Maailma nauraa mukana: KAAPISTA ULOS\nOsa teistä lukijoista varmasti tietääkin tämän, mitä nyt tulen kertomaan, tai on ainakin epäillyt ja arvellut näin. Tämä asia on mulle todella tärkeä, oikeastaan tärkeintä koko elämässä, ja tahdon olla siitä täysin rehellinen itselleni, teille ja koko maailmalle. En tahdo piilotella tätä yhtään, en tahdo hävetä. Eikä mun tai kenenkään muunkaan pitäisikään piilotella tai hävetä, sillä onhan kyseessä maailman paras uutinen, täydellinen rakkaus. Eli mä olen siis uskovainen, hihhuli, Jeesuksen seuraaja tai miksi mua nyt haluaakaan kutsua. Ja se on oikeasti parasta mun elämässäni.\nOlin eilen Tampereella WUP Dreams tapahtumassa Helluntaiseurakunnassa. Kyseessä oli puhujatapahtuma, jossa oli monia, lyhyitä puheenvuoroja erilaisilta puhujilta, esiintyjiltä, kirjailijoita ja psykologeilta. Puhujina oli mm. Ruudolf (jolta muuten ilmestyy uusi sinkku 8.5.), Mikaveli (jolta myös tulossa uusi sinkku tässä kuussa), Olli Helenius (jolta ilmestyi reilu kuukausi sitten albumi nimeltään Matkalla), Sari Essayah (joka oli KD:n ääniharava vaaleissa), Juho Leppänen (tyyppi Autolla Nepaliin -idean takana), Amppurulaa (YouTubettaja, jolla yli 28 tuhatta seuraajaa), Hannes Honkanen (valokuvaaja, vaatesuunnittelija, Imboysin keksijä ja niin edelleen) ja monia muita mahtavia puhujia. Niin kuin nimestä voi päätellä, puheenvuorot käsittelivät unelmia ja niiden tavoittelemista.\nTapahtuma opetti mulle paljon elämästä, unelmista ja Jumalasta. Ehkä myös jotain musta itsestäni. Päällimmäisenä mieleen jäi Amppurulaan kommentti, että uskovaisten pitäisi tulla kaapista ulos, olla rehellisesti sitä mitä ollaan, mutta ei kuitenkaan tunkea joka paikkaan Jeesusta. Mun mielestäni tämä oli hyvin sanottu, sillä vaikka me ei koko ajan puhuttaisikaan Jeesuksesta, meidän käytöksemme ja elämämme puhuu puolestaan. Meidän elämämme ja tarinamme voi olla arvokas ja inspiroida jotain muuta turvautumaan myös Jumalaan. Mä toivon, että mun elämäni voisi inspiroida jotain. Nyt tai tulevaisuudessa.\nOllaan rohkeasti juuri niitä, joita todella olemme, eikä yritetä olla jotain muuta. Live your life - who else will. Sä ja sun tarinasi olette tärkeitä, arvokkaita ja ainutlaatuisia. Mennään rohkeasti kohti unelmiamme, oli ne sitten isoja tai pieniä, sillä unelman koko ei määrittele sen tärkeyttä. Se ensimmäinen askel on aina se vaikein, mutta en usko, että sitä joutuu katumaan - koskaan. Otetaan se askel peloista unelmiin niin uskon, että meidän elämämme muuttuu täysin.\nMistä sä unelmoit? Ja löytyykö sieltä ruudun toiselta puolen muita hihhuleita?\n# asiakirjoitus, kuulumisia, tapahtuma\nAnonyymi 3. toukokuuta 2015 klo 17.05\ntuli mieleen, että haluaisitko vielä tehdä postauksen millainen uskovainen olet? miten paljon se näkyy sun elämässä jne.