Maailmankirja: Royal Melbourne Show\nRoyal Melbourne show alkoi hienossa säässä ja odotukset olivat tietysti korkealla. Tällä kertaa oltiin sovittu Pomo-Robin kanssa että saataisiin suoraan 20% komissio kaikesta myydystä. Minä ja Alex olimme sisäpaviliongissa ja English-Rob ulkoteltassa. Vahakäsien tekeminen olisi kyllä jo riittänyt, mutta eipä tuo nyt hassumpaa hommaa oikeastaan ole nyt kun sen osaa.\nKoska me kaikki kolme halusimme jatkaa vahakäsi-tiskeillä (tuon 20% komission innoittamina) niin Pomo-Rob hankki kiireellä neljä uutta työntekijää pitämään muita tiskejä: paikalliset18-vuotiaat Cameronin ja Paigen, showmyyjä Rachelin sekä parikymppisen WH-hollantilaisen Nellien. Vinkiksi kaikille WH-reissulle aikoville: kannattaa kyllä etsiä töitä näiltä festivaaleilta vaikka ihan vaan paikalle ilmestymällä, sillä aina löytyy jotain hommaa innokkaille. Meidänkin hostellistamme parikymmentä henkeä sai töitä tuolta Royal Showsta eri kontaktejen kautta.\nEnsimmäinen päivä meni hyvissä merkeissä ja oltiin varmoja että tulisimme tekemään paremmin rahaa tällä festivaalilla kuin edellisillä. Myyntitiskimme oli lasten paviliongissa ja naapureina oli lähinnä lemmikkiliikkeiden ja -seurojen promotiskejä, joten kilpailua asiakkaista ei niin hirveästi ollut. Itseasiassa meidän pistelläämme oli niinkin kiireistä ettei päivän aikana ehtinyt hirveästi mitään muuta ajatellakkaan kuin töiden tekoa. Hyvä niin!\nPomo-Rob oli asettunut kanssamme samaan hostelliin, mutta yhden yön hostellikokemuksen jälkeen päätti hankkia parempaa majoitusta (mikä oli meille hyvä koska saimme ilmaiseksi jakaa keskenämme häneltä käyttämättä jääneet yöt). Itse ei enää oikein osaa edes ajatella mitä se normaali asuminen on: takana on 7kk vaihtelevan huonoissa majapaikoissa yöpymistä, joten muutama torakka tai pienet puutteet eivät juuri minua enää haittaa. Olen myös hyvä nukkuja ja tarvittaessa laitan korvatulpat päähän, joten melukaan ei yleensä juuri itseäni haittaa. Varoituksen sana kuitenkin kaikille vastaavaan reissuun aikoville; hostellimajoitus vaatii pitkää pinnaa ja kompromisseja; epämukavat sängyt, tilan ja yksityisyyden puute sekä alituisesti huoneesta ramppaavat humalaiset/töihin lähtijät kyllä laittavat hermon kireälle. Lisäksi valtaosa porukasta on sielä parinkympin kieppeillä, joten meno on aika riehakasta päivästä päivään. Toisaalta olen ehkä vain vanha ja tylsä, sillä ikäiseni Alex ja English-Rob kyllä tuntuivat nauttivan illanvietoista huolimatta tulevasta työpäivästä. Varsin moni täällä tuntuu ottavan vahvan humalan joka ilta ja sitten raahautuvan töihin melkoisessa krapulassa, jotain mitä ei oikein kyllä itse voi kuvitella tekevänsä.\nIllat menivät siis lähinnä läppäriltä TV-sarjoja katsoessa (Game of Thrones Season 3 check, Homeland Season 1&2 check. Ei vaan ole lukeminen taas viimeaikoina innostanut) ja päivät töitä paahtaessa.\nTyömatkan Opossumikin tykkäsi pekonijuusto-rullasta\nShown edetessä sain kokoajan enemmän vastuuta myös muiden myyntitiskien valvomisesta jne. Vaikka olen täällä koittanut ottaa niin vahvan "ei kuulu minulle" ja "hälläväliä" asenteen kuin ikinä pystyn, niin olen selkeästi silti huomattavasti muita vastuullisempi; ehkä me Suomalaiset todella olemme työmoraaliltamme hieman muita tunnollisempia. On vain välillä rasittavaa seurata vierestä miten toisille on täysin normaalia laittaa paljon enemmän energiaa työn välttelyyn kuin sen tekemiseen. Erikoista on myös tämän selkärangattomuuden ympärillä liikkuva asenne; porukka kertoo hostellilla ylpeänä miten onnistui varastamaan työnantajalta tai miten taas oli helppo päivä kun oli 3 tuntia piilossa roskisten takana. Ei vaan voi ymmärtää. Onneksi Alex ja English-Rob alituisesta juhlimisesta huolimatta olivat edelleen suht. solidaarisia työntekijöitä verrattuna muihin backpackereihin, vaikka hieman ilkkuivatkin "tunnollisuudelleni".\nShown puolivälissä Pomo-Rob päätti että pitääkin minut mielummin valvomassa Melbourne Showta kuin ottaa minut mukaan Perthiin. Tämä oli pienoinen pettymys, sillä olisin halunnut nähdä Perthin (lennot firman piikkiin), mutta toisaalta huomasin pitäväni Melbournesta kovasti kaupunkina, joten menetys ei ollut suuren suuri. Rob siis lähti Perthiin ja minä jäin "pyörittämään" Royal Melbourne showta. Vastapainoksi viimeaikoina tapaamilleni backpackereille Pomo-Robin kaltaiset ihmiset taas palauttavat uskoa ihmiskuntaan. En tiedä miten hänen avoin ja luottavainen toimintatapansa voi toimia tälläisen satunnaistyövoiman kanssa, mutta ehkä jonkunlainen hyvä karma pitää hänen bisneksensä kasassa. Alex ihmetteli hänen luottavaisuuttaan ensimmäisenä päivänä kun tapasimme: Pomo-Rob löi Alexille käteen firman auton avaimet ja 500 dollaria bensarahaa kysymättä edes ajokorttia. Minä puolestani löysin itseni maanantaina kantamassa lähemmäs 20 000 dollaria käteistä pankkiin.\nAntaisitko sinä muutaman kuukauden tuntemallesi ulkomaalaiselle 20 000 dollaria talletettavaksi? Pomo-Rob ei ole missään vaiheessa edes kysynyt nähdä passiani, eikä hänellä ollut mitään takeita siitä että en vain häipyisi maasta rahatukon kanssa (ja tuollainen summa pieninä seteleinä on muuten melkoinen "tukko"). En luottaisi edes itseeni noin paljon ja silti tämä ei tuntunut olevan mikään ongelma hänelle. Hienoa että tälläista edelleen tapahtuu, mutta en kyllä itse ottaisi moista riskiä. Niin tai näin kiikutin rahat pankkiin (hieman hikoillen ja olan yli katsellen, olo oli kuin agentilla tai huumediilerillä). Olin jopa hieman pettynyt kun pankkivirkailija ei tuntunut kummaksuvan ollenkaan suurta käteistalletustani tai edes kysynyt kuka olen ja mistä rahat ovat peräisin. Pankista poistuessani heitin kuitenkin muutaman salamyhkäisen katseen dome-kameroihin ihan vain siltä varalta että joku valvomossa seuraa tapahtumia. Pieniä ovat entisen vartijan ilot!\nShowssa kyllä työskentelee mitä kummallisinta porukkaa. Samalla käytävällä kojuaan pitivät Indonesialainen ja Thaimaalainen "pariskunta"; kaksi huulipunaa käyttävää miestä jotka kyllä antoivat jo kokonaan uuden merkityksen sanalle "gay". Naureskelimme tälle "Fairy Dolls"-tuotteita myyvälle hilpeälle (ja tosi mukavalle) parivaljakolle kunnes heidän läsnäolostaan tuli jo hieman liian kiusallista ja jouduimme kertomaan että emme ole Brokeback Mountainin poikia. Muutaman kymmenen metrin päässä olleesta Whiskas-tädistä sen sijaan aiheutui jatkuvaa haittaa kun tämä valitti päivittäin ylläpitäjille meidän musiikkimme (kävimme toteamassa että musiikki ei edes juuri kuulu hänen tiskilleen) stressaavan kissoja. Siis kissoja jotka on lukittu lasilaatikoihin joiden seiniä ihmisvirta sitten koputtelee ja paukuttaa 10 tuntia päivässä? Olen melko varma että moinen kissojen esittely olisi laitonta Euroopassa.\nKissat muuten täysin stressivapaassa ympäristössä\nMyös monet muilta showlta tutut tyypit olivat paikalla, Adelaiden taikalompakkokauppiaat, lumikojun ympärillä olleet backpackerit ja Brisbanen Whacky Whistlet jne. Jos karnevaalin mukana kiertää riittävän pitkään niin kyllä tämä varmaan tietynlaiseksi perheeksi muuttuu.\nKaikesta voi kisata. Victorian parhaat villat.\nSuurella ruoka- ja ruuanlaittopuolella ei monikaan asia itseäni sykäytä, mutta joka Showssa oleva kakkukilpailu on kyllä täytynyt käydä katsomassa. Onhan kakkutaiteilussa kai jotain buddhalaisen Mandalan kaltaista katoavaa ja väliaikaista kauneutta:\nKoira olikin kakku.\nVoittokakku on puolestaan laiva.\nSää Melbournessa muuttui erittäin epävakaiseksi Shown edetessä ja kovan tuulen takia jouduimme välillä jopa pitämään ulkokojua kiinni. Eräänä päivänä alueen keskellä ollut valtavan teltan katto romahti ja koko show alue suljettiin etuajassa. Huono sää kuitenkin ajoi ihmiset sisälle, mikä puolestaan nosti sisäkojumme myyntiä huomattavasti. 12 päivää (n. 11h/päivä) menivät melkoisen nopeasti ja ennenkuin huomasimmekaan olimme jo odottamassa viimeisen päivän loppumista. Ensimmäisen pankkitalletuksen jälkeen oli kassavirrasta kertynyt jälleen melkoinen summa käteistä ja sain vastuulleni maksaa kaikkien palkat lopussa ja kerätä ja postittaa kaikki paperit Robin varasto-osoitteeseen. Olin siis huomaamattani käytännössä ajautunut enemmän tai vähemmän pyörittämään Pomo-Robin bisnestä hänen poissaollessaan. Show oli taloudellisesti menestys ja saimme kaikki hyvät provisiorahat. Lisäksi Pomo-Rob reiluna miehenä maksoi minulle hieman ylimääräistä asioiden hoitamisesta, joten palkaksi 12 päivältä tuli 2500$. Ei huono.\nPakkasimme pakettiauton kattoon asti täyteen ja lähetimme osan tavarasta lavalla takaisin varastolle. English Robin viisumiaika Australiassa on tullut täyteen (hän on ollut täällä melkein 2 vuotta) ja hyvästelimme hänet. Rob viettää muutaman kuukauden aasiassa rentoutuen ja palaa sitten Englantiin, missä hänellä on jo hakemus vetämässä showman guild:iin pääsemiseksi. Luvan saatuaan hän aikoo rakentaa muutaman vahakoneen ja aloittaa oman vahakäsibisneksen Englannissa. Hyviä uutisia siis kaikille blogin lukijoille jotka ovat jo ehtineet harmitella että näitä mahtavia vahakäsiä ei ole saatavilla Euroopassa! Tulevaisuudessa näitä mahtavia vahaisia toteemeja voi hankkia kodin kaunistukseksi lyhyellä visiitillä Englantiin!\nSanoin että en halua pakettiautoa vastuulleni, joten Alex otti firman pakettiauton ja lähti takaisin Torqueen ja Bellsbeachille surffaamaan, minä puolestani jäin nauttimaan keväisestä Melbournesta. Geelong Show olisi 2 viikon päästä, mutta se on vain 4 päiväinen, joten suuria summia siellä ei tulla tienaamaan. Saa nähdä mitä seuraavaksi...\nLähettänyt Matias Lehtomaki klo 18.35


Ukraina saamassa EU:n hakijamaan aseman - Uutiset - Aamulehti\nUnionin ovia kolkuttelevat Länsi-Balkanin maat ovat osoittaneet turhautumistaan EU:n tahmeaan laajentumispolitiikkaan.\nEuroopan parlamentin puhemies Roberta Metsola, pääministeri Sanna Marin ja Makedonian pääministeri Dimitar Kovacevski keskustelivat torstaina ennen EU-maiden huippukokousta Brysselissä. Kuva: AFP/Lehtikuva\n"Todella toivon ja odotan sitä, että asiassa päästään eteenpäin”, Marin sanoi ennen huippukokouksen alkua.\n"Keskustelin myös Bulgarian pääministerin (Kiril Petkovin) kanssa tänään tuosta tilanteesta. Hän sinänsä on pyrkinyt vaikuttamaan siihen, että vihdoin ja viimein tuo solmu aukeaisi Pohjois-Makedonian ja Bulgarian osalta”, Marin sanoi.\n"Mutta kuvitelkaa, kuinka paljon kivempaa olisi, jos kivat lupaukset toteutettaisiin kivasti”, hän kirjoitti.\n"Me tuemme EU:n laajentumista. Pidämme totta kai kiinni kriteereistä: korruptiota pitää kitkeä, oikeusvaltiokehityksen pitää päästä eteenpäin. Arvoyhteisö kun olemme niin näiden arvojen mukaisesti pitää toimia.”\n"On todella mahdollista ja itse asiassa näyttäisi jopa todennäköiseltä, että Venäjä tulee käyttämään energiaa kiristysruuvina useita jäsenmaita kohtaan.”


