verkkoasioinnissa.\nMinimijäsenmaksua 8€/kk maksavat ne jäsenet, joilla ei ole palkkatuloja tai eivät saa ERKO-työttömyyskassan etuutta tai jotka ovat eläkkeellä tai ulkomailla (ei koske lähetettyä työntekijää). Muista päivittää jäsentietosi saadaksesi minimijäsenmaksun!\nMinimimaksua maksat ainoastaan niiltä kuukausilta, jolloin sinulla ei ole palkkatuloa yhdeltäkään päivältä. Esim. jäät perhevapaalle 5.3. Saat palkan neljältä päivältä maaliskuussa ja maksat näiden päivien tulosta normaalin prosentuaalisen jäsenmaksun. Tällöin maksat 8 euron jäsenmaksua vasta huhtikuusta alkaen.\nAsioinnista löydät jäsenmaksulaskurin välilehden jäsenmaksut alta. Laskuriin syötetään valitun kuukauden tai ajanjakson aikana ansaitut bruttoansiot, jonka jälkeen laskuri laskee jäsenmaksun ja muodostaa siitä viitesiirron.\nTarvitsetko jäsenmaksuviitteen? Tilaa viite tästä ja saat sen sähköpostiisi:\nJäsenmaksun maksaminen valtakirjalla\nTyönantajalle voi antaa myös valtakirjan jäsenmaksun perimiseksi suoraan palkasta, jolloin työnantaja vastaa jäsenmaksujen tilittämisestä ammattiliitolle.\nMikäli haluat, että työnantajasi perii jäsenmaksusi voit tulostaa valtakirjan oheisesta linkistä:\nValtakirja työnantajalle (pdf)\nUusille jäsenille valtakirja toimitetaan liiton toimistosta jäseneksi hyväksymisesi jälkeen. Huom! Jäsenmaksujen valtakirjaperinnän käytänteet ovat työnantajakohtaisia, mistä johtuen perintä ei ole joidenkin työnantajien kanssa mahdollinen.\nJäsenmaksu työttömyyskassan etuuksista\nJäsenmaksua maksetaan myös työttömyyskassan etuuksista, kuten ansiosidonnaisesta päivärahasta, vuorottelukorvauksesta ja koulutustuesta.\nErityiskoulutettujen työttömyyskassa Erko perii maksamistaan etuuksista jäsenmaksun automaattisesti (ansiopäiväraha ja vuorottelukorvaus). Muiden kassojen osalta jäsenmaksu on hoidettava itse.\nMikäli haet Erityiskoulutettujen työttömyyskassan etuuksia, muista aina tarkistaa, että kaikki jäsenmaksusi ovat kunnossa, sillä kassa tarkistaa aina jäsenmaksusi. Mikäli jäsenmaksuja uupuu, voi kassalta tulla kielteinen tukipäätös.\nJäsenmaksusi sekä muiden tietojesi ajantasaisuuden voit tarkistaa ja päivittää itse sähköisessä jäsenasioinnissa. Mikäli jäsenmaksuja uupuu, voit laskea palvelusta löytyvän jäsenmaksulaskurin avulla jäsenmaksuviitteen myös pidemmälle ajanjaksolle (esim. 3 kk).\nMikäli sinulla on kysyttävää jäsenasioista tai -maksuista, ota yhteys jäsensihteereihin:\nAkavan Erityisalat ry / Jäsensihteerit\npuh. 0800 135 370 (maksuton palvelunumero)


Tallikirja 2014--> Apr 17, 2018 23:08:18 GMT 2 Fiia, Clara, and 2 more like this\nPost by Anne on Apr 17, 2018 23:08:18 GMT 2\nTappi oli aivan rikki. Simo oli poissa. Se oli saanut pahan ähkyn ja eläinlääkäri oli käynyt lopettamassa hevosen muutama päivä sitten.\n- Se oli hevonen, totesin, kun Tappi kulki leuka rinnuksissa. - Niin, mun elämäni hevonen. Ja ainoa hevonen. Nyt mulla ei ole.\n- No, perkele, pyydä se blondi lohduttamaan. Lynn.\n- Se on raskaana, jos et oo tajunnut. Isompi kuin Tuksu joulun jälkeen.\n- Ai. No se punapää. Fiia.\n- Hmm. Ei se oo lämmennyt. Ehkä mä oon liian renttu.\n- Tai sitten sulta puuttuu oikea hevonen, totesin ja käänsin teatraalisesti läppärini näytön Tappia kohden. - Kato tätä tammaa, Rosegal. Osta se.\n- Mut tykkään oreista, Tappi vastusteli ja pyyhki valmispitsan rasvat T-paitansa rinnuksiin.\n- Älä nyt, hyvä suku ja kaikkea. Ja helpompi tarhata. Sopii konilaumaan ja helpompi käsitellä.\n- Ok, mä harkitsen.\nParin päivän päästä Roosa saapui talliin. Se oli tummanruunikko sabino. Näin jo mielessäni sen ja Foordin jälkeäisen ja siitä saatavat rahat jo pelkän ulkonäön perusteella.\nTappikin oli piristynyt ja käynyt välipäivinä kylillä hakemassa helpotusta.\n“Sellaista se hevosten kanssa on.” Olin jaellut tätä latteutta vähintään tusinan kertaa.\n2-vuotias tamma toisi Tapille elämään sisältöä. Oli koelähtöä ynnä muuta edessä. Jännää.\nPirre oli taas lähijaksolla Saaristossa. Eniten mua ärsytti Henri Sääri. Sääri. Oliko se Henrin oikea sukunimi vai viittaus upeisiin sääriin. Ja yleensä sääret oli naisten aluetta. Oliko Henri siis nainen vai kenties homo? Olisin tarvinnut kristallipallon tai Pirren mykiöön piiloteutun salakameran kertomaan totuuden.\nOnneksi. Onneksi, Pirre palasi Saaristosta aina nälkäisenä. Hungry. You know of what. Ehkä Henry ei vilkutellut säärtään niin taajaan kuitenkaan. Enemmän Pirre oli iloissaan siitä, että oli päässyt hevosen selkään. Jonkun tasaisen puksuttajan. Tikru oli vielä kuulemma off limits. Niin ja Tikru oli.. jos oikein muistin, se heppa, joka asui Seppeleessä. En oikeestaan välittänyt, mutta toki toivoin, että naiseni pääsisi taas hepan selkään kunnolla ja saisi itsensä kesäkuntoon.\nAhh… kesä. Niin monta kertaa olin sitä odotellut ja hekumoinut. Oliko se ikinä tuonut mitä halusin? Ehkä ei, paitsi muistojen kultaaminani. Nyt kuitenkin sitä odotin. Juhannus. Mulla oli jo valkokultasormus hankittuna.\nLast Edit: Apr 17, 2018 23:35:03 GMT 2 by Anne\nTallikirja 2014--> May 5, 2018 14:27:21 GMT 2 Pyry and Hannah like this\nPost by Anne on May 5, 2018 14:27:21 GMT 2\n5.5.18 They hatin, Spring is rollin\nEnsimmäiset terassikelit olivat saapuneet. Se tarkoitti siis sitä, että roudasin kulahtaneet muoviset terassituolini lähelle talon auringossa lämmennyttä seinää ja avasin huurteisen. Oli viikonloppu, ei raveja ja Pirrekin kylillä, joten kyllä nyt kelpasi.