\nTANJA - 3. toukokuuta 2015 klo 17.21\nHei hyvä idea! :-) täytyy laittaa korvan taakse, kirjottelen sen joskus :-)\nkata 3. toukokuuta 2015 klo 17.27\nTosi kiva postaus. Kiva kuulla tällästä henkilökohtasta asiaa sun elämästä :) Oon samaa mieltä että pitää vaan rohkeesti mennä unelmia kohti niin kyllä se viellä palkitaan :)\nTANJA - 3. toukokuuta 2015 klo 17.34\nKiitti, kiva kuulla että tykkäsit :-) Todellakin, koska mikä nyt olis pahinta, mitä vois tapahtua unelmia tavoitellessaan? Ehkä se, ettei se toteudu, mutta siinä voi kohdata niin paljon muuta hyvää, ja löytyä uusia unelmia :-)\nNea 3. toukokuuta 2015 klo 17.45\nTäällä on toinen hihhuli! Ihanasti kirjoitettu, taas jälleen kerran :-) olisin halunnut kovasti tuonne kyseiseen tapahtumaan mutta en uskaltanut kun en saanut ketään kaveria mukaan ja nyt vähän harmittaa :-(\nTANJA - 3. toukokuuta 2015 klo 17.59\nAi säkin oot! :-) no ilmankos gfm:stä tykkäsit, hihi :-) Voi että kun ois tiennyt, oisit voinut tulla meijän kans! Ja suosittelen muutenkin noita WUP-iltoja, jos et oo siellä käynyt! :-)\nAlisa 3. toukokuuta 2015 klo 18.15\nSuloinen kirjoitus! Itse olen tosi kaukana uskovaisesta, mutta silti kiinnostaa kamalasti uskonasiat :D Pohdin muutenkin paljon filosofisia asioita, ja uskonto liittyy todella vahvasti filosofiaan. Tosin kyseenalaistettavana asiana, mutta se on silti jännittävä asia pohdiskella, ja varsinkin ihmiset jotka uskovat. Uskominen on niin erilaista eri puolin maailmaa, ja vielä Suomestakin löytyy niin paljon erilaista uskomista saman uskonnon sisällä. Pyhien kirjojen erilainen tulkitseminen ja kuoleman jälkeinen elämä varsinkin ovat kiinnostavia aiheita! Kiva tosiaan lukea tämmöisiä, ja kuten joku tuolla ylhäällä sanoi, tee ihmeessä joku Minun uskoni -postaus :3\nTANJA - 3. toukokuuta 2015 klo 18.30\nKiitti, ihana kuulla että tykkäät! :-) Meitä on moneen junaan, ja munkin mielestä on mielenkiintoista kuulla muiden mielipiteistä ja uskoista - tai sitten uskonnottomuudesta. Vaikka kiehtookin muiden uskonnot ja mielipiteet, ei se tarkoita sitä, että itse tarvitsisi ajatella ja uskoa samoin :-) Usko kuitenkin tulee ihmiseltä itseltään, eikä ketään voi pakottaa tai aivopestä vasten tahtoaan. Pitääpä tosiaan joskus kirjoittaa sellainen! :-)\nAnonyymi 3. toukokuuta 2015 klo 18.32\nTäältä löytyy yksi hihhuli... ;) Hyvä kirjoitus :)\nTANJA - 3. toukokuuta 2015 klo 18.39\nAijaa, kiva juttu :-) ja kiitti!\nKettu 3. toukokuuta 2015 klo 19.26\nMulle sanassa "hihhuli" on jotenkin negatiivinen sävy. Mutta olen uskovainen, enkä mitenkään erityisesti sitä peittele. Jos joku kysyy jotakin, kerron kyllä että uskon ja noin. Kun taas sitten miesystävä on ateisti, joka tykkää ärsyttää ja provosoida uskonasioilla. Mä en esimerkiksi sen lapsille ole puhunut uskonasioista ikinä, vaikka ollaan oltu reilu vuosi yhdessä. Ei mun ole mitään syytä puhua. Mutta jos ne kysyis jotain, vastaisin niinkuin asiat minusta on (ja kertoisin että isi ajattelee eri tavalla ja äiti varmaankin vielä eri tavalla, ja te saatte ite päättää miten uskotte).\nVoisin vuodattaa paljonkin asioita, mutta en taida viitsiä. Niiden ateistien ois hyvä muistaa, ettei uskovainen ole synonyymi Päivi Räsäselle tai jotain.\nJa niin, mustakin vois olla kiva lukea enemmänkin miten sinä uskosi koet (en oikeasti tiedä paljoakaan helluntailaisuudesta, kun olen itse luterilainen- tai ennemminkin minä uskon niinkuin musta hyvältä tuntuu, mikä poikkeaa joiltain osin aika paljon luterilaisuudesta :D ).