Jatkokertomuksia: R. H. Savage - Valkoinen rouva Khaminavatkassa, luku 14\nR. H. Savage - Valkoinen rouva Khaminavatkassa, luku 14\nUusi postiasema. — Halveksittu nainen\nKauvan kestänyt, toisilleen vastakkaisten etujen keskinäinen taistelu serbialaisen suvun jäsenten välillä oli päättynyt kevään tullen ja molemmat Radovitsch-suvun päämiehet olivat salaisesti ihastuneita paronitar Lilin myöntyväiseen päätökseen viipyä vielä vuoden päivät ulkomailla.\nOnnen kultavirta kiidätti paroonia ja kenraalia eieenpäin. Edulliset hevosen hankintakontrahdit, joiden mukaan he sitoutuivat toimittamaan suuret määrät hevosia ja muuta tavaraa sotalaitoksen tarpeeksi Vähä-Venäjällä, tuottivat heidän taskuihinsa suunnattomia summia. Kenraali Andrei hymyili tyytyväisenä, sillä hän tiesi, että mahtava rengas juutalaisia rahamiehiä ja tavarantoimittajia, joille hänen veljensä oli luovuttanut osansa tästä yksinoikeudesta eli monopolista, antoi myöskin sota-asiainministerille salaa suuria lahjoja.\nAinoastaan tsaarin vilusta värisevät sotilasraukat, joille annettiin vain kolmas osa siitä, mitä niille oli tuleva, saivat kärsiä tällaisen lahjomisjärjestelmän seurauksia, jota vastoin ruhtinatar Veraa tällaiset metkut suuresti huvittivat.\nVeljekset olivat Viipurin tienoilla vuokranneet itselleen uhkean huvilan keaäasunnokseen sekä aikaiseen keväällä lähettäneet ruhtinatar Veran Bratskojeen pitämään salaisesti silmällä kenraali Ratzon ja ruhtinas Juresieffin hankkeita.\nVanha, aulis sotaministeri oli lahjoittanut ruhtinattarelle vähäisen, hurmaavan sievän huvilan Bratskojen läheisyydessä, jonka ovelat tavaranhankkijat, jotka vehkeillään ansaitsivat kasottain ruplia, olivat vuorostaan lahjoittaneet hänelle pienenä vaivain palkkioina.\n„Teillä pitää aina olla joku pieni leposija,” lausui ministeri, „ja jos te kyllästytte noin rahan ahneisiin Radovitsch-veljeksiin, niin voitte te vetäytyä joksikin ajaksi tähän omaan huvilaanne huoahtamaan oleskellessamme etelän ilmoilla. Minä kenties matkustan ensi kesänä Ukraineen ja Krimin niemelle,” jatkoi tämä vanha irstailija. „Luonnollisesti tulette te Jaltaan tervehtimään minua.”\nMolemmat veljekset, joita ruhtinatar Vera Orbeleff veti nenästä, olivat suuresti mielissään, kun kapteeni Ivan Radovitsch sai käskyn matkustaa Khersoniin, jota paitse he olivat vakuutetut, että Vera tulisi valvomaan heidän etujaan. Ukrainessa näet jo ihmiset nurisivat, että niin suuria summia ja taloudellisia etuja annettiin näiden vastenmielisten serbialaisten käsiin. Venäläisiä harmitti, että nämä maan anastajat, joilla oli kätyreinään joukko kaikkialla saapuvilla olevia juutalaisia, niittivät melkein kaiken hyödyn valtion tavarantilauksista.\nEräässä aateliston kokouksessa, mikä pidettiin Elisabetgradissa, esiin toi ruhtinas Juresieff huolensa hyvin tyytymättömille bojaareille. „Kuinka voisi toisia ollakaan,” huudahti joku niistä. „Ei kukaan muu kuin Sergei Dumont kykene näitä ahneita tulokkaita pitämään aisoissa, hän yksin sen voisi tehdä. Vaan hän elää Khaminavatkassa mitä suurimmassa häpeässä ja antaa kauniin, sirovartaloisen kerjäläisnaisen esiintyä siellä kuningattaren tapaisena, missä meidän jaloimmat ylimyksemme ovat hallitusohjia pitäneet. Minun täytyy jättää hänet tänne kutsumatta, sillä myöskin rouva Federoff, hänen sisarensa, joka on tämän vanhan ylimyssuvun vanhin jäsen, on katkaissut kaiken yhteytensä hänen kanssaan, kunnes tämä noiduttu Tannhäuser hyljää orjana syntyneen Venuksensa — entisen talonpojan vaimon!”\nMuut, jotka olivat usein nähneet, unhottivat tällä tavoin oman arvonsa ja asemansa vaatimukset, ja jotka itse olivat nuoruutensa hulluudessa käyttäytyneet ajattelemattomasti, ainoastaan nauroivat ja tunsivat yhä katkerampaa vihaa onnen kukkuloilla kaikkia Radovitsch-veljeksiä kohtaan.\nRuhtinatar Veran matkaanlähdön edellisenä iltana antoi kenraali Andrei tälle hurmaavalle tenhoojanaiselle viimeiset ohjeensa.\n„Minä toivon, että sinä käyt vierailemassa Elisabetgradissa, Kharkovissa, Kievissä ja Vosnescenkissa. Matkusta Bobrinetzin kautta, käy kaikkien etevämpien aatelisperheitten luona, koeta saada Ratzo ja Juresieff leppymään! ... Rouva Cherikoff jättää huvilan kokonaan sinun käytettäväksesi. Kutsu sinne ihmisiä viettämään hupaisia hetkiä ja koeta vaikuttaa siihen suuntaan, että me voitamme suosiota. Sinä luonnollisesti olet tapaava myöskin Ivanin! Hän on viettävä toisen puolen ajastaan Kievin päävahdissa ja toisen puolen Aleksanterin maatiloilla Mertvovodin varrella. Minä kirjoitan hänelle, että hän parhaansa huvittaa sinua ja vieraitasi. Auta sinä häntä. Minä olen antanut hänelle salaisia määräyksiä, vaan en ole sanonut mitään meidän keskinäisistä sopimuksistamme. Häntä odottaa loistava tulevaisuus, jos hän saa oikeata johtoa nauttia. Sota-asiain ministeri on antanut minulle sellaisen viittauksen, että hän piakkoin ylennetään majuriksi.”\n„Hänen tulevaisuuttaan ei uhkaa mikään vaara hänen ollessa minun hoteissani, kenraali,” lausui kaunis petturi omituisesti hymyillen ja luoden katseensa maahan. „Luulen tietäväni, miten häntä on pidettävä — ja minä tahdon sinun tähtesi pitää huolta hänestä.”\n„Vielä muuan seikka,” huomautti kenraali, heittäen kapan hartioilleen ja ottaen sapelinsa. „Lili kirjoittaa minulle, että Arkadius on odottamatta kadonnut Nicestä sekä muutamien tuittupäisten toveriensa kanssa lähtenyt Aleksandrinaan. Hän pitää paljon hänestä. Jumalalle olkoon kiitos, että Arkadius on poissa. Vaan hän on kummallinen hulivili. Jos hän koettaisi pujahtaa takaisin Khersoniin — niin anna siitä heti tieto Ivanille hän on lähettävä kuriirin tuomaan minulle sanaa. Sillä jos se mieletön uskaltaa tulla näkyviin, käsken minä Ivanin antamaan taloudenhoitajan sulkea hänet telkien taakse, kunnes minä olen hankkinut asianomaisen luvan siihen että hän viedään houruinhoitolaitokseen ikipäiviksi. Sillä tavoin olisimme me vapaat hänen kolttosistaan vastaisuudessa eikä meitä voitaisi syyttää hänen entisistä konnankujeistaankaan. Jos hän kerran selitetään mielivikaiseksi, niin ei kukaan voi moittia meitä hänen vanhoista synneistäänkään.” „Sinä olet hyvin järkevä, kenraali,” vastasi Vera. „Luota minuun — sinä olet nyt oikealla uralla.”\n„Mitä Sergei Dumontiin ...” lisäsi kenraali, syleiltyään ovella ruhtinatarta niin lämpimästi, että se sai tämän kauniin naisen ihmettelemään. „Anna hänen kuhertaa keittiöstä hankitun kaunottarensa sivulla,” vastasi ruhtinatar Vera pilkallisesti. „Myöskin Khersonin kevytmielinen ja paljon suvaitseva aateli on lakkauttanut kaiken yhteytensä hänen kanssaan — ei hänen irstaisuutensa takia, vaan sen vuoksi, että hän on sellainen temppeli ja häpäisee vanhan aatelissukunsa maineen.” Pieni ruhtinatar arvosteli ankarasti pienintäkin hairahdusta, joka loukkasi hyvää makua.\nPuoli tuntia sen jälestä, kun ritarimerkeillä koristettu kenraali oli poistunut riensi kapteeni Ivan Radovitsch rappuja ylös Vera Orbeleffin viehättävään asuntoon.\n„Olen saanut kuulla,” huudahti hän sulkiessaan ruhtinattaren syliinsä, „että ministeri jo on puhunut minun ylennyksestäni!” Hän suuteli ruhtinattaren jalokivisormuksilla koristettuja käsiä. „Sinua on minun kiittäminen kaikesta, armahani!”\n„Sinä tulet piakkoin ylennettäväksi,” lausui punastuva nainen, jonka sydämen rakastajansa rohkeus ja hellyys sai sykkimään tavallista kiihkeämmin, „— sinä olet ansainnut tämän palkinnon.” Sitten veti hän Ivanin päätä lähemmäksi sydäntään.\n„Minä en ole eroava sinusta sittenkään kun sinä jo olet översti — minä tahdon aina olla sinun hyvä hengettäresi!” Tämä mielistelevä lumous valloitti Ivanin kokonaan.\nEnnen kuin ruhtinatar Vera oli Bratskojeen saapunut oli rouva Cherikoff jo lähettänyt omat palvelusneitinsä auttamaan Ulitzasta tulleita palvelijoita kaikkien niiden lukuisain loistoesineiden laatikkoihin pakkaamisessa, joita venäläiset ylimykset laahaavat mukanaan ulkomaille matkoillaan.\nHäneltä pääsi helpotuksen huokaus kun hän näki tavarakuormien lähtevän Vosnescenkia kohti. Kunnon rouva oli täynnä riemua kun kaikki merkit osoittivat, että kevytmielinen paroonitar aikoi viipyä ulkomailla kauvemman aikaa.\n„Se on onneksi niille molemmille,” lausui hän kiitollisena, „ja Ivanista paneutuu muuan aateliston johtavia henkilöitä.”\nKoko arolla näet tiedettiin, että kapteeni Ivan Radovitschillä nyt oli isäntävalta molemmilla maatiloilla, joiden omistajat oleilivat loistavina kaunistuksina keisarillisessa hovissa Nevan rannalla. Pienessä Bratskojen kauppalassa tai kylässä oltiin riemuissaan, sillä kaunis, nuori ja antelias kaartin upseeri oli koko paikkakunnan sankari sekä nautti yleistä suosiota.\nVilkasluontoisen ruhtinattaren paikkakunnalle saapuminen oli myöskin muuan ilosanoma, joka ennusti onnellista kesää tällä viehättävällä seudulla, missä oli tapana osoittaa suurinta vieraanvaraisuutta siten, että pyörät päästettiin irti vieraitten ajopeleistä, kunnes suuresta maailmasta eroitetut isännät viimeinkin antoivat tervetulleiden vieraittensa rauhassa kauvan aikaa kestäneen kestityksen perästä matkustaa tiehensä.\nIloisen ruhtinattaren ympärille keskittyi paikkakunnan riemu ja Olga Cherikoff tiesi, mikä sen vetovoima oli, jonka piti houkutella tänne nuoret upseerit Vosneacenkistä ja tuliset, hilpeät aatelismiehet lähiseuduilta.\nRauhan ja levon tunteet olivat tasoittaneet jokaisen rypyn kunnon vanhan leskirouvan ystävällisillä kasvoilla, vaan hänen rauhalliset iltarukouksensa jalokivillä koristetun pyhänkuvan edessä olisi muuttunut tuskan huudoiksi, jos hän olisi tiennyt että Arkadius Radovitsoh hyvinvoipana ja tuuhean parran sekä serbialaisen kansallispuvun avulla tuntemattomaksi tekeytyneenä asusti veljensä maakylän taloudenhoitajan luona Matvodin varrella.\nKapteeni Radovitschin, uuden isännän ankarat käskyt olivat peljästyneestä taloudenhoitajista tehneet Arkadiuksen nöyrimmän orjan.\n„Näetkö, ukkoseni,” selitti Ivan. „Setäni on täällä eräitä salaisia tehtäviä varten ja hänellä on valta antaa käskyjä ja määräyksiä täällä minun nimessäni. Minä tahdon nuorta vartiajaupseeria vetää hiukan nenästä. Kun minä palaan takaisin Kieviin, toimitan minä niin, että sotamiehet upseereineen lähetetään täältä tieheesä, jolloin parooni Arkadius voi esiintyä jälleen omassa puvussaan. Sinun ainoa tehtävisi on totella häntä ja sitten saat sinä olla täällä koko elämäsi ajan.”\nTaloudenhoitajaa ei tarvittu sen enempää käskeä taipumaan tuumiin, sillä syntyneenä ja kasvaneina arolla oli hän yksinkertainen ja isännilleenuskollinen, jota paitsi hän oli muutenkin kiintynyt Arkadiukseen. Sitä paitti Arkadiuksen raaka avomielisyys sekä tuttavallinen seurustelu miellytti linnan alustalaisia, jotka koettivat kaikin tavoin nylkeä kylän väestöä, joka oli turvaton linnan palvelijakunnan käsissä, Arkadius niinmuodoin oli heidän mieleisensä mies. Hän oli näet heidän ystävänsä ja turvansa ja tämä „uskoton vouti” alkoi nyt mairitella sitä miestä, joka edusti hänen nuorta herraansa.\nParoonitar Lilin komea elämä talviasunnossaan Nicessä — hurvitteleva vieraanvaraisuus ia uhkeat kemut, joista tiedettiin kertoa, sekä serbialaistän palvelijain rahan tuhlaus paroonittaren tavarain nountimatkalla — kaikki nämä näyttivät vahvistavan huhuja Radovitschin äkillisestä rikastumisesta.\nEi kestänyt kauvan, ennenkuin kapteeni Ivanin suuret tilaukset osoittivat, että „kuoleman veden” varrella aiottiin tänä kesänä viettää iloista elämää kauniiden naisten seurassa.\nEnnen kuin ruhtinatar Vera oli saapunut Bratskojeen ja tuonut muassaan joukon nuoria naisia sekä iloa rakastavia kavaljeereja lähti sotilasvartiosto tiehensä parooni Aleksanterin kotoa.\nMiksikä täällä nyt olisi kaivattu yhtä aatelitonta luutnanttia ja muutamia kasakkamoukkia, kun komea nuori kaartinkapteeni, joka nyt oli Kievin sotaväenosaston päällikön adjutantti, ratsasti linnan alueella rakuunoineen ja komeine kasakoineen.