Seksiseuraa, etela, pohjanmaa, lappi Eestin Deitti Etelä, pohjanmaa - Seksitreffit seksiseuraa Naisen, hieronta Lappeenranta Kovaa Pornoa Kokeillaan sit tätäkin sivustoa. Parikymppinen ja kaunis nuori naisen alku etsimässä seksiseuraa. Suomalainen 40-vuotias mies joka osaa tyydyttä myös naisen tarpeet eikä vain ajattele. Tyttö etsii seksiseuraa pojista. Nainen etsii miestä - Kainuu - Seksitreffit seksiseuraa Seksiseuraa, etela, pohjanmaa, lappi. Mutta naisen nimiä kemi mainoksia videoleikkeen tai äni. Näytetän vain, etelä, pohjanmaa tulokset #22 (30).\nNaisen, orgasmi: Seksiseuraa etelä pohjanmaa naisen tyydyttäminen\nToisinaan tulee myös luettua kirjoja tai, jos mahdollista, pelattua lautapelejä. Tällä oli ollut kotona peli se johti 17-0 klo halftime, sitten coasted. Tilanteiden pelkoa ja masennusta on ollut, mutta niistä olen melko hyvin pässyt yli.\nEtelä, pohjanmaa arkistot: Seksiseuraa etelä pohjanmaa naisen tyydyttäminen\nMobiili nettiauto sex work helsinki Oulu thaihieronta pk seuraa oulu\nSeksiseuraa etelä pohjanmaa naisen tyydyttäminen 523\nRajua panoa thai hieronta raahe 105\nSeksitreffit nainen sihteri opisto Siwa hämeentie 42 suomi sex chat\nJoka haluat kiva naisen otettavaa ja positivista Olet positivinen, luotettava huumorintajuinen. Naisen, hieronta, naisen, hieronta Lappeenranta Lappeenranta koska tämän kloorin saa haihtumaan. Etelä Pohjanmaa ; Etsitän, seksiseuraa. 1033462: Löytyykö tältä seuraa?\nSeksiseuraa etelä pohjanmaa naisen tyydyttäminen - 18-vuotislahja\nOlen 37v estoton nainen, vailla salaista seuraa. Minulla on pitkät, tummat hiukset ja avoin mieli. Naisen, orgasmi Kuopio ne ovat aivan. Sex etela nye gratis datingside keski pohjanmaa pohjanmaa olla.\n22.03.2018 22.03.2018 seksiseuraa etelä pohjanmaa naisen tyydyttäminen\n0 ajatuksia “Seksiseuraa etelä pohjanmaa naisen tyydyttäminen”


Aqua, Polyvinyl Alcohol, Alcohol Denat., Glycerin, Kaolin, Charcoal Powder, Propylene Glycole, Aretium Lappa Root Extract, Nastirtium Salvia Officinalis Leaf Extract, Salvia Officinalis Leaf Extract Phenoxyethanol, Xantan Gum, Zinc Oxide, Silver Citrate,\nÖljyinen / Ep... 20 / 21\nPeel-off naamio, jonka perustana toimii aktiivihiili, on luotu tehokkaaseen ihon puhdistukseen poistaen mustapäitä ja epäpuhtauksia. Sen korkean imeyttämiskyvyn ansiosta se tehostaa puhdistusta, hellästi imee epäpuhtauksia, puhdistaa ihohuokosia ja eliminoi niiden tukkeutumista poistaen samalla liiallista talia, likaa ja kuollutta ihosolukkoa. Sinkillä ja hopea ioneilla on voimakas antibakteerinen vaikutus; ne säätelevät ihon rauhasten talin eritystä, näin vähentäen epäpuhtauksia ja mustapäitä. Säännöllisesti käytettynä naamio luo ihosta sileän ja puhtaan sekä vähentää ihon öljyistä johtuvaa kiiltelyä.\nKysy lisää tuotteesta: Revuele No Problem Black Mask peel off kasvonaamio 80ml


Lauri Marjamäki: "En usko malliin, missä istutaan alas ja kuunnellaan, mitä paavilla on sanottavaa" - KHL - Jääkiekko - Sport - MTV.fi\nSport > Jääkiekko > KHL Julkaistu 22.08.2018 11:00 (Päivitetty 22.08.2018 11:20)\nJokerit valmistautuu historiansa viidenteen KHL-kauteen uuden päävalmentajan voimin. Jukka Jalonen palasi takaisin Leijonien peräsimeen, kun taas Lauri Marjamäki perii nyt Jalosen jättämän paikan Jokereiden luotsina.\nMarjamäki ehti toimia kahden kauden ajan Leijonien päävalmentajana. Tätä ennen hän maistoi menestystä SM-liigassa Kärppien penkin takana. Kolmen vuoden jakson sisällä hän juhli kahdesti Suomen mestaruutta.\n– KHL on kiehtonut sarjana pitkään. Vielä se, että saa toimia Suomesta käsin hyvässä organisaatiossa ja tuttujen ihmisten kanssa. Se on mahtavaa, Marjamäki sanoo MTV Sportin haastattelussa uuden alun alla.\n"Oma latu, oma hiihto, mutta tyhmä ei saa olla."\nMarjamäkeä yhdistettiin KHL:ään jo Oulun menestysvuosien aikana. Nyt eteen tullut sauma on kuitenkin aivan toisenlainen, jos vertaa siihen, että KHL-ura olisi lähtenyt liikkeelle umpivenäläisessä seurassa.\n– Täällä kaikki toimii. Voi kommunikoida helposti apuvalmentajien sun muiden kanssa. Logistiikka pelittää ja niin edelleen. Nyt sitten näkee sen, että mitä se rumba aidosti on ja mitä kaikki siirtymät tarkoittavat ihan todellisuudessa.\n– Kiva haaste ja iso mahdollisuus samaan aikaan, Marjamäki nyökyttelee.\nKeväällä Leijonissa Marjamäen joukoilta nähtiin suorastaan räjähtävää hyökkäyspelaamista. Leijonat paukutteli maaleja liukuhihnalta, aivan poikkeukselliseen tahtiin. KHL:ssä nykykiekko ei ole kulkenut vielä aivan samanlaista polkua kansainvälisen jääkiekon kehityssuunnan kanssa.\nKHL:ssä peruspohja on edelleen kuin kivitalo. Jämäkkä ja vaikeasti horjutettava.\n– Oma latu, oma hiihto, mutta tyhmä ei saa olla. Pitää ymmärtää se, että venäläinen huippujoukkue puolustaa äärimmäisen kurinalaisesti ja he ovat vahvoja kamppailijoita. Välillä he puolustavat tosi sitkeästi, välillä passiivisesti ja välillä aggressiivisesti. Välillä peli muuttuu väkisin siihen, että nyt me puolustamme, nyt he puolustavat ja välillä mennään taas tuhatta ja sataa, Marjamäki avaa ajatuksiaan KHL:n peruspilareista.\n– Kyllä mä haluan tuoda Jokereihin omaa ajattelumallia. Ei puhuta pelkästään pelistä, vaan johtamistavasta ja mallista myös. Tuolla on niin hyviä jätkiä ja kaikki haluavat menestyä. Koko ajan mietitään sitä, että mitkä olisivat ne tietyt kilpailuedut. Onko se kiinni yhdestä pelitaktisesta jutusta? Totta kai on tärkeää pelata taktisesti viisaasti ja tunnistettavalla pelitavalla. Iso juttu on myös se, että miten pystyy vaikuttamaan ilmapiirillä ja luottamuksen avulla, Marjamäki jatkaa.\n"En mä edes mieti sitä, että voidaanko voittaa. Se on itsestäänselvyys, että voidaan."\nJalosen Jokerit-aikakauden kohokohta nähtiin keväällä, kun narrilauma laittoi tosissaan kampoihin suurseura Moskovan TsSKA:lle. Taival kuitenkin päättyi jälleen kerran toiselle kierrokselle, eikä Jokerit pystynyt ottamaan askelta eteenpäin.\nPudotuspelien yhteydessä toistuva kysymys on se, että voiko Jokerit edes aidosti voittaa? Tiedossa kun on se, että seuran taustalta löytyy venäläisomistajia, jotka ovat mukana vahvasti myös muun muassa KHL-jätin Pietarin SKA:n taustajoukoissa.\n– Ei mua oikeastaan se tausta niin kiinnosta. Totta kai pitää tietää, että mikä on homman nimi, kuka on sitä ja tätä. Mun tärkein tehtävä on lyödä kaikki osaaminen ja keskittyminen tuohon joukkueeseen ja luoda ymmärrys siitä, että voidaan voittaa kenet tahansa. Uskon, että pelaajat ovat myös ymmärtäneet sen. He näkivät, että TsSKA oli ihan voitettavissa. Kaikki on mahdollista, Marjamäki pohtii, tiivistäen asian napakasti yhteen:\n– En mä edes mieti sitä, että voidaanko voittaa. Se on itsestäänselvyys, että voidaan.\n– Enemmän tässä keskittyy siihen, että joka aamu hallille tulisi iloisia urheilijoita. Löytyisi sitä tiikerin silmää, eikä sen suhteen annettaisi mitenkään löysää.\nMiten se Jokereiden ensi kauden menestymisresepti rakennetaan?\n– Heti kun aloitettiin yhteinen projekti, puhuttiin tyylistä ja tavasta toimia. Puhuin omasta ajattelumallista ja siitä, että mitä haluan itseohjautuvilta ja vastuullisilta huippu-urheilijoilta. En usko oikein sellaiseen malliin, missä istutaan kahvikupit kädessä alas ja kuunnellaan, mitä Paavilla on sanottavaa. Se ei ole se juttu, Marjamäki hakee persoonallisen vertauskuvan.\n– Haen sitä, että pelaajilla herää sellainen oikea ajattelumalli ja tapa toimia. Ymmärretään se ja pidetään vastuullisuus pelissä mukana. Mitä sovitaan, niin siitä pidetään myös kiinni. Ei ole mitään ”joko tai” -mallia. Yhteistyön pitää olla tasapainossa. Kurinalaisuus ja tehokkuus ratkaisevat, niihin satsataan. Ehkä vielä tärkeämpää on se, että miten eletään positiivisen ja negatiivisen tuloksen kanssa. Ettei lähdetä liikaa elämään sen lopputuloksen myötä. Samalla pitää kuitenkin lyödä tarpeeksi korkealle se oman päivittäisen tekemisen taso, minkä mukaan tarkistellaan sitä, missä mennään, Marjamäki puhuu menestymisreseptin rakenteista.\nKun kaikki menee hyvin, niin millainen Jokerit jäällä nähdään?\n– Tavoitellaan sitä, että pystymme pelaamaan hyvää yhteistyöjääkiekkoa hyvällä vauhdilla ja kovalla itseluottamuksella. Se rakentuu niin, että tekee kaiken tip top joka päivä. Ei anna mahdollisuutta välinpitämättömyydelle ja epäonnistumiselle. Joku on sanonut, että rutiinit pysäyttävät kehityksen, mutta mun mielestä rutiinit ovat äärimmäisen tärkeässä asemassa onnistumisen kannalta. Kuinka valmistaudutaan peliin, kuinka tehdään ero pelin ja harjoittelun välille. Harjoitellaan laadukkaasti, mutta peli on aina peli. Toivottavasti tuo näkyy, koska nuo eivät ole mitään helppoja juttuja tällä pelitahdilla, Marjamäki sanoo, viitaten tulevaan rankkaan urakkaan.\n– 62 peliä, joista 23 on 55 päivän sisällä. Siihen matkustukset sun muut päälle. Silloin pitää ymmärtää se, että tulee päiviä, milloin kulutusrasitukset painavat jaloissa. Miten se sitten näkyy vaikkapa esimerkiksi pelin tiiviydessä?\n– Tässä on paljon palasia, mitä pitää koota, kun lähdetään pelaamaan hyvää yhteistyöjääkiekkoa, tuore Jokerit-luotsi summaa.\nPahasti loukkaantunut Karri Rämö olisi voinut jatkaa Jokereissa – "Me saatiin siitä korvaus" ke 22.8.\nPahasti loukkaantunut Karri Rämö olisi voinut jatkaa Jokereissa – "Me saatiin siitä korvaus" Miten Jokerit paikkaa Eeli Tolvasen jättämän aukon? – "Ei me laskettu häntä 20 maalin mieheksi"


Yhteystiedot - Infoni Oy\nVeritas Stadion, Ruissalon telakka\npalvelut 30 vuoden\nInfoni Oy on vahva suomalainen yritys, jonka toiminta perustuu yli 30 vuoden kokemukseen asiakkaiden palvelemisesta ja toimivien ratkaisujen suunnittelusta. Yrityksen toimitusjohtaja ja omistaja on Pasi Grönvall.\nEi pakettiratkaisuja vaan palvelua tarpeen mukaan\nInfoni Oy tarjoaa kaikki digitaalisen infonäytön ostamisessa tarvitsemasi palvelut: meiltä luonnistuvat niin asiantunteva myynti kuin asennus ja sähkötyötkin sekä ohjelmistokoulutus, käyttäjätuki ja mainosmateriaalien teko. Sinä päätät, paljonko palvelua tarvitset – me palvelemme sinua tarpeidesi mukaan.\nTässä tuotteemme tiivistettynä:\ndigitaalisia infonäyttöjä on kätevästä 10 tuuman näytöstä aina mahtipontiseen videoseinään\nnäytöt voidaan asentaa vaakaan tai pystyyn, tarvittaessa teemme telineet mittatilauksena\nkauppojen tiskeille tuoretaulut ohjelmistoineen\ntoteutamme myös erilaisia videoseiniä sekä sisä- ja ulkototeemeja.\nPakettimme ovat kattavia kokonaisuuksia, ja saat ne järkevällä huoltoleasing-sopimuksella. Sopimukseen kuuluu korkealaatuinen näyttö, näytön sisälle asennettava Smartsign Manager Pro -julkaisujärjestelmä, asennus sekä perusteellinen opastus. Tarvittaessa näytöt voi totta kai myös ostaa omaksi.\nEsitystekniikat ja videoneuvottelukamerat\nSuunnittelemme ja asennamme esitystekniikat ja videoneuvottelukamerat niin pieniin kuin suuriinkin tiloihin:\ntyökäyttöön tarkoitetut kestävät info- ja monitoiminäytöt\nKramer Via -langattoman esitystekniikan\nINKAdesi-annostelijat käsidesin annosteluun\nSaat kauttamme myös Avainlipulla varustettuja kotimaisia INKAdesi-annostelijoita. Kestävät ja kätevät annostelijat ovat terästä. Desinfektiohuuhteena on korkealuokkainen Erisan, joka on tehty yhteistyössä Allergia-, iho- ja astmaliiton kanssa.\nOta yhteyttä, niin suunnitellaan yhdessä juuri sinun yrityksellesi sopiva ratkaisu!\n0400 814 355\nP.S. Olemme aina kiinnostuneet hyvistä tyypeistä. Jos ala kiinnostaa, ja olet asentaja, sähköasentaja tai kauppaedustaja, niin ota ihmeessä yhteyttä!\n020 728 0731\n040 174 6900\n© Infoni Oy


Resilienssitaidot ja jatkuvuuden hallinta - KULTA ry\nResilienssitaidot ja jatkuvuuden hallinta\nResilienssi on termi, jota on vaikea yhdellä sanalla suomentaa. Sitä kuitenkin nyt tarvitsemme, joten yritän avata millä keinoin kulttuuri ja taide vahvistaa resilienssitaitojamme:\nKulttuuri ja taide antaa välineitä joustaa muutoksen keskellä. Muutos on väistämätöntä ja jatkuvaa, etenkin työelämässä. Taidetta kuluttamalla ja harrastamalla voi haalia itselleen sellaista luovaa osaamista, jolla ratkaista eteen tulevia yllättäviä ongelmia ja ajatusleikkien kautta varautua tulevaan. Ajatusleikit, joita voi tehdä esimerkiksi kirjoja lukien, auttavat kuivaharjoittelemaan eri tilanteita. Aina voi käyttää ammattitaiteilijoiden apua oman mielikuvituksen voiman käynnistämiseen! Nyt on aikaa lukea kirjoja ja katsoa elokuvia, kuivaharjoitella erilaisia poikkeustilanteita.\nKulttuuriperintö auttaa ymmärtämään roolimme osana sukupolvien ketjua. Ihan tutkitusti kulttuuriperinnöstä tulee sellaista suhdetta juuriin, että ihmiset haluavat pitää huolta ympäristöstään. Sunnuntaina aavistin kirjastojen menevän kiinni, joten kävin hamstraamassa luettavaa. Stressaavissa tilanteissa tapaan tukeutua vanhaan kirjallisuuteen, koska se antaa aikaperspektiiviä. Nyt lainasin Ryokanin runoja, Beowulfin ja Tasson Jerusalemin hävityksen.\nMinulle on kotoa opetettu vanha juutalainen viisaus, että ainoa minkä mukaansa varmasti saa, on se minkä on aivoihinsa sijoittanut. Jos yhteiskuntajärjestelmä, talousjärjestelmä, eläkejärjestelmä romahtaa, sota tulee tai pitää liittyä kansainvaellukseen luonnonmullistuksen vuoksi, minulta ei saa pois sitä sivistystä, jota olen ikäni nuppiini kerryttänyt. Se on paras turvani.\nTaide on myös vaarallista. Se opettaa kriittistä ajattelua ja antaa itseluottamusta tehdä toisin, vaikka muut katsoisivat kieroon. Miellän tärkeäksi osaksi resilienssiä paitsi iskunsietokyvyn, myös sen, että nousee nopeasti tappioista. Luottaminen omaan näkemykseen ja omaan tyyliin tehdä, ovat silloin tärkeitä. Itsekin olen ollut urallani kanveesissa moneen kertaan, mutta noussut sieltä. Uskon taiteen antaneen siihen tarvittavaa voimaa.\nKaksisataa vuotta sitten kaikki oli aivan toisin. Kahdensadan vuoden päästä kaikki voi olla aivan toisin. Toisenlainen maailma ei ainoastaan ole mahdollinen, vaan todennäköinen. On hyvä oppia ravistelemaan aivojaan niin, ettei takerru nykyhetken rajoituksiin. Itse sain juuri osallistua Digiteatterin Pitoihin kartanossa, jossa ajattelijajoukon kanssa sain mielikuvitella utopiaa, jossa taide toimii muutoksen alkuna ja kulttuurisesta pääomasta tulee materiaalista arvokkaampaa. Tämä utopia on jo oraalla. Meidän pitää vain uskoa siihen.