\nTANJA - 3. toukokuuta 2015 klo 19.51\nNo joo, tuo "hihhuli" on sanana vähän sellainen, että riippuu kuinka sen sanoo, että onko siinä negatiivinen sävy vai ei, mutta toki ihan perus "uskovainen" on huomattavasti parempi :-) Mäkään en paljoa uskonasioista huutele, ystävät kyllä tietävät että uskossa olen, mutta jutellaan asiasta jos he itse aloittavat keskustelun. Mun mielestä usko on kuitenkin niin henkilökohtainen asia, ettei sitä tarvitse koko maailmalle koko ajan toitottaa, mutta ei myöskään tarvitsisi mitenkään peitellä. Mun puolesta ihmiset saa uskoa tai olla uskomatta, kunhan antaa muidenkin tehdä niin kuin parhaaksi näkevät :-)\nJoo, tosi monet ei-uskovat rinnastaa jokaisen uskovaisen Päivi Räsäseen tai johonkin tyyppiin, joka jakaa lentolehtisiä kadulla ja haluaa jutella Jeesuksesta :-D Näissä kummassakaan ei ole mitään pahaa, mutta täytyisi ymmärtää, ettei kaikki ole samanlaisia. Onhan ei-uskovaisiakin erilaisia, ja heillä on eri mielipiteitä, joten miksei uskovaisistakin voisi olla.\nKiva kuulla, että on toivottu postaus, täytyy tosiaan se toteuttaa jossain vaiheessa :-) Helluntailaisuus ei mun mielestä kovinkaan paljoa eroa luterilaisuudesta, mutta itse koen sen niin, että helluntaiseurakunnan kokoukset ja toiminta muutenkin on hieman vapaampaa. Toki luterilaisessakin kirkossa käyn, niin kuin monessa muussakin vapaansuunnan seurakunnassa :-)\nJenni 3. toukokuuta 2015 klo 20.00\nIhana postaus <3 Tykkään paljon sun blogista kun sä oot niin ihanan aito ja kirjoitat mitä oikeasti ajattelet! Jatka samaan malliin (:\nTANJA - 3. toukokuuta 2015 klo 20.51\nHihi, kiitos paljon! :-) Kiva kuulla että tykkäät, ja yritän ainakin pysyä samanlaisena :-)\nTania 4. toukokuuta 2015 klo 0.06\nHyvä postaus, arvostan! :)\nTANJA - 4. toukokuuta 2015 klo 0.53\nAnonyymi 4. toukokuuta 2015 klo 13.17\nEi kyllä millään uskois että oot uskossa kaiken sen jälkeen miten oon huomannu sun käyttäytyvän\nTANJA - 4. toukokuuta 2015 klo 14.34\nAijaa, tahtoisitko hieman selventää? Tarkoitatko täällä blogissa vai livenä? Oon pahoillani, jos oon sua jotenkin loukannut, mutta täytyy muistaa, että uskovaisetkin ihmiset ovat vajavaisia ja tekevät virheitä. Se, että on uskossa, ei poista ihmisen omaa luonnetta ja tapoja toimia, eikä tee ihmisestä täydellistä. Mä myönnän, että oon paljonkin virheitä tehnyt ja varmasti kohdellut ihmisiä väärin, vahingossa ja ehkä jopa tarkoituksella. Kuitenkin tahtoisin oppia olemaan parempi ihminen, niin kuin varmasti me kaikki.\nLaita mulle vaikka Facebookissa viestiä tai sähköpostiin tanja.k.luoma@gmail.com jos tahdot jutella tästä. Ja vielä kerran haluan sanoa että oon pahoillani jos oon sua kohdellut väärin tai loukannut. Mukavaa kevättä! :-)\nAnonyymi 5. toukokuuta 2015 klo 18.28\nIhan oikeassa elämässä. Luulin et oot mun kaveri. Kyllä mä uskon että tajuat kuka oon jos hetken pähkäilet.\nTANJA - 5. toukokuuta 2015 klo 18.59\nOon pahoillani, mutta nyt ei kyllä sytytä ollenkaan. Myönnän, etten aina kohtele ihmisiä niin kuin kuuluisi, ja sanon usein sellaista mitä en tarkoita. En myöskään ole hyvä pitämään yhteyttä tuttujen ja kavereiden kanssa, enkä vaan ole sellainen ihminen joka pyytää toista kahville tai johonkin. Joka tapauksessa haluan pyytää anteeksi, mutta täytyy kuitenkin muistaa, että uskovaisetkin tekevät virheitä.