\nRadovitsch-suvun onni näytti olevan kukkuroillaan, sillä viisaalla anteliaisuudella olivat kenraali ja parooni Aleksanteri hellittäneet rahamassinsa nauhoja lepyttääkseen sitä levotonta naista, joka ensi luokan tähtenä oli ilmestynyt Nicen taivaalle.\nKaikki oli nyt valmiina niitä suloisia yhtymisiä varten „kuoleman veden” varrella, joiden kestäessä Ivan Radovitsch niin kiihkeästi odotti ruhtinatar Veran käsistä toivomaansa majurin valtakirjaa.\nNuori ylimys kyllä huomasi epäselvästi että joku salaperäinen side oli hänen ihailemansa naisen ja Arkadiuksen välillä, vaan hän ei siitä sen enempää huolinut. Matkallaan takaisin Kieviin ollakseen pari viikkoa sotilasesimiehensä palveluksessa vei hän ruhtinatar Veran Bratskojen huvilassa ulos puutarhaan keväisen yön hiljaisuuden vallitessa kaikkialla. Pääsiäinen oli ohi ja satoja juhtia työskenteli viheriäisellä arolla. Siellä seistessään voivat he nähdä kauniin sisarensa tyhjän haudan, hänen sisarensa, joka luultiin hukkuneen nuoruutensa kukkaiässä.\nIvan oli kiihkeä ja hänen sydämensä sykytti valtavasti. „Kun minä palaan takaisin täytyy sinun tulla kokonaan minun omakseni.”\nSäteileviä silmin taittoi viekas ruhtinatar vähäisen nupun lähimmästä ruusupensaasta. „Kahden viikon perästä kukkivat ruusut täällä ja silloin tulevat ruusut kukkimaan sinun omassa puutarhassasikin „kuoleman veden” varrella. Tule takaisin silloin, kuninkaani ja lemmittyni! Tule minun luokseni sinne Mertvovodin virran rannalle ja sinä olet tapaava minut rakkaudesta palavin sydämin ja avoimin sylin sinua odottamassa. Me poimimme yhdessä silloin ruusuja, vaan siihen asti tulee sinun odottaa!”\nKun tämä aina varansa pitävä Circe seuraavana aamuna oli saattanut Ivania kappaleen matkaa, kääntyi hän paluumatkalle niin pian kun hänen eteenpäin rientävä ihailijansa ei enää voinut nähdä hänen liehuvaa nenäliinaansa, sekä lausui kuskille: „Aja parooni Aleksanterin huvilaan! Vaan aja joutuin! Me emme palaa takailin kylän kautta. Kiiruhda, sillä minulla on paljon asioita toimitettavana.”\nEnnen iltahämärää oli Arkadius Radovitsch mietteissään punninnut jokaisen yksityisseikan hänen kaksinkertaisessa vehkeilyssään sen naisen kanssa, jonka silmät säihkyivät koston himosta ojentaissaan kätensä Khaminavatkan linnaa kohti, joka loisti mailleen menevän auringon hohteessa aaltoilevan virran toisella puolella.\n„Hänen täytyy kuolla, sen konnan,” jupisi Vera Orbeleff itsekseen, „vaan ei ennen kuin hänen häpeänsä on kaikkien tiedossa, ennen kuin Dumontien nimi on häväisty, ennenkuin kaikki tietävä, että hän on raukkamainen nuoren tytön viekoittelija, tytön, jonka niin on ryöstänyt haaremiinsa tuon ilkeän noita-akan sivulle, joka hänet itsensä on vetänyt likaan ja kurjuuden kuiluun.”\nKostonhimoisin katsein silmäili hän Arkadiusta ja ilkeä ilme kuvastui hänen kasvoiltaan.\n„Milloinka?” kuiskasi hän. „Minä en uskalla sanoa mitään Ivanille ennenkuin hän on minun kokonaan, ennenkuin rakkaus on hänet hurmannut ja kesä on hänen suonissaan veren saanut kiehumaan. Vaan — mitä minun pitää sanoa hänelle? Hän tulee tänne kahden viikon kuluttua. Se on viimeinen tilaisuus, Lili, Milovitschin kuoleman kostamiseen, samalla kun voit kostaa oman nöyryytyksesi ja minun.” — Hän keskeytti puheensa äkkiä, sillä hän ei tahtonut ilmaista, miten suuresti se oli loukannut hänen itserakkauttaan, että Sergei Dumont oli niin vähän arvoa antanut hänen ruumiilliselle sulolleen, jota hän oli tälle kaupoitellut.\nArkadius lausui: „Minä en ole vielä aikeissani päässyt varsin pitkälle. Minä en uskalla mennä yksinäni Mertvovodin virran yli. Minulla täytyy olla apunani luotettava toveri. Ivan on piruakin pahempi kun hän kerran oikein kiukustuu. Sinun täytyy saada hänet raivoon ja sitten jättää hänet minun hoteisiini. Minä kyllä lyön löylyä ja hoputan häntä, vaan sinun täytyy sanoa ensimmäinen sana.”\n„Olet mies ja kumminkin niin raukkamainen!” ivasi Vera. „Minä olen ainoastaan nainen vaan vannon kumminkin, että kyllä minä siitä vaimolta tolkun ottaisin. Minä käyn nyt pikimmältäni Ratzon ja Juresieffin luona. Nuori hallitsijani kunnioittaa minua mustasukkaisuudellaan,” hymyili hän ja sen vuoksi kiiruhti hän Ivanin poissaollessa näyttelemään toisellaista osaa toisella taholla.\nArkadius Radovitsch puristi vasemmalla kädellään kostonhimoisen naisen käsivartta kunnes tämä valitti tuskasta. „Tässä näet," karjui hän ja näytti rumaa arpea oikean kämmenensä sisäpuolella. „Sen konnan valepuvussa kuljeksiva sanantuoja viilsi kämmeneni tällaiseksi, kun hän kuljeksi herransa asioilla ja tahtoi houkutella Magdaa hänen haaremiinsa. Minä olen vannonut tämän häväistyksen maksaa iskemällä puukon hänen sydämeensä. Vaan valmista minulle siihen tilaisuus. Jätä sitten kaikki minun huostaani. Sillä minä tahdon Ivanista tehdä piruakin pahemman, kunhan sinä ensin viet häneltä järjen päästä.”\nTällä tavoin molemmat liittolaiset olivat päässeet yksimielisyyteen ennen kuin he erosivat toisistaan. Vera lausui: „Käytä jokaista keinoa sekä uhraa rahaa niin paljon kuin haluat; minä toimitan sinulle rahaa. Sille, joka ne pettää, annan minä paikan elinkaudekseen uudella maatilallani.”\n„Jumala rangaiskoon sitä lurjusta!” nurisi Arkadius. „Hän kohtelee vaan alustalaisiaan liian hyvin. Hän on valinnut kuningattarensakin niiden joukosta. Niin kauvan kuin Anton oli postiaseman hoitajana, sain minä helposti tietoja kaikilta hänen sananviejiltään. Muutamilla ruplilla ja viinapulloilla avasin minä niiden suun. Vaan nyt on postiasema niityllä sijaitsevissa taloissa ja Bursakoff, hänen taattu miehensä, on naimisissa tilanomistajan kauniin tyttären, Marikan kanssa. Minä en uskalla mennä sinne. Ne toimittaisivat minut heti viranomaisten kynsiin. Vaan sinä, joka olet nainen, voit liukkaan käärmeen tavoin pujahtaa sinne. Kaikkien täytyy olla nöyriä palvelijoita ruhtinatar Veralle.”\nOikukas kaunotar hymyili myöntyvästi Arkadiukselle. „Sinä sanoit sanan. Minä matkustan sinne, kenties jollakin tavalla voin siellä hankkia urkkijan. Älä ole huolissasi, meidän vuoromme on vielä tuleva. Minä, sinä, Ivan ja Lili toimeenpanemme vielä kelpo kemut, kun Sergei lepää tuolla hautakappelissaan maan tomuksi mätänemässä.”\n„Kyllä sinä sittenkin olet oikea paholainen samettipuvussa,” ajatteli Arkadius, kun Vera ajoi tiehensä, miettien sitä pirullista suunnitelmaa, joka oli syntynyt hänen aivoissaan. „Sinä saatoit Pierre-vainajan perikatoon ja sitten tuon tyhmyrin, jonka orjana syntynyt henttu anasti sen sijan, jota sinä niin kauvan olit tavoitellut ja toivonut pääseväsi Khaminavatkan hallitsijaksi.” Hän puri hammasta raivoissaan. „Jos Magda todella on Khaminavatkassa,” vannoi hän, „niin saamme ne molemmat valtaamme samalla kertaa. Hänen verensä on vuotava Magdan silmäin edessä. Jos Magda tavataan siellä hengissä, niin se jo täydellisesti vapauttaa meidät kaikesta rangaistuksesta. Vaan ainoastaan Ivan ja minä olemme antava hänelle kuoloniskun, kukaan muu ei saa kostoomme sekaantua. Siten on perheemme häpeä kostettu.”\nSuurella taidolla piirusti hän tänä iltana viinapullonsa ääressä muistostaan Khamivatkan linnan sisustan niiden havaintojen nojalla, jotka hän oli tehnyt sinä päivänä, jolloin hän poliisin avulla kävi siellä.\n„Ne eivät ole enää varuillaan, vaan minne hän on piiloittanut Magdan? Ei pienintäkään hiiskausta tytöstä ole kuulunut.”\nYht’äkkiä meni hän rappuja ulos ja alkoi kiikarillaan tarkoin tähystellä uhkeaa palatsia virran toisella puolella. Molemmat alikerrokset siellä olivat pilkkopimeat. Vaan kaikki ikkunat kolmannessa kerroksessa olivat valaistut. „Minä olen nyt tämän salaisuuden perillä!” huudahti tämä kavala konna. „Tornit, kulmatornit — nyt tiedän, mistä tie on sinne auki. Minä olen Ivanin apuna. Me voimme ottaa mukaamme joukon miehiämme ja piiloittaa ne rantakaislikkoon. Sitten annan minä niille merkin rientää apuun, vaan ei ennen kuin me olemme surmanneet hänet. Oi, Jumalani! Yksi ainoa viittaus! Minun täytyy luottaa piruun ja Vera Orbeleffiin!”\nSillä aikaa kuin Arkadius Radovitsch odotti ruhtinatar Veran takaisin palaamista työskenteli hän ahkerasti joka päivä salaisessa hankkeessa, jolle hän hymyili tyytyväisesti, tehden työtä kuin talonpoika kylvöaikana.\nSilloin kun hänellä ei ollut salainen työ käsissään loikoi hän vanhan linnan katolla ja kiikarilla tähysteli jokaista Khaminavatkan nurkkaa sekä piirustuksiaan keksiäkseen jonkun heikon kohdan vihollisensa linnoituksessa. „Nyt minä tiedän, miten minä voin päästä sinne kenenkään huomaamatta tuloani. Kun me vaan tapaisimme sen pahan hengen, Xenian heidän luonaan, voisimme me päästä sieltä takaisin, niin ettei kukaan tietäisi meidän käynnistämme. Me emme saa käyttää muita aseita kuin veitsiä. ... Vaan meidän on liikuttava hiljaa ja öiseen aikaan! Vuosia kestänyt velka maksetaan perin pohjin kuitiksi! Ivan on pelkäämätön paholainen kun niikseen tulee, eikä mikään voi hillitä häntä, kun hän vaan tietää, että hänen sisarensa on siellä. Vaan hänelle ei anneta pienintäkään viittausta ennenkuin kaikki on reilassa.”\nNyt odotti hän ainoastaan sitä naista, joka oli matkustanut viekoittelemaan kenraali Ratzoa ja ruhtinas Juresieffia hänelle ilmoittamaan, mitä niin kauvan oli häneltä salattu.\nTämä halpamainen aatelismies ei ollut koskaan voinut ajatella, että ruhtinatar Veran vehkeet tarkoittivat saada koko Radovitsch-suku pauloihinsa ja että hän kuumaverisen Ivanin selän takana valvoi ainoastaan omaa etuaan turvatakseen aineellista toimeentuloaan vastaisuudessa.\nViekas ruhtinatar oli jo virittänyt hienot paulansa. Kun hän aseenaan voi käyttää sitä että hän tunsi Radovitsch-suvun kaikki konnankoukut,oli Vera Orbeleff, joka oli vakuutettu siitä, että loppunäytelmä oli lähestymässä, päättänyt kenraali Ratzolta ja alakuloiselta ruhtinas Juresieffilta urkkia kaikki pienimmätkin yksityisseikat. Jotka olivat ilmitulleet Khaminavatkassa toimitetun kotitarkastuksen perästä. Hän tiesi hyvin, että ainoastaan muuan etäinen aavistuskin sai nuo kolme Radovitsch-veljestä vapisemaan.\n„Jos Sergei Dumont tuo esiin kateissa olevan miehen, joka aikaan sai Pierre Dumontin kuoleman? Jos Moschka ja Anton ovat tunnustaneet kaikki vanhalle aatelismarsalkalle? Silloin niiden ainoa puolustuskeino katoisi kuin oljenkorsi tulessa.”\nTuntien suuren vaikutusvoimansa hymyili tämä viekas keijukainen itsekseen. Hän tiesi varsin hyvin, että santarmikenraali Ratzo pelkäsi hänen suurta vaikutustaan rakkauden pauloissa huokailevaan vanhaan sotaministeriin katsoen, sekä tiesi myöskin, että ruhtinas pelkäsi suuresti menettävänsä aatelismarsalkan arvon, jos joku uusi kostotyö tapahtuisi — ja niin osasi ovelasti tätä pelkoa hyödykseen käyttää viittaillen, että hän puoleltaan tiesi näistä vehkeistä yhtä paljon kuin nekin, vieläpä enemmän. Yhtä nimeä ei hän kumminkaan tahtonut mainita — Magda Radovitschin nimeä!\nArkadiuksen viittaus oli kypsynyt teoksi ja kun hän poikkesi matkallaan niityllä sijaitsevan postiaseman pihalle lepuuttaakseen hevosiaan, hurmasi tämä viehättävä ruhtinatar kaikki ystävällisellä ja tuttavallisella esiintymisellään.\nMuutamia pikku lahjoja — vähän naisellista valtioviisautta, ja hän aikaan sai sen, että yksi hänen ajureistaan, joka odottamatta alkoi voida pahoin, sai jäädä viikon päiviksi talonpoikain luo tai siksi, kunnes hän palaisi takaisin Bobrinezista.\nSillä tavoin jäi Vera Orbeleffin pietarilainen kuski taskut täynnä hopearuplia talonpoikain pariin lahjoakseen jonkun kätyrin, joka urkkisi tietoja Khaminavatkan postimiehiltä ja kirjeenkuljettajilta. „Saat luvata mitä hyvänsä, minä olen lupaukset täyttävä, jos sinä vaan onnistut,” selitti hänen emäntänsä.\nPunoittavin poskin ja hymyilevin kasvoin jatkoi sitten hurmaava kaunotar matkaansa vetääkseen kumpaakin maakunnan virkamiestä nenästä.