\nMyös Evge oli kevätmoodissa: amerikanharmaa tankkitoppi palajasti hyvin treenatut hauikset ja litteän vatsanseudun. Vaikka kuppi maistui venäläisellekin, ei jostain syystä se näkynyt miehen kropassa. Ärsytti. Ja kun Pirrekin oli treenannut itseään taas kesäkuntoon, terdellä istuskeleva parivaljakko näytti häkellyttävän hyvältä. Toisin kuin minä: kalpea, lommoposkinen ja aina hieman liian laiha ja kestävyysurheilijan kepeät lihakset kehittävä keski-ikäistyvä mies. Tai Tappi, jonka pyörät piirteet alkoivat vääntymään alkoholisoituneen Elon Muskin naamavärkin muotoon. Tasan ei käy onnenlahjat, mutta muistuttelin itselleni kenen pihamaalla nämäkin bileet käytiin. Mun. Että Temptation Island-ehdokkaat voivat suksia autiosaarille jos siltä tuntui. Ei näyttänyt tuntuvan.\n- Kuun lopulla ois koelähtöjä, Tappi tokaisi. - Pitäis noi muksut käydä juoksuttamassa: Roosa, Timppa ja Vanilla.\n- Se ois suunnitelmissa, vastasin ja kohotin katseeni aurinkoon. Lentokoneet olivat tehneet sievän äksän auringon reitille. Tiesi pilvistä iltaa. - Rapsu on nyt astutettu Mistelin hepalla ja Pamista ei varmaan ravuriksi ole. Tosi huonoa menestystä.\n- Hmm, Harman ja Simon tuomat raha-ajat ovat takana päin. Ainakin hetkeksi, Tappi sanoi synkästi.\n- Alkakaa valmentamaan, Pirre tuli väliin. - Teillä on kuitenkin ravirata. Muutama siirtotalli lisää, jos tila loppuu kesken.\n- Hyvä idea, muru, sanoin ja tartuin Pirren reiteen omistavasti. - Kysytään vielä Rosilta. Ja sähän voi tulla ajamaan kanssa, jos sun selkä ei ratsastusta kestä.\n- Kyllä se ainakin eilen kesti, Pirre kihersi ja kohensi sheriffin lasejaan.\nVinkkasin naiselleni silmää. Evgen hauis pullistui hermostuneesti.\n- Osaatko sä Evge ajaa? kysyin.\nTallikirja 2014--> May 21, 2018 20:13:24 GMT 2 via mobile Anne, Pyry, and 1 more like this\nPost by Piritta on May 21, 2018 20:13:24 GMT 2\nElo oli oikeastaan aika mukavaa Keilopellolla. Välillä istuessani paistattelemassa päivää kapisilla terassikalusteilla tai lojuessani sängyssä juomassa Artsin keittämää ja ritarillisesti minulle kiikuttamaa aamukahvikupillista mietin, että voisin tottua tällaiseen. Olin käynyt omassa kämpässäni kääntymässä ja noukkimassa postit palatessani Saaristosta. Sinne kämppä oli jäänyt. Mä olin tullut Artsin luokse.\nMikä Artsi mulle oli? Fwb, säätö, poikkis, pano? En vaivannut päätäni sillä. Senkun tein niin kuin tykkäsin.\nPerinteisesti olisin jo ollut ainakin matkalla Saaristoon, mutta tänään oli fysioterapiapäivä ja siksi ajaisin sinne vasta iltaa vasten. Jätin muoviset terassikalusteet odottamaan ja painelin autolle. Ehtisin nippa nappa LiekkiFysioon. Fyssarini Sari oli hirveän mukava ja rempseä tyyppi, ja jo matkalla hyräilin hyväntuulisena radion biisien tahdissa.\nLiekkiFysiossa minut vastaanotti joku uusi kasvo, jonka rintapieltä koristi ”harjoittelija”-kyltti. Se istui kuolettavan tylsistyneen näköisenä vastaanottotiskin takana. Voi parkaa. Tyypin ainoa työtehtävä taisi olla pönöttää siinä ja kai toivottaa saapujat tervetulleiksi. Ehkä se sai jopa merkitä ajanvarauskalenteriin jotakin.\n”Hei, olet varmaan Piritta?” se sanoi yllättävän skarppina.\n”Voit mennä huoneeseen kolme.”\n”Menen kyllä yleensä kakkoseen”, sanoin vähän epäluuloisena - mitä tuo harjoittelija nyt sekoili?\n”Joo no, tänään on vähän muutoksia”, se aloitti, enkä jaksanut kuunnella loppuun vaan nyökkäsin ymmärryksen merkiksi ja pyyhälsin suoraan kolmoshuoneeseen.\nSiellä tietokoneen luona istui Benjamin. Ei Sari, vaan Benkku, mun ex-mies, joka oli myös fyssari ja personal traineri.\n”Tiesinhän mä ettei toi harkkari tiedä mistään mitään”, urahdin. ”En mä ole sun asiakas.”\nBenkku katsoi mua yhtä pirun komeana kuin aina ja näytti siltä, että tilanne huvitti sitä.\n”Sari rupes laattaamaan kesken päivän. Lupasin ottaa sen loput asiakkaat.”\nTeki mieli tiuskaista, että muapa et kyllä enää ota. Ottamisen ajat olivat kaukana takanapäin.\n”Riisupa, niin aloitellaan”, alusvaatemallin näköinen exäni sanoi, ja liukui asiallisen sävyn taakse. ”Sari sanoi, että lämpö ja sähkö tänään.”\nNyökkäsin myrtyneenä. Onneksi en ollut tulossa hierontaan. En erityisemmin välittänyt siitä ajatuksesta, että olisin maannut pikkupöksysilläni pöydällä petollisen exän käpälöitävänä. Nyt saisin ehkä makailla hiljaa ja turvallisen etäisyyden päässä rumasieluisesta komistuksesta, johon rakastuin niin päätä pahkaa ja sokeasti.\nMutta eihän Benjamin voinut olla hiljaa. Se alkoi kysellä kuulumisia aseteltuaan sähköläpyskät mun selälleni. Mä vastailin yksisanaisesti, tai jos suinkin mahdollista, yksitavuisesti. Se höpötteli omasta elämästään. Miten se oli siirtynyt LiekkiFysioon töihin vastikään ja miten se halusi opiskella vielä osteopatiaa ja mitä sen vanhemmille kuului.\nEi mua kiinnostanut, mitä sen vanhemmille kuului.\n”Mulla on mies nyt”, pamautin jostakin typerästä syystä.\nBenjamin vaikeni. Luulin, että harmistuneena, mutta kun se puhui, se kuulosti taas huvittuneelta.\n”Mies? Eikö nainen?”\nNiinpä niin. Aina piti olla nenäkäs.\n”Mies. Arto. Sillä on talo ja terassi. Me aiotaan laittaa se terassi kuntoon”, mun kieleltä lipsahti satuja. ”Uudet terassikalusteet ja...”\nMitä ihmettä mä sönkötin???\n”Ahaa! Sehän kuulostaa vakiintuneelta”, Benjamin sanoi ärsyttävästi.\n”Niin. Mulla menee hyvin.”\n”No sehän on hyvä.”\nSen jälkeen vallitsi kiusallinen hiljaisuus. LiekkiFysiolta lähtiessäni suuntasin Rauta Puotiin, joka oli kököstä nimestään huolimatta kelpo liike. Sieltä löysin hienot terassikalusteet, jotka ostin yhä kiukusta kihisten. Benkku sai mut raivoihini.