\nAnonyymi 4. toukokuuta 2015 klo 16.33\nTäältä löytyy kanssa yksi! Jumalan käsiin kaikki, tekee elämästä kummasti helpompaa kun aina voi luottaa johonkin vaikka kaikki tuntuis romuttuvan ihan täysin, kaikella on tarkoituksensa. Kiitos tästä ihanasta postauksesta! <3\nTANJA - 4. toukokuuta 2015 klo 16.54\nTotta! Liian usein tulee luotettua liikaa omiin kykyihin hoitaa asioita, ja sitten "huudettua" Jumalalle jos jokin ei mee niin kuin piti. Pitäis osata luottaa ihan kaikessa Jumalaan, koska Hän tietää paremmin ja on ennalta jo kaiken suunnitellut :-) Voi kiitos sulle ihanasta kommentista ja mahtavaa loppukevättä sekä tulevaa kesää! <3\nFiiia 4. toukokuuta 2015 klo 17.04\nMeikäläinen ei itseään uskovaksi laskisi, mut uskonasiat on silti tosi lähellä sydäntä enkä lähde kieltämään sitä, etteikö jotain ylempää voimaa olisi. Ja se on pakko ollut todeta, et Raamattuopiston jutut, joissa oon pyörinyt mukana on tuonut mun elämään ihan mahtavia ihmisiä ja kokemuksia, sekä paljon ajateltavaa! Noin yleensäkin koen uskonnot tosi kiehtovina, mut silti se oma on vaan jotenkin kaikista mielenkiintosin :D Ihana postaus anyway - sun asenne omaan uskoosi ja sen esille tuomiseen on mahtava; et tyrkytä, mut esität asian ylpeänä just niinkun kuuluukin :)\nTANJA - 4. toukokuuta 2015 klo 20.04\nKiva kuulla, että oot niistä saanut mukavia kokemuksia :-) Itse en oo Raamattuopiston jutuissa ainakaan muistaakseni käynyt, mutta uskon että hyviä tapahtumia ovat. Usko ja uskonto on hieno asia, kun niitä on kuitenkin monenlaisia, esimerkiksi luterilaisten ja helluntailaisten jutut eroavat jonkin verran toisistaan, mutta kuitenkin samaan Jumalaan uskotaan ja Raamattu toimii ohjenuorana :-) Kiva kuulla että tykkäät, siihen pyrinkin etten yrittäisi tyrkyttää uskoa kenellekään, mutta kuitenkin kerron asiasta ja vastaan jos jollakin on jotain kysyttävää :-) Hieman pelotti tätä julkaistaessa että noinkohan katoaa seuraajat, kun uskovaiset näinä aikoina nähdään niinä pahoina ihmisinä, jotka vaan tuomitsee ja kieltää kaiken kivan, mutta oikeastaan lukijoita tuli lisää :-D\nAnonyymi 4. toukokuuta 2015 klo 20.22\nEn itse ole kristitty, mutta buddhalaisuuden myötä olen oppinut arvostamaan kaikenlaisia näkemyksiä uskosta ja hengellisyydestä. :) Ihana kirjoitus, on tärkeää muistaa olla oma itsensä ja luottaa siihen. Me ollaan kaikki arvokkaita uskonnosta riippumatta. <3\nTANJA - 4. toukokuuta 2015 klo 21.32\nOho, mun lähipiiristä ei löydykään buddhalaisia enkä siitä oikeastaan paljoa tiedä, mutta teoriassahan uskonnot perustuu samaan asiaan, on vain eri näkemyksiä ja mielipiteitä asioista :-) Kiva kuulla että tykkäsit ja oot aivan oikeassa! Jokainen on arvokas ja ainutlaatuinen ihminen, oli sitten kuinka hyvä tai paha tahansa. Lohduttavaa tietää ettei itsekään tarvitse olla täydellinen, vaan kelpaa just tällaisena :-)\nTesla 5. toukokuuta 2015 klo 21.53\ntäällä ruudun toisella puolella on yksi hellari sekä uskovainen nuori :---)\nlöysin tän sun blogis just ja tykästyin tähän tosi paljon! sun tyylis on ihanan erilainen ja värikäs ja mukava ja osaat kirjottaa mielenkiintosesti ja koukuttavasti :--P on ihana löytää uusia blogeja luettavaks ja sun blogias aion todellakin ruveta seuraamaan!