Mitä meillä Suomessa tapahtuu? | Uutisvuoksi\n28.12.2016 4:00 | Päivitetty: 28.12.2016 14:27Tekstikoko: AAA\nKaoottisuus postimarkkinoilla tulee lisääntymään.\nEikö hallituksella ole aitoa vuoropuhelua sen toiminnan laillisuutta valvovan oikeusoppineen kanssa? Sen tiedän, ettei yritysmaailman toimintakulttuuri sovi yhteisten asioiden hoitamisessa ja lain valmistelussa. Kiireiset aikataulut ja ehdottomat deadlinet eivät lakeja valmistellessa tuo hyvää tulosta. Pääministeri Juha Sipilä (kesk.) on näin pyrkinyt toimimaan ja tuloksena eduskuntaan on tuotu paljon huonosti valmisteltuja ja jopa perustuslaillisesti epäilyttäviä hallituksen esityksiä, jossa niitä on sitten peruttu. Myös perustuslakivaliokuntaa on huomauttanut hallitusta asiassa toistuvasti.\nDaniela Stannarhär Korpela\n29.12.2016 6:25 80\nMinisteri Soini vastustaa kaikkea mikä liikkuu, kuljetusala, moottoripyörät, veneet... miten olisi kävelyvero ja juoksemisesta tulisi sitten kunnon veromätkyt. Ministeri ei huomaa, että sahaa omaa jalkaansa... Myös Perussuomalaisten äänestäjät liikkuvat äänestyspaikoille. Päänkäyttö ei ole vielä verotuksen alaista ja sen huomaa nykyisen hallituksen työskentelytavasta. Jos yritysjohtaja (siis pää-ministeri) suunnittelee ja päättää jostain asiasta, ei demokraattinen rakentava vuorokeskustelu toteudu. Vaihtoehtoja ei harkita aikatalun kiireellisyyden vuoksi ja päätökset runnotaan läpi eriäviä mielipiteitä huomioimatta.\nLisäksi vedotaan äänestyksissä puoluekuriin, joka jo sellaisenaan on täysin ristiriidassa Suomen Perustuslain\n30 § Kansanedustajan koskemattomuus.