\nPalasin Keilopellolle. Komensin Evgen purkamaan tuliterät terassikalusteet autosta ja heivaamaan kämäiset muovituolit jonnekin pois näkyviltä. Lihaksiaan pullistellen äijä totteli. Mua puistatti tänään kaikki lihakset. Marssin etsimään käsiini Artsin. Mies löytyi tonkimasta Timpan kavioita. Kokeili kenkiä, näemmä - liekö joku niistä löysällä? Katselin kumartelevaa Artsia takaviistosta.\n”Meneekö sulla siinä kauan?” tiedustelin vaativasti. ”Mulla on vähän reilu tunti aikaa, ennen kuin mun pitää pakata kamani ja lähteä ajamaan.”\nArtsi kääntyi katsomaan mua suupieli virneeseen venyen. Se tunnisti kyllä äänensävyn.\n”Ai niin, ja mä uusin sun terassikaluston. Ei kestä kiittää”, tiedotin, ja Artsi näytti siltä, ettei tajunnut mistä mä puhuin.\nVasta, kun me käveltiin näköetäisyyden päähän uusia kalusteita roudaavasta Evgistä, Artsilla sytytti.\n”Mitkä noi on??”\n”Mikä vika vanhassa oli?”\n”Ai niissä sairaan rumissa ja epämukavissa muovihäkkyröissä? Kuule, älä jää haikailemaan niiden perään. Sä olet saanut jotakin parempaa tilalle”, julistin.\nToden totta. Mitä sitä elämänsä vanhojen roskien perään ikävöimään.\nTallikirja 2014--> Jun 19, 2018 21:36:02 GMT 2 Fiia, Inkeri, and 4 more like this\nPost by Anne on Jun 19, 2018 21:36:02 GMT 2\n19.6.2018 Summerheat is on!\nNaiset osasivat olla petollisia: ensin yksi hankki kelpo puutarhakalusteet ja nautti niiden tykönä alkukesän auringosta pikkupikkubikineissä. Sitten toinen päätti ratsastaa hevostaan minishorteseissa. Niinkuin miehellä ei olisi jo ollut vaikeeta valmiiksi. Siinä me Evgen kanssa seisoa toljotettiin aina lyhyt tupakkahetki silloin tällöin. Ja lyhyt sen takia, koska meillä oli hevosia ajettavana ja kisattavana.\nOlin niin ylpeä, kaikki hevoset oli saatu hyväksytysti koeravattua ja rahahanat olivat jälleen auki. Bahna oli heti koeajon jälkeisissä kisoissa repinyt huikaisevan paremman ennätyksen ja en epäillyt, etteikö venäläisestä sekopäätammasta olisi vieläkin parempiin aikoihin. Pamikin oli päässyt juoksun makuun. Ja olin lisäksi myynyt Rapsun varsan Saaristoon opetusravuriksi. Kyllä miehen nyt kelpasi. Lisäksi Pirre piti kesäkauden vapaata opinnoistaan oli majoittunut taloon. Tapin huone oli edelleen Tapilla varakäytössä, mutta serkulla oli nyt oma asunto keskustassa. Saimme siis olla kahden. Ainakin iltaisin. Joskus. Jos minä en ollut raveissa. Tai Ros ei ollut luuhaamassa nurkissa. Tai Evge. Tai Tappi. No, periaatteessa mikään ei ollut kauheasti muuttunut. Martsasta olin sentään päässyt eroon lopullisesti. Ei kai kestänyt katsella nuorempaa naista Talossa.\nTänään olin hölkyttänyt Timon, Miken, Pamin, Raketin, Bahnan, Issen, Taran ja Bellan. Kunnon työpäivä siis takana. Selkää vihloi niin kuin tässä iässä alkoi vihloa, kun on istunut hiittikärryjen päällä koko päivän. Pirre nousi raukeana ylelliseltä aurinkotuolilta. Evge kaarsi pihaan Humma kopissa; olivat olleet ravaamassa. Meinasi törmätä pihakoivuun, kun jäi Pirren ruotoa toljottamaan. Onneksi minishortsi-Mistel ratsasti juuri oriitaan pihaan ja Evgenin kaksi aivosolua eivät pystyneet päättämään, mihin huomionsa suuntaisivat. Sai sentään jarrutettua ennen pikkutallia. Evge poistui rehvastellen autosta.\n- Melkein onnistuin tuhoamaan tämänkin tallin, venäläinen sanoi adrenaliineissaan noustessaan autosta.\nHeti vierähti ennen kuin minulla leikkasi:\nEvge levitti huolettomasti kätensä ja suuntasi huomionsa Humman poistamiseen kopista.\nTämänkin tallin? Tämänkin? Kin? Mitä muuta? Kenet oikein olin palkannut?\nLast Edit: Jun 19, 2018 21:39:45 GMT 2 by Anne\nTallikirja 2014--> Jun 20, 2018 18:40:34 GMT 2 Pyry and Hannah like this\nPost by Anne on Jun 20, 2018 18:40:34 GMT 2\nEvge oli piilotellut kuvitteellista häntääsäänsä koko eilisillasta lähtien. Äijä luikerteli ja tiesin miten saisin tyypin puhumaan: Artsin pontikka. Niinpä tänään oli työntekijöiden saunailta. Ei ketään ylimääräisiä vain minä, Tappi, Evge ja Ros. Ja pontikka, joka oli mielestäni yhtä elollinen olento kuin nuo kolme muutakin.\nSavusauna lämpeni hitaasti. Olimme jo hyvässä hiprakassa, kun saunan mittari kohosi kuuteenkymppin. Ros oli jo käynyt naku-uinnillakin.\n- Niin mitä talleja sä oot tuhonnut, kysyin kun päästin lämpoiseen. En enää malttanut.\n- Kak? Enge sai änkytettyä.\n- Oot ilmeisesti pistänyt useammankin tallin paskaksi? jotenkin kuulustelustani puuttui suodatin.\n- Ehkä, koska oot rikollinen? syytin ja ryystin olusta. Ros taputti jo ylälauteelta luisevaa olkaani.\n- Mitä sä selität? sai Evgenii viimein suomen hanat auki.\n- Joku poltti Uuden tallin. Epäilen, että sä!\nRos piti jo tiukasti kiinni vasemmasta olastani.\n- Niinku milloin? Evge kysäisi.\nLatelin ajat ja paikat.\n- Olin kyllä silloin vahvasti Venjällä. Evge sanoi ja tyhensi tölkkinsä. - Mitä sa Artsi sekoilet?\n- Etsin vain syyllistä, totesin synkkänä ja pettyneenä. Miten en ollut saanu Evgeä nalkkiin? Sehän oli selvä syyllinen? Entä jos se havittelisi naistani? Saisinko sen sitten kiipeliin? Luultavasti en. Evge oli patologinen valehtelija ja minun täytyisi ottaa rankemmat aseet käyttöön. Ennen sitä viilentäisi itseäni lammsessa ja kuumentaisin saunassa.\nLast Edit: Jun 20, 2018 18:42:09 GMT 2 by Anne\nTallikirja 2014--> Jul 8, 2018 14:48:44 GMT 2 Loviisa, Inkeri, and 6 more like this\nPost by Anne on Jul 8, 2018 14:48:44 GMT 2\nTallikirja 2014--> Oct 18, 2018 16:52:01 GMT 2 Tuulia and Pyry like this\nPost by Anne on Oct 18, 2018 16:52:01 GMT 2\n- Pimun koivet on kyllä niin paskana että, murahdin Rosille. - Aika pistää tammukka lihoiksi.