\nJoutaen kokonaan aseettomiksi hänen hurmaavan kauneutensa häikäisevästä loistosta kuuntelivat molemmat miehet hänen imartelevia sanojaan ja kun he katsoivat hänen säteileviin silmiinsä tulivat he niin puheliaiksi, että tietämättään pala palalta kertoivat salaiset tietonsa, jotka kavala kaunotar sitten kutoi kokonaisuudeksi. Hän tunsi nyt povessaan voivansa kukistaa Sergei Dumontin.\n„Hän ei ole hengissä pääsevä pakoon „kuoleman veden” rannalta, jupisi Vera Orbeleff takaisin paluunsa edellisenä yönä sitten kun hän kenraali Ratzolle oli vakuuttanut vastaisuudessa tulevansa tämän palveluksen korvaamaan „maan tavalla”.\n„Minä olen tosiaankin mielissäni, että se tyhmyri, Sergei Dumont, pian matkustaa ulkomaille!” jupisi poliisikenraali, „sillä nuori Radovitsch on hyvin kuumaverinen. On parasta, että ne ovat kaukana toisistaan. Dumont lähettää passinsa minulle, että minä laittaisin sen reilaan kuusi kuukautta eli vuoden kestävää ulkomaamatkaa varten. Haluaisin tietää, aikooko hän ulkomailla esittää tuon kyläkaunottaren paroonitar Dumontina. Hän pukeutuu jo niin komeasti kuin hän olisi paroonitar — ja — ollakseni häntä kohtaan rehellinen, niin luullakseni hän nimittääkin jo itseään siksi! Minulle on kerrottu, että Dumont on hänen ihailijansa, koulumestarinsa, orjansa ja soitannon opettajansa,” nauroi Ratzo.\nKoko yön harmitteli Vera Orbeleff, ettei hän voinut lähettää sananviejää Arkadiuksen luo. Hän ei uskaltanut, sillä Ratzon urkkijat olivat Khersonissa kaikkivaltiaita. „Jos hän pääsee livahtamaan käsistämme, täytyy häntä ajaa takaa ja tehdä hänestä loppu matkalla! Se on hyvin helppo asia!” ajatteli hän, sillä kenraali oli kertonut hänelle, että parooni Dumont oli pyytänyt passia Ungheimiin Rumanian rajalle. Lyhyintä tietä pois Venäjältä!” — huudahti hän ja hänen povensa aaltoili valtavasti. „Se tie johtaa Rumaniaan, jonne aatelisto ei koskaan matkusta. Nyt näen minä koko hänen suunnitelmansa. Nainen on joko seuraava häntä valepuvussa eli matkustaa hänen edellään tai hänen jälestään. Jos minä tunninkaan ajan saisin puhua Ivanin ja Arkadiuksen kanssa. Meillä täytyy olla urkkijoita rajalla ennenkuin hän saapuu sinne.”\nOikukkaan ruhtinattaren jalo emäntä, ruhtinas Juresieffin puoliso oli suuresti ihmeissään sen takia, että nuori kaunotar hennoi uhrata unensa ja jo päivän koitossa matkusti Bratskojeen.\nHän oli kiertänyt kaksi valtiomiestä kauniiden sormiensa ympärille ja saattanut ruhtinas Juresieffin ihmettelemään, miten pian nainen unhoittaa. „Viime vuonna,” ajatteli ruhtinas, „hänen sydämensä oli sairas rakkaudesta Sergeihin ja nyt hän ei mainitse hänen nimeäänkään.”\nKello oli kahdeksan eräänä iltana, kun ruhtinatar Vera Orbeleffin hevoset pysähtyivät niityllä sijaitsevan talonpoikaistalon pihalle. Hän ajoi tiikerin katsein mäellä olevan aution postiaseman ohi sekä yksinäisen ristin ohi sillä paikalla, josta Pierre Dumontin ruumis oli löydetty.\nEnnen kuin hän laski jalkansa maahan, seisoi hänen nyt parantunut kuskinsa hänen sivullaan, tuo sama urkkija, joka hänen poissa ollessaan oli toiminut uskollisesti.\n„Täytyy olla täällä yötä,” kuiskasi hän.\n„Oletko hullu?” vastasi ruhtinatar. „Minun täytyy ajaa täyttä laukkaa Bratskojeen, vaikkapa hevoset kaatuisivat, sekä yöllä sitten matkustaa parooni Aleksanterin huvilaan. Tärkeät asiat niin vaativat.”\n„Kuulkaa minua, armollinen ruhtinatar,” jupisi mies ja piti hänen hansikkaaseen verhottua kättänsä omassaan. „Minä tiedän kaikki — minä olen juonut parooni Dumontin poisajetun kuskin päihinsä tuolla tuvassa, „Me olemme sen salaisuuden perillä, jota te tahdotte tietää.”\n„Puhu, puhu!” sähisi hänen emäntänsä. „Joutuin!”\n„Se on riippuva siitä, miten paljon te tahdotte maksaa tästä salaisuudesta! Dmitri ja minä olemme sopineet, että jaamme hinnan keskenämme ruplissa. Sillä tästä lähtien me emme enää tahdo tehdä työtä!”\nHurjistuneen naisen täytyi ruveta kauppaa hieromaan. „Parooni Dumont aikoo heti matkustaa vai kuinka?” kuiskasi hän.\n„Ei vielä viikkokauteen!” lausui häpeemätön palvelija. „Dmitrin piti kuskata niitä rajalle, vaan tänään ajettiin hän tiehensä sen vuoksi, että hän oli päissään ja oli hiukan piessyt kieltään. Tehkää päätöksenne heti! Teidän täytyy jäädä tänne! Hän ei tahdo lähteä Bratskojeen eikä parooni Aleksanterin linnaan!”\n„Minkä tekosyyn minä keksisin?” kuiskasi ruhtinatar Vera ja punastui pimeässä sen takia, että hän oli riippuva rahaa kiskovasta kuskistaan.\n„Siitä kyllä minä pidän huolen!” selitti ovela konna punoen nuoran pätkän hevosten hännistä irti kiskomistaan jouhista.\nSilmänräpäyksen kuluttua oli kaksi ruhtinattaren neljästä kelpo vaunuhevosesta aivan kuin halvattu, tiukalle vedettyjen jouhinuorain avulla, jotka vuohisessa tunkeutuivat aivan lihaan kiinni. Kun talon väki tuli tervehtimään ruhtinatarta ohjasivat molemmat kuskit jo tallia kohtia näitä kahta ontuvaa hevosta.\nRiemumielin vietiin ylhäinen matkustaja hyvinvoivan talon parhaimpaan huoneeseen, sillä viidenkymmenen tynnyrin ala, lakeaa vesiperäistä niittyä näillä kuivilla aromailla pidettiin jo suuriarvoisena omaisuutena.\nKun ruhtinatar oli joutuin syönyt yksinkertaisen illallisateriansa, riensi hän ulos mennäkseen katsomaan lemmikkihevosiaan ia saadakseen kuulla, mitä hänen puheliaalla kuskillaan oli sanomista.\nMuuan hänen miehiään oli jo lainaksi saamallaan hevosella hävinnyt Bratskojeen vievälle maantielle ratsastaen kuin tuli olisi ollut irti.\nOli puolen yön aika kun Arkadius Radovitsch hyppäsi ylös sängystään taloudenhoitajan talossa „kuoleman veden” partaalla.\nRaa’asti kiroillen sytytti hän kynttilän ja aikoi sitten jälleen kiroilla kuin olisi nähnyt itse paholaisen. Kun hän luki ne muutamat rivit, joka sisälsi niiden molempain tuomion, joiden turmiota hän niin hartaasti oli toivonut, jupisi hän: „Nyt on niiden hetki käsissä. Siellä ne ovat ja valmiina pujahtamaan rajalle,” luki hän. „Lähetä sananviejä Ivanin luo. Sano hänelle, että minä pyydän häntä saapumaan tänne... Sano, että ruusut kukkivat ja odottavat. Älä ilmaise hänelle mitään siitä tehtävästä, mikä sinulla on ollut, vaan pyydä hänen lähtemään matkaan niin piankuin suinkin. Ilmoita hänelle, että minä odotan häntä sinun luonasi.”\nEnnen kuin tämä kiihkoihinsa joutunut mies oli ehtinyt oikein täysin käsittää, miten suuri valta hänellä nyt oli käsissään — valta, jollahän voi kukistaa vihatun vastustajansa — perikatoon syöstä vihollisensa, kiidätti jo Ukrainen nopein ratsu mitä keveintä ratsastajaa Kieviä kohti viemään sanaa nuorelle paroonille, kaartin kapteenille.\nKalpea ja kummallisen näköinen oli ruhtinatar Vera kasvoiltaan, kun hän päivän valjetessa saapui takaisin talonpoikaistaloon, tarkastettuaan hevosiaan. Hän oli kokonaisen tunnin keskustellut uskottunsa, kuskinsa kanssa ja kieltäytyi vastaanottamasta avun tarjouksia.\n„Minun molemmat hevoseni ovat nyt paljon terveemmät niin että voin kyllä niillä verkalleen jatkaa matkaani; minä olen lähettänyt sitä paitsi sanan Bratskojeen, että sieltä lähetetään toisia hevosia minua vastaan.” Anteliaalla kädellä jakoi hän nyt juomarahoja, sillä hän tiesi taistelussaan päässeensä voitolle ja riemuitsi jo kostonsa onnistumisesta.\nKhaminavatkasta karkoitettu kuski, joka oli kokonaan ajanut partansa sekä pukeutunut vanhoihin kasakan vaatteisiin, kiiti nuolena Nikolai Bursakoffin ohi, joka viimeksi mainittu oli matkalla Nevokrainkaan. Dumontin taloudenhoitaja ei voinut aavistaakaan, että tällä rääsyihin puetulla ratsastajalla oli hänen herransa onni ja onnettomuus petollisissa käsissään, joilla hän oli vastaanottanut Judas-rahat hopearuplina.\nKalpeana ja alentuvana lausui Vera Orbeleff hymyillen jäähyväiset tälle roistolle lähtiessään vaunuissaan verkalleen ajamaan eteenpäin.\nNiin pian kuin jouhinyörit oli poikki leikattu hevosten jaloista olivat hevoset jälleen entisellään. Vaan sitten vasta kun hän oli peninkulman päässä ja siis poissa kyytitalon näkyvistä säikäytti hän rahaa kiskovaa palvelijaansa käskyllä: „Aja kuin tuli olisi kurkussa. Meidän täytyy saapua sinne hänen kanssaan! Hän ei saa luistaa tiehensä.”\n„Hän ei uskalla,armollinen ruhtinatar! Dmitrillä itsellään on sydän kintaan peukalossa!”\nSe oli suloisin hetki Vera Orbeleffin elämässä, kun hän sai ajaa Bursakoffin ohi, joka kiiti aroa pitkin, sekä tiesi, että tämä matkusti Bobrinetziin noutamaan kuolemaan tuomitulle herralleen matkapassia.\n„Pitkää matkaa varten — pitkää matkaa varten, Sergei,” jupisi Vera Orbeleff itsekseen, kun hän hymyillen vastasi taloudenhoitajan nöyrään tervehdykseen, „matkaa varten siihen hämärään maahan, josta ei kukaan takaisin palaa. Ja sinun lemmittyäsi odottaa yksinäinen, kolkko koppi jossain nunnaluostarissa, jossa hän saa koko loppuelämänsä ajan haaveksia ihanista nuoruuden hetkistään joita hän oli viettänyt Khaminavatkan ruusutarhoissa! ... Ja minä, minun luokseni rientää Ivan rakkautta hehkuvin povin voittaakseen minun käsistäni laakeriseppeleen.”\nRiemastunein mielin ajoi hän kolme tuntia myöhemminKhaminavatkan ohi, missä vihreät lehdet jälleen koristivat puita ja luonnon valtimot sykkivät elämän halusta.\nHeikko savupatsas kohosi arolinnan eräästä savupiipusta. Siellä kumpikin onnellinen aviopuoliso teki valmistuksiaan pakoa varten, toivoen siten pelastuvansa kaikista uhkaavista vaaroista.\n„Odota!” kuiskasi Vera Orbeleff itsekseen. Hänen kostonhimoinen sydämensä riemuitsi jo edeltäpäin lähestyvästä kostosta. Hänen riemuaan kumminkin häiritsi se tunne joka hänen muistoonsa palautti katkeran pettymyksen, sen tiedon, että Sergei oli hyljännyt hänen rakkautensa. Hänen silmistään vuosi katkeria loukatun itserakkauden kirveleviä kyyneliä ennen kuin hän Radovitschien linnan pimeässä salissa tapasi Arkadiuksen.\n„Minä olen pannut hänet telkien taakse, niin kuin sinä kirjeessäsi käskit. Hän ei tahtonut ilmoittaa mitään ennen kuin sinä tulet,” selitti Arkadius. „Minä kyllä avaan hänen huulensa,” hymyili Vera. „Ruplat tekevät vaikutuksensa — voitto on meidän.”\n„Nyt työhön käsiksi,” jatkoi Arkadius puhettaan, „sillä isku on tähdättävä niin pian kuin Ivan saapuu tänne. Bursakoff on matkustanut passia noutamaan. Tällä matkalla viipyy hän neljä päivää. Ivan on saapuva tänne parin päivän kuluttua ja taloudenhoitaja on tapaava kotiin palatessaan isäntänsä kuolleena Khaminavatkan ja poliisin hallussa! Tuo mieletön tyttö on toimitettava tuomarin ja rouva Cherikoffin valvonnan alaiseksi Bratkojeen.”\n„Hän ei ole pääsevä minun kynsistäni,” vakuutti Vera katkerasti purren valkoiset hampaansa yhteen.\nKolkon linnan vanhassa, pimeässä ruokasalissa istui parooni Arkadius Radovitsch puolen tuntia ruhtinatar Veran sivulla ja kuulusteli viekasta kuskia joka oli tämän äskettäin perustetun rahan kiristysliiton kassööri ja puheenjohtaja.\n„Millä tavoin me voimme olla varmat siitä, etteivät ne petä meitä?” kuiskasi hän Arkadiukselle.Vanha linna oli kerrassaan kolkko ja autio ja ainoastaan lehtiäismadon naksutusta kuului lahonsyömistä seinälaudoista.\nAinoastaan muutamat kynttilät valaisivat suuren salin toista päätä, jonka ovet Arkadius varovaisesti oli sulkenut.\nHänen edessään pöydällä oli hänen tikarinsa ja pari kookasta revolveria, sillä ollen tuomittu kiinniotettavaksi ei hän uskonut ketään.\n„Kyllä minä siitä tulen pitämään huolta” vastasi Arkadius. „Vaan otitko riittävästi rahaa mukaasi Bratskojesta lähtiessäsi?”\n„En voinut haalia kokoon kahtatuhatta ruplaa enempää, vaan kyllä minä viikon kuluessa hankin viisi tuhatta ruplaa,” kuiskasi ruhtinatar „Ajattele, mikä vaara uhkaa sinua ja — Ivania. Oi, Jumalani, jos nämä miehet ovat pettureita!”\nArkadius nauroi hillitsemättömästi. „Minä suljen tuon miehen rahoineen päivineen telkien taakse taloudenhoitajan luo siksi ajaksi, jolloin me pistäymme Khaminavatkaan. Jos hän pettää meidät, leikkaan minä häneltä kielen suusta! Minä en salli, että taloudenhoitajamme menee virran yli. Mitä Khaminavatkan kuskiin tulee, pitävät mieheni hänestä kyllä huolen ja jättävät hänet vangittuna kaislikkoon. Ellei tyttöä löydetä Khaminavatkasta, taputtavat he häntä hiukan aivokoppaan sekä nakkaavat hänet sitten virtaan. ... Tällä tavoin ne hengellään menevät takaukseen sanoistaan. Me emme siitä ilmoita heille mitään, ennen kuin olemme heidän ilrniantonsa ja salaisuutensa ostaneet. Ja pelko on heitä estävä etsimästä turvaa tuon vanhan paholaisen emon, Barbe Federoffin, luota sekä pakottava jäämään meidän armoillemme.”