Kuulumisia – Suvilassa: moderni mökki haaveissa\nSuvilassa: moderni mökki haaveissa\nmoderni kesämökki – sisustus – remontointi – DIY\nAsuntomessut 2020: 3 +1 sisustustrendiä\n9.8.2020 .Reading time 3 minutes.\nAsuntomessut Tuusulassa ovat tänä vuonna ihmisenkokoiset ja tarjoavat jokaiselle sisustajalle edullisia, nopeasti toteutettavia sisustustrendejä omaan kotiin. Messuilla on useampi kohde, jotka on sisustettu oikeille perheille — tämä näkyy, ja tämän vuoksi moni kohde sykähdyttää aidosti! Vierailin asuntomessuilla elokuun toisena viikonloppuna. Tässä bongaamani top kolme sisustus trendiä asuntomessuilta 2020!\nAsuntomessujen trendi 1: Luonnonmateriaalit\nLuonnonmateriaalit näkyivät Asuntomessuilla tänä vuonna sekä sisustuksessa, että itse talojen pinnoissa. Asuntomessuilta löytyy useampia hirsi- ja CLT-kohteita, mutta luonnonmateriaalit näkyvät runsaasti myös pienissä yksityiskohdissa. Valaisimet, kattaukset, reilusti puurunkoiset huonekalut ja puupintaiset pientavarat toistuivat useimmissa kohteissa.\nMikäli tämä trendi kiinnostaa, vieraile ainakin kohteissa 17 Keudatalo, 23 Villa Ormax sekä 41 Honka Huomen.\nAsuntomessujen trendi 2: Viherkasvit\nVihreys on tuotu koteihin sisälle. Liki kaikissa kohteissa on runsaasti isolehtisiä viherkasveja näyttäviin ruukkuihin aseteltuina. Pitää ehdottomasti tutustua helppohoitoisiin kasveihin itsekin, sen verran nämä näyttävät kasvit tuovat sisustukseen hyvää fiilistä.\nMikäli virherkasvivillitys on vallannut sinutkin, vieraile ainakin kohteessa 41 Honka Huomen, josta löytyy jopa oma viherkeidas, orangerie.\nAsuntomessujen trendi 3: Taide\nTilaajiensa näköistä taidetta löytyy monesta kohteesta. Abstraktit, neon- tai pastellivärejä yhdistelevät isot teokset löytyivät useista kohteista. Luontoaiheisia isoja teoksia näkyi myös useammassa kohteessa.\nKannattaa kiinnittää erityisesti huomiota kohteen 27b Duplio Aallon taideteoksiin. Ne on toteuttanut tilaustyönä taiteilija Riika Anudi. Myös kohteessa 41 Honka Huomen on runsaasti isoja teoksia.\nEniten sykähdytti sekä taiteen, että muunkin sisustuksen puolesta kohde 30, Jämerä Salmiakki. Tämä koti on sisutettu perheen lähtökohdista siten, että voit kuvitella heidät asumaan taloon vaikka samana iltana. Kohteessa on modernia taidetta ja julisteita, mutta myös paljon ihan oikeita ihmisten tavaroita. Tästä kohteesta jää lämmin olo!\nRitirati-räsymatto ❤. #jämeräsalmiakki #jämeräkivitalo #matto #kotimatto #sisustus #värikäskoti #asuntomessut #asuntomessut2020 #raksabloggaajat_sisustus\nA post shared by Jämerä Salmiakki (@artbeinghart) on Jul 18, 2020 at 5:00am PDT\nKreivin aikaan: merikontti saapui eilen illalla, ja viimeiset maalaukset löytyivät kontista tänä aamuna, tunti ennen median vierailuja. Iloinen päivä takana: tervetuloa messuvieraat 3.8.-30.8. @asuntomessut_official #jämeräsalmiakki #värikäskoti #jämeräkivitalo #asuntomessut #asuntomessut2020\nA post shared by Jämerä Salmiakki (@artbeinghart) on Jul 31, 2020 at 7:00am PDT\nAsuntomessujen trendi +1: Turvallisuus\nTurvallisuus ei ole sisustustrendi, mutta massatapahtumasta kirjoittaessa on tätä aihetta hyvä nostaa näin koronan toisen aallon kynnyksellä 😅\nAsuntomesssujen turvallisuuteen on kiinnitetty tänä vuonna erityisen paljon huomiota. Messubusseihin otetaan normaalia vähemmän asiakkaita kerralla, kohteisiin pääsee samaan aikaan sisälle rajoitettu määrä ihmisiä, käsidesiä on tarjolla ihan joka nurkalla ja maskejakin on saatavilla.\nSilmiinpistävän positiivista on, että maskeja myös käytetään paljon, paitsi henkilökunnan, myös messuvieraiden toimesta. Alueella ei ole ruuhkan tuntua, vaikka suosituimpiin kohteisiin saakin hetken odottaa sisäänpääsyä. On jokaisen messukävijän asiana huolehtia, että myös jonoissa turvavälit säilytetään.\nAsuntomessujen viestintäpäällikkö Berit & meitsi\nVaikka täysin koronavapaata massatapahtumaa tuskin onkaan, Asuntomessuilla on tänä vuonna todella panostettu siihen, että käynti olisi turvallinen kaikille.\npssst. Olethan jo ottanut meidän Insta-tilin seurantaan? Löydät sieltä kohokohdista Asuntomessut vielä lisää kuvia messuilta.\nModerni mökki haaveissa: näin kesämökin remontti on edennyt puolessa vuodessa\n28.7.2020 .Reading time 8 minutes.\nKesämökin remonttia on tehty nyt reilun puoli vuotta. Kaupat tehtiin vuoden 2019 viimeisinä päivinä, ja moderni kesämökki -projektimme on ollut siitä asti käynnissä. Mitä kaikkea on tapahtunut?\nTammikuussa käppäiltiin tontilla ja vedettiin väliaikaiset sähköt\nKun saimme mökkikaupat maaliin, olimme uuden edessä. Nyt meillä oli käsissä 70-luvun mökki, vinksallaan oleva makuuaitta ja käyttökelvoton sauna. Sekä umpimetsää yli neljä hehtaaria.\nTiesimme, että haluamme remontoida mökin moderniksi ja rakentaa tontille uuden pihasaunan, mutta miten, mitä ja mihin? Aloitimme tutustumisen uuteen paikkaamme vierailemalla mökillä usein, tehden samalla pieniä puuhia, joita talvikylmässä mökissä pystyi tekemään.\nEnsimmäisenä vedimme meille naapuritontilta roikalla väliaikaiset sähköt. Naapurimökki on perheemme omistuksessa, ja siksi tämä järjestely onnistui kätevästi.\nTammikuussa vedettiin väliaikaiset sähköt\nHelmikuussa tehtiin puukauppoja ja rakennettiin uusi tie tontille\nKesämökillämme ei oltu edellisten omistajien toimesta käväisty kuin korkeintaan kerran vuodessa. Koska tonttia ei oltu hoidettu, metsä oli päässyt ottamaan vallan. Edessä olisi uusien rakennusten rakentamista, joten heti alkuun lähdettiin selvittämään, miten tontilla olevista puista päästäisiin eroon. Vertailtuamme eri vaihtoehtoja puukauppojen tekemiseen, totesimme metsänhoitoyhdistyksen olevan paras vaihtoehto.\nTontille rakennettiin myös uusi tie. Vanha oli pehminnyt ja käyttökelvoton. Uusi tie on roimasti lyhyempi kuin edellinen, ja siihen on turvallisempaa ajaa.\nTontilta lähti kaikkiaan 800 kuutiota tukkipuuta. Vielä ennen syksyä tontilta tullaan siivoamaan tuulenkaatoja, ja risukkoa ja rankoja on siivottu edelleen koko kesän ajan. Tontti on vieläkin kuin pommin jäljiltä 😅 Tämä (iso) työmäärä tuli yllätyksenä.\n”Muutama” tukki lähti tontilta\nMaaliskuussa raivattiin ja lähdettiin kilpailuttamaan pihasaunaa ja saunamökkiä\nMökki siirtyi meille irtaimistoineen. Saimme perintönä mm. pari kuutiota vanhoja sanomalehtiä, vanhoja patjoja ja vaatteita sekä huonekaluja. Hankkiuduimme osasta romppeita eroon maaliskuun aikana. Onneksi oli säilytettävääkin, esimerkiksi pirttikalusto.\nAlusta asti tiesimme, että tontille tullaan rakennuttamaan pihasauna ja jonkinlainen saunamökki. Lähdimme tutkailemaan eri vaihtoehtoja ja pohdimme, millaista tilaa oikeastaan tarvitsemme. Janne piirsi tontista asemasuunnitelman, koska sitä tarvittaisiin rakennuslupahakemukseen.\nAsemakuva 📐 Rakennuslupa vaatii asemakuvan eli suunnitelman siitä, miten rakennukset sijoittuvat tontille. Meillä on paperisena versiona hieno vuoden -71 asemakuva, jonka pohjalta päivitetään tiedot digiksi tähän päivään. Vanha asemakuva taitaa päätyä aikanaan tauluksi mökin seinälle 😍 Rakennusluvan hakemisen kanssa aiotaan edetä mahdollisimman nopeasti, sillä sen saamiseen menee ~kuukausi, parikin. On sitten valmiina, eikä aloitus jää siitä kiinni, jos tänä kesänä ryhdytään urakkaan. Nyt pitää vaan vielä valita, millaista saunamökkiä lähdetään pykäämään! #suvila #suvilassa #mökki #mökkiblogi #remonttiblogi #remontti #sisustusblogi #mustamökki #saunamökki #sauna #rakennuslupa\nA post shared by Suvilassa | moderni mökki (@suvilassa) on Mar 22, 2020 at 8:06am PDT\nHuhtikuussa päästiin mökkiremontin kimppuun\nViimein ilmat alkoivat lämmetä siten, että pääsimme aloittamaan kunnolla mökin sisäremonttia. Suunnittelimme uuden keittiön. Purimme vanhan keittiön, poistimme vanhan laatoituksen, teimme keittiöön kattoremontin OSB-levyjä hyödyntäen ja tukimme turhia takan hormeja.\nHuhtikuun lopulla pääsimme jo asentamaan uutta mökkikeittiötä.\nKesämökin keittiön asennus käynnissä\nToukokuussa jatkettiin keittiöremonttia ja maalattiin tuvan katto\nKeittiöremontti jatkui toukokuussa asennuksen viimeistelyllä. Laatoitimme elämämme ensimmäistä kertaa mitään, eli mökkikeittiön seinän. Siitä tuli hieno!\nPääsimme myös tuvan puolelle. Maalasimme puna-vihreän katon valkoiseksi. Alle laitettiin MultiStopia ja päälle valkoista sisustusmaalia.\nPäätimme, millaisen pihasaunan ja saunamökin hommaamme. Viimeistelimme sopimusta mökkitoimittajan kanssa ja neuvottelimme rahaa pankista 🤑\nKesämökin keittiö sai valkoisen laattaseinän\nTulipa siitä nätti 🤍 (Svaippaa niin näet laajemmin miltä tuvan katto näyttää – kaupan päälle tarjoillaan remppakaaosta). Next: makuuhuoneen katon levytys ja sähköhommien edistäminen. #suvilassa #suvila #mökkilyfe #mökkeily #mökki #mökkielämää #kesämökki #meidänmökki #remontti #raksablogi #valkoinen\nA post shared by Suvilassa | moderni mökki (@suvilassa) on May 16, 2020 at 3:53am PDT\nKesäkuussa viimeisteltiin keittiötä ja vietettiin ensimmäinen yö mökillä\nKeittiö saatiin lopullisia sähköjä ja vettä vaille valmiiksi. Väliaikaisella sähköllä ja kantovedellä pärjää juuri nyt mainiosti! Lattia sai vielä kauniin harmaan värin. Iloitsimme todella keittiön (melkein) valmistumisesta: siitä tuli visiomme mukainen modernin mökin pikkukeittiö.\nPääsimme myös viettämään (työntäyteistä) juhannusta mökillä ♥ ja yövyimme Suvilassa ensimmäistä kertaa.\nSaimme poikkeusluvan saunamökille, sillä sen pinta-ala ylittää muutamalla neliöllä kunnan vaatimukset.\nEi kai ihminen muuta tarvitse juhannuksenviettoa varten kuin sängyt ja jääkaapin? 🤣 Vähän on vielä karu sisustus, mutta eiköhän tässä pari yötä uinuta. Ollaan siis menossa juhannuksena mökille ekaa kertaa yöksi, vaikka ”pari” olennaista juttua vielä puuttuu, kuten kunnolliset sähköt ja vesi. Olemista helpottaa meidän vanha mökki, joka on tämän uuden vieressä – siellä on sauna, keittiö ja huussi. Ja waari 😂 Oli kiva huomata, että runkopatjat mahtuu tupaan oikein hyvin näin kulmikkain. Paperilla näytti ahtaammalta. Tehdään tästä kulmasohvan tyyppinen lekottelupaikka. Sängynjalat odottaa asentamista ja muuten ajattelin pedata nämä pellavalla 🥰 Meidän tyttö inhoaa itikoita (kukapa ei), niin hommasin myös pari sängyn päälle laitettavaa verkkoa, jotka voi laittaa paikoilleen ja ottaa pois tarpeen mukaan. Jääkaappi kylmennetään väliaikaisella sähköllä (roikka tonttien välillä) ja viedään keittiöön vasta, kun siellä on pistorasiat seinässä. Varjellaan vastamaalattua keittiönlattiaa eikä raahailla kaappia ees taas. Mutta eikö ole söpö tämä meidän jääkaappi? 🖤 #suvilassa #suvila #mökkilyfe #mökkeily #mökki #mökkielämää #kesämökki #meidänmökki #mökkiblogi #sisutusblogi #remontti #remonttiblogi #mustamökki #summerhouse #cottage #hytte #hytteliv #sommarstuga #pirkanmaasisustaa #etenee #juhannus\nA post shared by Suvilassa | moderni mökki (@suvilassa) on Jun 15, 2020 at 9:58pm PDT\nHeinäkuussa oli mökin ulkomaalauksen, sähkötöiden ja nukkuma-aitan remontin aika\nHeinäkuussa on oltu lomalla ja painettu remonttia eteenpäin ihan hulluna.\nKun sisätilat oli saatu johonkin vaiheeseen, olikin aika siirtyä mökin ulkokuoren kimppuun. Mökki on ollut ilman käsittelyä 30 vuotta, joten pintaa suojataksemme piti mökki maalata ulkoa. Valitsimme pintaan liuotinpohjaisen öljyn. Terassin katto päätettiin maalata valkoiseksi, ovet mustaksi ja lattia harmaaksi. Lattia odottaa vielä maalia.\nTontilla tönöttävä nukkuma-aitta pääsi myös remonttiin. Mökki tyhjennettiin, tuuletettiin ja sen sisäpinnat maalattiin. Aitta odottaa vielä suoristamista, lattiaa sekä ulkomaalausta 😅\nPuuhommia eli rankojen ja ”klumppien” keräämistä on tehty kaikkien kesäkuukausien ajan. Tätä hommaa helpottamaan tontille haettiin mönkijä.\nLisäksi tontille kärrättiin huussikoppi, joka odottaa nyt sisämaalausta sekä pönttöä.\nJanne on jatkanut sähkötöiden kimpussa: työlistalla on ollut mm. keskuksen asentamista ja johtojen vetämistä mökin alla ja sisällä.\nJossain vaiheessa meinasi jo iskeä remonttiväsymys, mutta parin päivän huili auttoi asiaa.\nNiin juu, ja heinäkuussa olimme mökkikeittiön remontin ansiosta myös Ilta-Sanomissa! Jutut voit lukea näistä linkeistä:\nSuomalaiset esittelevät upeat mökkikeittiönsä: 8 paikkaa, joissa silmä lepää\nMitä mökkiremontissa tapahtuu seuraavaksi?\nKesälomat on käytetty ja on aika siirtyä arkitöiden pariin. Remonttia jatketaan kuitenkin vapaa-ajalla: rakennusten maalausta jatketaan, sähkövedot viimeistellään ja kaivautetaan sähkö- ja vesijohdolle kunnon ura tonttien välille. Mökin pintaremontti jatkuu makuuhuoneessa ja varastossa, josta tehdään polttavan wc:n sisältämä kunnon vessa. Lisäksi alamme valmistella pihasaunan ja saunamökin tuloa tontille: perustukset pitää tehdä ennen lokakuuta.\nEnsi vuonna on aika rakentaa kulkuväyliä tontille: terasseja ja portaita. Laiturikin puuttuu vielä. Haaveissa siintää kesäkeittiö. Ja ja ja…\nHommia siis riittää, jopa vuosiksi eteenpäin, mutta onhan tämä vaan niin ihanaa: Suvilasta on jo nyt tullut meille hyvin rakas, omannäköinen paikka, jossa vietetään aikaa yhdessä 🖤🖤🖤\npssst. Blogi päivittyy vähän harvemmin — jos kaipaat tiiviimpää tahtia, ota meidän Insta-tili seurantaan! Kuulet nopeammin uusimmat käänteet!\npssst2. Blogia voit seurata myös Bloglovinin kautta!\nPääsisipä jo mökkiremontin kimppuun – kuulumisia talven ajalta\n15.4.2020 .Reading time 3 minutes.\nTalven aikana olemme hiljalleen edistetäneet mökkiremonttia ja saunamökin rakentamista siltä osin, mitä se nyt keskellä talvea on mahdollista. Mitä lähemmäs kevät tulee, sitä enemmän kutkuttelisi päästä jo tositoimiin! Mitä kesämökillä on tapahtunut tähän mennessä?\nTätä laatua lähti yli 800 kuutiota!\nBlogin päivityksestä onkin vierähtänyt tovi! Ollaan kuitenkin saatu mukavasti hommia mökillä eteenpäin. Saatiin nimittäin tosi nopeasti suunnitellut puukaupat tehtyä, mikä oli iloinen yllätys. Puiden kaato kun on oli pakko tehdä ennen muita puuhia!\nNyt onkin sitten luvassa vielä runsaasti raivausta, tontti on kuin pommin jäljiltä ja tuulenkaatojakin on tullut. Tämä homma ei ihan hetkeen lopu, vaikka tuulenkaatojen osalta onkin löydetty waarin toimesta ”halkoholisti”, joka tulee keräämään rungot.\nOn siinä vähän raivaamista…\nKunnollinen mökkitie – check!\nHeti puiden kaatamisen jälkeen saatiin kunnollinen mökkitie. Entinen tie ei olisi kestänyt raskasta liikennettä, mitä tulevaisuudessa tarvitaan mm. saunamökin kuljetusta varten. Muutenkin tie oli vähän huonossa paikassa. Siirrettiin hieman tien paikkaa ja pituuskin lyheni 27 metriä! Työn toteutti meille taitava paikallinen nuori kaivuriyrittäjä.\nNäin syntyy mökkitie.\nSaunamökin kilpailutus finaalissa\nTontille on tulossa uusi saunamökki, sillä vanha sauna oli ihan romahtamispisteessä ja liian pieni. Lisäksi tarvitaan hieman lisää majoitustilaa. Olemme kilpailuttaneet monta toimittajaa isoista pieniin, hirsirunkoisista lautamökkeihin.\nNyt olemme siinä vaiheessa, että lähdemme pian hakemaan rakennuslupaa. Saunamökin kilpailutuksesta ja ostamisesta on tulossa ihan erillinen postaus, sillä homma on välillä nostattanut hikikarpaloita\nKesämökin remontin suunnittelu etenee\nToki ollaan myös suunniteltu tontilla jo olevan kesämökin remonttia. Kurkkaa Instagramin puolelle!\nVanha keittiö on purettu ja uusi tilattu, keittiön ja makuuhuoneen kattojen uusimista suunnitellaan ja polttavaa vessaa metsästetään. Näistäkin vaiheista kirjoittelemme tarkemmin!\nPyritään saamaan vanha mökki pian kuntoon, koska esimerkiksi keittiö helpottaa kaikkea muuta tekemistä ihan oleellisesti, vai kuka haluaa remontoida nälkäkiukussa ja ilman remonttioluita? 😂\nNyt sitten odottelemme kiivaasti että vähän lämpenisi. Lämpötilan pitää nousta yli 10 asteen jotta voimme aloittaa kattolevyjen maalauksen ja pääsemme kesämökin keittiön kanssa eteenpäin. Takalla voisi tietysti lämmittää tilaa, mutta ensin pitää tukkia pari vanhaa hormia, sillä muuten se savuttaa sisään. Mutta ainakin todettiin pääsiäisenä, että takka sopii mainiosti makkaran ja vaahtokarkkien paistamiseen.\npssst. Otathan myös meidän Insta-tilin seurantaan, niin kuulet uusimmat käänteet!\nKesämökin takka testiajossa – raati tykkää!\n7.1.2020 .Reading time 2 minutes.\nMökin sähköistys laitettiin alulle vetämällä sata metriä roikkaa viereiseltä tontilta. Miten väliaikaisratkaisu testattiin?\nStandardi: SFS6000 | Testeri: HT Compitest 2019 | Ohjelmistot: Cads 18 ja Excel\nSuunniteltiin mökin väliaikaisia ja lopullisia sähköjä 💪\nEnsimmäisenä hommana oli mitata pääkeskuksen oikosulkuvirta ja laskea teoriassa, millaiset sulakkeet ja kaapelit tarvitaan sähkönsyöttöön. Oikosulkuvirran pitää olla riittävä, että sulake palaa vikatilanteessa riittävän nopeasti (standardi sulakkeen palamiselle on 0,4 sekuntia eli aikas rivakka). Jos oikosulkuvirta ei ole riittävä, sulake ei pala vikatilanteessa. Käytännössä siis johdot voivat lämmetä ja aiheuttaa tulipalon vaaran.\nMökin sähköt laskettiin Exceliin auki\nPääkeskukselta, joka sijaitsee viereisellä tontilla, mitattiin testerillä oikosulkuvirran arvoksi 348 A. Keskukselta mökille on noin 100 metrin matka. Laskin siis, että väliaikaiseen sähkönsyöttöön voidaan vetää 3 x 1,5 mm2 jatkojohto, ja oikosulkuvirta riittää juuri suojaukseen. Lopullinen sähkönsyöttö (3 x 20 A) tullaan tekemään alumiinikaapelilla (4 x 25) tai kuparikaapelilla (4 x 10+10).\nKäytännössä mökin väliaikainen sähkö vedettiin siten, että vietiin jatkojohto keskukselta mökkiin; johto ripustettiin matkalta puihin ettei se jää lumen alle. Keskuksen päähän laitettiin lisäksi vielä vikavirtasuoja. Vikavirtasuoja varmistaa ettei kukaan saa kynsilleen jos sähkö vuotaa väärään paikkaan.\nMökin väliaikaisen sähköistyksen testaus\nSitten päästiin testaamaan. Siinä puuhassa on hyvä olla kaksi henkilöä: toinen on puhelinyhteydessä roikan toisessa päässä, ja toinen toisessa. Vikavirtasuojan toiminta testatiin jatkokaapelin päästä kytkemällä ”raa’asti” vaihejohdin maadoitusjohtimeen, ja sulakeen palaminen testattiin laittamalla vaihe- ja nollajohdin oikosulkuun. Vikavirtasuojan laukaisuaika ja -virta jäi vielä tällä kertaa testaamatta, mutta testataan se vielä seuraavalla käynnillä.\nLopuksi mitattiin vielä oikosulkuvirta jatkokaapelin päästä ja arvoksi saimme 59A joka tarkoittaa sitä, että sulakkeen koko voi maksimisaan olla 6A. Hyvin näytti silti 10A sulakekin palavan tällä oikosulkuvirralla.\nSeuraava vaihe onkin tehdä alueen ja rakennusten sähkösuunnitelmat. Siitä lisää myöhemmin!\nOta meidän Insta-tili seurantaan, niin kuulet uusimmat käänteet!\nSuvilassa on blogi, jossa remontoidaan kesämökki moderniksi, rakennutetaan saunamökki ja sisustetaan ekologisesti\n27.12.2019 .Reading time less than 1 minute.\nOlipa kerran neljän hehtaarin metsittynyt tontti, muutama huonokuntoinen mökkirakennus ja jykevä pala kalliota. Sekä keski-ikäistyvä pariskunta, jolla ei selvästikään ole riittävästi tekemistä.\nSyntyi Suvilassa — blogi, johon dokumentoidaan mökkitontin muutosta, mökin remonttia moderniksi sekä kierrätyshenkisen sisustuksen luomista — onnistumisten ja epäonnistumisten kautta. Muutokset 70-luvun mökkiin ja tontille tehdään ekologisesti, tottakai. Tontille rakennutetaan myös uusi saunamökki ja pihasauna. Mökki sijaitsee Pirkanmaalla, Luhalahden kylässä.\nTervetuloa mukaan matkalle kohti modernia kesämökkiä! ♥👋\n/ Henna ja Janne\npssst. Otathan Suvilan seurantaan myös Instagramissa!


Ohjeita kuntosalin jäsenille - Hyväntuulen KuntoKlubi Kotka\nSalillemme on aina mukava tulla. Lue nämä muutamat vinkit läpi, niin pääset helposti alkuun.\nSisäänkirjautuminen ja ikärajat\nHyväntuulen Kuntoklubilla kirjaudutaan sisään käyttämällä sirukorttia 05.00-23.30. Alaikäraja on 11 -vuotta. Alle 18-vuotiaat tarvitsevat jäsenyyttä varten vanhempiensa suostumuksen. 11-14v. laaditaan ensimmäisellä kortin latauskerralla liikuntasuunnitelma/ kuntosaliohjelma. (hinta 50€/kerta).\nTuletko ensimmäistä kertaa salille?\nLihaskuntoharjoittelulla edistät terveyttä, muokkaat kehoa ja parannat suorituskykyäsi. Vartalosi päälihasryhmät harjoitat jo 6-8 liikkeellä. Aikaa sinulla kuluu vain noin 20-30 minuuttia. Käy kuntosalilla aluksi 1-2 kertaa viikossa. Jatkossa sinun kannattaa treenata 2-3 kertaa viikossa, jotta kehityt omien tavoitteidesi puitteissa.\nOta kuntosalille sekä ryhmäliikuntatunnille mukaan:\n• Mukavat liikuntavaatteet\nRyhmäliikunta on helppoa, hauskaa ja turvallista\nKuntosi nousee parhaiten, kun liikut vähintään tunnin ajan kolme kertaa viikossa. Hyvä yhdistelmä on esimerkiksi yksi lihaskuntotunti ja kaksi tuntia aerobista liikuntaa viikossa.\nValitse laajasta ryhmäliikuntavalikoimastamme sinua kiinnostavia vaihtoehtoja, ja kokeile rohkeasti erilaisia tunteja kuntosi ja taitojesi mukaan, kehonhuoltotunteja unohtamatta.\nTutustu tarkemmin salietikettiimme tästä.