\n- Vielä yks varsa siitä, yhteiskasvatuksella. Vaikka Raketista, Ros tokaisi kuivasti mutta samalla naisellinen, aneleva katse silmissään.\nMietin hetken. Parin savun sisäänhengityksen verran ja nyökkäsin.\n- Sitten täällä tallilla on toinenkin tiinee.\n- Toinenkin? Ros kysyi selvästi mielenkiinto kallon alla heräillen.\n- Pirre, Pirtsu, Piri-Blondi, mitä näitä nyt. Pistin sen paksuks.\n- Mitä helvettiä! Tuleeko susta isä? Milloin synnytys? Ros äimisteli jo silmät lautasenkokoiseksi laajenneina.\n- En tiiä tarkkaan. En oo vielä Pirreltä kysynyt. Mutta sen vatsa pömpöttää siihen malliin, että Pikku-Arto on selkeesti jo kehittymässä.\n- Eli onko raskaustesti tehty?\n- Jaa? No mistä mä tietäisin. En oo kysynyt. Mutta masu on sen verran pulleena—\n- Eli tää on vaan sun oma päätelmä? Ros keskeytti.\n- No joo. Mutta Pirren vyötärönseutu on sen verran laajentu——\n- Hetkonen. Naiselle tulee pari kiloa ja sun mielestä se on heti raskaana?\n- No, mun siittiöillä kyllä, murahdin omahyväisesti.\n- Joo-o. Aika lappaa taas paskaa hevosten karsinoista. See ya Arz!\nJa niin Ros ja kottikärryt ajelehtivat tallinpihan usvan sekaan. Vain tupakantumppi sauhusi jaloissani. Mietin taas mitä olin sanonut väärin. Pirren uhkeamman muodot olivat kyllä meikäpojan mieleen ja ei jälkikasvukaan niin tuhoisa ajatus ollut. Lapset juoksentelemassa pitkin tallikäytäviä ja hyppimässä heinäviltiltä lattialuukusta alas. #sydän\nPirre ja minä molemmat hevosihmisinä ymmärrettäisiin ja hätäiltäisiin vähemmän kun keskiverto blogimammat (jotka nykyisellään ovat kyllä aika kuumia pakkauksia.). Mutta asiaa täytyisi kysyä Pirreltä. Toki teoriaani tuki myös kuulemani keskustelut Mistelin ja Pirren välillä (en vakoillut en, vähän vaan):\nMistel: -Mun täytyy löytää Vällylle ratsastaja. Pystytkö sä tai tiedätkö ketään?\nPirre: - Miksi? Ootko muuttamassa?\nMistel: - No, tiedäthän sää, yksityiselämän hankaluuksia ja Välly on ex-ravuriori, ei sitä kaikkien käsiteltäväksi voi antaa.\nPirre: - Kyllä mä mielellään, mutta mun oma kunto on heikko ja täytyy varjella tulevaa.\nMistel: - Ok, ehkä mä löydän vielä jonkun. Ja onhan Välly aika raakile, hirveesti treenaamista.\nPirre siis varjeli tulevaa. En voinut keksiä muuta kuin minun siittämääni jälkikasvun. Mikään ei olisi tärkeämpää naiselleni. Ja yhdistettynä tämä pyöreämpään ulkomuotoon, kuvio alkoi olla selvillä. #genius\nLast Edit: Oct 18, 2018 16:55:20 GMT 2 by Anne\nTallikirja 2014--> Oct 18, 2018 18:20:04 GMT 2 Anne, Tuulia, and 1 more like this\nPost by Piritta on Oct 18, 2018 18:20:04 GMT 2\nMä olin sitten taas ajautunut Artsilaan, nyt pitkäaikaissijoitukseen, koska suatanan Susinevat ei saaneet asioitaan järjestykseen. Siinä taas yksi esimerkki siitä, että ei sikiäminen vaan kannattanut. Vauvavihaisena ihmisenä pistin tietenkin kaiken sen pallopäisen Lillukan piikkiin.\nSitten oli se kysymys siitä, että elinkö mä niin kuin opetin.\nMä olin avannut oveni Lynnille ja sen vauvalle. Olin itse poistunut suunnilleen samalla ovenavauksella, koska minähän en yöuniani mokoman kitisijän vuoksi menettäisi. Olisi myös ollut mahdollista, että mä olisin tölväissyt jotakin vähän omituista, jos mun olisi tarvinnut esim. lohduttaa Lynniä. Olisin saattanut sanoa vaikka jotakin sellaista, että "olisit pitänyt mielessä miten mullekin kävi, niin ei tarvitsisi nyt itkeä" ja "avioliitot, hah, ne on menneiden sukupolvien hommaa" ja "miehistä on iloa vain kun niistä ei välitä liikaa" ja "ei pidä palata menneisyyden miesten syleilyyn, ne on keskimäärin perseestä" tai jotakin muuta yhtä henkevää ja mielestäni älykästä.\nArtsi ei välttämättä ollut edes tajunnut, että mä olin käytännössä muuttanut sen nurkkiin. Milloin se nyt ylipäänsä tajusi mitään, se oli mulle vieläkin vähän mysteeri. Äijä vaikutti kuitenkin pääsääntöisesti ihan tyytyväiseltä, kun mä huseerasin sen huushollissa.\nTyytyväinen se taisi olla nytkin, kun me lojuttiin sohvalla ja katsottiin Love Island Suomea. Se käpälöi mua, enkä mä pistänyt pahakseni. Vähän jännityin, kun se siveli mun keskivartaloa.\nNiin kun tässä oli se yksi juttu, mitä mä en ollut Artolle, öö, viitsinyt mainita.\nEnkä mä myöskään ollut ajatellut, että se hoksaisi sen itse, koska se nyt ei siis ollut mitenkään välkky.\nNiin että se sitten yllätti, kun se kysyi:\n"Aattelitkos kertoa bebestä ennen synnäriä?"\nPiru. Mietin, voisinko heittää teatraalisen "väitätkö sä että mä oon lihonnu" -kortin, mutta Arton kädet etsivät tiensä mun rinnoille. Unohdin dramaattisen kohtauksen mahdollisuuden.\nMähän en siis ollut kertonut Artsille mitään siitä yksinkertaisesta syystä, että en mä oikein tiennyt, oliko mitään kerrottavaa. Sille. Saattoi olla, mutta saattoi myös olla... jollekin muulle. Ehkä.\nAsian prosessointi oli tässä vielä vähän kesken. Tietenkään mä en ollut hoksannut tätä sikiöasiaa kovin ajoissa itsekään, koska enhän mä nyt sillä tavalla keskittynyt etsimään itsestäni raskauden merkkejä. Olihan mulla pillerit ja muutenkin olin aina ollut varovainen, siis esim. uusien tai uusvanhojen tuttavuuksien kanssa.\nMä saatoin olla ehkä vähän hukassa. Toljotin Artsia vähän kauhuissani.\nSitten toivo heräsi: ehkä oli mahdollista, että samalla tavalla kuin mä olin vaan luontevasti yhtäkkiä alkanut asua Arton luona, me vaan oltaisiinkin perhe.\nMä hymyilin kauhunsekaisesti raviäijälle.