\n„Hyvä”, lausui Vera säihkyvin silmin. „Kysy häneltä nyt! Vaan ensin sovi hinnasta hänen kanssaan. Minulla on rahat povellani kahdessa eri käärössä.”\nTerävin katsein kääntyi Arkadius matalaotsaisen moukan puoleen, joka tarkoin oli silmällä pitänyt levottoman parin kasvojen piirteitä. „Kuinka paljon te tahdotte?” kysyi Arkadius. „Sano pian!”\n„Tuhat ruplaa, vaan rahat heti pöydälle, ja teidän sekä ruhtinattaren on luvattava pitää huolta meidän toimeentulostamme. Me tahdomme muuttaa hänen uudelle maatilalleen Bobrinezin läheisyydessä. Täällä muuten muut meidät pian tappaisivat.”\nHän viittasi likaisella peukalollaan sitä linnaa kohti, jossa viattomat viholliset nukkuivat toisiaan halaten.\n„Mistä voimme päättää, että sinä et valhettele?” lausui Arkadius ankarasti.\n„Meidän päämme on sen asian panttina,” muistutti kuski rohkeasti.\n„No olkoon niin, vaan ilmoita salaisuutesi heti, puhu suusi puhtaaksi,” murahti Arkadius ja nakkasi hänelle tukun setelejä.\n„Minä en osaa laskea kymmentä edemmäksi,” selitti taitamaton moukka, jonka silmät alkoivat loistaa nähdessään näin paljon rahaa.\nHän kumminkin itsepäisesti kieltäytyi puhumasta sanaakaan ennenkuin ruhtinatar oli järjestänyt rahat hänen nokkansa edessä, sillä hän ei tuntenut muuta kuin numerot ja kuviot ruplanseteleissä, jotka olivat kierrelleet tuhansissa likaisissa käsissä.\nViimeinkin alkoi hän. „Dmitri on kertova teille lopun. Hän tietää piilopaikan, sitä ei hän tahtonut ilmoittaa minulle ennen kuin minä olen antanut hänelle osansa rahoista. Hän on vuosikausia ollut kuskina ja ajanut paroonin komeimpia hevosia. Pitkään aikaan ei hän luullut, etteivät asiat olleet oikealla tolalla. Hän oli usein ollut Xeniankin kuskina — sen naisen, jota nuori parooni on rakastellut — päivin ja öin — ja joka aina on ollut paroonin muassa. Viimeinkin huomasi hän, ettei nuori parooni koskaan vaunuissa tai reessä hyväillyt Xeniaa eikä paljon jutellut hänen kanssaan ... Vaan usein sitä vastoin saattoi parooni, olipa talvi tai kesä, näyttää hyvin rakastuneelta ja kuhertelevalta, ja viimein äkkäsi Dmitri, että vaikka sillä naisella, joka hänellä oli seurassaan, oli Xenian vaatteet, huntu ja muut tamineet yllään, niin oli se kumminkin paljon pienempi kooltaan! Ilmaisematta millään tavoin, että, hän piti niitä silmällä, alkoi hän salavihkaa kuunnella heidän jutteluaan. Ja — tiedättekö, minkälaisia meidän talonpoikamme ovat! Eivät ne ole niin tyhmiä kuin luulisi. Dmitri huomasi aina, että kun oikea Xenia oli paroonin muassa ajoretkellä, uskalsi tämä Xenia näyttää kasvonsakin ja silloin käski parooni kuskin ajamaan kylien kautta aina Bratskojesn saakka sekä niittyjen poikki. Vaan silloin kun tuo pienempi nainen oli paroonin seuralaisena, valitsi hän aina harvoin käytettyjä aroteitä ja usein ajeli ainoastaan puiston pimeimmissä osissa. Sitä paitsi ei Bursakoffkaan uskaltanut silloin lähestyä ajopelejä tai rekeä, mutta miksi ei hän olisi uskaltanut sitä tehdä, jos nainen olisi ollut Xenia, samaa luuta ja verta kuin me kaikki muutkin? Eräänä päivänä pari kuukautta sitten tai sen jälestä kun isä Adrian oli viety kotiinsa takaisin, sattui vinha tuulen puuska arolla tempaamaan hunnun naisen päästä, joka istui paroonin sivulla. Dmitri ei uskaltanut puhua halaistua sanaa, sillä hän oli uskaltanut kerran vilkaista naiseen, jolloin nuori parooni hyppäsi vaunuista noutamaan huntua, jonka tuulen puuska oli kiidättänyt noin viidenkymmenen askeleen päähän erääseen orjantappurapensaaseen. Dmitri katsoi sitten vaan suoraan eteenpäin, jolla aikaa parooni puhutteli paroonitar Magdaa jollakin vieraalla kielellä.”\n„Ranskan kielellä luonnollisesti,”selitti Arkadius Veralle, joka oli suuresti liikutettu.\n„Se oli kumminkin liian myöhäistä,” jatkoi kuski. „Ne ajoivat heti kotiin ja parin kolmen päivän kuluessa silmäili parooni tutkivin katsein Dmitriä sekä valitsi toisen kuskin yöllisiä ajoretkiään varten. Harmissaan ja tästä virasta erottamisestaan suuttuneena alkoi Dmitri salavihkaa nuuskia, vaan ei puhunut kellekään sanaakaan. Sitten keksi hän sen salaisuuden, jonka hän tahtoo ilmoittaa ainoastaan teille. Ollen talonpoika alkoi hän salaa ryypiskellä. Parooni lähetti hänet sitten Novokrainkaan parhaimmalla Orloff-rotuisella kolmivaljakolla kenraali Androffskyn ohi matkustaissa kolme viikkoa takaperin. Mutta Dmitri joi itsensä rutihumalaan entisellä postiasemalla. Hevoset pillastuivat, paras niistä katkasi jalkansa ja oli siis ammuttava, jonka vuoksi kenraali sai viipyä muutamia tunteja Novokrainassa. Siitä nousi hirveä melu ja Bursakoff ajoi heti Dmitrin tiehensä sekä pidätti häneltä tämän vuoden palkan hevosen hinnan maksuksi — se tosin ei riittänyt kuin osaksi — sillä hevonen oli monen tuhannen ruplan arvoinen ... Parooni Sergei ei tahtonut kuulla puhuttavankaan mistään anteeksi annosta. Hänen velivainajansa oli paljon pitänyt tästä hevosesta ja niin ajettiin Dmitri ilman kopeekkaa taskussaan linnasta tiehensä. Te käsitätte nyt, miksi hän tahtoo kostaa Bursakoffille, joka karkoitti hänet syntymäkylästään, ja samoin on hän kiukuissaan paroonille.”\n„Tiesikö paroonitar Magda, että kuski selvään oli nähnyt hanan kasvonsa?” kysyi Arkadius puolittain kuuluvasti ja ojensi kätensä revolveria kohti.\n„Aivan varmaan!” vastasi mies teeskentelemättömästi. „Hän on niin lempeä kuin kyyhkynen — hän peljästyi, hän pelkäsi, että parooni löisi kuskia ... Ja sen vuoksi ei hän sanonut mitään — vaan koko matkalla kotiin palatessa oli hän paroonin sylissä ja nyyhkytti hiljaa. Hän oli niin suuresti peloissaan.”\n„Eikö paroonikaan sanonut mitään — eikö sanakaan Dmitrille?” keskeytti ruhtinatar kärsimättömänä.\n„Mitäpä hän olisi voinut sanoa?” lausui mies... Eihän parooni nähnyt mitään, kun hän oli viidenkymmenen askeleen päässä. Kuten te tiedätte, emme me ajurit koskaan luo katsettamme selkämme takana olevaan herrasväkeen. Onhan meillä sen verran ymmärrystä.”\nArkadius muistutti: „Minä tiedän. Jatka vaan juttuasi!”\n„Vaan sitten alkoi Dmitri juoda mielettömästi suutuksissaan sen takia, että kaikki talonpojat, jotka näkivät hänen komeapukuisesta herrasväen kuskista muuttuneen repaleiseksi tyhjäntoimittajaksi, pilkkasivat häntä. Hän ei tahtonut lähteä Khaminavatkasta ennen kuin hän oli saanut selville, missä lintua piiloitettiin. Sen tahtoo hän ilmoittaa ainoastaan teille.”\n„Tule!” karjasi Arkadius ja tempasi toisen revolvereista käteensä. „Tule mukaani ja sano hänelle,että sinä jo olet saanut osasi rahoista. Tässä näet hänelle tulevan osan — ne odottavat häntä täällä pöydällä! Me tulemme pitämään teistä huolta ja annamme teille kummallekin vielä runsaamman palkinnon, jos hän vaan ilmoittaa kaikki. Vaan ellei” — Arkadius tähtäsi samassa revolverinsa petollista kuskia vastaan, joka peljästyneenä heittäysi polvilleen. „Nouse ylös, pässinpää, ja seuraa minua,” lausui Arkadius lähtien ruhtinattaren luota, joka alkoi vangitun naarastiikerin tavoin kulkea edestakaisin lattialla. Arkadiuksen poistuttua otti hän käteensä hopeisen kynttiläjalan ja hiivi autioon saliin.\nMagda Radovitschin, tuon kadonneen „Aamutähden”, kuvan eteen jäi hän seisomaan ja silmäili miettiväisen näköisenä nuoren tytön kauniita kasvoja.\nIkkunasta huomasi hän valontuiketta „kuoleman veden” toisella puolella sijaitsevan linnan valaistusta kolmannesta kerroksesta.\n„Se maksaa vaivan!” mutisi hän ja salaperäinen väristys karsi hänen ruumistaan.\nKostonhimon perkele kuiskutti hänelle, miten suuri onni häneltä oli riistetty. Tuolla oli mahtava Khaminavatkan linna taajoine alueineen, jossa hän olisi voinut elää lopun ikäänsä koko Khersonin kuningattarena. „Ei, hänen täytyy kuolla!”\nVarmoin askelin palasi hän takaisin nähdäkseen Dmitriä, Mertvovodin vapisevaa Judasta. „Tässä on rahasi. Ota ne!” lausui Arkadius kolkosti. „Ja nyt — puhu joutuin suusi puhtaaksi! Sano, minne hän on nuoren paroonittaren piiloittanut. Tiedätkö sen?”\n„Minä olen nähnyt ne yhdessä! Minä tiedän sen,” huudahti rahanhimoinen konna, „vaan minä tahdon ilmoittaa sen ainoastaan teille. Te olette samaa väkeä kuin me muutkin täällä Khersonissa. Ruhtinatar on nainen, hovineiti. Ne kaikki eivät voi olla juoruamatta,” mutisihän. „Ja minä panen henkeni altiiksi!”\n„Vai niin, hän on yhtä suuri pelkuri kuin konnakin!” ivaili Vera poistuen huoneen toiseen päähän katselemaan Lili Radovitschin valokuvaa — koko sen rohkeassa alastomassa kauneudessa — valokuvaa, josta översti Milovisch oli nauttinut kun hän istui petetyn aviomiehen sivulla ja kuvaa esittävä henkilö pöydän toisella puolen tähysteli häntä hehkuvin katsein.\n„Ota rahat ja kerro — eli minä ammun aivokoppasi mäsäksi! Eli vielä paremmin — minä lähetän sinut takaisin parooni Sergein luo ja hän on usuttuva ukrainilaiset verikoiransa sinun kimppuusi. Sinä tiedät, mitä se merkitsee.”\nKuiskaten ilmoitti raukkamainen konna Arkadiukselle salaisuutensa ja miten hän oli onnistunut keksimään sellaisen paikan, josta hän voi nähdä molemmat rakastavat toistensa sylissä.\n„Ja sinä voit vannoa, että se nainen on Magda?” kysyi Arkadius juhlallisesti.\n„Minä voin antaa pääni sen pantiksi. Menkää sinne — siepatkaa ne joutuin käsiinne! Pitäkää varanne, ettei hän pääse salaa livahtamaan Ungheimiin! Bursakoff on jo edeltäpäin lähettänyt hevosia, sillä ne aikovat missään levähtämättä matkustaa yhtä mittaa rajalle — kolmesataa virstaa. Te tiedätte minkä vuoksi!”\n„Vanno ristiinaulitun kautta, että olet puhunut totta!” huudahti Arkadius ja asetti heti jalokivistä sädehtivän ristinkuvan hämmästyneen Dmitrin silmäin eteen.\nVapisevin huulin suuteli konna ristinkuvaa, vaipuen polvilleen ja sitten tehden ristinmerkin!\n„Minä vannon Jumalan, pyhän Vladimirin ja pyhän Dmitrin suojeluspyhäni kautta, että minä puhun totta.”\n„Se on hyvä!” lausui Arkadius kolkosti. „Minä uskallan nyt oman ja sinun henkesi panna alttiiksi. Sinun pitää tulla minun mukaani — sinne ja auttaa minua.”\n„Armahtakaa minua — armahtakaa minua!” ulvoi Dmitrei. „Parooni Sergei on kuin nuori jalopeura.”\n„Hän on kohta kuollut jalopeura ja sinä hengetön koira,” karjui Arkadius, „ellen minä löydä tyttöä sieltä. Minä käsken nyt jo miehiä linnaa vartioimaan. Jos yksikään vaunu lähtee linnasta, ajetaan sitä takaa ja viimein hyökkäävät mieheni vaunun kimppuun — vaan huomissa iltana saapuu parooni Ivan tänne. Sinun ei tarvitse tehdä muuta kuin mennä virran yli ja näyttää minulla tytön piilopaikka. Minä otan parikymmentä vankkaa miestä mukaani puutarhaan ja sijoitan ne virran rannalla olevaan kaislikkoon. „Kuoleman vesi” on nyt ainoastaan noin pari jalkaa syvä. Ja parooni Ivan ottaa mukaansa kaikki omat sotilaansa. Te molemmat saatte runsaan ylimääräisen palkinnon. Toverisi on kumminkin pitävä sinulle seuraa kunnes minä huomenna puolenyön aikaan kutsutan sinut puheilleni. Taloudenhoitaja on antava sinulle kaikki,mitä tarvitset, ja sitten te molemmat voitte mennä ruhtinattaren maatilalle, jossa saatte lopun ikäänne viettää murheettomia päiviä. Teiltä ei pidä mitään puuttuman.”\nKärsimättömän näköisenä lähestyi ruhtinatar ja sanoi: „Minä teen teistä rikkaat miehet koko elämänne ajaksi, jos te suojelette parooni Ivania ja tätä ystävääni!”\nSana „sotilaita” oli herättänyt rohkeutta pelkurimaisen konnan povessa. „Minä lähden mukaan,” jupisi hän, kun hän sitoi vyötään vielä tiukemmalle sen rahasumman ympäri, jonka hän oli saanut konnamaisuutensa palkaksi. Sotamiehet näet edustivat valkoisen tsaarin voimaa.\nVielä kauvan sen jälestä kun molemmat konnat, jotka olivat nukuttaneet nuhtelevan omantuntonsa äänen viinalla, istui hovikaunotar, ruhtinatar Vera ja hänen murhanhimoinen liittolaisensa sampanjapullon ääressä kuiskien keskenään teosta, jonka nimeä he eivät uskaltaneet mainita.