Etusivu > Uutiset ja tapahtumat > Tapahtumat > Päivätupa\n14.9.2017 klo 09:00- 12:00\nTervetuloa oleilemaan! Tarjolla on edullisesti kahvia, teetä, leipää (0,50€) ja puuroa(20sent) - usein myös lahjoituspullaa. Voit lukea päivän lehdet, käyttää tietokonetta, pelata seurapelejä tai kuntoilla alakerran kuntosalissa. Kaikenlaisissa henkilökohtaisissa asioissasi voit kääntyä työntekijän puoleen ilman erillistä ajanvarausta. Voit hoitaa virastoasioitasi puhelimitse veloituksetta. Sinulla on mahdollisuus osallistua klo 9.30 lyhyeen hartaushetkeen ruokasalin tilassa.\nJos olet asunnoton, sinulla on mahdollisuus pesettää pyykkisi veloituksetta. Voit saada myös ruoka- ja vaateavustusta tarpeen mukaan. Erityisdiakonia hoitaa asunnottomien avustusasioita kirkossa.\nJärjestäjä: Erityisdiakonia- päihde- ja kriminaalityö\nPuhelin: 09-2340 2576


Fujilta 2.8 tsuumi - Sivu 2 - Kameralaukku.com\nFujilla on jo ennestään kohtuullisen hyvä pikkuruinen zoomi tuolle polttovälille http://www.fujifilm.com/products/digita ... fications/. Siinä on lisäksi toimiva vakaaja, joka helpottaa parantamalla kuvanlaatua käsivaralta kuvattaessa.\nOk. Omassa kuvauksessa tämä vakaajan puutos ei ole deal breaker. Laukusta löytyy Nikonin vakauttamaton 24-70/2.8 ja pääsääntöisesti kuvaansellaisilla suljinajoilla millä vakaajaa ei tarvitse.\nOlisi se toki parempi vakaajalla kuin ilman.\nRiippuu vakaajan toteutuksesta. On opiskoita, joissa vakaajallinen versio on piirroltaan huonompi kuin perusmalli. Jos siellä on vakaajaa varten "ylimääräinen" optinen elementti, se voi huonontaa toimintaa niissä olosuhteissa, joissa vakaajaa ei tarvittaisi.\nVakaaja ja F 2.8 on/olisi aika kova juttu. Itse kallistun ennemmin F 4 vakaajan kanssa kuin pelkkä 2.8, yleiszoomitötterössä.\nToisaalta pikkukennoisiin tahtois mieluummin 2.8 tai suurempaa reikää. Kaikkea ei voi saada.\nLueskelin joulun alla jonkin analyysin tms. jonka mukaan OIS jäi pois, koska vakautettua objektiivia ei voitu tehdä riittävän teräsvästi piirtäväksi. Fujin tuotemerkiksi on jotenkin tullut, ettei kuvan terävyydessä ole huomauttamsita.\nNäin minäkin olen nähnyt, että joistakin objektiiveista on jätetty vakaaja pois ja jokin objektiivi, josta on kaksi versiota (mm. Tamron), on ollut terävämpi ilman vakaajaa. Silti hieman ihmetyttää, että esimerkiksi Canonin vakaajalliset laajakulmaobjektiivit haastavat resoissa muiden valmistajien makroja (ja pesevät ne??? Tämä ei ole provokaatio, vaan vakaajien vaikutus ja tarve on näemmä punnittava tapauskohtaisesti). Ohessa Photozonen arviot esim. Fujin makrosta http://www.photozone.de/fuji_x/744-fuji60f24?start=1, Canonin täyskennolliselle 24mm IS http://www.photozone.de/canon_eos_ff/89 ... ff?start=1 ja 28mm IS http://www.photozone.de/canon_eos_ff/77 ... ff?start=1. Itse olen tyytyväinen tähänkin http://www.photozone.de/fuji_x/853-fuji ... 