\nTallikirja 2014--> Jan 22, 2019 17:11:09 GMT 2 Tuulia, Pyry, and 1 more like this\nPost by Anne on Jan 22, 2019 17:11:09 GMT 2\nSilittelin Pirren pyöreää mahaa. En vain voinut usko sitä. Luulin sen olevan mahdotonta. Olisin odottanut, että vuosikausia kestänyt sisuskalujen tuhoaminen alkoholilla olisi myös syövyttänyt siittiöni siihen mallille, että munasulun suojakoalvojen puhkaiseminen olisi niille täysi mahdollisuus. Mitä vielä, pikku nuijapäät olivat tehneet tehtävänsä. Meitsissä oli vielä kunnon testosonnia jäljellä.\nMuksu syntyisi huhtikuussa. Kait?? Näin olin käsittänyt. Pirre oli häärännyt Tapin vanhaa huonetta vauvalle asuttavaan kuntoon. Latoon oli ilmestynyt ravikärryjen vierelle lastenvaunut ja koko koti oli saanut puhtausruiskutuksen Pirren kodinrakentamisvieteissä.\nArts. isi. Kyyneleet kihosivat silmäkulmiin kun jo mietinkin tätä. Ehkä yhden jälkeen toinen ja miksei kolmaskin. Minä ja Pirre. Oikea suurperhe. Olin todella siirtynyt eteenpäin. Tai ainakin yllättävät siittiöni.\nJos Pirre ei olisi ollut paksuna, olisin patistanut hänet hakemaan bisseä. Mutta nyt oli. Nousin ritarillisesti sängystä. Suutelin vielä Pirren vauvamassua, samalla kyynel tipahti silmänurkasta palloksi pingoittuneelle iholle. Iskin neljännen tölkin tyhjien seuraksi sivupöydälle ja nopeasti hain jääkaapista uuden. Röyh.\nTallikirja 2014--> Mar 21, 2019 17:17:12 GMT 2 Anne and Pyry like this\nPost by Piritta on Mar 21, 2019 17:17:12 GMT 2\nArmas poikani Armas?\nKerran me puhuttiin Arton kanssa vauvan nimestä. Se oli niitä asioita, jotka minä olin kuvitellut vain päättäväni itse. Ei käynyt ontossa mielessäkään, että Artolla olisi asiaan jokin mielipide. Minun lapsihan se oli! Halusin tai en! … tai olihan se tietysti Arton tietojen mukaan vähän hänenkin.\nMutta kyllä Artolla oli kaikenlaisia mielipiteitä.\nMielikuvat jostakin trendikkäästä Eelistä tai Jooasta tai edes klassisen suosituista Eetuista ja Leeveistä murenivat yksitellen hormonihyrskyisessä päässäni, kun istuin keinutuolissa ja kuuntelin Arton listaa hänen ummehtuneista ja koinsyömistä suosikeistaan.\n”... Uljas… tai tämä olisi, röyh, ensisijainen valintani, Armas… tai Urho…”\nSilloin minä pimahdin.\n”En mä nyt saatana soikoon mikään tiine suomenhevostamma ole!” ulvaisin.\nHaluaisin sanoa, että polkaisin kipakasti jaloilleni ja pinkaisin kepeän raivokkaasti yläkertaan. Totuus vitutti rankasti: tuhrasin tolkuttomasti aikaa siihen, että sain ruhoni ähisteltyä ylös siitä petollisesta keinutuolista. Arto katseli vierestä kuin lauhkea lehmä, joka tiesi jo elämästä riittävästi, ettei päästänyt suustaan pihaustakaan siinä kohti vaan jatkoi vain hiljaista märehtimistään. Sitten paukkasin raivopäissäni yläkertaan, mutta kepeys siitä jymistelystä oli kaukana ja hengästyin rankasti jo ennen portaiden puoliväliä. Saatana.\nKiukunkyyneleet silmissäni pyörteillen istahdin vauvanhuoneen nurkkaan aseteltuun nojatuoliin. Rutistin syleilyssäni pehmopupua, jonka olin käsiini napannut.\nMietin (ja kirosin) ankarasti.\nJokin isä tällä lapsella piti elämässään olla, ja kieltämättä varmin vaihtoehtoni oli tuo alakerrassa möllöttävä tölkkikourainen tallukka. Innokas hääräilijä, jota äidikseni kutsutaan, oli käynyt avittelemassa vauvan huoneen sisustamisessa ja kurtistellut huolestuneena kulmiaan tiskipöydänkulmalle unohtuneille kaljatölkeille. Mitään äiti ei kuitenkaan ollut sanonut, ei silloin, mutta oli se myöhemmin soittanut perään. Kysynyt, tiedostinko minä, että mieheni oli alkoholisti.\n“Ei Arto niin paha ole”, olin minä kiistänyt härkäpäisesti.\n“Niin, niin, sinä kai sen paremmin tiedät.”\n“Tiedän”, olin minä paukauttanut siihen varsin painokkaasti. “Ja sitä paitsi lapsi on sille hirveän tärkeä asia. Siitä se välittää todella hirvittävän paljon.”\n“Riittävästi raitistuakseen?” uumoili äiti silloin.\nMinä suljin silmäni. Olin tyytyväinen, kun keskustelu käytiin puhelimitse. Inhotti, kun äiti sillä tavalla kyseenalaisti valintojani. Olin mielestäni valinnut huonoista vaihtoehdoistani vähiten paskan. Nyt tällä lapsella olisi sentään perhe; kokonainen, vaikkakin vähän viallinen. Mikäpä perhe ei ollut, edes hieman.\n“Enköhän minä ole tässä yhtälössä se suurin syntinen, kun en edes halunnut tätä lasta, ja äidiksi rupean sille silti”, muistin yhtäkkiä sanoneeni äidille.\nÄiti oli huokaissut syvään.\n“Eihän se nyt rakas noin mene”, oli hänen tarjoamansa lohtu. “Ei se ole niin mustavalkoista.”\nEi kai elämässä mikään ollut mustavalkoista, paitsi minun viimeaikaiset mielialanvaihteluni. Niistä viimeisin alkoi vähitellen tasaantua, kun tarpeeksi pitkään istuin sievässä pienessä lastenhuoneessani ja halasin sievää pientä pehmopupua. Kiukku laantui ja järki tarttui ruoriin. Minä tekisin tämän jutun nyt oikein. Pitäisin Artosta kiinni, sillä se oli jo ottanut lapsen omakseen, ja rupeaisin sellaiseksi äidiksi kuin olin lastenhuonetta sisustaessani pystynyt kuvittelemaan olevani. Kyllä kai minä voisin tätä lasta rakastaa, sillä ei minulla olisi sille oikein muutakaan antaa.\nLauhduttuani astelin alakertaan. Olin tullut pohtiessani siihen lopputulokseen, että kun Artolla nyt kerta joka tapauksessa olisi aina jokin osa ja arpa lapsiparan elämässä, voisi kai se nimeenkin sitten vaikuttaa. Siksi ilmoitin, ehkä vähän vielä piikit pystyssä mutta yhtä kaikki sovinnollisesti:\n“Kyllä siitä voi Armas tulla, mutta minä päätän toisen nimen.”\nIsi-hahmo katsoi minua. Koin tarpeelliseksi vielä painottaa:\n“Artonpoikaa siitä ei tule.”