\nlöysin meistä myös yhtäläisyyksiä:\nmeillä on samat arvot ja molemmat tykätään kissoista :-D\nmutta siis tää blogi on kyl todella kiva uusi tuttavuus! jatka samaan malliin! :-)\nTANJA - 5. toukokuuta 2015 klo 22.12\nVoi apua, kiitos hurjasti ihanasta kommentista! :-) hih, kiva kuulla, että löytyy yhtäläisyyksiä. Kissut on parhaita! :-) jee, kiitos vielä kerran ja tervetuloa lukijaksi, toivottavasti viihdyt :-)\nTesla 5. toukokuuta 2015 klo 22.13\nja ainiin, unohin sanoa että sulla on aivan ihana hymykuoppa! ja on aika eksoottista ku se on vaan toisella puolella :-D :--)\nTANJA - 5. toukokuuta 2015 klo 22.35\nHaha, kiva jos tykkäät! :-D mua on joskus häirinnyt kun on vaan toisella puolella, mut on siihen tottunut... Pienempänä huijasin kavereita sillai, että oon saanut hymykuoppani painamalla sormen poskea vasten. Ja että se on vaan toisella puolella siks, kun tunneilla nojasin aina käteeni siten, että painoin sormella siihen kohtaan :-D En tiedä tuliko se missään vaiheessa ilmi, että vaan juksutin niitä :--D


Unelmia ruusuista: Yksi urakka takana - mummo muutettu!\nPuoliräkäisenä ja -kuntoisena on nyt saatu yksi suuri asia finaaliin, eli Kiimingistä äitimuori muutettua Merenrantakaupunkiin palvelutalon yhteyteen. Todella suuri kivi vierähti sydämeltä, kun kaikki asiat järjestyivät niin helposti. Paitsi se tavaroiden kuskaus.\nHarmaamalvikki kukkii edelleen!\nIhminen kun asuu vaikkapa 20 vuotta samassa osoitteessa, niin sitä tavaraa kertyy joka kaappi ja nurkka täyteen. Se on luonnon laki "tyhjän tilan täyttymisestä materialla". Vilkaise vain omia komeroitasi, niin voit allekirjoittaa tuon edellisen lauseen. Erityisessä tavaran keräyksen alttiudessa on varsinkin 1930-luvulla syntyneiden varastot. Pula-aika on painanut jäljen geeneihin asti.\n'Dolomiti' ruusu on kukkinut satoja ja satoja kukkia jo. Lisää aukeaa.\nÄitini on sairautensa myötä tehnyt jo useamman vuotta "kuolinsiivousta", mutta ainahan jäätelörasioita voi tarvita. Ja kaikkea muutakin mahdollista! Vähintäänkin perikunta ilahtuu säästetyistä rikkinäisistä sukista. Niitä voi käyttää nääs nurinpäin käännettyinä - siis kantapää nilkan puolelle. Äiteen syntymäpitäjästä ei pitkästi ole Laihialle.\n'Playful Rokoko' on tosi pulska ja viehko. Yksi talvehti kahdesta.\nPerjantaina työpäivän jälkeen ajoimme Maestron kanssa Kiiminkiin lastaamaan lainapakuun isoimpia huonekaluja, ja muuta irtaimistoa. Onneksi muorin ystäväpariskunta oli mukana laittamassa tavaraa jätesäkkeihin ja muuttolaatikoihin. Heidän apunsa oli ihan huikeaa. Ensimmäinen kuorma Merenrantakaupunkiin oli purettu klo 21:45.\nKomeamaksaruohot kukoistavat syksyssä - tämä on Sedum 'Lajos'\nSeuraavana päivänä aamutoimien jälkeen lainapaku starttasi jälleen kohti pohjoista. Oli finaalitaistelun aika. Tavoitteena oli loput romppeet, pelargoniat, muori ja kissa kyydissä etelään. Onnistuihan se, vaikka päivästä tuli pitkä. Ja muori oli ihan loppu. Jätimme hänet purettuamme kyydistä elämälle tärkeimmät asiat alustavasti oikeille paikoilleen sijoitettuina. Tässä on viikoja aikaa hifistellä asioita järjestykseen.