56?start=1. Jälkimmäisen zoomin kuvalaatu ei millään muodoin ole rajoittanut minun ilmaisuani, vaan olen jopa erittäin tyytyväinen kokonaisuuteen. Mielestäni kuvissani on tärkeintä hyvä kontrasti. Ei niinkään ultimaattinen terävyys. Hämmästyttää kuitenkin, miten eri vakaajatekniikoissa on isoja kuvanlaadullisia eroja ja ovathan nämä Fujin vastaavat objektiivit yleensä kalliimpia kuin Canonin vastaavat eli olisi kiva nähdä jokin kunnollinen teknologioita vertaileva analyysi eri vakaajatyyppien tuomista eduista ja haitoista.\nÄkkiseltään se ei ihmetytä kauheasti. On helppo kuvitella, että vakaajalle on olemassa muutama paras perusratkaisu ja Canon ja Nikon ovat patentoineet ne huolella (ja sen päälle systeemi on ohjelmoitu fiksummin). Tamroneille sun muille voi jäädä rooliksi laittaa objektiiviin jotain selvästi kehnompaa, jonka tärkein etu voi olla se, että kylkeen saadaan joku vakaajasta kertova markkinointitermi.\nFujin suhteen on luultavasti ihan pätevä ajatus sekin, että poisto on oikeasti puristis-esteettisesti perusteltu -- ollaan piirun lähempänä L*****.\nTotta. Patentointi on hyvinkin yksi mahdollinen selitys vakaajien suunnitteluun liittyvissä kompromisseissa.\nJopa tuossa aikaisemmassa 18-55 zuumissa on kytkin, jolla OIS:n saa päälle ja pois, ja poishan sen on parempi ollakin mm. jalustahommissa.


Kiinteistökatselmoijat kiertävät sopimassa valokuituverkon reiteistä - ePressi\nKiinteistökatselmoijat kiertävät sopimassa valokuituverkon reiteistä\nPohjois-Satakunnan Seutuverkko Oy:n rakennuttaman valokuituverkon toiseen vaiheen rakentaminen on päässyt hyvään vauhtiin. Verkon rakentaja TLT-Connection Oy on palkannut viisi kausityöntekijää suorittamaan kiinteistökatselmuksia Pohjois-Satakunnan Seutuverkko Oy:n omistajakunnissa Kankaanpäässä, Jämijärvellä, Pomarkussa, Laviassa ja Kiikoisissa.\nKiinteistökatselmoija käy tontin omistajan kanssa läpi valokuitukaapelin reitin. Liittymäsopimuksista ja niihin liittyvistä yksityiskohdista vastaa Pohjois-Satakunnan Seutuverkko Oy.\n– Kiinteistökatselmoijat sopivat yhdessä tontin omistajan kanssa kaivutöiden etenemisestä ja kartoittavat mahdolliset esteet ja tontilla jo olemassa olevat kaapelit ja putket, jotka täytyy huomioida rakennusvaiheessa. Samassa yhteydessä kiinteistökatselmoija ottaa tabletilla tontista kuvan ja piirtää siihen suunnitellun kaapelin kulkureitin. Sovituista asioista tehdään kirjallinen yhteenveto, joka siirtyy reaaliajassa pilvipalvelimen kautta suoraan työnjohdon ja kaivinkonekuljettajien tietoon, projektipäällikkö Sami Lehmus TLT-Connection Oy:stä kertoo.\nKiinteistökatselmoijien rekrytoimisella rakentaja haluaa varmistua esiselvitysten laadusta. Hyvin tehty pohjatyö edistää rakentamista ja minimoi epäselvyyksien syntymistä.\n– Rakenteilla oleva alue on laaja ja tontteja riittää. Kiinteistökatselmoijien ansiosta rakentamiskohteet pystytään käymään tehokkaasti läpi ja aikataulussa ja työryhmämme pääsevät keskittymään itse rakentamiseen, Lehmus sanoo.