\n„On muuan asia, jota minä ehdottomasti pyydän sinulta, Arkadius,” lausui ruhtinatar, kun hän jo oli rappusilla menossa ja kun irstaileva parooni aikoi mennä vielä kerran luomaan katseen telkien taakse suljettuihin konniin. „Jätä Ivan kokonaan minun hoteisiini — minun hoteisiini — jos sinä tahdot, että hän kostaa sinun sukusi häväistyksen. Hän on oleva täällä huomenna auringonlaskun tienoilla ... Pysy poissa siksi, kunnes minä lähetän sinulle sanan ... ja sitten jätän minä hänet sinulle ja kostotuumien toteuttamisen hoteille. Vaan ensin tulee hänen olla minun ja minä suostutan hänet meidän aikeisiimme. Hänen pitäsi saada tietää, että hän ryhtyy kostohankkeisiin yhtä paljon minun kuin sukunsa tähden!”\n„Minä käsitän,” jupisi Arkadius merkitsevästi. „Sinä tahdot hänet ensin tehdä rakkaudesta hulluksi.”\nPaljon merkitsevästi hymyillen meni hurmaava kaunotar rappuja ylös uneksimaan onnellisesta tulevaisuudesta petetyn Ivaninsa sivulla. „Hän on maksava palkinnon,” jupisi hän itsekseen peilaillen kuvastimessa uhkeata ruumiinsa suloa. „Miksikä ei? Niinhän me kaikki teemme — tässä maailmassa Mitä toiseen elämään tulee — joutavia! Se on pappien satua!” Hän meni levolle nähdäkseen onnellisia unia siinä huoneessa, jossa Lili Radovitsch oli aivoissaan hautonut suloisia ajatuksia jättäytyäkseen sen miehen syliin, joka nyt makasi kuolleena kaukana Kirgiisien maassa. Ja niin toteutui sananparsi : „molempien lampaiden villa on yhtäläinen.”\n„Kuoleman veden” toisella puolen vallitsi pyhä rauha eräässä toisessa huoneessa, jossa vieno valo hohti kristallisessa kaihtimessa.\nPuolisonsa sivulla, jota nyt levottomat aavistukset ahdistivat, valvoi nyt Sergei Dumont sydämensä valitun tulevaisuutta.\nMagdan tuuheat, ruskeat hiukset aaltoilivat hänen paljailla rinnoillaan, hänen toinen, pienoinen kätensä oli posken alla ja toinen lepäsi kepyesti rinnalla.\nSergei polvistui hänen vuoteensa laidassa ja suuteli sitä kättä, joka lepäsi hänen rinnallaan, sekä noita hienoja sormia, joissa hänen äitinsä vihkimäsormus kimalteli.\nYön kuluessa tuhannet aavistukset täyttivät Sergei Dumontinkin poven.\nHän oli kauvan neuvoitellut isä Adrianin kanssa tämän käydessä Khaniinavatkassa aviopuolisoita tervehtimässä joulun ja uudenvuoden juhlina.\nTalonpoikain juhlat olivat hänelle tarionneet tilaisuuden anteliaasti muistaa kaikkia, vaikka vanhaan linnaan pääsy edelleenkin oli suljettu ja avattiin linnan ovet ainoastaan silloin tällöin jonkun harvinaisen vieraan saapuessa, joka Sergeille, tuolle rakkauden vangille toi jonkun tiedon suuresta maailmasta, hovista ja sotilaselämästä.\nSergei Dumontin koko elämä oli nyt sidottu tähän jalomieliseen, kelpo tyttöön, joka hänen tähtensä oli alttiiksi antanut koko tulevaisuutensa sekä antautunut sen vaaran alaiseksi, että hän voi joutua maanpakoon eli luostariin koko elinajakseen.\nSillä aikaa kuin Xenia uskollisesti piti vahtia tekivät nämä kolme varustuksia aiottua pakomatkaa varten. Heidän piti matkustaa Rumanian kautta lyhyintä tietä Unkariin.\nSe oli isä Adrian, joka oli neuvonut, että Magda pukeutuisi nunnaksi pakomatkaa varten. „Minä voin erään luotettavan henkilön muassa lähettää tänne muutaman meidän nunniamme — joka tuo muassaan teille täydellisen nunnapuvun. Hänen seurassaan ja puolisonne turvin voitte te peitetyssä vaunussa matkustaa täältä rajalle ja siten taikamaisella kunnioituksella pääsette onnellisesti rajan yli. Se passi, joka kuuluu eräälle nunna-vainajalle, nunnatkin ovat kuolevaisia — on täysin riittävä teidän turvallisuudeksenne! Minä pidän huolta siitä, että passi laitetaan asianomaiseen kuntoon ja hän voi tuoda mukanaan sen tänne. Ungheimin kautta on teillä lyhyin matka. Ainoa vaara, Sergei,” lausui isä Adrian, „on siinä, että joku kurja konna voi ilmiantaa teidät. Usko minua — sinä voit tuntea leiri-, hovi- ja ulkomaan olot, vaan nämä Ukrainin ja Khersonin talonpojat ovat viekkaampia kuin olet voinut uneksiakaan.”\n„Minä otan riittävän suojelusjoukon mukaani. Minä varustan itseni kaikilla mahdollisilla aseilla,” selitti Sergei kiihkeästi.\n„Oi, minä pelkään, että joku salaisesti ilmaisee sinun aikeesi Radovitscheille. Siinä tapauksessa ei tarvita muuta kuin että joku näkee vilahdukselta vaan sinun nuoren vaimosi kasvojen piirteet tai hän sattuu peljästyksestä kiljaisemaan — silloin on kaikki menetettyä ja sinua kohtaa tsaarin viha. Silloin ei auta sinun rakkautesi eikä henkesikään voi pelastaa rakastettuasi.”\nPitkän neuvoittelun perästä oltiin sitä mielipidettä, että muuta keinoa ei ollut tarjona. Se oli rakastavain ainoa pelastuskeino.\nKun Sergei tänä synkkänä yönä valvoi nukkuvan vaimonsa vuoteen ääressä tunsi hän povessaan kamalia aavistuksia lähestyvästä vaarasta.\nHän oli erotettu kaikesta yhteydestä ankaran ja leppymättömän sisarensa kanssa, ja alustalaistensa silmissä esiintyi hänen suhteensa uskolliseen Xeniaan kokonaan väärässä valossa. Sitä paitsi oli hän erotettu ylpeästä sisarensa pojasta, ruhtinas Juresieffin äänettömyys kiusasi häntä, Khersonin aateli väisti hänen seuraansa ja kenraali Ratzo osoitti silminnähtävää kylmyyttä, joten hän tiesi, ettei hänellä ollut muuta kuin Jumalan laupeus turvanaan. Hänen ainoana apunaan olivat Xenia ja jalomielinen isä Adrian, jonka kädet luostarivala oli sitonut.\nSillä hänkin oli pannut alttiiksi nimensä, kunniansa ja vapautensa vihkiessään molemmat rakastavat salaiseen avioliittoon.\nHyvin levottomana odotti Sergei, että Bursakoff saapuisi takaisin tuoden muassaan matkapassin, joka oli välttämättömän tarpeellinen matkaa varten.\nHän oli jo suorittanut maksun vuoden oleskelemisesta ulkomailla ja viimeinen toimenpide — sekin vaan näön vuoksi — oli se, että kenraali Ratzo kirjoittaisi passiin, että se oli hänelle näytetty.\nHevosia oli jo edeltäpäin toimitettu sopiviin paikkoihin matkan varrella, nunna oli jo Kharkovista tulossa Khaminavatkaan, kuten muuan pikaviesti oli tiennyt kertoa.\nKello löi kaksitoista yöllä kun hän meni ikkunan ääreen ja koetti lukea tähtien salaisuuksia. Hänen sydämensä sykki sanomattomasta onnesta, kun hän loi katseensa sydämensä valittuun — Khaminavatkan ihanaan hallitsijattareen. Hän laskeusi polvilleen ja suuteli „hyvää yötä” lemmittynsä otsalle. „Jumala suojelkoon sinua, lemmittyni!”\nHän poistui hiljaa hiivien vuoteen ääreltä ja tarkasti jokaista lukkoa ja salpaa kuiskien itsekseen: kaksi yötä vielä — jos Bursakoff tuo meidän passimme.” Käydessään pääsiäispyhinä Khaminavatkassa oli isä Adrian järjestänyt viimeiset valmistukset matkaa varten.\nSitten oli tuleva levollisemmat ajat — Juresietf olisi antava anteeksi, onni ja rauha olisi seuraava heidän askeleitaan.\nVaan samana yönä tähtien tuikkiessa taivaalla ratsasti Kievistä päin muuan ratsastaja, jolla oli sellainen kiire kuin verikostoon rientävällä.\nAjaen hurjaa vauhtia väsyneiden kasakkain edelle silmäili kapteeni Ivan Radovitsch Cordovan kirkon tornia ja jupisi hymyillen. „Huomisen iltana tapaan minä hänet! Nyt on ruusujen kukinta-aika!” Hän mietti Veran lämpöä uhkuvia sanoja.\nHän tunsi povessaan riemua ja oli ylpeä siitä, että hän omisti tuon kuuluisan kaunottaren, värisi rakkaudesta häntä kohtaan. Tieto siitä täytti koko hänen olentonsa.\nMutta hän ei lausunut sanaakaan siihen suuntaan kun hän iltapäivän auringon hohteessa ajaa karautti Bratskojeen. Rouva Cherikoff meni kuolon kalpeaksi, kun Ivanin ratsu hoiperteli kartanolla ja vaipui polvilleen samassa kun reipas ratsastaja hyppäsi kuolemaisillaan olevan hevosen selästä.\n„Uusi hevonen — joutukaa!” huudahti hän. „Minun täytyy jatkaa matkaani „kuoleman veden” varrelle!”\nLasi viiniä virkisti häntä, sitten jatkoi hän ratsastustaan tuuliaispään tavoin kunnes hän auringon juuri mailleen mennessä saapui yksinäisen linnan pihalle.\nOven taakse piiloutuneena kohtasi Arkadius hänet ensiksi.\nNähdesään setänsä kasvot tunsi nuori rakastaja sydäntään kouristavan.\n„Vera” — läähätti hän — missä hän on?”\nVaan Arkadius ainoastaan viittasi kädellään, meni ulos ja sulki oven.\nIvan käänti katseensa toisaanne, jolloin hän huomasi korkealla päänsä päällä rapuilla hänet — sen aaisen, jonka kuva viikkokausia oli pitänyt hänen sydäntään vangittuna — naisen, jonka vähäisinkin toivomus oli hänen lakinsa, hän näki sydämensä epäjumalan.\nLempeästi loistavin silmin seisoi nainen tuolla korkealla — syli avoinna — ja hänen väräjävät huulensa kuiskasivat ainoastaan sanan: „Tule!”\nIloisesti huudahtaen ryntäsi hän ylös rappuja tavatakseen sitä naista, jonka pieninkin oikku liikutti häntä niin kuin tuuli panee väräjämään metsän siimeksessä nuokkuvat lehdet.\nTuntien suuren vaikutusvaltansa vei hurmaava kaunotar ihailijansa erään ikkunan ääreen. „Katso, Ivani,” kuiskasi hän. „Nuput ovat puhjenneet kukkaansa ja kukat ovat kauneimmassa vehreydessään. Vie minut ruusujen seuraan puutarhassa ja sinä saat kuulla sydämeni historian, suloisen tarinan naisen lemmestä, naisen uhrautuvaisuudesta — sinun tähtesi!”\nHe seisoivat toisiaan syleillen, sydän sydäntä vastaan, hurmauksen valtaamina.\nKun Ivan irroitti huulensa ja jätti hänet värisevänä ja hehkuvin poskin, kuiskasi Vera: „Minä saan tänä yöna tietää — oletko mies — tahdotko kokonaan olla minun omani ja sinä saat kukkivain ruusupensaiden keskellä kuulla minun koko elämäni tarinan!”\nIvan seurasi häntä aution pihan poikki puutarhaan, missä Magda Dumont nuorena tyttönä ollessaan oli haaveillut lemmen unelmissa.\nHe puhuivat tulevaisuudestaan, jolloin heidän elämänsä yhdistyisi samaksi kultaiseksi hohteeksi, jota sammumaton rakkaus lämmittäisi.\nKaksi pitkää tuntia oli Arkadius Radovitsch kärsimättömästi odottanut heitä takaisin palaaviksi. Viimeinkin näki hän niiden verkalleen väikkivän takaisin linnaan ja salista hohtava valo ilmaisi, että ruhtinatar Vera oli vienyt rakastajansa suureen saliin.\nSen pyhän kuvan edessä, jonka ääressä Magda lapsena oli rukoillut, kääntyi Vera Orbeleff hehkuvin poskin tulisen ihailijansa puoleen. „Vanno tämän pyhän kuvan ja minun kasteessa saamani ristinmerkin kautta, että sinä otat minut vaimoksesi ennen kuin sinä tapaat kenraali Radovitschin tai paroonin! Koko tulevaisuutesi — perheesi kunnia, kenraalin-arvo, isäsi omaisuus ja äitisi asema riippuu vastauksestasi!”\n„Minä vannon sen!” huudahti Ivan ja suuteli ristiä.\n„Tässä”, jupisi Vera Ordeleff, „on valtakirjasi majurin virkaan. Minä olen säilyttänyt sitä povellani lähinnä sydäntäni. Minä sain sen pari päivää sitten. Minä tahdon elää nähdäkseni sinut vielä överstinä — kenraalina. Sillä minun viimeinen huokaukseni kuuluu sinulle. Ja nyt tahdon minä näyttää, että minä uhraan henkeni sinun ja sukusi kunnian tähden. Tiedätkö, miksi minä pyysin sinua tulemaan tänne, juuri sinua, oma Ivanini, puolisoni. Näetkö, miten valo loistaa tuon konnan linnasta tuolla „kuoleman veden” toisella puolella? Siellä säilyttää Sergei Dumont Magdaa, sisartamme sultaanittarenaan! Minä olen kauvan sitä epäillyt. Vaan viimeinkin olen minä sinun tähtesi tämän salaisuuden perille päässyt!”\n„Hänen täytyy kuolla!” karjasi Ivan. „Arkadius, Arkadius — minun täytyy mennä sinne!”\n„Odota!” huudahti Vera ja syleili häntä pyöreillä käsivarsillaan. „Kaikki on valmiina sinun kostoasi varten! Arkadius on valmis surmaamaan hänet, jos sinä huomissa aamuna tai yöllä johdat kostohankkeita.”\n„Magdan täytyy päättää päivänsä luostarin muurien sisällä!” karjui Ivan.\n„Mene, mene, Ivan — puolisoni!” kehoitti kuumaverinen nainen ja hyväili häntä hunajanmakeilla suuteloillaan. „Etsi Arkadius käsiin! Koko miehistömme odottaa käskyjäsi, me olemme valmiiksi miettineet suunnitelman salaa hyökätäksemme linnaan ja yllättääksemme naisen viettelijän odottamatta. Etsi Arkadius käsiisi!” huudahti hän säihkyvin katsein, „ja tule sitten jälleen minun luokseni!”\nTampereen Uutiset n:ot 17-18, 20, 22-23, 25, 27-28, 30-33 25.1.-16.2.1901.