\nTallikirja 2014--> Mar 27, 2019 19:21:04 GMT 2 Pyry and Cella like this\nPost by Anne on Mar 27, 2019 19:21:04 GMT 2\nEn olisi halunnut, että silmäni joutuvat näkemään sen. Sen. No sen. SEN dialaation. Mutta sitä seurannut pienen ihmisen maailmaan tulo oli kyllä näkemisen arvoinen. Muutaman tunnin päästä, kun Pirre joi konjakkiaan ja mussutti paahtoleipää, pietelin pientä kapaloitua kääröä sylissä. Olin saanut pojan, ruman ja ryypyisen, mutta kuitenkin. Nappasin röyhkeästi hörpyt Pirren synnytyskonjamiinista ja laskin vauvan sairaalakehtoonsa. Pirrekin oli hyvässä kunnossa, vaikka homma oli kestänyt parisenkymmentä tuntia. Ehkä hieman väsynyt ja meikit levinneet, mutta kuitenkin.\n- Siirrytään kohta osastolle, topakka kätilö tuli sanomaan.\nPirre nyökkäsi vaisusti ja vilkaisi lasta.\n- Saadaanko perhehuone? Pirre kysyi kätilöltä. Kätilö mulkaisi meikäläiseen:\n- Perhehuoneet on nyt täynnä. Valitettavasti. Isän täytyy lähteä tunnin päästä.\nPerhehuone. Mikä perhehuone? Oliko Pirre kuvitellut, että jään tänne laahustamaan koko viikoksi? Mulla on kuitenkin tila ja hevoset ja mitään lomittajaa ottaisi arvokkaiden elikoiden hoidettaviksi. Sitä paitsi kutsu varpaijaisiin oli lähtenyt tekstarina kymmenellä tuttavalle heti napanuoran leikkaamisen jälkeen. Miehellä oli siis menoa.\n- No ei se mitään, sain kakistettua. -Tuun takaisin heti huomenna, kun hevoset on ajettu.\nPirre nosti poikamme syliinsä ja näytti häkellyttävän välinpitämättömältä minusta. Ehkä olinkin. Naisella oli sentään lapsi. Ja minullakin, ei vain vielä tuntunut siltä.\nTunnin päästä kun olin tekemässä lähtöä osastolta, Pirren kommentti:\n- Jos haiset huomenna viinalle, ei oo tulemista.\nEn haisisi viinalle. Tiesin, että Salmen Matiaksella olisi muutakin kamaa kuin viinaa. Varpajaiset olivat kuitenkin vain kerran elämässä?\nLast Edit: Mar 27, 2019 19:26:23 GMT 2 by Anne\nTallikirja 2014--> Apr 25, 2019 7:46:16 GMT 2 Anne and Pyry like this\nPost by Piritta on Apr 25, 2019 7:46:16 GMT 2\nÄlä puhkaise kuplaa\nSiinä se sitten oli, vauva, ihan oikea ja elävä. Suurin piirtein kuukauden ikäinen jo, ja maailman ihmeellisin ja somin ja kieltämättä aika kummallinenkin. En vieläkään jotenkin tajunnut, miten se oli oikein tapahtunut; miten MINUSTA oli tullut kenenkään äiti, vaikka aina olin vannonut että ei kuuna päivänä eikä koskaan eikä ikinä eikä kerrassaan milloinkaan.\nMutta olihan se vauva nyt aika kiva kuitenkin. Se oli aika harmiton. Tämä yksilö ei ainakaan toistaiseksi ollut jatkuvasti äänessä, eikä se vielä yrittänyt karatakaan, ja aika usein se oli täsmälleen samoilla sijoilla kuin mihin olin sen jättänyt, jos nyt johonkin ylipäänsä raaskin sen jättää. Yleensä en raaskinut. Hädin tuskin irroitin siitä katsettani silloinkaan, kun itse söin, ja joskus en edes muistanut syödä. Sitä mukaan, kun mä opin reagoimaan lapseni nälkäsignaaleihin, mä ehkä vähän unohdin omani, sillä ne tuntuivat niin täydellisen toisarvoisilta.\nArmas Elmeri, mä taas tunnustelin nimeä mielessäni. Sopisiko? Kaduttaisiko? Inhoaisiko lapsi sitä? Vaan eivätkös kaikki inhonneet, jossakin vaiheessa elämäänsä.\nRappuset narisivat. Lynn sieltä saapui, ja se oli onneksi jättänyt oman lapsensa jonnekin, en piitannut minne. Tässä huoneessa keskityttiin Armakseen, ja sitten oli sekin aspekti, ettei voinut tietää mitä pöpöjä Lilianin mukana kulkisi. Varmasti jotakin. Lapset sairastivat aina. Minun lapseni ei sairastaisi.\nLynn osasi ihastella toisten ihmisten vauvoja. Se oli mukava vieras, joka ei koskaan saapunut tyhjin käsin ja tajusi jotenkin tuoda aina jotakin tarpeellista ja/tai ihanaa. Se ei myöskään vaatinut mun Armasta koko ajan itselleen, kai, koska sai sylitellä Liliania jo kylliksi, mutta kyllä mä saatoin vauvani sen käsiin uskoa vaikkapa suihkun ajaksi. Artoon en luottanut. Joskus jouduin tahtomattani niin tekemään, mutta mieluiten en.\nJonkun aikaa me rupateltiin Lynnin kanssa mukavia, ja sitten se meni sanomaan:\n"Niin, mä varmaan muutan. Pääsin opiskelemaan tai en. Pakko päästä elämässä eteenpäin. Niin että mä olen sitten katsonut asuntoja"\nMä suljin hetkeksi ärsyyntyneenä silmäni. Miksi se rupesi avautumaan omasta surkeasta elämästään? Eikö se tajunnut, että tässä ajassa ja paikassa minun ihmeellinen vauvani oli ainoa asia, jolla oli mitään merkitystä? En mä halunnut kuulla, kuinka joku toinen inhosi karilla kituvaa avioelämäänsä niin, että pakeni satojen kilometrien päähän siitä. En enää muistanut, mistä kaupungista se oli puhunut, mutta jossakin kaukana se oli. Enpä olisi uskonut, että Lynnillä olisi sydäntä lähteä sillä tavalla. Eikö vähempikin riittäisi. Tuhahdutti vähäsen.\nJa mitä se oikeastaan tarkoitti eteenpäin menemisellä, mä mietin kylmästi. En ymmärtänyt. En jaksanut yrittää.\n"Aha", sanoinkin. "Ei varmaan löydy mitään niin kivaa kuin teillä jo on."\n"Ei me sentään mitään hienoa tarvita, kunhan se tuntuu kodilta", Lynn hymähti ymmärtämättä lainkaan, miltä musta tuntui kuunnella, kuinka se järjesteli uutta elämäänsä ja teki samalla perheensä hajoamisesta hetki hetkeltä todellisempaa.\nVaan mullapa oli mun oma vauvani, ajattelin häntä katsellen, ja tyynnyin vähä vähältä. Mitä väliä millään muulla oli?\nTallikirja 2014--> Feb 11, 2020 18:38:39 GMT 2 via mobile Salma, Pyry, and 1 more like this\nPost by Anne on Feb 11, 2020 18:38:39 GMT 2\nEn ollut enää niin varma, että Pirre oli kovin älykäs. Toki nainen oli nötti ja sorja vielä Armaan syntymisen jälkeenkin. Ja toki nainen pysyi hevosen selässä kiitettävästi selkävamman ja raskausen jälkeenkin. Mutta 24/7 eläminen blondin kanssa oli alkanut kuluttaa. Kun hevosta olisi pitönyt hiitata ja taaperoa hoitaa, varasi muikkeli juuri sille ajalle ripsihuollon. Tai hieronnan. Tai brunssin muiden blondien kanssa. Tai oli lähdössä treenaamaan puomeja jollain aloittelevslla estetatsulla. Kauhiaa sopimista ja säätämistä, kun mukula oli kuvioissa. Ja useimmiten melko sekundaarisista systä. Tuntui, ettei Pirre ymmärtänyt. Että ravitilan touhu oli kurinalaista ja säntillistä. Ja että naisen paikka oli kotona lapsen kanssa. Ja kyllähän mä Armaan kanssa vietinkin aikaa, mutta en nyt duunia voinut laittaa sivuun jokaisesta kissanristiäisestä.