\nKankaanpäässä kiertää kaksi kiinteistökatselmoijaa. Pomarkussa ja Jämijärvellä yksi. Laviassa ja Kiikoisissa, missä rakentaminen käynnistyy muita alueita pienemmällä kalustolla, toimii yhteinen katselmoija.\nRakentaminen etenee aikataulussa\nKaivut ovat käynnissä Kankaanpäässä Myllymäen alueella. Tapalan alueella käynnistyy seuraavaksi tonttikaivut.\nJämijärvellä rakennetaan keskustan alueella. Auraus etenee Ikaalistentiellä sekä haaroilla keskustan itäpuolella. Toinen aurausryhmä käynnistelee töitään Sydänmaan alueella ja lähtee kohti Kankaanpäätä VT23:a.\nPomarkussa koneet työskentelevät Kettumäen alueella, josta kaivut etenevät Riuttantien suuntaan. Kaapelien auraus on käynnissä Valkjärventieltä. Kirvesjärventien osuus on valmistumassa, josta ryhmä siirtyy Korvenkyläntien suuntaan.\nLaviassa rakentaminen on käynnistynyt keskusta-alueella. Rakentamisessa on mukana Vatajankosken sähkö sekä kunnan katuvalot.\nSastamalassa taajamarakentaminen on käynnissä Jaaran alueella. Aurausryhmä on liikkeellä Murajantiellä.\npuh. 044 724 7857\nLisätietoja liittymisestä ja palveluista:\npuh. 040 539 5554\nKaupungit ja kunnatKiinteistötRakentaminenSuunnittelu ja tekniikkaTelekommunikaatio\nPohjois-Satakunnan Seutuverkko Oy (PSSV) on viiden kunnan (Kankaanpää, Jämijärvi, Pomarkku, Lavia ja Sastamala) omistama yhtiö. PSSV rakentaa valokuituverkon Pohjois-Satakuntaan. PSSV:n urakoitsijana rakentamisessa toimii TLT-Connection Oy. www.pssv.fi


Tala Archives - Marttyyrien Ääni\n10.7.2017 /in Ajankohtaista /by MarttyyrienÄäni\nKolme koptikristittyä miestä on löytynyt murhattuna kahdeksan päivän sisällä kesä-heinäkuun vaihteessa. Neljäs murhattiin toukokuun lopussa.\nMurhille ei vaikuta olleen mitään ilmiselvää syytä, joten koptit pelkäävät, että kyseessä ovat Isisille uskolliset äärimuslimiryhmät. Helmikuussa Isis vannoi pyyhkivänsä pois Egyptin koptit.\nTapaamiseen saapunut asiakas löysi kristityn urologin, 67-vuotiaan Albert Fekryn, kuolleena klinikaltaan Talan kaupungissa sunnuntaina 2. heinäkuuta. Hänellä oli yksi viilto kaulassaan. Mitään ei oltu viety.\nSamana päivänä Heliopolisissa, Kairon ulkopuolella, löytyi kuolleena kotoaan 55-vuotias kultaseppä, Girgis Bushra. Häntä oli ammuttu.\nKahdeksan päivää aiemmin Minyassa, Minyan provinssin pääkaupungissa, löytyi kuolleena 32-vuotias taiteilija, Michael Nabil Bebawy. Hän ei palannut kotiinsa messusta ja myöhemmin hänen mestattu ruumiinsa löytyi ratakiskojen vierestä aseman läheltä. Junankuljettaja oli nähnyt kolmen miehen jättävän ruumiin radan varteen. Poliisit väittivät kuitenkin, että kyseessä oli junaonnettomuus. Verilammikko löytyi vähän matkan päästä, mutta raiteilla verta ei ollut.\nKaksi päivää ennen Minyan tuhoisaa bussi-iskua, 24. toukokuuta, koptikristitty rakennustyöntekijä, 40-vuotias Magdy Zekry Abdel Malak, löytyi niin ikään kurkku viillettynä. Häneltäkään ei oltu viety mitään.\nYhtään epäiltyä ei ole toistaiseksi pidätetty.