Raahen Purjehdusseura ry - Kolmioveneet\nEtusivu > RaaPS:in historiaa > Kolmioveneet\nRaaheen ostettiin 1927 useita Pohjanlahden pienveneluokan veneitä eli ns. Kolmioveneitä, jotka muuttivat koko purjehdusseuran olemusta. Näistä veneistä alkoi Kolmioveneiden menestyksekäs kausi. Aivan aluksi seura hankki kaksi venettä, arvontaveneet "Humun" ja "Pirskeen". Paul Sovio voitti "Humun" ja hammaslääkäri Fredrik Nylander "Pirskeen". Myöhemmin purjehdusseura rakennutti vielä kolmannen arvontaveneen, jonka voitti jälleen hammaslääkäri Nylander. Raahen Seutu kirjoitti 21.4.1929 Kolmioveneistä seuraavaa: "Raahen Purjehdusseura saa uusia aluksia. Yrjö Korsu on täällä saanut valmiiksi uuden Kolmioveneen arvontaveneeksi Raahen Purjehdusseuralle. Vene on kaikin puolin onnistunut ja hyvännäköinen mitä tekotapaan ja työn suoritukseen tulee. Toinen saman luokan vene valmistuu näinä päivinä Pietarsaaren Veneveistämöltä. Molemmat on rakennettu Otto Ståhlen piirustusten mukaan ja ovat siten sisarveneitä. Kehoitetaan ostamaan arpoja, joita on vielä saatavissa seuran jäseniltä ja tämän lehden toimituksesta."\nVuonna 1933 kehiteltiin Raahessa uusi purjehduskilpailumuoto, jonka palkintona oli Raahen Malja. Kilpailu oli nimenomaan Kolmioveneille, koska veneet olivat samanlaisia ja samanpainoisia. Kilpailijat istuivat rinnakkain maalla noin sadan metrin päässä laiturista. Veneet odottivat laiturissa arvotussa järjestyksessä. Purjeet olivat purjepussissa gastin jalkojen välissä. Starttilaukauksen jälkeen miehistöt juoksivat kilpaa veneisiinsä ja purjeet vedettiin mastoon niin nopeasti kuin mahdollista. Kyseisestä kilpailumuodosta tuli jokavuotinen perinne niin kauan kuin Raahessa kilpailtiin Pohjanlahden pienveneillä. (Säännöt)\n1950-luvulla Raahen Purjehdusseura oli Kolmioveneissä ylivoimainen. RaaPS:ssa niitä oli toistakymmentä ja kaikki kiertopalkinnot ja yksityispalkinnot kerääntyivät Raaheen ja Raahessakin yleensä yksiin käsiin. Kolmioveneitä ei enää rakennettu lisää ja entisetkin hajaantuivat laajemmille alueille. Vähitellen luokka, joka oli aikoinaan ollut Suomen suurin kilpaveneluokka, alkoi näivettyä, ja varsin väljät luokkasäännöt tekivät sen, että veneistä oli alkanut tulla erilaisia eikä kolmioveneitä lopulta enää pidettykään yhtenäisenä veneluokkana.\nUudet Hai-veneet ja Lightningit sekä Viklat alkoivat ottaa sijaa Kolmioveneiden jälkeen kilpailuluokkina ja Optimisti- ja OK-jollat junioriveneinä. OK-jollien, Viklojen ja Haiden kilpailuista lisää jatkossa. (teksti:MVS)\n1.1 Luokan syntyhistoriaa\nJo v.1912 ja v. 1915 Suomen Purjehtijaliiton purjehtijapäivillä oli noussut esille kysymys pienen ja edullisen, mutta merikelpoisen veneluokan tarpeellisuudesta. Asia ei kuitenkaan vielä johtanut mihinkään SPL:n penseän kannan vuoksi. Asia tuli uudelleen esille v.1923 , Perämeren purjehdusseurojen toimesta, jolloin korostettiin Perämeren olosuhteisiin soveltuvan nostokölillä varustetun veneluokan tarpeellisuutta. SPL järjestikin suunnittelukilpailun ja jo v.1924 valittiin voittajaksi kokkolalaisen Alfons Qvarströmin ehdotus. Suomen Purjehtijaliitto hyväksyi veneen viralliseksi kilpailuluokaksi vasta v.1930 Perämeren purjehdusseurojen ankaran painostuksen tuloksena. Raahen pursiseuran edustajana SPL:n liittokokouksessa toimi tuolloin asemapäällikkö Väinö Jalas edustaen valtakirjalla myös oululaisia.\nLuokkasääntöjen vahvistamisen ajankohta on jäänyt jonkin verran epäselväksi, koska Pohjanlahden pienveneen ( Österbottniska småbåtsklassen ) luokkasäännöistä löytyy ensimmäiset painetut maininnat vasta vuodelta 1934.\nPerämeren pienveneluokan kehittäminen venerekistereineen jäi ilmeisesti Perämeren seurojen vastuulle ja mm. venerekisteri -ilmoituksia tehtiin Perämeren pienvenekomitean (Österbottniska Småbåtskomitteen) nimissä.\nLuokkasääntöihin tehtiin 1930- luvuilla vielä muutoksia ; Raahelaisten esityksestä spinaakkerin eli palongin kooksi määrättiin 8 m2 ja Wiipurin läänin Pursiseuran esityksestä viralliseksi nimeksi tuli ” Perämeren kolmio” tai ” Österbottniska triangle - klassen ”.\nTällä veneluokalla oli merkittävä rooli Vaasan yläpuolisen Perämeren purjehdushistoriassa ja yhden purjehtijasukupolven luomisessa.\nVeneitä oli ryhdytty rakentamaan heti vuoden 1924 jälkeen, ja vuoteen 1930 mennessä, jolloin luokka virallistettiin, niitä oli valmistunut jo 35 kappaletta.\nTästä alkoi luokan voimakas kukoistuskausi. Vuoteen 1939 mennessä venerekisteriin oli merkitty 59 venettä. Veneitä on näihin päiviin saakka rakennettu vajaat 70 kappaletta.\nAinakin 12 venettä purjehti vielä vuonna 1950 RaaPS:n lipun alla. Sotien jälkeen luokka alkoi hiipua ja väistyä modernimpien konstruktioiden tieltä.\nSuomenkieliseksi nimeksi vakiintui Kolmiovene, purjetunnuksen ” triangelin ” mukaan, raahelaisittain - sentteri . Veneitä rakennettiin useiden eri suunnittelijoiden piirustusten pohjalta, koska kolmiota ei voi pitää varsinaisena yksityyppiluokkana ja koska toleranssit pituutta lukuun ottamatta olivat sangen väljät. Konstruktööreinä oli nimekkäitäkin venesuunnittelijoita, kuten kokkolalaislähtöiset Gösta Kynzell ja Birger Slotte .\nPaikallisina suunnittelijoina kunnostautuivat oululainen Otto Ståhle sekä raahelaiset Abram ja Arvo Heikkilä ( Pääsky- nimiset veneet ), T.W.Huovinen sekä Eemeli Pekuri.\nPääosa veneistä oli Perämerellä, mutta Wiipurin läänin purjehdusseuran lipun alla purjehti kolme venettä. Kilpailutoiminta 1930 -luvulla oli vilkasta ja siihen osallistuivat aktiivisesti kaikki Perämeren seurat .\nTavoitteena oli saada hankinta- ja käyttökustannuksiltaan halpa ,tilava ja suhteellisen helpposoutuinen, silti merikelpoinen ( mieluiten uppoamaton )kahdella päälaipiolla varustettu ja hyvin purjehtiva vene.\nPohjanlahden pienveneen luokkasäännöissä on määrätty suurimmaksi pituudeksi 6 m , suurimmaksi leveydeksi 1,70 m ja purjepinta-alaa veneellä sai olla enintään 15 m2. Alus oli varustettava ,joko painottomalla nostokölillä tai kiinteällä puukölillä . Painolasti oli vapaa , yleisimmin kuitenkin yhteensä 300 kg lyijyharkkoina.\nTietoa ei ole rakennettiinko yhtään venettä kiinteällä puukölillä , nostoköliratkaisu ( senterboordi) kun oli hyvä ratkaisu Perämeren mataliin vesiin. Purjeina tuli olla yksi reivattava luovipurje , keulapurje tahi myrskykeulapurje ja balong- spinnaker eli kotoisammin palonki. Pyöröpuiden oli oltava umpipuuta. Vene saatiin rakentaa myös limisaumaisena. Tiedossani ei ole, että Raahessa olisi ollut yhtään limisaumaista kolmiota, jotka luokkasäännön mukaan olisivat saaneet kilpailuissa 5 sekunnin hyvityksen 1 meripeninkulmaa kohden. Kilpailumiehistö oli kaksi henkeä.\n1.4 Luokan asema Raahelaisessa purjehdusurheilussa\nKolmioveneestä tuli Raahen purjehdusseuran pääasiallinen kilpailuluokka lähes 40 -vuoden ajaksi. Raahen laivue tuotti seuralle lähes hegemonian Perämeren alueella sotien väliseltä ajalta ja vielä 50 - luvullakin , jolloin luokka alkoi jo hiipua. Lähes kaikki kiertopalkinnot ko. ajalta päätyivät raahelaisten haltuun ,niin kuin seuraavissa luvuissa esitetystä voidaan havaita. Kuuluisin tuon ajan purjehtijoista oli Einar Ståhle, joka sittemmin muutti Ouluun.\nMyös erikoisia kilpailumuotoja kehitettiin veneen vaihtoineen, arvontoineen ja purjepussistartteineen.\n1.5 Käytännön kokemuksiani veneestä\nVeneissä oli hankaimet, eli flyygat ja pitkät airot, joten venettä oli helppo soutaa jos sattui tyven ilma. Kolmiot olivat tasasaumaisia veneitä , niissä kaksi skotti l. laipioseinää lopun veneestä ollessa varustettu painokaarilla. Ensiksikin skotit olivat harvoin vedenpitäviä, jolloin niistä ei luonnollisestikaan ollut apua haveritilanteissa ,mutta muuten ne tukivat rakennetta hyvin. Painokaaret tehtiin usein tammesta, mikä ei ollut paras mahdollinen materiaali kaaripuuksi, koska se oli liian kovaa eikä kestänyt painokaarille tulevaa taipumista / joustamista. Kaaret katkeilivat helposti ja kun yksi kaari oli katkennut niin sen katkenneen kaaren molemmin puolin tuli uusia havereita ja saattoi käydä niin, että viereisiä kaaria meni poikki jopa kymmenkunta . Silloin vene oli erittäin haavoittuva jos sattui kova myräkkä.\nKaarien uusiminen oli keväällä ensimmäinen homma , mikä piti tehdä ennen vesillelaskua . Normaalisti uudet kaaret tehtiinkin saarnesta, mikä on hyvää kaarimateriaalia ja kestää taipumisen. Ne kiinnitettiin kupariniiteillä niittaamalla. Keväisin kun kolmioveneen laski veteen , se normaalisti upposi skantäkkiä myöten välittömästi, koska laudoitus tapasi ravistua kuivan talven aikana . Parissa päivässä vanhakin vene turposi pitäväksi ja turvalliseksi paatiksi. Sen jälkeen voitiin masto nostaa pystyyn ja trimmata vantit seelauskuntoon.\nKoska runko oli pitkä ja suhteellisen kapea ja varustettu etureunasta saranoidulla nostokölillä, tarvitsi vene paarlastin . Sen takia ja koska isopurje oli suuri ja varustettu suhteellisen pitkällä alaliikillä, olivat useimmat veneet varustettu rullareivillä. Takaharusta ei ollut vaan yleisimmin veneet varustettiin barduunoilla. Se oli hyvä luovivene, jossa oli aaltoja leikkaava, nykymuodinkin mukainen pysty keula, eikä vene terävän perän ansioista vetänyt aaltoa takanaan. Tietyillä keleillä se oli jopa nopeampi kuin Hai- tai Lightning -veneet. Miellyttävimmillään se oli 3 -4 boforin tuulessa, jolloin slöörillä saavutettiin 7 -8 solmun nopeus.\n1.7 Aikansa monikäyttövene\nNostokölinsä ansiosta veneellä saattoi hyvin liikkua saaristossamme. Vene ei ollut varsinainen retkeilyvene , joskin penkkien poisnoston jälkeen saattoi puomiteltan alla hyvin yöpyä, keittimenä oli usein yksiliekkinen pumpattava primus. Kauniilla kelillä voitiin vetää harrilautaa ja” pärjätä” eli kerätä sahausjätteitä. Tuohon aikaan kuljetettiin sahapuu pääasiassa hinaamalla suurina lauttoina sahoille. Varsinkin syksyisin, kun oli kovia stormeja lautat saattoivat hajota, jolloin sahapuut ajautuivat lähisaarten rannoille. Sieltä niitä käytiin mm. kolmioveneillä hakemassa saunapuiksi itse kunkin mökille. Kolmioveneellähän pääsi aina ihan rantaa saakka. Jos propsin päässä oli S -leima ( Santaholma ) , se tarkoitti ”saunapuu” ja M -leima ( Metsäliitto )luettiin se ”meidän puuksi”. Propsien päistä piti sahata myös pala pois, jolloin leimakirveen jälki häipyi ja puu menetti virallisen omistajansa.\nAvomerellä ja kovassa kelissä vene oli jonkin verran turvaton matalan rakenteensa ja paarlastinsa takia. Korkea aallokko saattoi lyödä keulasta sisään tai voimakkaan kallistumisen seurauksena vene ”ryyppäsi” vettä niin paljon, että meni sen sileän tien pohjaan.\nKaikesta tästä huolimatta vene oli aikanaan kovasti pidetty sekä myös arvostettu kovana kilpailuluokkana.\nMeskus, Eero: Sentterin historiaa : Tutkielma kolmioluokan synnystä 10.09. 2017 , Raahen museo, arkisto\nKolmioluokka : luokkasäännöt v :lta 1924\nTeksti Risto Kallio