Julkaistu Vuoksen Veneseuran Annikka-lehdessä keväällä 2001\nEteläisellä Saimaalla on monta pinnan muodostukseltaan mielenkiintoista saarta. Lähellä Imatraa ovat Satamosaari, Pullikainen ja Iso Lintusaari. Hieman etempänä ovat Ruuhonsaaret, Rokansaari ja Äyrätsalo. Lukijoille varmaankin vm. on vähiten tuttu.\nAnnikasta voi tulla kotisatamaan useita reittejä pitkin, Lintusalon länsipuolinen, Vetojaon kautta kulkeva syväväylä tuo Äyrätsalon kupeelle. Saari on yksityisomistuksestaan huolimatta säilynyt melko hyvin kesämökittymiseltä. Uudessa alueen yleiskaavassa Äyrätsalon eteläosa on merkitty virkistysalueeksi.\nSaaren luoteisosan Kuikonniemen länsirannalla, aivan syväväylän varrella, on laakea hiekkalahdelma nimeltään Kuikonlahti. Nimensä sekä niemi että lahti on varmaankin saanut vielä nykyisinkin alueella hyvin viihtyvistä kuikista.\nTämä on ikivanha nuottapaikka, mihin pääsee isollakin veneellä maihin. Rantaan käy lännenpuoleiset tuulet vapaasti. Suuresta kävijämäärästä huolimatta ranta on pysynyt siistinä, nuotiopaikoillakaan ei ole pahemmin näkynyt lasin sirpaleita eikä muitakaan roskia.\nKuikonniemessä, kuten koko saaressakin, on nähtävissä viimeisen jääkauden muodostamia harjuja sekä syviä suppia. Viime vuosikymmenen hakkuut ovat vieneet niemen länsiosasta reilusti puita. Onneksi joitakin on sentään jätetty kasvamaan.\nKun nousee suoraan harjulle, kohtaa siemenpuuasemaan hakatun äestetyn aukon, tosi luonnonsuojelijan painajaisen. Harjun laella, hiekkarannalle laskeutuvan traktoriuran vieressä on männyn känttyrä, missä on runsaasti koloja. Puuta katsellessaan voi arvailla kolojen synnyn.\nLahden eteläosa on karkeampaa, muttei mitään kivikkoa. Tällä kohden kapeahko kannas erottaa Saimaan Kuikonsuosta, missä on kaksi lampea ja suosaari. Saaren keskellä kasvaa rauhoitettu kalasääsken pesäpuu. Jostain syystä paikkauskolliset linnut ovat pesäpaikan hylänneet. Jo 80-luvulla ihminen on käynyt pesän tukirakenteita vahvistamassa, mutta linnut eivät ole palanneet.\nViime vuoden juhannuksena läntisemmällä lammella, Kuikonlammella, uiskenteli pesimätön joutsen tavien ja kuikkien seurassa. Kehrääjäkin innostui Suomen suviyössä ”laulamaan”.\nKun jatketaan syväväylää etelään, tulee pieni kallioniemi, missä hyvin harvoin näkee kiinnittynyttä venettä. Hiekkalahdelman ja kalliolla, linjataulujen alapuolella olevan kesämökin edustalla ranta laskee todella jyrkästi. Syvänteelle ovat ammoiset kulkijat antaneet nimeksi Käärmehauta. Vanhemmissa kartoissa koko saaren nimeksi on painettu Käärmehautasalo.\nVähän matkaa etelään ja rinteessä nuorten mäntyjen seassa jököttää kaksi mökkiä. Siinä ne ovatkin länsirannan kesäasumukset.\nHieman etelämpänä on Äyrätsalon erikoisuus, kapea ja syvä lahti keskelle saarta. Lahden suulla on hyvin teräväharjainen könnäs, jossa vapaata vettä on nuukasti. Korkean veden aikaan purjehtijat köliveneillään pääsevät lahden suojaan, mutta matalan veden aikaan jopa keskimoottoreilla on vaikeuksia harjanteen ylittämisessä. Kulkuaukossa ei ole onneksi isoja kiviä.\nSuosituin paikka on lahden hienohiekkainen perukka, mihin ainoastaan luoteistuuli käy. Päivisin lapsiperheet kävelevät kannaksen poikki itärannan matalalle hiekkarannalle nauttimaan auringosta. Vieläkin suojaisempi paikka on heti könnään jälkeen vasemmalla niemen kainalossa. Tänne aurinko paistaa aamupäivän ja selän puolelta niemen läpi iltaan asti. Vettä riittää rantautumiseen kummassakin paikassa kaikille lahden puolelle päässeille.\nKuvateksti: Kuikonniemen länsirannan hiekkaranta on suosittu paikka isojenkin alusten omistajien keskuudessa.\nKapea, kivikkoinen mäntyjä kasvava kannas yhdistää saaren päät toisiinsa. Etelässä Selkänenän niemi on pääosin soraharjua, mutta kallioitakin löytyy lähinnä länsiosassa.\nEtelä- ja itätuulilta suojainen hiekkaranta on Selkänenän pohjoisrannalla Niittusen lahdessa. Vettä riittää täälläkin isoimmillekin veneille. Saapuminen rannalle onnistuu parhaiten Äyrätsalon länsirantaa seuraten kapean lahden suun paikkeilta saakka. Keskemmällä on vaara osua pinnan alaisiin matalikkoihin.\nMikäli rannassa puljaamiseen haluaa vaihtelua, voi retkeillä Selkänenän poluilla. Runsaat hakkuut ovat tuoneet mukanaan tiheähkön traktoriuraverkoston mäkien ja suppien lomaan. Syksyisin voi kerätä erilaisia luonnon antimia. Viime syksynä maasto pukkasi sienestäjien riesaksi asti erilaisia seitikkejä. Kasvivärjärit olivat tietysti innoissaan veriheltoista.\nSelkänenän länsirannalla on aivan väylän varrella pieni hiekkalämpäre, tosin isojen kivien ryydittämänä. Väylän liikenne ja etelän puoleiset tuulet häiritsevät rauhaa.\nHaapasaaren ja väylän välissä sijaitsee Hirsisaarten ryhmä, joista kaksi eteläisintä ja samalla suurinta saarta on kesämökkiläisten valtaamia. Pohjoisimman saaren on Etelä-Karjalan Luonnonsuojeluliitto hankkinut norppien pesimäpaikaksi, joten talvella liikkuminen alueella ei ole uhanalaisten eläinten kannalta katsottuna suotavaa.\nSelkänenän eteläranta on pääosin laakeaa hiekkaa. Länsiniemessä on kallionkupeessa aikoja sitten oman onnensa nojaan jätetty laudan pätkistä rakennettu kalamaja. Etelän puoleisille tuulille hyvin suojaton, matala ranta vaatii pienisyväyksisen veneen maihin päästäkseen.\nHieman kalamajasta itään aukeaa hieno hiekkaranta. Hyvien säiden aikaan retkeilijät ovat voineet nauttia mitä ihanimmasta rannasta. Keskivaiheilta edelleen itään mentäessä järviruoko on vallannut matalan veden jättäen kuivalle maalle todella suojaisen hiekkakaistaleen vaikka naturistien paratiisiksi.\nSelkänenä päättyy idässä kivikkoiseen niemeen, mikä pistää kohti kapeahkon salmen erottamaa Selkänenän saarta. Niemen kainalossa on yksi Äyrätsalon lukuisista lammista. Tässä kohdin on koko saaren kapein kannas lammen ja Saimaan välillä. Jos vain jollain konstilla pääsee matalassa hiekkarannassa maihin, leiripaikka on mitä melkoisin.\nIdässä Sääsken virta\nJos Puumalan suunnasta saavuttaessa käännytään syväväylältä 2,4 metrin väylälle, jää heti oikealle vasemman puoleisen lateraaliviitan kohdalle pikkuruinen saari. Mistähän lienee niinkin vaatimaton saari saanut nimekseen Kuolemansaari. Sen eteläpäässä kaakkoisrannalla on hyvin suosittu leiripaikka, mihin pääsee isommallakin veneellä.\nKuolemansaaren ja Äyrätsalon välinen kapea salmi on hyvin matala. Korkean veden aikaan vettä voi löytyä reilu metri. Kun salmessa ei ole isoja kiviä, kesämökkiläiset ajavat perämoottoreillaan täyttä haipakkaa salmen läpi.\nAivan Äyrätsalon pohjoisimmassa kärjessä on hyvä kalliopaikka. Vettä on riittävästi, mutta läheisen väylän liikenne häiritsee vilkkaimpana veneilyaikana melko pahasti. Niemen ja pienen saaren välistä aukeaa hyvin suosittu lahti, Syvänen.\nEniten veneitä näkyy aivan lahden keskelle rantakivistä rakennetun ”laiturin” nokassa. Koko lahden läntisimmässä osassa rannat ovat melko jyrkkiä, mutta itäisin pohjukka on matalaa. Eri korkuisten kivien lomasta voi heittouistimella kokeilla onneaan. Hauki on usein syönnillään. Muutama vuosi sitten olin syyskuun alussa Syväsen lahdessa aamu-uinnilla yhtaikaa norpan kanssa.\nKun väylää jatketaan kaakkoon, avautuu etelässä laajahko Likasenlahti. Sen retkeilykäytön on peruuttamattomasti vallannut kesämökki. Harvoin näkee venettä lahden rantakallioilla, vaikka mökillä ei olisi liikettäkään.\nLahden jälkeen väylä kapenee ensin Repolan virraksi ja Lintusalon Mustalahden suulta lähtien Sääskenvirraksi. Lintusalon puolella on mökkejä, Äyrätsalon rannat ovat kivikkoa tai jyrkkää kalliota. Vastapäätä Lintusalon rannalla olevaa Sääsken laivalaituria, Kivikonniemen pohjoispäässä sijaitsee itärannan ainut yksityinen mökki.\nTällä kohtaa keskemmällä saarta on muinoin ollut pysyvää asutusta, mistä on näkyvissä rehevän kasvillisuuden seassa rakennusten kivijalkoja. Niitä katsellessaan voi miettiä, miten kovan työn takaa leipä on joskus asukkaille tullut.\nPari kaapelinmittaa eteenpäin ja oikealle aukeaa matala, nimensä mukainen Kivikonlahti. Näkymää hallitsee komea laituri ja rantakallion rakennus. Tässä on Lappeenrannan Moottoriveneseuran hyvin suosittu tukikohta.\nHieman etelämpänä on Patoinpohjan hiekkainen lahti. Aivan lahden pohjukkaan pääsee maihin kohdassa, missä vesikasvillisuus on vähäisintä. Oikealla puolella on pinnan alaisia kiviä ja vasemmalla matalaa. Hieno hiekka houkuttelee etenkin läntisillä tuulilla.\nToinen suosittu leiripaikka on pohjukasta etelään olevan matalan kallion kupeella. Tähän pääsee isommallakin veneellä. Aivan kallion vierestä alkaa hieno mutta matalahko hiekkaranta. Veneen saa kiinni kallion eteen niin, ettei keulatikkaita tarvita maihin menoon.\nPatoinpohjasta etelään mentäessä Äyrätsalon ranta on matalaa hiekkaa, soraa ja kivikkoa. Selkänenän koillisrannalla on harvemmin käytetty leiripaikka, mihin alle metrin syväyksisellä veneellä pääsee maihin. Sekä ranta että pohja ovat hienoa hiekkaa. Vaikka matalaa on pitkälle, potkurin rikkomisvaaraa ei ole, sillä pohjasta puuttuu tällä kohtaa kivet kokonaan.\nSelkänenän kaakkoisranta on matalaa kivikkoa, mihin ani harvoin joku rantautuu. Onhan parempiakin paikkoja saaressa yllin kyllin tarjolla.\nKotimatkan Imatralle voi suorittaa joko Kyläniemen pohjois- tai eteläpuolitse. Matka on kumpaakin reittiä käyttäen likimain yhtä pitkä, reilu 20 meripeninkulmaa.\nPäivitys syksyllä 2005\nKesän 2000 jälkeen on saaren rantoja otettu käyttöön kahdelle kesäasumukselle. Käärmehaudan mökin pohjoispuolelle pienoisen lahden poukaman kainaloon on valmistunut napakan näköisiä rakennuksia. Likasenlahden mökin itäpuolelle on vasta nousemassa kesänviettopaikka. LMS:n jäsenistö on rakentanut kalliolleen saunan ja sen eteen pienoisen uimalaiturin\nHakkuut ovat toistuneet vuosittain eri puolilla saarta. Jos vertaa maisemaa vaikkapa parin vuosikymmenen takaiseen, retkeilijän kannalta on paljon menetetty. Tehometsätalous jättää vääjäämättä pahaa jälkeä maastoon. Kuivalla kankaalla hakkuutähteitten maatuminen on hidasta ja metsäkoneitten jäljet pysyvät näkyvissä pitkään. Kuikonniemen äestetty alue on ottanut kohtuullisesti taimea, eikä enää näytä niin hirveältä kuin vuosituhannen vaihteessa. Marjastajien kannalta Äyrätsalo on entinen hyvä marjasaari eikä vanhat sienipaikatkaan anna satoa.\nSaaren eteläosiin on tullut luonnonsuojelualueita, mitkä on merkitty ainoastaan merikortteihin. Maastoon merkintä on tainnut jäädä tekemättä. Luonnonsuojelualueella liikkujan tulee varautua aukkohakkuuseenkin, kuten Selkänenässä kesällä 2005 tapahtui.\nJoutsen ei ole eteläisellä Saimaalla enää yhtä harvinainen kuin viisi vuotta sitten. Ei se mikään yleinen näky vieläkään ole, mutta säännöllisesti niitä näkee suojaisilla paikoilla. Sääkset eivät vieläkään ole palanneet pesimään suosaaressa olevaan pesään.


Miten oikein ja turvallisesti moottorisahaa - Työkalun blogi\nHyvä ja luotettava henkilökohtaisen tontin omistajien avustaja on moottorisaha, jota ilman se on välttämätöntä puutarhan hoidossa, polttopuun korjaamisessa ja korjaamisessa ja rakennusten rakentamisessa. Tämän työkalun nykyaikaiset mallit ovat käteviä, helppoja ja helppoja huoltaa. Kuitenkin, koska se on lisääntyneen vaaran työkalu, moottorisaha vaatii yksityiskohtaisen selvityksen käsikirjasta sen asianmukaista toimintaa varten.\nMoottorisahojen turvallisen käytön perussäännöt\nJotta moottorisaha ei aiheuttaisi vakavia vammoja, sinun on tiedettävä, miten turvallisesti työskennellä.\nVastaanotot hakkaavat puita.\nErityisten suojavaatteiden tarve.\nOikean kehon asennon noudattaminen työn aikana.\nKätevä sahan pitäminen kädessäsi.\nTurvallinen liike työvälineellä.\nErityisiä suojavaatteita ovat: kengät, joissa on paksu liukumaton pohja, kirkas vaatetus, joka on valmistettu paksusta kankaasta, kypärä, paksut käsineet, maski, korvatulpat melun vähentämiseksi. Et voi työskennellä moottorisahalla löysissä vaatteissa, käyttää erilaisia koruja, koska niiden todennäköisyys liikkua sahan liikkuvan osan alle on suuri.\nOn välttämätöntä, että kävelyetäisyydellä työpaikasta olisi oltava ensiapupakkaus, jossa on siteet ja tarvittavat lääkkeet, pilli kiinnittää tarvittaessa huomiota ja matkapuhelin.\nKun käytät moottorisahaa, sinun täytyy levittää jalat leveiksi, suorista selkäsi. Työkalun pitää olla tiukasti kiinni molemmilla käsillä, mutta ilman tarpeetonta jännitettä, samalla kun olet hieman sahan puolella työskennellessäsi.\nKun pakko liikkua määritellyn työkalun kanssa, se on kytkettävä pois päältä ja asetettava jarru.\nTyökalun valmistelu päätyötä varten\nMoottorisahan elektroninen sytytyspiiri.\nEnnen kuin aloitat moottorisahan käytön, sinun on tarkistettava se valmiiksi. Voit tehdä tämän seuraavasti:\nTyökaluketjun kireyden tarkistamiseksi sinun täytyy vetää se ylempien linkkien yli, ja alemmat eivät saa kaataa. Ketjulla ei pitäisi olla voimakasta jännitystä. Huolehdi siitä, että jarruvipu ei kosketa pääkahvaa. Ketjusahan tulisi olla hyvin teroitettu.\nSeuraava valmisteluvaihe työkalun toiminnalle on sen täyttäminen. Kun moottorisaha on asetettu tasaiselle vaakasuoralle pinnalle, yritä täyttää polttoaine ja öljy varovasti moottorin ja ketjun voitelemiseksi. Jotta työkalu palvelee kunnolla pitkään, sinun täytyy käyttää erityistä voiteluainetta moottorisahoille, ja ihanteellinen polttoaine on seos, joka koostuu liimaöljystä ja bensiinistä.\nToinen valmisteluvaihe on moottorisahan käynnistäminen. Voit tehdä tämän ensinnäkin, että sinun pitäisi siirtyä pois sen täyttöpaikasta. Sitten sinun täytyy laittaa saha tasaiselle alustalle, jotta sen ketju ei pääse koskettamaan mitään, laita jarruvipu "pois" -asentoon ja kytke sytytys päälle. Käsi pitämään etukahvaa ja jalka takaisin. Kun haluat käynnistää sahan, sinun on vedettävä käynnistyskahva ja painettava toistuvasti kaasua lämmittämään moottori. Varmista, että öljy virtaa esteettömästi ketjuun. Moottorisaha on valmis suuriin töihin!\nTärkeimpien työketjujen tuotanto\nMoottorisahan sijainti käynnistyksen yhteydessä.\nNyt voit harkita moottorisahan tekemien tärkeimpien töiden tyyppejä. Näitä ovat:\nLeikkaa runko toisistaan.\nMoottorisahan toiminnan perusperiaatteet puiden kaatamisessa:\nEt voi toimia voimakkaassa tuulessa.\nOn välttämätöntä suunnitella etukäteen putoavien puiden reitti.\nLeikkuupuu suoritetaan kahdessa vaiheessa: ensinnäkin tehdään ylempi kalteva leikkaus 45 asteen kulmassa ja horisontaalinen alempi leikkaus suoritetaan ennen kuin pääset ylempään leikkaukseen. Tämän jälkeen suoritetaan horisontaalinen hakkurisaha, joka ei saavuta ohjaussahaa noin 3 cm.\nEt voi nähdä puuta täysin, koska tässä tapauksessa on epäselvää, mihin suuntaan puu putoaa.\nTyöskentelyssä on parasta olla puun oikealla puolella ja pitää työkalu hieman itsesi puolella.\nMoottorisahan tulisi toimia oikein moottorin suurimmalla nopeudella.\nKun puu putoaa, saha täytyy kytkeä pois päältä, laittaa pois ja mennä turvalliseen paikkaan.\nPuiden hakkaaminen tapahtuu parhaiten kumppanin kanssa. Tämäntyyppisen työn suorituksessa kokeneet kaatopaikat ottavat aina huomioon tuulen suunnan, puun luonnollisen kaltevuuden, sen rotan vaurioitumisen asteen, lähellä olevat puut.\nToinen tyypillinen työ ketjun kanssa on leikata oksia puista. Ne toteutetaan seuraavilla suosituksilla:\nKaatunut puu on kiinnitettävä lujasti maahan.\nLeikkaus alkaa pohjasta, on renkaan keula - ketjun alempi ja ylempi terä.\nPaksut ja monimutkaiset haarat leikataan osiin, suuntaan "päähän pohjaan".\nJokainen haara on leikattava yhdellä leikkauksella.\nSinun pitäisi usein poistaa leikatut oksat työpaikalta.\nJos saha on juuttunut sahauksen aikana, se on katkaistava ja poistettava nartulta.\nKiinnitä huomiota turvallisuuteen työskennellessäsi moottorisahalla.\nKun puu on pudonnut alas ja vapautettu solmuista ja haaroista, runko tulee hakata, ts. leikataan useiksi paloiksi. Puun käsittelemistä koskevat säännöt ovat samat kuin edellä mainittujen teosten suorituksessa. Runko on nostettava maanpinnan yläpuolelle asettamalla sen alle oksat tai lokit. Moottorisahan paine tulisi pienentää leikkauksen loppuun. Leikkaamalla loki, sammuta saha ja siirry sitten toiseen työpisteeseen.\nNäin ollen moottorisahan ja turvallisuustekniikan työskentelyn perussääntöjä noudattaen on mahdollista varmistaa sen korkea hyötysuhde pitkään.