\nHuh huh! Urakka oli kerrassaan kova, mutta ansiokkaasti hoidettu. Eiköhän muorikin toivu koettelemuksesta, kun saa pari päivää elpyä. Lähdetään sitten tutustumaan ympäristöön. Huomenna heitämme vielä yhden reissun pakulla varastoa tyhjentämään. Aika paljon tavaraa lähti vain päätyäkseen kierrätykseen tai kaatikselle. Kun ihan kaikkea ei vain varaltakaan tarvita. Tunnustan kyllä, että osa muistoja tuli tänne varastoon - kas kun ne ovat minunkin lapsuuteni muistoja.... Onneksi geenien vaikutus laimenee sukupolvien myötä.\nIloa ja valoa elämääsi - minä huokaisen helpotuksesta! Iso kivi lähti nyt sydämeltä! Keleistä päätellen ei vielä heipateta kesää menneeksi, vaikka kalenterin mukaan vaihdettiin syksyyn. Tartutaan tähän hetkeen!\nLähettänyt Tita klo 21.29\nNavettapiika 1. syyskuuta 2018 klo 22.06\nHyvä homma! Ny alakaa äiteelläs uuren opettelu.\nAllekirijootan nii tuan hamstrausvimman. Ku tulin tänne tääloli kaapit iha tyhyjät. Ny isännällä on kokonaasta kolome kaappia, joihinka mahtuu sen kaikki tavarat, mun maalline omaasuus on täyttäny koko muun taloon. Mutta eihän sitä koskaa tiärä, mitä sitä viälä isoona tarttoo :)\nTita 1. syyskuuta 2018 klo 23.35\nOn iso muutos tuommoiselle 80-kymppiselle - mutta onneksi omasta vapaasta tahdosta. Hepakan jälkeisen toipumisen jälkeen alkaa taas uusi elämä. Muorin tuntien kyytiä piisaa :D On se sikseskeen kova muori Etelä-Pohjalaasin geenein!\nPauliina / Kukka & kaali 1. syyskuuta 2018 klo 22.39\nVoin vain kuvitella miten täyttä työtä muuttaminen oli! Aivan varmasti olo on nyt keveä! Hyvää vointia teille kaikille!\nTita 1. syyskuuta 2018 klo 23.37\nKiitos Pauliina! Nyt alkaa Muorin kotiuttaminen uudelle paikkakunnalle. Yksi muuttokeikka vielä muorin varastoille, niin ruljassi on ohi. On tämä ollut rivakasti toteutunut savotta. Aivan kuin korkeammat voimat olisivat olleet ohjaamassa - niin helpolla asiat lutviutuivat.\nTuula/Maalaiskaupungin piha 2. syyskuuta 2018 klo 0.36\nOn se vaan iso asia, että on oma tahto muuttaa avun lähteille. Voi minunkin lapsiparat, joiden selvitettäväksi jäämistöni. Vaikka en olekaan pula-ajan lapsi, siis varsinaisesti.\nTita 2. syyskuuta 2018 klo 19.48\nSitä omaa tahtoa loin hänelle reilun vuoden verran - viimein päätti ihan itte :D\nRivarikaksion selvittäminen oli kieltämättä veret pysäyttävä urakka. En edes kehtoo ajatella, mitä oma huusholli isoine ulkorakennuksineen pitääkään sisällä. Maestro kun on jonkin verran hamsteri. Minä yleensä rykäisen sitten kunnon hävitykset, josta seuraa aina säröä liittoon. Kunnes tavaraa on taas kattoa myöten.\nNettimartta 2. syyskuuta 2018 klo 6.43\nValtava urakka, mutta tehty. Hyvä te! Juu, kuolinsiivouksen aloitin jo monta vuotta sitten...\nTita 2. syyskuuta 2018 klo 19.49\nMä jotenkin sain motivaatiota alkaa siivoamaan vanhoja juttuja nuotioon. Paljon on täälläkin säilöttynä ihan turkasen turhaa tavaraa!\nBetween 2. syyskuuta 2018 klo 10.18\nHienoa, että mummo on nyt muutettu. Helpottaa ihan mahdottomasti teitä kumpaakin, kun hän asuu lähellä. Niin henkisesti kuin käytännössäkin.