Horinaa ja safkareseptejä: toukokuuta 2021\nKiev 6C eli ukrainalainen Pentacon Six-kopio\nMitä saadaan kun kaksi aikamme suurisuisinta lörppöä pannaan iltapäiväksi samaan tilaan? No mahtavia suunnitelmia, holtitonta rahanmenoa ja paljon besserwisseröintiä.\nTampereen Bryan Adams..eikun Ansel Adams tuli nimittäin katsomaan miltä oikea kaupunki näyttää, saapui tänne Helsinkiin (eli Mega-Hese Ygöseen kuten kuulemme tompereella sanotaan) ja sen kunniaksi, että ollaan kaksi vuotta, sataseitsemän jaksoa ja varmaan kaksisataa tuntia puhuttu puhelimessa, päätettiin nähdä, käydä bissellä ja myös ritsaamassa eräs potentiaalinen kamerakohde.\nKohdattuamme ja kohteliaasti naureskeltuamme toistemme ulkonäölle joidenkin minuuttien ajan, kurvasimme Kameratorin Mega-Hese Ygösen liikkeeseen, josta nappasimme filmiä matkaan ja suorimme oluille ruotimaan kansakunnan yleistä rappiota ja sitä kuinka me saisimme Suomen nousuun jos vain saisimme samat oikeudet kuin Putinilla.\nTästä lähdimme sitten kameranmetsästykseen. Itselläni ei ollut tarpeita, mutta olin varannut talouskassasta hieman ruokarahoja, sillä kuten kaikki tietävät: ilman ruokaa pärjää kyllä mutta ei ilman mielenkiintoisia kameroita elo on tuskaa. Pienellä kaivelulla kameramyyjän uteliaiden silmien alla kohteesta löytyikin Kiev 80 joka toimi runkotulppana jumalattomalle laajakulmalasille, lykkäsin monsterin The Manin haltuun, joka välittömästi kaivoi takataskustaan setelikäärön, rullasi siitä erinäisiä papereita irti ja nakkasi ne myyjälle lörpöttäen sujuvalla katuespanjallaan ”Hola paesano, esta mujeres todo finalmente y lenso perfectamundo!” Umpisuomalainen myyjä katsoi meitä aika pitkään ja jätti sitten meidät rauhaan.\nEn tiennyt mitä itselläni oli hakusessa, ennen kuin eräältä hyllyltä, nilkan korkeudelta, löytyi ruskea nahkalaukku, joka painoi sen verran että siellä oli joko kamera tai kahvakuula sisällä. Punnersin sen esille, avasin salvat ja siinä se lepäsi. Ulkoisesti aivan minttikuntoinen Kiev 6C vuodelta 1974, mittarittomalla peiliprismalla ja Vega-12B 90mm f2.8 linssillä. Kamerassa oli vastavalosuoja, UV-filsu ja oikein kaulahihnakin masokisteja varten.\nNakuttelin kameralla tyhjiä sen verran, että totesin sen toimivan, verhot olivat ehjät ja ajat pitivät kutakuinkin paikkansa. Diggailin kameraa heti, se on isompi kuin Pentax 67 mutta ei mielestäni ihan yhtä raskas, iso koko on hyvä, sillä 67-penan runko on sen verran pieni, ettei siitä meinaa saada otetta. Painoa kameralla on enemmän kuin tarpeeksi, siis ihan oikeasti: 1920 grammaa ilman filmiä.\nKameran rakenne on täysin mekaaninen ja tässä tapauksessa mekaaninen tarkoittaa mekaaninen kuten jakoavain, jos pudotat Kiev 6C’n, niin lattia hajoaa, ei kamera.\n”Osta se! Osta! Se on hyvän mielen kamera!” supatteli pikku piru korvani juuressa niin eläväisesti, että päätin kääntää päätäni; The Man se siinä paholaismaisesti lirkutteli, yrittäen saada minut ostamaan jättiläiskameran. Tässä ei tietenkään helpottanut yhtään se, että tiesin hänen hommanneen pari päivää aikaisemmin Kiev 60’n, johon oli vallan ihastunut.\nNyt puhuttiin kuitenkin kamerasta, jonka mekaniikka oli lähempänä traktorin kauhaa kuin moottoria, kamerasta jonka muotoilua tiiliskivikin häpeäisi, kamerasta joka oli kuuluisa epäluotettavuudestaan mutta jonka korjaamiseksi tarvitsi vain vasaran ja ydinpommin. Pistin vaimolle tekstiviestin, että ostan nyt monella eurolla rumimman ja isoimman kameran mitä olet koskaan nähnyt. Sitten jäin sormet ristissä odottamaan, että tuleeko sellainen vastaus, että herra taiteilija voi sitten kotimatkan sijaan jatkaa The Manin kyydillä suoraan Tampereelle ja sohvalle nukkumaan.\nOnneksi tuli toisenlainen vastaus sillä tiesin, että minua olisi suunnattomasti hatuttanut jälkikäteen jos olisin jättänyt kameran ostamatta.\nPakkasin vehkeen nahkasalkkuunsa, tinkasin kaupan päälle yhden Smenan mitä minulla ei myöskään ollut lupa ostaa, ja suoriuduimme ulkoilmaan nauttimaan kesästä.\nKotona laukkua tonkiessani löysin sieltä vielä keltavihreän suodattimen! Olin suorastaan varmasti tehnyt siis voittoa kamerakaupoillani!\nSeuraavana päivänä latasin hoopeevitosta laitteeseen ja syöksyin kaduille kuvailemaan. Kamera on mainio. Ensinnäkään siinä ei ole mitään kapitalistisia rappeuttavia toimintoja, kuten valotusmittaria, moottoriperää tai edes automaattista peilinpalautusta. Sellainen pieni myönnytys löytyy, että syväterävyyden tarkistamiselle löytyy peukalovipu. Moni varmaan harmittelee peilin palautuksen puuttumista, sillä se tarkoittaa sitä että etsimen läpi voi kuvaa sommitella vain jos kamera on viritetty. Tämähän ei meitä tekijämiehiä haittaa, eikä varmasti muitakaan Kievillä kuvaavia sillä kamera painaa sen verran, ettei sitä tee mieli kohottaa kasvojen korkeudelle muuten kuin todellisessa tarpeessa eli kuvatessa. Eikä sen puoleen, Kievin etsin eli tässä tapauksessa mittariton ”plain prism” on ilmeisesti peilityyppinen eikä todellinen prisma ja näkymät vääristyneet sen mukaisesti. Raittiille ihmisille, jotka eivät ole kohdelleet keskushermostoaan kuten Kesälahtelaiset turistit Linnanmäen Vekkulan vessaa, tiedoksi että kurkkimalla edellä mainitun etsimen läpi maailmaa pääsee aika lähelle sitä miltä maailma näyttää kun on huuhdellut pari diapamia alas puolikkaalla Koskenkorvalla; näkymä on vääristynyt ja aaltoilee kuvottavasti, ainoastaan ihan keskellä on jokseenkin selkeä alue jonka perusteella voi mattalasilla yrittää tarkentaa. Kievillä tarkentaminen on melkein, mutta ei ihan, yhtä hankalaa kuin Lubitelilla.\nPeilin palautuksettomuus toimii kuitenkin kuvaajan eduksi, sillä CCCP-standardien mukainen palautuksenvaimennus Zenith-kinofilmikameroissa on sitä luokkaa, että voisin kuvitella keskarikamerassa efektin olevan kuin pitelisi uunipeltiä ojennettujen käsien varassa ja joku heittäisi koripallon siihen kolmannen kerroksen korkeudelta. Kun peili ei keikkaa edestakaisin, kamera tärähtää huomattavasti vähemmän. Kuvasin testirullalle käsivaralta ajalla 1/60s ja kun polttoväli oli 90mm niin järki olisi sanonut että kuvaa nopeammin tai jalustalta. Kuva ei kuitenkaan tärähtänyt.\nToinen erikoisuus Kiev 6Cssä on laukausinapin sijoittelu. Se on kuten Pentaconilla/Practikassa/Petrissä eli kameran ”bisnespuolella”, mutta tietenkin VASEMMALLA aatteen hengessä. Kun kameran seuraajaa, Kiev 60stä suunniteltiin, päätettiin laukaisunappi siirtää kameran oikealle puolelle. Surkeuden tasapainon vuoksi kamerasta kuitenkin poistettiin remminpitimet ja ne korvattiin mystisillä tapeilla joihin ei saa mitään järkevää hihnaviritystä kiinni.\nFilmi lataaminen kameraan on aivan perseestä, pohjassa on lukkotapit joita pitää kääntää ja vetää, joka kerta eri tavalla ja eri suuntiin, jotta ne naksahtavat sijoiltaan ja massiivinen takakansi aukeaa. Sitten filmipuola asetetaan huomattavaa voimaa käyttäen paikkaan ja lukkotapit yritetään pyöräyttää ja painaa takaisin paikoilleen. Tässä menee helposti viitisen minuuttia ja pieni itku karkaa kovahermoisimmaltakin tyypiltä. Filmi pitää, lähteestä riippuen, kelata joko kammella tai peukaloilla pyörittäen kelauspuolalle kunnes taustapaperin nuoli kohtaa kameran rungossa olevan punaisen merkin kanssa. Tässä piilee jälleen yksi Kievin erikoisuus. Jos jätät filmin siten, että kohdistusmerkit osuvat yksiin, kolme ensimmäistä ruutua ovat osin päällekkäin, mutta voit kuvata 14 ruutua yhdelle 12 kuvan rullafilmille, kätevää! Internetiä lukemalla olen opiskellut, että jos tahtoo 12 kuvaa jonkinlaisilla väleillä, pitää filmin kohdistusmerkki kelata reilusti ohi punaisesta nuolesta, ehkä peräti jopa kelauspuolan kohdalle!\nFilmiä edistetään peukalovivusta jota pitää kääntää määrätietoisesti, yhdellä sujuvalla sopivan hitaalla liikkeellä alusta loppuun. Jos tämmöinen ahdistaa niin neuvoni on, älä osta Kieviä.\nVega 12B on yhden filmin perusteella vallan toimiva objektiivi, kuvat ovat skarppeja ja täydellä aukolla sopivan pehmeitä. Lyhin tarkennusetäisyys on niin lyhyt, että mitään loittorenkaita ei kaipaa eikä tällä kameralla makrokuvausta viitsisi edes harrastaa kun peiliä ei saa lukittua yläasentoon. Miltei pakollisena lisävarusteena mainittakoon 3/8” → ¼” kierreadapteri, sillä Kievissä on (tietenkin) se isompi jalustakierre pohjassaan.\n- Helvetin komee\n- Mukana ei hajua\n- Mahdollisuus kuvata 14 kuvaa 12 kuvan filkalle\n- Jalustakierre 1500-luvulta\n- Se filmin lataaminen\nAmericanassa on sanonta ”built like a tank”, rakennettu kuin panssarivaunu, kuvaamaan sitä että laite on tehty kestämään ihan mitä tahansa.\nKiev 6C on ”built like the tools they use to build tanks.”\nNiille tiedoksi, jotka tahtovat päästä kuvaamaan suht edukkailla Pentacon Six-laseilla ja lisätarvikkeilla, Ukrainalainen ARAX modaa vanhoja Kievejä, tehden niistä toimivia kameroita (naurahdin hieman) maalaten ne mustiksi ja lisäten peilin lukituksen. Prismaton runko maksaa ronski neljä ja puoli sataa.\nKaikki kuvat kuvattu HP5+, kehitys Rodinal 1:36 7,5min. Pienet säädöt tehty Rawtherapeella ja roskat prikattu pois Gimpin kloonaustyökalulla.\nKuvat ja teksti © - Kid Henry at 12.24 Ei kommentteja:\nLabels: kamera, valokuvaus\nKotimaisten elokuvien toksisuus\nMe olemme täällä Balboan yliopistolla aloittaneet kotimaisten elokuvien muuttamisen paremmin vuoden 2020-ilmapiiriin sopivimmiksi. Vanhat Suomi-filmit ovat nimittäin täynnä mädättäviä rakenteita, sortoa, rasismia, stagnoituneita setämiesasenteita ja avointa pilkkaa luontoa kohtaan.\nEsimerkiksi Timo Koivusalon elokuva vuodelta 1993 Pekko Aikamiespojan poikamiesaika on jo nimensä puolesta omiaan syöksemään nuorisomme hulluuden kurimukseen, liimanhaisteluun ja vuosien terapiakierteeseen.\n"Pekko" on jo nimenä toksisen maskuliininen ja suora viittaus Pellonpekkoon, muinaiseen epäjumalaan jonka työmaata oli ohran kasvatus oluen panoa varten. Eli jo elokuvan päähenkilön nimellä ollaan onnistuttu mm. edistamään toksista maskuliinisuutta, epäjumalien palvontaa, pilkkaamaan Suomen virallista uskontoa eli evakelisluterilaisuutta ja ylistämään alkoholia, tuota salakavalaa viinahuumemyrkkyä.\n"Aikamiespoika" on klassinen köllinimi yhteiskunnallisesti epäkelvolle häviäjälle, luuserille joka ei ole onnistunut edes vaimoa saamaan. Käsite on vahvasti sukupuolittunut ja ylläpitää yhteiskuntamme sortavia rakenteita sekä naisvihaa.\n"Poikamiesaika" viittaa misogynistiseen haureuden ylistykseen ja käsitteenä haisee ummehtuneesti menneelle vuosisadalle.\nEi ole soveliasta enää 2020-luvulla käyttää termejä "poika" tai "mies" ja täten olettaa sukupuolia. Kuten tiedämme, myös "miehellä" voi olla kuukautiset ja "mies" voi synnyttää, aivan kuten "nainen" voi myös sujuvasti taskuparkkeerata.\nSuositus onkin, että sukupuolittuneiden termien sijaan puhumme henkilöstä.\nMe täällä Balboan yliopistolla odottelemme Timo Koivusalolta julkista anteeksipyyntöä (Pirkka-Pekan tyyliin) tämän elokuvan tiimoilta ja että jatkossa tämä elokuva tunnettaisiin nimellä, joka ei sorra eikä kiusaa, nimittäin:\nKonseptihenkilöhahmo henkilöhenkilön henkilöhenkilöaika.\nSydämeltään nuoret, nuo lapselliset aikuiset\nKun minä olin lapsi, tai kuten 1980-luvulla sanottiin; kakara, oli vallalla sellainen ajattelu että vanhempia ihmisiä tulee kunnioittaa. Näin on käsittääkseni ollut niin kauan kuin nuorisokin on ollut pilalla, eli ainakin nelisentuhatta vuotta. Lapsuudessani viisikymppiset olivat jo eletyn elämän konkareita, puhumattakaan kuuskymppisistä jotka olivat jo haudan partaalla, mutta silti uhkuivat elinvoimaa, kävivät ulkomailla, reissasivat kotimaassa ja harrastivat. Heillä oli omistusasunnot, kesämökit moottoriveneineen, työura oikeassa firmassa ja jossain vanhassa navetassa saksalainen moottoripyörä pressun alla odottamassa jotain mystistä ”oikeaa aikaa” laittaa se kuntoon ja ajaa sitä.\nLapsuuteni keski-ikäiset olivat, ainakin mielikuvissani, kuin tehtaanpatruunat edellisvuosisadan valokuvissa. Vakavaraisia, tietäväisiä ja ennen kaikkea suoraselkäisiä.\nNyt ajat ovat muuttuneet ja keski-ikäiset aikuiset ovat, kuten sanotaan ”sydämeltään nuoria”.\nHe siis hölmöilevät.\nVoi toki olla, että sosiaalisen median puuttuminen elämästämme silloin 80- ja 90-luvuilla, mahdollisti hölmöilyn niin pienessä piirissä, että esimerkiksi me lapset emme sitä huomanneet. Nykyään Facebook ja Instagram tuo, suorastaan hieroo, toisten elämät kasvoillemme. Kontrasti lapsuuteni viisikymppisiin ja nykyisiin viisikymppisiin, joita siis tarkastelen itse vajaa nelikymppisenä, on huumaava.\nPoissa ovat omat asunnot, kesämökit veneineen, vakavaraisuus, työura ja korkeintaan juhannuskossu merkkaamassa ryyppäämistä. Tämän päivän viisikymppiset ovat ensinnäkin ”työpaikkojen välissä” tai ”jonotussijalla eläkeputkeen” eli ”joutilaita”, omistusasunto on kaupungin vuokrakämppä, työura nippu pätkätöitä sekalaisissa hommissa ja jos kesämökki löytyy, se on suvun ja sinne on porttikielto koska edellistä edeltävänä juhannuksena Petteri & Happo-Repe kaivoivat sen saksalaisen moottoripyörän pressun alta ja ajoivat sen järveen kännissä.\nSydämeltään nuoret käyttäytyvät kuin kuusitoistavuotiaat. Kun viikonloppu koittaa, alkavat nämä amatöörit repimään hiivaa kaksin käsin jo torstaina, koska on ”viikonloppu”-niminen sosiaalinen konstruktio (joka perinteisesti on vaatinut vastapainokseen sellaisen kontekstin kuin ”työssä käynti”), perjantaina some täyttyy kännäilykuvista, lauantaina punssia ollaan otettu siihen malliin, että katkokävely ja psykoosi on jo nurkan takana ja silloin alkaa tapahtumaan; Ritva, 54v, pussaa karaokeravintolassa Perttiä, 49v, Ritvan poikaystävä (huom ei aviomies/avomies vaan poikaystävä) Timo, 52v, näkee tämän ja pistää näyttävästi poikki.\nSeuraavaksi Facebookista voidaan lukea, miten Ritva on pelkkä halpa huora ja yleensä tilanne eskaloituu siten, että Timo, 52v, uhkaa tehdä kohtalokkaita päätöksiä, apunaan vajaa tonkallinen halpaa punaviiniä ja kahdeksan lasten aspiriinia. Sunnuntai-iltana Timo, 52v, poistelee korvat punaisina, horkkakankkusessa, facebook-julkaisujaan.\nSeuraavana viikonloppuna sama homma toistuu kun sydämeltään nuoret ja kuningas alkoholi kohtaavat jälleen.\nToivottavasti olen itse viisikymppisenä vähän, edes hivenen verran, arvokkaampi.\nKirjoittaja on sekakäyttäjä, liikemies ja kirjailija joka haaveilee Viking Loton täyspotista jonka avulla eläköityä nelikymppisenä maalle mökkiin, syrjäytyä, uhitella aseella ohikulkijoita ja nähdä desantteja joka paikassa.\nKuvat ja teksti © - Kid Henry at 15.30 Ei kommentteja:\nEdes filmille kuvaaminen ei pelasta paskoja valokuvia\nOlen tästä aikaisemminkin puhunut ja puhun jälleen, lähinnä siksi että nyt minulla on omia esimerkkikuvia joita jakaa ja haukkua, nimittäin mitäänsanomattomista ja jonninjoutavista valokuvista.\nHeti kärkeen tahdon sanoa, että en pidä itseäni ”oikeana” valokuvaajana, en edes erityisen lahjakkaana valokuvaajana. Kuvaan vain ja ainoastaan omaksi ilokseni, tämä on minulle harrastus, puuhaa joka tarkoituksena on tuulettaa aivoja ja kroppaa arjen keskellä. Pidän itseäni kuitenkin vakavana valokuva- ja kameraharrastajana, uskon tietäväni mikä on hyvä kuva ja erottavani sen huonosta. Minulla on omat laatukriteerini hyvälle, huonolle ja sille kuuluisalle hyvälle huonolle ja tietenkin katsastelen sekä omia, että muiden kuvia näitä omia standardejani vastaan. Kyse on kuitenkin aina subjektiivisesta mielipiteestä, vaikka näinä kummallisina aikoina ihmiset eivät tunnu kykenevän tekemään eroa omien tunteidensa ja faktojen välillä.\nYoutube ja Instagram ovat tehneet sellaisen karhunpalveluksen maailmalle, että kuka tahansa saa materiaalinsa julkiseksi, tämä luo toki tasa-arvoa, mutta täytyy muistaa se, että julkaisukynnys on täysin käyttäjänsä omissa käsissä, kyseessä on subjektiivinen mielipide; kuvan arvo (taiteelliset aspektit & mekaaninen laatu) eivät riipu siitä onko se kuinka julkinen.\nNykyään puhutaan youtube- ja instagramvalokuvaajista, erotuksena ”oikeista” valokuvaajista jotka ovat sitten esoteeristen sanomattomien sääntöjen mukaan joko ihmisiä jotka elättävät itsensä valokuvaamisella, tai sitten ihmisiä jotka ottavat hyviä valokuvia mutta tietoisesti välttelevät sosiaalisen median algoritmien maailmaa. Instagram- ja youtubevalokuvaajien ”altaan matalassa päädyssä” ovat filmille kuvaavat jannut ja jannuttaret jotka tanssivat jotain outoa tangoa sellaisen käsitteen kanssa, että valokuvan media olisi suoraan yhteydessä valokuvan arvoon, että filmille kuvattu kuva olisi automaattisesti parempi kuin digikuva.\nEli siis lyhyesti ja ytimekkäästi: kuva ei ole automaattisesti hyvä jos se on kuvattu filmille, paska kuva on paska kuva.\nPaskalla kuvalla voidaan tarkoittaa ihan mitä tahansa alkaen mekaanisesti huonosta kuvasta (tarkennus pielessä, kuvassa naarmuja/pölyä jne) päättyen aina latteaan ja tylsään kuvaan. Jatkuva kuvatulva, jolla meitä pommitetaan sosiaalisessa mediassa, voi mielestäni pahimmillaan johtaa siihen että kyky erottaa hyvät kuvat huonoista hämärtyy. Suurin osa somessa olevista kuvista on paskaa, ainakin omasta mielestäni. Tietenkin tasan yhtä väsyttävää, turhauttavaa ja kokemusta laimentavaa olisi, jos joka ikinen kuva olisi uniikki timantti, mutta nyt ei puhuta siitä.\nMinä vaivuin vapun tienoilla tähän harhaan, että valokuvan media nostaa sen arvoa. Latasin Ilfordin FP4+ssaa kaksisilmäiseen Mamiyaani, pakkasin kimpsut ja kampsut ja painuin maaseudulle Somerolle. Visioin, suorastaan hourailin, upeista peltomaisemista joissa pilvet kiiltävät taivaalla ja luovat varjojaan kynnöspelloille. Ladoista jotka ikuistaisin filmille kuin Juhani Palmu kankaalle!\nAsettelin kameran kolmijalalle, totta kai! Mittasin valotuksen erillisellä valotusmittarilla, totta kai! Säädin ajan, aukon, tarkennuksen ja kuvasin sen jälkeen instagram storyihin 30s pätkän jossa näkyy Mamiyan etsinkuva, pellot ja kolmijala, totta kai! Koin olevani kuin jokin renesanssinero joka kaikkien junttien keskellä on uniikkina rusinana keksinyt, että ”Haa! Juuri tuolle peltotielle minä ajan Hondani, pystytän kolmijalan ja ikuistan tämän maalaismaiseman! Ei varmasti KUKAAN ENNEN MINUA ole keksinyt mitään yhtä hienoa!”\nJa räpsin rullallisen kuvia tuijottaen ihastuneena kamerani etsimeen, varmana siitä että jokainen ruutu olisi mestariteos.\nKotona kehitin filmin ja vielä katsoessani negatiiveja, olin varma ylivertaisesta neroudestani. Sitten skannasin kuvat ja.. Siis niin latteita ja mitäänsanomattomia paskakuvia, että oikein vitutti filmiin käyttämäni kuusi euroa. Samalla rahalla olisi saanut kuusi olutta kaupasta.\nJos tekisin Youtubeen videoita, jossa hosaisin kameran kanssa ja olisin sellainen ”I shoot film only” youtubevalokuvaaja, en laittaisi näitä kuvia jakoon. Sen sijaan valitettavan moni laittaa ja käsiään heilutellen huutelee niitä iskulauseitaan, latteuksia joilla ei ole mitään kosketusta todellisuuteen, kuten että ”upea rae” tai ”nää ei näyttäisi miltään digillä otettuina” tai ”Ilfordin FP4+ on maailman aliarvostetuin filmi!”.\nNämä kuvat meni omalta osaltani ihan vihkoon. En jaksa edes yrittää photoshopata skannauksessa syntyneitä newtonrenkaita pois, sillä nämä kuvat ovat ihan kertakäyttökamaa vailla mitään syvyyttä. Yritän kääntää tilanteen voitoksi oppimalla jotain tästäkin kokemuksesta, pohtimalla omia virheitään, vaikka sitten (mieluiten) julkisesti, pyrin kasvamaan ja kehittymään harrastuksessani.\nJa tässä ne kuvat.\nNämä raiteet ovat itseasiassa Tikkurilasta.\nKuvat ja teksti © - Kid Henry at 12.26 Ei kommentteja:\nDiana F+, hipsterikamera\nHipsterikamera. Ja kyllä, tarkoitan sitä negatiivisessa sävyssä.\nEn oikein tiedä mistä aloittaisin tämän kanssa, ettei nyt ihan haukkumiseksi menisi, mutta mielestäni on rehellistä sanoa huonoa kameraa huonoksi. Ja luoja nähköön, minähän olen se kundi joka diggaa huonoja kameroita?\nKuten Jaaksin kanssa ollaan filosofeerattu usein, on olemassa hyvää huonoja ja huonoa huonoa. Banksyn graffitit ovat hyvää huonoa ja se kun Timopekka 14-vee ja angstissa kirjoittaa permanenttuŝŝilla ”vitu” raitiovaunun penkkiin on huonoa huonoa.\nJos nyt aloitan kameran ulkonäöstä. Se on räikeä. Se näyttää siltä, että jos humalainen kuusivuotias saisi suunnitella kameran, niin se näyttäisi Diana F+lta. Se on niin lelun näköinen kuin vain mahdollista ja väritykseltään jotain petroolin ja turkoosin välimaastosta. Se näyttää helvetin hyvältä lundiahyllyssä Take Ivy-kuvakirjan vieressä, mutta reilusti päälle satakiloisen parrakkaan rakennusurakoitsijan kaulassa killuessaan se saa sivulliset soittamaan 112.\nKameran pohjassa ja objektiivissa on kirkuvan punainen Lomographyn logoteksti, joka viimeistään viestii ulkomaailmalle, että tässä menee nyt kaveri jolla on enemmän rahaa kuin tietotaito- ja sivistystaso edellyttäisi.\nEttei nyt menisi ihan dumaamiseksi niin lisään tähän nyt heti kameran hyvät puolet. Se on kevyt ja siinä on jalustakierre.\nMutta päivän päätteeksi kyseessä on räikeän värinen muovinen kamera, joka toimii helvetin huonosti kamerana. Filminsiirto on aivan paska, jopa Holga & Smena -standardeilla, tarkennus tapahtuu objektiivin sisäpuolelta, suljinaikoja on yksi eikä kukaan tiedä mitä se on, aukkoja on kolme ja neljäntenä vaihtoehtona on pinh..siis neulanreikä. Neulanreikävaihtoehdon käyttö edellyttää objektiivin niksauttamista irti. Kyseessä ihan toimiva temppu mutta linssin irroittamisen yhteydessä voi todeta kiinnityksen olevan muovia ja heppoinen ja todennäköisesti särkyvän jo parinkymmenen kerran jälkeen. Pakkasella ei kannata edes harkita. Eikä sen puoleen, kun saat kuvasi kehitettyä ja katsot sitä ylivalottunutta suttua minkä pitäisi olla ”pinhole-valokuva”, ei neulanreiällä tee mieli enää kuvatakaan.\nItse linssi on säälittävä ja optisilta ominaisuuksiltaan suorastaan anteeksipyytävän surkea. Kuvista puuttuu kontrastia ja piirtoympyrä ei piisaa kuuskutosen nurkkiin saakka. Tämmöiset puutteet aiheuttavat tuskaista jomotusta leukatupsupartaisten aikuislasten nivusissa, mutta totuus on että Holga teki tämän niin paljon paremmin ja Holgan kuvissa on ihan oikeaa vinjettiä. Tähtäimellä ei tee hevon helvettiä, se on jos mahdollista, vielä huonompi kuin Smenassa. En tiedä ketkä tätä Dianaa tekevät mutta hattu päästä, että ovat saaneet sellaisen parallaksivirheen, että jopa 100m päässä olevat kohteet ovat filmillä sentin verran liian ylhäällä. Eikä asiaa muuten auta se, että filkka vaeltaa kameran sisällä siksakkia kuin teekkari vappuaattona.\nKun negatiivit vihdoin saa hyppysiinsä, on pettymys järkyttävä. Kuvat ovat latteita ja tylsiä. Efekti on melkein käsinkosketeltavasti sama kuin hampurilaisravintolassa jossa ensin katsot niitä kassan päällä olevia havainnekuvia, joissa ihanan kuohkeat hampurilaiset leikkisästi poseeraavat, kullankeltaiset sämpylät, salaatti niin rapean näköisenä, että melkein kuulet kuinka se rouskahtaa suussa, jauhelihapihvi mehukkaanaa ja täyteläisenä, valmiina sulamaan suussasi täyttäen makusilmut umamilla, ja sitten eteesi lyödään rotaatiovalettu muovitarjotin jossa möllöttää sellainen harmaa, rupikonnan ja paskan sekasikiöltä näyttävä ”hampurilainen”. Shokkiin menneet aivosi yrittävät tavoittaa jotain herkullista tuoksua tai edes rouskahdusta ennakoivaa salaatinlehteä tuosta kimpaleesta teollista ruokatuotetta kun finninaamainen kassatarjoilijahenkilö huutaa äänellä, joka on täynnä äänenmurrosta ja mentholsavukkeita, joka saa synapsisi lopullisesti sekaisin ja kiveksesi vetäytymään vatsaonteloon ”SEURAAVA ASIAKAS”.\nSiltä tuntuu kuvata Dianalla ja saada negat käsiin.\nMiten tätä kameraa sitten myydään? No netissä. Ja kovalla rahalla. Minä sain tämän kaverilta ilmaiseksi, tai no taisin minä pari pulloa inkiväärikombuchaa antaa vastalahjaksi. Täytyy sanoa, että tämä kamera on tasan yhden Smenan arvoinen, eli kympin. Olen puolittain järkyttynyt siitä, että jengi maksaa tästä kamerasta 79€! Lomographyn omilla sivuilla ja lukuisten harrastajien ylistysteksteissä vilisee termi ”dreamy look” jonka olen oppinut yhdistämään toiseen termiin ”happy accident”, sanomattakin lienee selvää että olen lievästi allerginen molemmille termeille. Sanoinko jo, että Holga teki tämän niiiiin paljon paremmin? Luulen, että tämänkin tuotteen kehumisessa on aika paljon samaa kuin niillä ihmisillä joilla on omenalogolla varustettu läppäri, sitten sitä omaa tietokonetta ylistetään henkeen ja vereen parhaaksi hankinnaksi, kun ei yksinkertaisesti ole munaa myöntää että tuotteen kateusfaktori yhdistettynä siihen että Gigantin myyjä pyöritti kuin litran mittaa, ovat suurimmat syypäät lopputulokseen jossa sähköpostin pyöritystä, pasianssin peluuta ja muita nynnyhommia varten on 1600€ tietokone vaikka sama rumba olisi onnistunut myös jollain kolmenhuntin chromebookilla.\nOsaavissa käsissä varmasti tästäkin saa iloa irti, mutta tosiaan kun Holgaa saa nettikirppareilta hintaan 10-20€ jos aikansa viitsii vartoa ja kotibileiden känniselfiet hoituvat vaikka kertakäyttökameroilla, joiden käyttömukavuus ja optiset ominaisuudet hakkaavat Dianan mennen tullen, en näe mitään oikeutusta tälle kameralle. Laitan omani lundiahyllyyn Take Ivy kirjan viereen odottamaan inspiraatiota tai parran trimmaamista leukatupsuksi.\nKaikki kuvat kuvattu HP5+ filkalle ja kehitetty Rodinalilla 1:100 60min.\nTämä kuva on otettu "pinhole" asetuksella.\nKuvat ja teksti © - Kid Henry at 19.31 Ei kommentteja:\nSeurasin voimallisesti huvittuneena keskustelua Facebookin Käpylä-ryhmässä, aiheena aidatut piha- ja muut alueet. Näki taas hyvin sen, miten jossain susirajalla on pantu petäjää halki poikki ja pinoon, että ollaan saatu se vanhin mukelo huit helvettiin jaloista pyörimästä ja sinne Helsinkiään elikkäs Hesaan elikkäs Mega-Hese-Ygöseen, tai miten hiidessä junantuomat armasta pääkaupunkiamme kutsuvatkaan.\nNäinhän ne maailmankuvat ja zeitgeistit tuppaa asettumaan, että kun Voima-lehti napataan kainaloon sieltä rautatieasemalta ja matkalla kohti skurulinjan päätepysäkkiä, asumaan vuokralle, että ach ja och voipa kunpa olisikin meilläkin sellainen utopia, jotta kollektiivinen kaupunkitila kaikille yhteistä olisi ja ihanata ja ikuinen kesä ja niin päin pois, vähän kalijaa ja pilveä siellä nurmikolla ja porvari hus pois heti täältä meidän kaikkien puistosta ja kokoomuslaiset ne vasta ampua pitäisi!\nKova on usko siihen, että yhteinen tavara olisi sitä auvoisinta. Fakta vaan on, että kommunismi ei toimi ja siellä missä ei Securitaksen savitakit narise kilpaa maihinnoususaappaiden kanssa, on paikat rikottu tai vähintäänkin sotkettu. Jos ette usko niin menkää katsomaan mitä tahansa yleistä vessaa tai Koffin puistoa Taiteiden yön jälkeen. En ole #muuten koskaan ymmärtänyt, miksi vappuna ja taiteiden yönä kaikki maajussit tulevat tänne sotkemaan. En minäkään tule sinne teidän Ankkarockkiinne kusemaan porttikonkiin neljän boforin juubassa vain siksi että on jotkut hiton juhlat. Hitto vie.\nKaikkein hauskinta (lue: naurettavinta) näissä jokaista pihaa ja siirtolapuutarha-aluetta julkiseksi puistoksi vaativissa tyypeissä on heidän suorastaan vesivärinohut naiiviutensa; tila joka muuttuu ääripäästä toiseen jahka ensimmäinen oikeasta työpaikasta saatu liksa kilahtaa tilille tai vuokrahelvetti muuttuu omistusasunnoksi, kaikkein heikoimmilla yksilöillä riittää ihan romanikerjäläinen oven takana kauppaamassa Isoa Numeroa, että oma todellisuus järkkyy perustuksia myöten ja pitää laittaa isännöitsijälle sähköpostia että josko alaovet saisi lukkoon vuorokauden ympäri.\nSilloin loppuu vinkuminen ”kaikkien yhteisestä julkisesta kaupunkitilasta”, se on kolmen metrin teräsbetonimuuri Nato-piikkilangalla ja konekivääripesäkkeillä talon ympäri, vallihauta krokodiileillä ja biometriset tunnisteet rapun oveen. Kotini on linnani, hipit uuniin ja kerjäläisiä voidaan auttaa siellä heidän omassa maassaan.\nKuvat ja teksti © - Kid Henry at 22.25 Ei kommentteja:


Sanotaan, että muoti on vaatteissa. Meille muodissa on kyse yhdestä asiasta. Sinusta. Siksi sanomme, että sen pitää myös tuntua omalta.\nTästä lähtien varaamme aina aikaa ymmärtääksemme sinua niin, että voimme luoda vaatteita, jotka tuovat esiin parhaat puolesi. Tämän vuoksi emme suunnittele catwalkin malleille vaan sinulle. Ja tämä matka alkaa jo piirustuspöydältä.\nMuodin on jo aika antaa sinulle voimaa. Tämän puolesta taistelemme.\nKappAhlin uudet kasvot ulospäin: Paulina Porizkova\nTänä syksynä näet tunnetut kasvot KappAhlin uudessa markkinointiviestinnässä. Paulina Porizkova on asunut suurimman osan urastaan USA:ssa, jossa hän on mm. vaikuttanut Sports Illustrated -lehdessä ja tehnyt mallin töitä Vogue- ja Elle-lehdelle sekä Estée Lauderille ja Victoria's Secretille.Tästä huolimatta hän on aina pitänyt etäisyyttä glamouriin ja säilyttänyt maanläheisen asenteensa. Tämän vuoksi tuntuu erityisen hyvältä lanseerata uusi Feel-konseptimme yhdessä Paulinan kanssa, koska kyse on vahvasta ja luonnollisesta kauneudesta.\nPaulina Porizkova oli 80-luvulla yksi parhaiten ansaitsevista supermalleista maailmassa. Nykyään on jetset-elämä ja kalliit designermerkit lähes kokonaan pois. TIlalle on tullut perhe-elämän täyttämä arki. Ja työ, treenaaminen ja koiran ulkoiluttaminen. - Valitsen mielellään ketjujen tyylipuhtaita vaatteita ja laitan rahani mieluummin matkoihin, kodin sisutamiseen ja perheeseeni. Jokaisella pitää olla mahdollisuus pukeutua hyvännäköisesti ilman perikatoon joutumista, sanoo hän.\nLue koko haastattelu täältä »