\nJoten oli helpotus, että Pirre palaisi töihin ja Armas menisi hoitoon. Vaikkakin muutamaksi tunniksi päivässä, mutta silti.\nÄlynystyröiden puutosepäily ei johtunut kaikesta menosta, jotta naiselleni tuppaantui. Yön pimeinä tunteina olin salaliittokanavia seuranneena tullut siihen tulokseen, että Nibiru ohittaisi Maan pian. Tuo auringon takana kunmitteleva paholaisplaneetta syöksisi tämän asuinkelpoisen planeetan pian tuhoon. Ja kun varustin maakellarin alla olevaa pommisuojaa perheelleni, sain Pirreltä vain kylmiä katseita ja tuhahtelevaa epäilystä. Eikö nainen tajunnut, että uhka oli oikea ja siittämääni jälkikasvua olisi suojeltava. Miten blondi voi olla.\nPirre oli sitten alkanut viettää aikaansa työpaikallaan Seppeleessä. Sielläkin kuulema oli jokin maanalainen säiliö tekeillä. Niin, jopa uudet ratsastuskoulunomistajat olivat kartalla. Ja varautuneet. Eivätkä kyseenalaistaneet tällaisia itsestäänselvyyksiä.\nMutta mutta. Nainen ei tiennyt mitä varten ratsastushelvetin bunkkerit olivat tekosalla. Eikö se kysynyt? Eikö sitä kiinnostanut? Ripset tällingissä, mutta maailma romahtamassa. Fine. Niinpä ajattelin ottaa asiasta selvää itse. Kaarsin siis autollani eräänä päivänä Seppeleen heppatilalle nuuskimaan. Oli kaunis talvipäivä, ei ristinsielua missään. Epäilyttävä kaivinkone kentän laidalla. Riensin potkimaan masiinan renkaita.\n- Moi, Arto! kuului pirtsakka ääni.\nKäänsin miehisen olemukseni kohti kujerruksen kohetta.\n- Heippa hei, rykäisin ( polkkatukkainen ruskeaverikklö tiesi nimeni, mutta minä en hänen)\n- Pirre ei oo vielä tullut. On hieronnassa vissiin, nainen ilmoitti.\n- Ai, harmi! pokka piti enkä paljastanut, että blondinaiseni ei ollut käväissyt tuntiin mielessänikään. - Täytynee soitella sille. Mites muuten, onko teillä joku remppa täällä?\n- Joo, tehdään maanalaista lantalaa varaston alle, EU-säädökset pakottavat.\n- Aa, no sehän jon sitten isompi rojekti, sanoin taputtaen kaivuria ja sytyttäen samalla kädenliikkeekkä tupakin maagisesti.\n- Joo, tuli ilmoitus, että pitää olla jätepäästöt alemmat ja samantien slettiin hommiin. Kovat on kustannukset viimeiseksi olisi tällaista odottanut.\nHymähdin. Nainen selitti liikaa. En ollut moisista säädöksistä kuullutkaan, vaikka naapurissa asuttiin. Jos jätepäästöt olisivat olleet ongelma, Liekkikörvi olisi näillä tallimäärillä ollut lantaa lilluva ruskea rapakko. Mutta näin ei ollut, vesi kimmelsi kesäisin sinisenä kuin Suomi-neidon arjalaiset silmän värikalvot.\n- Ahaa, toivottavasti löytyy ratkaisu, tokaisin tökerösti.\nBrunette selitti vielä jotain teknistä yksityiskohtaa rakennuspuuhasta. Puppua! Vaistoni kertoi, että kyse oli jostain muusta.\nAjaessani kohti kotitilaa en edes huomannut, että ajatukseni olivat enemmän kiinni Seppeleen epämääräisissä kaivauksissa kuin, että lapseni äiti oli jo neljättä kertaa hierojalla viikon sisään.\nTallikirja 2014--> Oct 12, 2020 20:24:17 GMT 2 Anne, Tuulia, and 1 more like this\nPost by Piritta on Oct 12, 2020 20:24:17 GMT 2\nPirre antaa hyviä neuvoja\n"Daniel on taas tulossa Suomeen", Lynn kertoi, ja voi että kun mun teki mieli huokaista syvään.\n"Eikös se käy kerran kuussa. Sokat asiakkaineen maksaa sille varmaan helvetin hyvin, kun se jaksaa siellä Auburnissa yhtenään rampata."\n"Tulee se tänne Lilianinkin takia", blondimpi meistä yritti huomauttaa, mutta mä puhuin päälle.\n"Ottaiskohan ne mutkin sinne valmentamaan. Raha ei tekisi pahaa."\nTotuus oli, ettei mua ihan kamalasti kiinnostaneet nämä tapaamiset Lynnin ja sen lapsen kanssa. Mä en oikeastaan tiennyt, miksi se niin velvollisuudentuntoisesti tuli aina tapaamaan mua käydessään Liekkijärven suunnalla, mutta niin me vain aina silloin tällöin annettiin lastemme leikkiä keskenään ja vaihdettiin samat vanhat kuulumiset. Muija oli eronnut miljonääristään (pakko sen oli olla, kun katseli millaisilla hevosilla Lynnin ex-mies nykyään kilpaili pitkin maailmaa), muuttanut muualle ja aloittanut opinnot, muttei silti ollut päässyt elämässä yhtään eteenpäin. Edelleen se jaksoi huokailla Daniel Susinevan perään.\nOlisko kannattanut miettiä ennen kun nosti kytkintä, mun teki joskus mieli sanoa, mutta en sanonut, koska olin hienotunteinen kuin Kosti Kotiranta lasten ujoa ja epävireistä jollotusta kuunnellessaan. Tai olikos se Kotiranta jo kuollutkin, kukas Joulupukin kuuman linjan nimikkotähtenä nykyään olikin?\nSillä välin kun mun mieli harhaili valkopartaisissa vanhoissa ukeissa, Lynn kiersi edelleen kehää vanhan hellunsa ympärillä. Katse tummatukkaisessa ja pieninenäisessä lapsessaan se jatkoi puhkikuluneen virren veisaamista.\n"Tietysti se menee taas Auburniin maanantaiksi, mutta nyt se aikoo tulla jo perjantaina ja olla kymmenen päivää täällä."\n"No niin, siitä sitten onnellista perhettä leikkimään", lipsautin vähän kyllästyneesti.\n"Tietenkään me ei leikitä mitään perhettä", Lynn kiirehti sanomaan ja kurtisti pikkiriikkisen kulmiaan, jotka olivat niin vaaleat että niitä hädin tuskin näki. "Mutta onhan se nyt Lilianin kannalta hyvä, että näkee isäänsäkin välillä."