\n7 vuotta sitten muutettiin meidän vanhukset 200 km:n päästä tänne lähemmäksi. Oli siinä urakkaa ja vaikka tavaraa oli melkoisesti karsittu, yhä sitä oli liikaa ja karsintaa piti jatkaa. Kyllä hiki vierii selkää pitkin, kun välillä mietin oman kodin mahdollista muuttoa. Pihalle pitäisi tilata kolme siirtolavaa, jotta kellarin saisi tyhjäksi. Sukulaiset ja tuttavat ovat vuosien myötä pyytäneet väliaikaista säilytystilaa ja joka kerran osa väliaikaisesta on jäänyt pysyväksi. Ja on siellä omaakin kamaa siltä varalta, että joskus saattaisi tarvita... Yritän ennakoida tulevaa ja hissukseen karsin turhuutta roskiin ja kierrätykseen.\nKalenterin mukaan on syksy, mutta se ei menoa haittaa. Päinvastoin. Kohta siirryn pihamaalle hommiin.\nTita 2. syyskuuta 2018 klo 19.54\nAh meillä on näitä jäämistöjä kans useampia - kun on isot ulkorakennukset, niin tännehän sopii. Toisaalta niistä on saatu varustettua kahden ipanan ensihuushollit aika suvereenisti. Mutta sitä muuta turhaa roinaa on kyllä omasta takaa vuosia kerrytetty. Tämän viikonlopun kokemuksesta järkytyneenä ajattelin alkaa taas hävittämään joutavimmat rojut pois.\nKalenterissa syyskuu, mutta kovin kesäiset kelit kyllä on! Ihan t-paidalla tarkenee, vaikka aamuisin on kyllä suht raikasta. Pidän pitkistä syksyistä!\nIntianminttu 2. syyskuuta 2018 klo 11.34\nLähimuistissa oman vanhempieni muutto pienempään. Ja kun sieltä kotiutui omia lapsuuden ja nuoruuden aikaisia tavaroitani minulle, piti itsekin tehdä kellarissa poistosiivous, että osa muistoista mahtui omaan varastooni. Isoja urakoita, siinä tuli paljon käytyä läpi myös muistoja. Onnea mummollesi uuteen kotiin!\nTita 2. syyskuuta 2018 klo 19.56\nMuistojen matkaa minäkin tein selvittäessäni äidin kaappien kätkemiä juttuja. Paljon tuli lapsuudesta mieleen erilaisten esineiden myötä. Osa on vain ihan pakko säästää, vaikka tavallaan turhia ovat... onneksi niitä ei ole paljoa.\nHirnakka 2. syyskuuta 2018 klo 16.24\nIhanasti ilmaistu; 'muori, pelargoonit ja kissa'. Kallis lasti teillä kyydissä.\nNurkkia voi sipistellä jaksamisen mukaan kuntoon, iso rysäys alkaa olla nyt tehtynä. Toivottavasti mummo ja kissa tokenevat muutosta.\nTita 2. syyskuuta 2018 klo 20.00\nKolme päivää meni tavaroiden pakkaamiseen ja roudaamiseen. Onneksi äiteen asunnon loppusiivouksen tekee yksi ihana ystäväpariskunta. Minä saan keskittyä uuden asunnon laitteluun yhdessä muorin kanssa.\nNyt on olo kuin mankelin läpi vedetty, ja pariin kertaa taiteltu. Juuri purimme viimeisen lastin tuohon omalle pihalle. Muorin ulkovaraston anti on tuotu tänne lähinnä hävitettäväksi.\nMuori ja kissa ovat väsyksissä muuttotohinoista, mutta tuntuvat kotiintuvan jo hyvää kyytiä.\nPiparminttu 2. syyskuuta 2018 klo 16.33\nIso muuttourakka on teillä ollut, onneksi se alkaa olla nyt maalissa. Viime syksynä autoimme mieheni isän muutossa ja oli siinäkin hommaa. Vuosikymmenten tavaraa oli säilössä reilusti.\nTita 2. syyskuuta 2018 klo 20.03\nTuo tavaran säilöminen "vastaisen varalle" on kyllä aika yleistä. Totuuden eteen joutuu, kun vaihtaa kortteeria vaikkapa pienempään. Karmeimpia on omakotitalosta osakkeeseen muutot. Tavaraa ei tarvita entistä määrää, eikä se sovikaan pienempiin tiloihin. Silloin joutuu karsimaan tosissaan.