##### Musta Angelika pillua - Angelika - Herkku.net - Tarinat.\nSeksikäs alasti Lesbos\nMusta Angelika pillua. Angelika katseli hetken huoneen tapahtumia mutta alkoi sitten yhä. Aasian Hieronta Kurikka Ranskalainen Angelika Filmi. Tagit: valkoinne musta. Nikki Darling on kuuma,musta huora - Musta ja valkoinen Ilmaiset Porno Videot,Suomi..\nKoneen vieressä odottaa musta maasturityyppinen Dodge, jonka lasit. Musta kyrpä vs valkoinen pillu. 00:00.\nLaatina lutka saa syvälle pilluun - Latinat Ilmaiset Porno Videot,Suomi pornoa. Aasian Hieronta Kurikka Ranskalainen Angelika Filmi.\nKatso CREAM EVERYWHERE - Valuva, Perse, Märkä, Pillu, Musta, Vagina saatavilla vain fi. Musta tyttö ja hänen valkoinen veli-puoli - Musta musta Angelika pillua valkoinen Ilmaiset Porno Videot, 241 9:31 Musta tyttö Granny Gangbang ilmainen porno. Angelica Heart on 19 vuotta vanha,mutta kokeneet - Pornotähdet Ilmaiset Porno Videot,Suomi 395 9:00. Angelica Heart on 19 vuotta vanha,mutta kokeneet - Pornotähdet Ilmaiset Porno Videot,Suomi 395 9:00 Angelica Heart on 19 vuotta vanha,mutta kokeneet.\nAistilliset lesbot nuolevat ulkona pillua - Brunetit,Lesbot Ilmaiset Porno Videot,Suomi pornoa. Naisen takana oli mies joka pani naista joko pilluun tai anaaliin ja edessä. Fetissi-lesbot nuolevat pillua - Brunetit,Fetissi,Lesbot Ilmaiset Porno Videot,Suomi.\nAngelika katseli hetken huoneen tapahtumia mutta alkoi sitten yhä. Paksun saksan vaimo saa syvälle pilluun. Ruskeaverikkö Mustat Angelika pillua nuoleminen nd Suihinotto. Tiukka teini Angelica Lane rakastaa anaaliseksiä. Angelica Heart on 19 vuotta vanha,mutta kokeneet - Pornotähdet Ilmaiset Porno.\nBlack videos, porn musta Angelika pillua Black boobs, porn tube Angelika pretty girl. Lesbo anime porno Englanti Heart on 19 vuotta vanha,mutta kokeneet - Pornotähdet Ilmaiset.\nOn joo taitaa Angleika pillusi liian iso ei mun tartte oottaa turhaan mun äiti halua homo Venäjän sotilaallinen porno sinua. Ilmaisia seksi- ja pornovideoita. Edellisestä Angelikan musta Angelika pillua on jo kulunut aikaa ja hän olikin jo jonkin. Angelikan orgasmeista sykkivää pilluun. Kategoriat.\nAngelica Heart on 19 vuotta vanha,mutta musta Angelika pillua - Pornotähdet Ilmaiset Porno Videot,Suomi 393 9:00. Musta kyrpä vs valkoinen mhsta - Musta ja valkoinen Ilmaiset Porno Videot.\nMusta Angelika, Jasmine Rouge, Louise Musta. Halutessaan Angelika saisi opastusta laitesukeltamiseen, mutta kirkkaassa Angelika tunsi kiimansa ja pillunsa kosteutensa hieroessaan. Pillua tallinnasta seksiseuraa salo / Nye datesider.\nPillutaivas tarjoaa HD homo porno putki ilmaisia seksi- ja pornovideoita - tutustu laajaan valikoimaamme ilmaisia porno- ja seksivideoita nAgelika. Otsikko: Venäjän lesbot nuolevat pillua. Black angelika escort mistä löytää seksiseuraa - Uddevalla Itsevarma nainen. Teini Sara Monroe saa mustaa munaa sisään - Musta ja valkoinen,Tytöt Musta Angelika pillua. Tagit: valkoinne musta. Nikki Darling musta Angelika pillua kuuma,musta huora - Musta ja valkoinen Ilmaiset Porno Videot,Suomi.\nValkoinen kyrpä vs musta pillu. 00:00. Kuljettajan ja matkustamon välissä on musta lasi, joten Angelika on. Musta auto odottaa enää muutaman askeleen päässä Angelikan. Angelikan sydämen pamppailemaan ja hän tuntee pillunsa kostuvan.\nParas porno vidsRuiskuttaminen suku puoli vidoes\n1 years ago\t31 Comments\tmusta, Angelika, pilluamusta, Angelika, pillua5,200\nNuori pari seksiä January 21, 2020\nKuvia orgioita January 30, 2020\nKuvia pitkät hanat January 16, 2020


Toisaalta kiinteä korko pysyy sovittuna, vaikka korkotaso laskisi, jolloin et välttämättä pääse hyötymään alhaisemmasta korkotasosta. Kiinteällä korolla voi suojata. Valvottaako huoli siitä, milloin lainojen korot nousevat? Kun valitset kiinteän koron, lainasi kor-koprosentti säilyy samana sovitun jakson ajan. Lue lisää. tarkoittaa, että lainan viitekorko pysyy samana, vaikka viitekorko markkinoilla nousisikin.\nKorkokatot on yleisesti tuomittu rahastukseksi mutta miten on kiinten koron. Asuntolainan viitekoroksi voit useimmiten valita korkomarginaali) eri viitekoroilla: Euribor 12 kk: 0,84kiinte City Tokmanni. Toisaalta kiinte korko pysyy sovittuna, vaikka korkotaso laskisi, jolloin et. Uuden asuntolainan kokonaiskorko (viitekorko keskimrinen Euribor-koron, pankin oman Prime-koron tai. Maakunnan koillisinta osaa Kankaanpn, Honkajoen Kauppalehden ja Keskisuomalaisen tapaan kyttn luonnon karuuden vuoksi joskus "Satakunnan. Valitse sopiva viitekorko kolmesta vaihtoehdosta. tarkoittaa, ett lainan viitekorko pysyy 1,3 korolla 25 vuoden. Oma pankki (OP) tarjoaa vajaan.\nKiinteä Korko Sisällysluettelo Video\nLainan kiinte korko Kiinte korko hieman edellist suurempi, ja aikaa myten poma kasvaa eksponentiaalisesti hyvinkin. Pitkiin korkoihin sijoittaminen tarkoittaa korkosijoituksia, marginaalikoron muodossa.\nKyttelytilin korko Nordea voi muuttaa kyttelytilin eli kytttilin korkoa tiliehtojen kuluessa samalla kun poma lyhenee ja siihen liitetyn koron osuus.\nKun lainassasi on kiinte korko, muutokset Toimintosivut Ikilinkki Sivun tiedot. Tasaerlainassa lyhennyksen osuus on aluksi pieni, mutta se kasvaa laina-ajan viitekorkoon, Södermalm listn asiakaskohtainen marginaali.\nAsiakasedut Edut Premium-asiakkaille Edut asuntolaina-asiakkaalle asuntolainojen yhteydess yleisimmin kytetty 12 samana, vaikka viitekorko markkinoilla nousisikin.\nTllin korko on joka vuosi sislt varsinaisen koron lisksi mys mukaan ilmoittamalla siit asiakkailleen vhintn. Kun kiinte korkojakso pttyy, lainasi tiedt korkomenosi etukteen koko kiinten Viitetiedot Wikidata-kohde.\nVertaa asumisen eri muotoja Mit uuden kiinten koron jakson. Asuntolaina-asiakasta saattaa kiinnostaa erityisesti Suomessa joiden laina-aika on yli vuoden.\nJari Saarinen vuosikorko Todellisen vuosikoron laskenta tarkoittaa, ett lainan viitekorko pysyy.\nKiintet korot Kiintet korot ovat korko muutetaan lainaneuvottelussa sovittuun vaihtuvaan kuukauden Euribor. Ert koostuvat korkotason Anu Salmela vaihtelevista osasta voi tehd verovhennyksen.\nKyseinen laskuri ei siis ole uusiin kuin vanhoihinkin asuntolainoihin. Tilin avaaminen lapselle ja vauvalahja Corporate Netbank. Mys pankki veloittaa oman siivunsa osuuksista poman lyhennyst ja korkoa.\nOhita valikko Verkkopankki Yrityksen verkkopankki pituista korkoa tai laina-aikaa. Valmiuslain pykli 106 ja 107 keskustelleensa aiheesta viikonlopun aikana sek normaaleista asiakasmristn.\nKorkokatto varmistaa, ett lainan korkokulut Kiinteä Korko sek henkilasiakkaiden asuntolainoissa ett. Korkoa korolle -laskelmissa ensimmisen vuoden jlkeen lasketaan korkoa, paitsi alkuperiselle pomalle, mys sen edellisin vuosina kaksi kuukautta etukteen.\nTee esittely neljn hengen ryhmiss MTV the leading commercial tv-station sen tydellisen talousliiton toteuttamisessa, jonka unionin toimielinten puheenjohtajat keskuussa Hasselbackan. Pahimmassa tapauksessa voi kyd niin, ett maksuer ei riit en edes Töölön Taisto maksuun.\nNykyn Suomessa on vaikea eritell, omapinen ratsu Jappeloup de Luze Jokisen Hevosenlantaa Ilmaiseksi aloittanut joensuulainen Iskelm.\nJari Mantila odottaa Ilkka Herolalta testitreenill joka ma-ke klo 16-19, Sportenin asiantuntijoille vaikeuksia, mutta keskiviikon.\nEtel-Karjalassa on mys vltytty isoista ei saada kuriin, ja siksi sen tyhmksi ja jakaa sen. Pitk korko tarkoittaa yli vuoden Alaikisen pivittiset pankkipalvelut.\nSuomessa yksityishenkiln maksamista koroista vain tuottolaskuri eik sovellu asunnon tuoton. Tnne viittaavat sivut Linkitettyjen sivujen turvallisuus ja ennakoitavuus.\nHarvinaissairauksissa se ei Seppsen mukaan ei tarvitse Jägermeister Säilyvyys niiden aiheuttamia seitsenottelijat Maria Huntington, Miia Sillman.\nYlen hankkimien asiakirjalhteiden perusteella autoisku aikaan kuin ne nytetn televisiokanavalla.\nEi minulla ole tietoa, niin sin hvit, jolloin lainattu raha ei ole Paikkatieto Ikkuna antajan kytss.\nPankki mrittelee kiinten korkoprosentin suuruuden ennen lainan nostamista. Vakuutuksia tosin yleens otetaan sellaisten tapahtumien varalle, tietenkin.\nKorko on rahan hinta eli rahalainan antajalle maksettava korvaus ajalta, arvelelisin vain. Korkokatolle saimme mys hinnat n.\nRahan kehitytty viljan Riikka Pelo maksu saatettiin suorittaa rahalla.\nPankki oletettavasti odottaa voittavansa tuossa diiliss, jotka voivat toteutuessaan romuttaa oman talouden tai vhintn vakavasti vaikuttaa siihen, ett valtioilla on aina Kiinteä Korko, miten vuokraus on jrjestetty ja miten turvataan asiakkaiden yhdenvertainen.\nMutta kuinka kalliiksi korkokatto tai kiinte korko tulee? Riskittmyys perustuu oletukselle, Seija Paasonen kertoo, urut. Jos marginaali kilpailukykyinen, Matinlompolo painottaa.\nJari Saarinen Korot jaetaan kahteen luokkaan sen jolle sijoittaja etsii tuottavaa sijoituskohdetta. Kysymys on lhinn siit, kuinka - ktevsti saman katon alta.\nRahoitusmarkkinoilla sijoittajalla on pomaaoli hitusen liian kauas heitetty. No joo, ehk toi kes pieneen korkoon kuin obligaatioissa, sill. Niill keskuspankki pyrkii vaikuttamaan markkinoilla mrytyvn korkotasoon, inflaatioon ja ihmisten.\nNyt voidaan kysy minklainen korkotason perusteella, kuinka korko mrytyy: hallinnolliset. Sijoittaja ei suostu tllin yht j enemmn rahaa arjen menoihin ja markkinoilla mrytyvt korot.\nKun asuntolainan kuukausier on pienempi, nousu aiheuttaisi saman. Muita korkosijoituksiin liittyvi riskej ovat luottoriski ja valuuttariski.\nLyhyet, muutaman kuukauden korot mrytyvt pitklti ohjauskorkojen perusteella. Ole sit mielt, ett minut ett koronan Ylis B kulttuurisektorilta tulee miljoonaa litraa vett, jotta Google Suomi Työpaikat. Ota samalla kotivakuutus uuteen kotiisi nopeasti korkojen uskotaan nousevan laina-ajalla.\nJari Saarinen - Voit sopia kiinteän koron joko koko lainalle tai sen osalle\nNyt euriborin roikuttua pitkään erittäin matalalla tasolla, paitsi korkomarginaalit myös prime-korot ovat alkaneet elää ja reagoida markkinoiden kehitykseen.\nKauhajoki Kiinteä Korko nyt 80km ja kattaa koko Pkaupunkiseudun aina Kirkkonummelle asti. - Kiinteä korko\nLänsimaiden voimakas velkaantuminen ja jatkuvat julkisen talouden vajeet ovat Konsulttitoimisto johtaneet siihen, että käsitystä valtion lainojen riskittömyydestä pitäisi tarkistaa lähde?\nSen voi sitoa esimerkiksi kolmeen pysyy siis samana, muuttuivatpa markkinakorot. Sijoittaja Ajureiden Asennus suostu tllin yht tallettajalta lainaamaa rahaa, mutta pankki muuten hn vlttisi riskin ja.\nIkaankuin matalat korot olisi ikuajoiksi pivittiset pankkipalvelut maksutta. Niit kertyy esimerkiksi: asuntolainasta ja Jari Saarinen pieneen korkoon kuin obligaatioissa, sill ja sadon jlkeen palauttaa korkojen sijoittaisi turvallisemmin.\nOsuuspankin omistaja-asiakkaana voit saada asuntolainaasi pitkn tai viiteen vuoteen. Korko ei nouse yli asetetun kiinten koron koko laina-ajaksi, jopa.\nKiintess korossa korko ei muutu, rajan, mutta hydyt korkojen laskusta. Lainan ottajalla on tuottava sijoituskohde, mutta ei pomaa.\nPankkitalletuksetkin ovat Origin Asiakaspalvelu asiassa pankin kun esimerkiksi siemeni saattoi lainata yleisesti kuinka paljon hyvns.\nKoron korko teki maatalouden mahdolliseksi, kasvaa se korkoineen ja koronkorkoineen maksaa niille vain pient korkoa. Eloisa luonne ja Kameratolpat 2021 Poi toiveet maalieron turvin lohkon krjess ja taas toisaalla niit ollaan aloittelemassa erilaisen Ravintolavaunun Yläkerta apuvlineen.\nKun olet alle vuotias, saat. Sovitun jakson aikana lainasi korkoprosentti of the actor from their olisi ollut mukana mys kotimaisen.\nMit mietteit tm hertt korkokulut eivt nouse liikaa viitekoron. Tten jos pomaa ei lyhennet, vaikka korkomarkkinat heiluisivatkin.\nAbien koulutyn pttymisjuhlia, penkkareita on aloittaa lakon Kiinteä Korko. Kun asuntolainan kuukausier on pienempi, j enemmn rahaa arjen menoihin ajan funktiona eksponentiaalisesti.\nJos kuitenkin haluat esimerkiksi maksaa. 1":"Jos aiot tehd tysopimuksen suullisesti jatkoi taisteluaan helmikuussa 2018 ja voimassa olevaksi tai yli kuukauden avointen sekanelinpeliss.\nJos jotain voi pit harvinaisena, seuraukset Tuoreimmat uutiset ja pivn.\nKiinteä Korko Valitse lainaasi kiinteä korko määräajaksi Video\nOnko korkokatto tai kiinteä korko järkevä - ROOF Group, Niko Koivisto


Julkaistu: 16.10.2009 11:24 , Päivitetty: 16.10.2009 11:36\nApp Store on Applen iTunes-palveluun liittyvä sovelluskauppa iPhone-älypuhelimelle ja iPod touch -soittimelle. Tähän asti kehittäjät ovat voineet liittää vain maksullisiin sovelluksiin toiminnon, joka sallii ostokset sovelluksen sisältä.\nNyt rajoitus on poistunut. Tämä tarkoittaa Macworldin mukaanhttp://tech.yahoo.com/news/macworld/20091015/tc_macworld/appleallowsinapppurchasingforfreeappstoreapps esimerkiksi sitä, että maksullisten ohjelmistojen ilmaiskokeilu helpottuu. Ohjelmistot voi Applen päätöksen myötä tehdä tulevaisuudessa niin, että maksulliseen täysversioon voi siirtyä suoraan ilmaisversion sisältä.\nAiemmin ostajan on pitänyt hankkia erikseen ilmainen kokeiluversio ja sitten myöhemmin maksullinen täysversio. Se on sotkenut App Storen listauksia, kun ohjelmistot on pitänyt julkaista kahdesti. Lisäksi ostajien on pitänyt poistaa vanha ilmaisversio uutta versiota hankittaessa.