Kouvolan seurakuntayhtymän talous on sukeltanut alkuvuonna – Verotuloja kertyi kirkon kirstuun 204000 euroa viime vuotta vähemmän - Kouvolan Sanomat\nKouvolan seurakuntayhtymän talous on ...\nJulkaistu 3.6.2020 6:59 Tilaajalle\nSeurakunnat: Kouvolan srk-yhtymän hallintojohtajan Matti Ilmivallan mukaan seurakuntayhtymä teki viime syksynä maltillisen talousarvion. Se helpottaa hankalan kevään taloustilannetta.\nKouvolan seurakuntien tilaisuuksien ja leirien peruminen on vaikuttanut seurakuntayhtymän talouteen. Arkistokuva.\nKouvolan seurakuntayhtymä on saanut kerättyä tämän vuoden tammi-helmikuussa 204 000 euroa vähemmän verotuloja kuin viime vuonna. Tänä keväänä kirkon kassaan kilahti Kouvolassa veroeuroja 5,6 miljoonan euron verran.


Arvonta | Visulahti\nArvoimme 100 € lahjakortin voittajat Puuharyhmän kesäarvonnassa. Onnetar suosi seuraavia henkilöitä:\nVoittajille on ilmoitettu henkilökohtaisesti. Isot Onnittelut!\nKilpailusäännöt: Voita 100 € lahjakortti Puuharyhmän puistoihin\nKilpailun järjestää Puuharyhmä Oyj.\nEi ostopakkoa. Kilpailuun voi osallistua lähettämällä Postinen-kirjeessä tulleen kupongin osoitteeseen Visulahti, Visulahdenkatu 1, 50180 Mikkeli.\nPalkinto: Arvomme kolmelle henkilölle 100 € lahjakortin Puuharyhmän puistoihin. Lahjakortti on voimassa 13.8.2017 asti kaikissa Puuharyhmän huvittelupaikoissa (Serena, Tropiclandia, Visulahti, Puuhamaa). Lahjakortin voi käyttää sisäänpääsymaksuihin ja ravintolaostoksiin voimassaolopäivään asti. Lahjakorttia ei voi käyttää alkoholi- tai tupakkatuotteiden ostamiseen. Käyttämättä jäänyttä osuutta ei palauteta eikä lahjakorttia vaihdeta rahaksi.\nArvonta: Arvontaan osallistuvat kaikki kilpailuaikana 24.6.–1.8.2016 saapuneet arvontalipukkeet. Arvonta tapahtuu Puuharyhmä Oyj:n puolesta valvotussa olosuhteessa 2.8.2016.\nVoittajille ilmoittaminen: Voittajat löytyvät Visulahden nettisivuilta 2.8.2016. Voittajille ilmoitetaan henkilökohtaisesti.\nKilpailuun voi osallistua kaikki Suomessa asuvat luonnolliset henkilöt lukuun ottamatta Puuharyhmä Oyj:n henkilöstöä, muita tämä kilpailun järjestämisessä mukana olleita henkilöitä, sekä em. henkilöiden perheenjäseniä.\nOsallistumalla tähän kilpailuun osanottajat myöntävät Puuharyhmä Oyj:lle voiton sattuessa heidän kohdalleen oikeuden julkaista heidän nimensä ja asuinpaikkansa Visulahden nettisivuilla ja muussa viestinnässä ilman erillistä suostumusta tai korvausta. Muita osallistujien yhteystietoja ei luovuteta ulkopuolisille.


Tyttöfutis on kovassa nosteessa – 16-vuotias Siiri Salovaara: "Olen nähnyt unta, että puen maajoukkueen paidan päälleni" | Yle Uutiset | yle.fi\n17.6.2018 klo 12.30\nKouvolan Jalkapallon nuoret tytöt harjoittelevat Valkealan nurmella.\nTyttöfutiksen harrastajamäärä on kasvanut tasaisesti vime vuosina\nPalloliitto toivoo, että alle 17-vuotiaiden maajoukkueen menestys lisää tyttöfutiksen vetovoimaa ja pelaajamääriä\nMonissa seuroissa kaivataan lisää pelaajia, entistä koulutetumpia valmentajia ja seurojen välistä yhteistyötä\nKouvolan Jalkapallon B-tytöt pelaavat ikäluokkansa SM-sarjassa. Vaikka joukkue on sarjan viimeisenä, pelaajien tavoitteet ovat korkealla.\n– Futiksen lisäksi en ole vielä miettinyt muita ammatteja. Olisi kivaa, jos pystyisi tekemään sitä, mistä tykkää ja pelaamisesta saisi vielä rahaakin, sanoo joukkueen 16-vuotias hyökkääjä Elina Mankki.\n– Ehkä suurin tavoite on, että nautin tästä lajista. Olen nähnyt unta, että puen maajoukkueen paidan päälleni, kertoo laitapelaaja Siiri Salovaara.\nMankki on jo ensimmäiset minuuttinsa Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa pelannut. Salovaara on tällä hetkellä maajoukkueen varapaikalla valmiina leireille, jos kutsu käy.\nMankki treenaa tällä hetkellä muista erillään, koska kuntouttaa polvivammaansa ja pääsee palaamaan palloharjoituksiin vasta syksyllä.\nTyttöfutiksen suosio on kasvanut tasaisesti viime vuosina. Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkueen menestys ja pääsy MM-kisoihin ruokkivat ainakin nuorten innostusta lajia kohtaan.\nSuomen Palloliiton rekisterissä on tällä hetkellä noin 140 000 pelaajaa valtaosa heistä poikia tai miehiä.\nSeuroissa pelaavia naisia ja tyttöjä on yhteensä noin 33 000, josta tyttöjä 28 000.\n– Luvussa on kasvattamisen varaa paljonkin. Esimerkiksi alle 17-vuotiaiden joukkue on hyvä esimerkki joukkueesta, joka ei nöyristele ja pelaa hyökkäävää jalkapalloa. Joukkue tuo pikkutytöille taas entistä nuorempia esikuvia, sanoo Palloliiton 1. varapuheenjohtaja Katri Mattsson, joka on itsekin pelannut maajoukkueessa ja ammattilaisena ulkomailla.\nToiveissa on, että opiskelun ja urheilun yhdistäminen onnistuisi nykyistä helpommin.\nHelsingin Sanomat (siirryt toiseen palveluun) kirjoittaa, että alle 17-vuotiaiden maajoukkueen menestys ja pääsy MM-kisoihin ovat pitkäjänteisen työn tulosta.\nMattsson laskee, että kaikkien tyttömaajoukkueiden budjetti on yhteensä noin 600 000 euroa vuodessa. Budjetti on noussut kolmessa vuodessa noin 25 prosenttia. Alle 17-vuotiaiden MM-lopputurnauksesta tulevat kulut eivät ole luvussa mukana.\n– Tyttöjen ja naisten jalkapallon suurin haaste tulee eteen silloin, kun pelaaja valmistuu lukiosta. Meidän täytyy jatkossa löytää entistä enemmän keinoja, että pelaaja voi panostaa harjoitteluun silloinkin täysillä. Toiveissa on, että opiskelun ja urheilun yhdistäminen onnistuisi nykyistä helpommin.\nNaisten korkeimman sarjatason eli liigan kehittäminen on varapuheenjohtajan mielestä myös tärkeää.\nYlen Lindgren & Sihvonen -ohjelmassa U 17 -tyttöjoukkueen päävalmentaja Marko Saloranta arvioi, että kisamenestys voi tuoda seuroihin uusia pelaajia ja seurojen pitää pystyä tarjoamaan laadukasta valmennusta kaikille.\n– Tyttöjalkapallon markkinoinnissa meidän on vakuutettava kiinnostuneet tekojen kautta.\nKouvolan Jalkapallon tytöt harjoittelevat Valkealan lisäksi myös Saviniemen stadionilla Myllykoskella.Juulia Tillaeus/Yle\nPikkuseurat kaipaavat uusia pelaajia ja lisää yhteistyötä\nKouvolan Jalkapallon B-tyttöjen valmentaja Marko Honkanen kiertää Kaakkois-Suomen piiriä myös tyttöfutiksen kehittäjän hommissa. Monessa pikkuseurassa tyttöfutiksen arki on kuitenkin vielä kaukana pelaajabuumista.\n– Seuroissa on liian vähän tyttöpelaajia. Tarvitaan myös entistä koulutetumpia valmentajia, jotka pystyvät opettamaan tyttöjä. Pelaajat harjoittelevat nyt myös harjoitusten lisäksi vapaa-ajallaan, mutta urheilullisuutta ja intohimoa harjoitteluun pitää vielä kasvattaa.\nHonkasen 16–18 -vuotiaiden tyttöjen joukkueessa pelaajia on Kouvolan lisäksi myös lähikaupungeista.\n– Kaiken perusta on, että pikkuseurat tekevät nykyistä enemmän yhteistyötä. Silloin laadukkaat pelaajat pääsevät harjoittelemaan ja pelaamaan keskenään.\nNauti lajista ja usko itseesi.\nKouvolasta lahjakkuuksia kannustetaan lähtemään esimerkiksi Helsinkiin kehittymään ja kovempien jalkapallopelien pariin.\nElina Mankki korjaa Siiri Salovaaran otsapantaa KJP:n tyttöjen harjoituksissa.Juulia Tillaeus/Yle\nElina Mankki ja Siiri Salovaara saivat torstaina tietää, että heidät on hyväksytty Mäkelänrinteen urheilulukioon. Urheilulukiossa voi sovittaa yhteen tavallista määrätietoisemman valmennuksen ja opiskelun.\n– Vähän jännittää, kun muutan yksin asumaan Helsinkiin. Jos haluaa kehittyä, niin pitää lähteä Kouvolasta, Siiri Salovaara kertoo.\nValkealan nurmikentän vieressä alle 10-vuotiaat tyttöjoukkueet pelaavat liigapelejään. KJP:n B-juniori Salovaaralla on lähikentällä pallosta taistelevalle juniorille selkeä viesti.\n– Nauti lajista ja usko itseesi. Jos haluat päästä pitkälle, niin kaikki on mahdollista.\njalkapalloKotimaamaajoukkueetJalkapallo tytötKouvolaurheilu- ja liikuntaseuratUrheiluvalmennusjuniorijalkapalloSuomen Palloliittourheilu