\nKivipellon Saila 2. syyskuuta 2018 klo 19.08\nOlipa teillä urakka! Kuten sanoit, tavaraa kertyy vaikka millä mitalla. Meilläkin kuolinsiivous aloitettiin navetassa, paljon kaikkea on varoiksi säästetty, ihan turhaan. Paljon on siivottavaa vielä jäljelläkin. Ihminen vain on sellainen ja pula-ajan elänyt eritoten.\nIhanaa, että mummo ja kissa ovat nyt lähempänä, yhteistä laatuaikaa kertyy enemmän ja varmasti mummokin viihtyy kun on puheseuraa ja elämää likellä.\nIloa ja valoa sinunkin elämääsi! Toivottavasti tauti hellittää!\nTita 2. syyskuuta 2018 klo 20.10\nKovat kolme päivää joo. Tuntuu ihan, että töihin pääsee lepäämään. Siellä on ainakin tauot ja ruokatunti!\nOlen suuresti huojentunut, että muori on nyt lähellä. Hän ei nuorene eikä parane. Uskon myös äitini sosiaalisen elämän virkistyvän, sillä hän on hyvin seurallinen ja puhelias ihminen. Iloinen mieli ja uudet asiat virkistävät - voivat jopa lisätä elämän laadukkaita päiviä. Näin toivon!\nNina 2. syyskuuta 2018 klo 21.24\nLentsut ovat viheliäisiä ja vievät oman aikansa ennen kuin taas jaksaa taapertaa eteenpäin. Hieno asia, että äitisi pääsi helpompaan asumukseen. Mulla on pian sama homma edessä, mutta vastarintaisen dementikko - äitini vuoksi. Pääasiassa hällä vielä puulämmitys, pelteihin jo reiät porailtu, mutta ei kauaa mene, kun on pakko toimia. Dementia on kelju kaveri, se muuttaa persoonan ihan toiseksi.\nUpeita ruusukuvia! Vielä on melko lämpimiä päiviä ollut, joten ruusujen kukinta jatkunee mukavasti loppusyksyyn asti.\nTita 2. syyskuuta 2018 klo 22.34\nLentsu on pieni kiusa, joka kyllä tuntuu olevan sitkasta sorttia. Yskiminen ja niistäminen on kuitenkin mekaanista toimintaa, josta selviää.\nDementia on tosi häijy sairaus. Muistin heikkenemisen kestäisi, mutta persoonallisuuden muutokset on kyllä paha katsoa vierestä. Minä pääsin paalupaikalle saadessani äidin hoitopalvelujen viereen. Niille on vielä tarvista, olettaisin.\nMielestäni pitkä ikä ei ole välttämättä mikään siunaus. Riippuu niin terveydestä ja sosiaalisesta ympäristöstä. Tiedän lohduttomasti yksinäisiä vanhuksia, joiden mielestä Jumala on heidät unohtanut maan päälle. Panee pohtimaan omaakin osaa maallisessa taipaleessa. Voimia teille, Nina!\nPirkko Kovero 3. syyskuuta 2018 klo 13.18\nTuo on aina yksi elämän käännekohtia - joku vanhemmista siirtyy palvelutaloon. Fyysinen ja henkinen ponnistus on silloin kaikilla koetuksella, mutta homma on tehtävä. Nyt on hyvä aloittaa uudenlainen järjestys ja äiti kuuluu edelleen kuvioihin, mutta huolet ovat hieman helpottaneet. Hyviä puutarhahetkiä kuitenkin!\nTita 4. syyskuuta 2018 klo 21.57\nOnhan se tosi raskasta opetella uusia tapojoa, paikkoja ja ihmisiä vielä vanhanakin. Lujille ottaa, mutta jospa tämä tästä hiljalleen löytäisi uomansa. Muutokset on aina raskaita, vaikka olisivat hyviäkin.\nUlla 3. syyskuuta 2018 klo 20.54\nHyvä kun mummon saitta muutettuu ja huol helepottaa siullakin.\nMiekin oon tuota perikuntaani aina miettinä, tään tavaramiärän kanssa. Vielä luulen tarvihtevani kaikkii!\nKauniisti vielä ruusut kukkii.\nTavaramäärä täälläkin on ihan ruokottoman hurja. Pitäis tehdä asialle jotain.