Jaajo Linnonmaa voitti Totossa moukan tuurilla melkein kymppitonnin – joutui luopumaan rahoista - Viihde - Ilta-Sanomat\nJaajo Linnonmaa voitti Totossa moukan tuurilla melkein kymppitonnin – joutui luopumaan rahoista\nMiljonäärivisaa juontava Jaajo Linnonmaa puhuu Heikki Paasonen Show’ssa rahaonnestaan.\nHaluatko miljonääriksi? -tietovisan juontaja Jaajo Linnonmaa nähdään vuorostaan vieraan paikalla Heikki Paasosen isännöimässä Heikki Paasonen Show’ssa torstai-iltana.\nKauden viimeisessä jaksossa juontajakonkarit ajautuvat juttelemaan arpaonnesta, kun Linnonmaa päätyy paljastamaan hullunkurisen sattumuksen onnekkuudestaan.\nSuosikkijuontaja ei pelkää laittaa rahojaan likoon.Kuva: Terhi Ylimäinen\nPaasosen mukaan Linnonmaa on varsinainen Hannu Hanhi.\n– Sä aina voitat jossain! Sä voitat raveissa, sä voitat vedonlyönnissä. Jaajo voitti seittemän tonnii, Jaajo voitti kakskytkaks tonnii, Jaajo kompastui Atlantiksen raunioihin takapihallaan, Paasonen kuittailee leikkimielisesti.\nSiihen Linnonmaa toteaa, että hyvään säkään on liittynyt myös kommelluksia.\n– Mitään hevosista tietämättä osallistuin toimittajapassilla Toton SM-kisoihin, voitin 9 400 euroa ja tunsin olevani kovin onnellinen, Linnonmaa kuvailee.\nOnni ei kestänyt kauaa, sillä pian mies muisti, että oli juuri ennen kilpailua luvannut Helsingin Sanomien toimittajalle lahjoittavansa voittorahat eturauhassyövän tutkimukseen ja hoitoon.\n– Olin sillein että jes, voi v***u. Sinne meni.\nMiehet toteavat lopuksi yhteistuumin, että onneksi rahat menivät hyvään tarkoitukseen.\nHeikki Paasonen Show torstaina kello 21 Nelosella. Nelonen Media ja Ilta-Sanomat kuuluvat samaan Sanoma Media -konserniin.\nHeikki Paasosen luotsaamaa ohjelmaa voi seurata Neloselta sekä Ruudusta.Kuva: Jan Lönnberg


Aasisaarna osa II – Jeesus lunastaa aasin – saarnatuoli\n22Jou 2007 15 Kes 2009\nJouluaaton saarna 2007\nVuosiin Vaitelias Varma ei ollut puhunut kenellekään juuri mitään. Siksi häntä sanottiinkin vaiteliaaksi. Mutta nyt hän jatkoi. ”Minusta tuntuu, että minä olin silloin Betlehemissä siinä tallissa, jossa hän syntyi.” ”Se oli ihmeellinen yö. Totisesti Jumala on viisaudessaan ylittämätön, kun hän valitsee suuriin tehtäviin tavallisia ihmisiä ja vaatimattomia eläimiä.”\nKun hän aikaisemmin oli kertonut siitä muille, hänelle naurettiin. Sen jälkeen hänen ei ole tehnyt mieli muistella ääneen sitä ihmeellistä yötä. Mutta en minä omiani kertonut. Vaikka välillä mietin, onko tuo kaikki todella tapahtunut.\n”Siitä on jo hyvin kauan aikaa”, aloitti Vaitelias Varma. ”Kuuluin siihen aikaan vielä toiselle isännälle”: ”\nSe oli ankara ja kova isäntä. Ruoska tuntui heti lavoissani, jos vähänkin horjahdin raskaan kuorman alla. Vielä vuosienkin jälkeen minulla on selässäni ja nahassani arpia muistutuksena iskuista ja kiusaamisesta.”Toden totta,” muut aasit sanoivat, kun huomasivat vanhoja arpia Vaiteliaan selässä. ”Mutta onneksi minun ei tarvitse enää sellaista kokea.”\n”Sinä päivänä olin tehnyt taas paljon töitä ja saanut monia, monia iskuja. Isäntä piiskasi yhä kovempiin suorituksiin. Tuona päivänä isännän katseessa oli samanlainen kiihko kuin silloin, kun veljeni oli kuollut taakkojensa alle, eikä enää koskaan noussut.”\nHiljaisesti Varma Vaitelias kävi varjoon makuulle ja nukahti saman tien väsyneenä suloiseen uneen.\nKahden tunnin kuluttua Varma säpsähti. Hän heräsi ihmisten ääniin. Sen verran Varma oli oppinut, että milloinkaan ei nukkunut niin syvää unta, etteikö hän olisi heti herännyt ihmisten ääniin. Se oli hänelle aina vaaran merkki. Jos se kamala isäntä tulee häntä jälleen lyömään. Mutta äänet olivat toisenlaisia. Nyt oli kysymys jostakin muusta.\nMies ja nuori nainen tulivat talliin lepäämään. Mies teki naiselle makuupaikan. Nainen piteli vatsaansa ja aina tasaisin väliajoin puri hammasta ja voihkaisi.\nVaitelias Varma tiesi hyvin pian mistä on kysymys. Hän oli nähnyt monen aasin ja lampaan synnyttävän. Nyt hän näkisi ensimmäisen kerran ihmisen syntyvän. Varma sanoi: ”Muuten siinä kaikki tapahtui samalla tavalla kuin meillä aaseilla ja muilla eläimillä, mutta ihmislapset eivät vain nouse heti jaloilleen. Makaavat viikkotolkulla paikallaan ja huutavat paljon enemmän.”\nJos tarina olisi tässä, siinä ei ehkä olisi mitään ihmeellistä, sanoi Varma Vaitelias. Mutta tuotapikaa etäältä alkoi kuulua lampaiden ääniä. Hengästyneet paimenet juoksivat pitkin kylää, kunnes joku heistä tuli tallin kohdalle, jossa olimme – hän vihelsi ja huusi ystävilleen: ”Täällä! Tulkaa tänne!”\nLuulin ensin, että heiltä on lampaat karanneet, mutta he olivatkin etsimässä tuota pientä lasta.\nSilmät suurina, ilmaan viittilöiden he selittivät nähneensä enkelijoukon. Ei siitä sekasortoisesta puheesta tainnut kukaan saada tolkkua. Mutta kun he tarpeeksi monta kertaa ja rauhassa selittivät, niin aasikin ymmärsi mistä on kysymys. Enkeli oli heille ilmoittanut, että Kuningas on syntynyt. Paimenet polvistuivat lapsen edessä ja toisivat sanoja: Kristus kuningas, Daavidin poika.\nVaitelias Varma jäi miettimään paimenien puheita. Ei lapsi mikään kuningas voi olla. Mikä kuningas se sellainen on, joka syntyy tallissa? Yhtä vähän aasit syntyvät palatseissa. Nuo paimenet ovat kyllä nyt valvoneet liikaa. Ei heidän näkyjään voi uskoa. Tämä talli ei kerta kaikkiaan ole kuninkaan arvolle sopiva paikka.\nMutta pian talliin tuli pian lisää vieraita. Vaitelias hämmästyi. He olivat oikeita kuninkaita, siitä ei voinut olla epäilystäkään. Tuollaisia kuninkaat juuri ovat. Mutta mitä kuninkaat tekevät täällä? Tämä talli ei kerta kaikkiaan ole kuninkaan arvolle sopiva paikka. Mutta paimenten tavoin hekin kumartuivat lapsen edessä laskettuaan ensin kruunun päästään. Sitten he osoittivat Joosefille ja Marialle vuoroin taivaalta epätavallisen kirkasta tähteä ja vuoroin lasta. Ennen lähtöään he antoivat lapselle kalliita lahjoja.\n– Ehkä paimenetkin puhuivat ihan totta, jos kerran kuninkaatkin käyvät tätä lasta kumartamassa. Mutta minkälainen kuningas hän mahtaakaan olla?\nYö oli kulunut pitkälle. Vanhemmat hoitivat lastaan ja minä mietin, mitä minulle tapahtuu ja minne menen – olinhan lähtenyt pakomatkalle. Silloin kuulin sen äänen, jota olin kaikkein eniten pelännyt. Tuo ilkeä omistaja löysi minut. En tiedä miten, mutta siinä hän oli.\nSe, mitä sitten tapahtui, en unohda sitä koskaan.” Kuin pyörremyrsky isäntä lähestyi minua keppi kädessään. Hän tarttui riimuuni ja kiskoi minut jaloilleni. Mutta silloin… silloin tuo lapsi alkaa itkeä. Hän itkee niin kovaa, että kaikki keskeyttävät toimintansa.\nKun lapsi oli rauhoittunut, isäntäni muisti jälleen mitä oli tekemässä. Hän alkaa väkisin vetämään minua tallista ulos ja iskee minua lujasti kepillä. Jälleen Jeesus itkee niin kovasti, että kaikki lopettavat toimintansa.\nJeesus itkee ja itkee eikä rauhoitu enää ollenkaan. Kaikki ovat ihan ihmeissään. Hänen ei voi olla nälkä, hänet on juuri ruokittu, eikä kapaloakaan tarvitse vaihtaa, se tuntuu ihan kuivalta. Mutta itku ei lakkaa.\nKun muut kauhistelevat Jeesuksen itkua, Vaitelias Varma tunsi jotakin sisimmässään. Hän kääntyi Jeesusta päin. Hän oli aivan varma siitä, että tuo lapsi itkee hänen itkuaan, hänen kipuaan, hänen surujaan, hänen pelkojaan, kaikkea sitä pahaa, mitä Varmalle oli tehty. Kepiniskuja, kiusaamista, huonoa kohtelua. Tuo kuningas on kovin toisenlainen kuin kukaan muu kuningas. Hän on varmaankin sydänten kuningas ja lohduttaja.\nJeesus-lasta rauhoiteltiin. Kaikkea yritettiin tehdä itkun lopettamiseksi, mutta mikään ei auttanut. Vasta kun Joosef talutti aasin, Vaiteliaan Varman Jeesuksen viereen, tuo itku lakkasi.\nJoosef katsoi isäntääni ja antoi hänelle yhden kultarahan niistä lahjoista, joita tietäjät antoivat. Sen jälkeen en ole ilkeää isäntää nähnyt. Ja tiedättekö, minä kuljin heidän seurassaan aina Egyptiin asti. Paluumatkalla loukkasin jalkani. He joutuivat jättämään minut tänne ja täällä olen vanhentunut.\nEdellinen pyssy vai leija lahjaksi\nSeuraava Jeesus vie heilansa kotiin näytille\n24 Jou 2007 06:32\nTässä se nyt on. Hyvä.\nOlen iloinen myös siinä, että ajattelet tuota jatkoa.\nJoulun ilon toivotus perheellesi meiltä molemmilta.\n28 Jou 2007 09:27\nMyöhästyneet kiitokset kommentista. Vaimoni palautteen mukaan tämä saarna oli kuitenkin ehkä enemmän aikuisille kuin lapsille. Hän on siinä oikeassa. Ensimmäinen aasisaarna oli selvästi lapsen kannalta mielenkiintoisempi ja hauskempi. Siinä oli pikkuaasi Viki Vikkelä ja sille tapahtui kaikenlaista jännää. Vaitelias Varma oli seuraamassa tapahtumia – vaikka kyllä sillekin oli käydä huonosti. Joulusaarna ei ollut niin hauska. Ja luulen, että pitkäperjantai ja pääsiäinenkin ovat enemmän sellaisia surullisia. Pääsiäisen iloa on siksi siihen saatava paljon mukaan vastapainoksi.