\n"Niin varmasti", myöntelin ja katsoin Armas Elmeriä. Oliko sillekin hyväksi nähdä isäänsä? No, siinä mielessä kyllä, että mä jaksoin vähän paremmin koko tätä lapsiperhehässäkkää kun saatoin edes joskus tyrkätä rakkaan lapseni Arton huomaan ja mennä tekemään jotakin... omaa elämistä. Olin yllättynyt siitä, kuinka valtavan paljon pidin lapsestani silloin kun se käyttäytyi hyvin, ja miten mainion ylevältä musta tuntui kun mä sain kertoa jollekin olevani Äiti, mutta enpä ollut ikipäivänä ollut mikään aito lapsi-ihminen. Joskus, kun kaikki oli yhtä helvetinmoista kaaosta eikä mikään sujunut, mun teki mieli laittaa Armas takapenkille, ajaa Korkeasaareen ja tarjota sitä jollekin hellyydenkyllästämälle simpanssinaaraalle.\nSillä järjenkirkkaudella, joka esti mua tekemästä niin, mä päätin sitten tarjota Lynnille hirveän hyvän neuvon.\n"Mietin vaan tota teidän tilannetta", sanoin ja kuulostin vähän siltä kuin oikeasti käyttäisin kovastikin aikaani Lynnin ja Danielin avioeron jälkipuintiin. "Kun selvästihän sä olet katumapäällä. Olet ollut niin kauan kuin mä muistan. Että eikö sun kannattaisi vaan kertoa sille Danielille, että sä olet siihen yhä rakastunut. Saisitte koko hommaan jonkun selvyyden, jos yrittäisitte vaikka vielä uudestaan."\n"En mä tiedä haluanko mä yrittää uudestaan. Tai Daniel, varsinkaan. Katso millaista elämää se saa nyt elää. Totahan se aina halusi."\nMikä hemmetti siinä oli, etteivät ihmiset koskaan kuunnelleet, kun joku yritti kertoa niille, miten ne voisi lopettaa valittamisen? Oliko se nyt vaan niin saakelin paljon kivempaa vatvoa ja olla nyyh-niin-onneton kuin tarttua toimeen ja alkaa ratkoa ongelmiaan? Kohensin ryhtiäni ja tunsin oloni niin viisaaksi, että sitä olisi melkein voinut kutsua valaistuneisuudeksi. Kyllä mä näin tän koko kuvion niin paljon kirkkaammin kuin byhyy-Lynn.\n"No, miten haluat. Jos sä todella uskot, että te ootte molemmat onnellisempia näin niin jatkakaa vaan samaan malliin. Pitäiskö mennä sisälle jo, mukelothan saa kohta raitisilmamyrkytyksen."\nNiin me napattiin haalareihin puetut meritähtemme (siltä ne näytti, kun ne liikkui aina raajat pikkuisen harallaan tasapainonsa tueksi) ja mentiin sisälle. Armas oli jo väsynyt ja jotenkin sille ehti tulla eteisessä riisumisen aikana jo niin kuuma, että se alkoi kitistä uhkaavasti. Voi jestas. Ajatella, että toiset tahtoi näitä monta. Saihan sitä haluta kaikenlaista, mutta mikä julmettu työmaa tämä yksikin jo oli. Tosi ihana, muistin lisätä, vähän työläs mutta tosi ihana.\nLynn ei viipynyt enää kauan. Mä muistin kertoa sille Serafiina Sammal -tyypistä, Evgen viimeisimmistä lirkutteluista ja sitten, viimeisenä, kuin pantaten ja pihtaillen, Tapista. Sekin oli aihe, johon Lynn aina ennen pitkää palasi, kun nähtiin. Mitä Tapille kuului nykyään. Se sitä jaksoi kiinnostaa.\nJa ihan lopuksi mä kutsuin, silkkaa kohteliaisuuttani tietysti, Lynnin käymään joskus Seppeleessä mun tunnilla.\n"Ehkä tulenkin", se sanoi, ja me molemmat tiedettiin, ettei sillä olisi koskaan aikaa sellaiseen.\nTallikirja 2014--> Dec 8, 2020 21:45:02 GMT 2 Inkeri, Emmy, and 5 more like this\nPost by Anne on Dec 8, 2020 21:45:02 GMT 2\nTeltta oli pystytetty. Siis Seppele Cupin iso, painestettu teltta raviradan keskelle. Ei se teltta, jota nyt kuvittelette. Istahdin sohvalle, oli hyvin raskasta. Talvi ja ylimääräiset rahanhaalimishommat olivat vieneet mehut minusta, virkeästä 35-vuotiaasta miehestä. Tölkki sihahti auki ja Armas ryntäsi jakoihini makuuhuoneen puolelta, lieneeko lapsi jo ehdollistunut sihahdukseen, jolloin isi on paikalla. Syliini nostamaani lastastani seurasi avovaimoni, tuo pitkänhuiskea blondi, joka vihdoin alkoi taas muistuttaa hehkeää entistä itseään. Vaikka eihän niitä imettämättömien utareita (ikävä kyllä) takaisin saanut.\n- Artsi, meidän täytyy puhua, tuli blondini suusta.\n- Sain kuulla, että olet ehdokkaana Hevosjussille Morsian-ohjelmaan, Pirre jatkoi.\n- Mitä? Minä? En kyllä muista semmoista osallistumista tehneen, puolustelin heti, vaikka aivoni perukoilta kiirikin mieleeni jokin känninen ilmaoittautuminen netin kautta… johonkin. Missä tarvitttiin ravimiestä.\n- Niin? Pirren kysyvä katse.\n- En muista tommosta, varmaan joku Liekkijärven juopon läppä, hörisin hörpäten tarjoustölkkiäini ja töniessäni Armasta lelujensa suuntaan.\n- Mut, ootko sä menossa? Pirre kysyi epäuskoisesti.\n- No, jos näin on, miehen on tehtävä, mitä on tehtävä.\n- Mitä Jätät mut jonkun kirjemuikkelin takia? Pirren kasvoilla oli epäuskoinen ilme.\n- Nooo, älä ota niin vakavasti. Käydään se ohjelma läpi niinku bisnes-mielessä, asutte Armaksen kanssa sen ajan majakalla tai jossain kaverilla. Sieltä tulee kuitenkin vaan jotain läskejä wannabe-ravityttöjä, enhän mä nyt semmosia…\n- Artsi, tajuatko mitä sa puhut? Sulla on nainen ja lapsi, et sä voi ketään piilottaa? Pirren ilme oli epäsukoinen.\n- Miksi en, onhan meillä paikkoja? Majakka? Etu-Reetun yksiö keksustassa? Ja hätätilassa voitte majailla maakellarin bunkkerissa. No problemo.\nSen jälkeen muistan vaan lapseni ja akkani häipyneen. Ja tölkkikeon kasvaneen. Hirveen epäkaupallista, eikö nainen nyt tajua tunnettavuuden ja bisneksen päälle mitään? Musta tulisi Hevosjussille Morisan-sulho ja ravivalmennettavien määrä tulisi kasvamaan huomattavasti, kunhan saisimme valtakunnallisessa kanavassa tunnettuvuutta. Kun on aallonharjalla, on ratsastettava. Tai tässä tapauksessa, ajaettava.\nLast Edit: Dec 9, 2020 8:23:36 GMT 2 by Anne