\nMinyassa toimiva koptipappi, isä Bishoy Hakim, sanoo koptien olevan laajamittaisen välinpitämättömyyden kohteena. ”Turvallisuusviranomaiset eivät piittaa koptien suojelemisesta. He väärentävät raportteja, eivätkä vaivaudu pidättämään hyökkääjiä. Äärimuslimit saavat toimia rankaisematta, mikä rohkaisee toisia toistamaan hyökkäyksiä tai suorittamaan vielä pahempia”, hän sanoo.\nKairolainen pappi, joka ei halua nimeään julkisuuteen sanoo: ”Kopteihin kohdistuu modernin Egyptin historian aggressiivisin kampanja. Viranomaiset täytyy vetää vastuuseen epäonnistumisestaan heidän suojelemisessaan. Heidän tulee myös taistella hellittämättä sektarianismia ja syrjintää vastaan, jotka toimivat sammumattomana lähteenä näille kauheille rikoksille.”\nKäynnissä on parhaillaan vetoomuskampanja Egyptin kristittyjen puolesta. Jos haluat tulla siihen mukaan, ota yhteyttä toimistoomme: info(a)vomfinland.fi tai 040 5522 309. Kerro samalla, haluatko vetoomuksen allekirjoitettavaksesi sähköpostilla (edellyttää, että käytössäsi on tulostin), vai postitse.\nhttps://www.marttyyrienaani.fi/wp-content/uploads/2017/07/Man-praying-in-church.jpg 2551 3663 MarttyyrienÄäni https://www.marttyyrienaani.fi/wp-content/uploads/2015/06/logo.png MarttyyrienÄäni2017-07-10 14:23:212017-07-10 14:23:21Egyptissä murhattu jälleen kristittyjä


Hulukkosen akanottopuuhat - KSML.fi Blogit\n3.5.2013 klo 10:26 - Hulukkosen jutut - Olavi Hulkkonen\n0\t0\t1581\nNäin keväällä iskee kaikenmaailman kuumet, kuten Virpille Lehmäkuume. Minulle iski akkakuumeen taas. Tekis mieli lähteä tanssiin ja iskeä sieltä joku mussukka,mutta kun nuo jalat on männy niin huonoksi, ettei sitä ainakaan tanssimalla saa. Eikä kehtais lähteä pitkää matkaa ajamaan. Tietenkin voisihan sitä mennä esm, päiväkeskukseen ja yrittää puhumalla. Siellä vaan tulee se ogelma että joutuu puhumaan enepi hoitajan kanssa kun sen iskettävän. ÄH olokoon! Otan purannan..\nPittääpä kertoa Akanotto puuhista. Olin noin 18-19 vuotias jolloin luonto rupesi antamaan merkkejä, kattelutti Tyttöjen perään sillälailla että jottai tarttis teherä.\nMeitä oli täällä Kolokulla puolenkymmentä osa nuorempia osa vanhempia poikia ja kaikki akattomia. Kylän tytöt ei meistä välittäny ku sillon kun meillä oli karkkia.\nLyötiin Brylkreemiä tukaan kaikilla oli Hiukset ku Elviksellä, pistettiin Ambraa kainaloo ja kaulaan sen piti viijä naisilta jalat alta, mutta mita sitä paskoa . Ei näyttäny etes huippoava. Meijän kylän tytöt nimittivätkin meijät Heinäsuonporomulukoiksi. En tiijä miksi, ku en päässy kertaakaa kokeilemaan. Olisiko tupsahtavan vai lätsähtävän ?\nNo me miehissä päättetiin sitte kerran että heitetäämpä verkot vähän kauvemmaksi. Sovittiin että pannaan kirjaanvaihtoilmoitus Maaseuduntulevaisuuteen ja katotaan tuottaako se mitään tulosta. No sitten tuli tenkkapoo kun piti lähteä hakemaan postista niita kirjeitä. Kukaan ei halunnu lähteä ! Ei auttanu muu kun Olavi joutui uhrautumaan. Kyllä minua hirvitti kun tunsin sen postin hoitajan Kumpumäellä. Saara tietää Annikin Ei hän ilkeä ollu, mutta sellainen viisastelia. Ja kun nää meidän puuhat oli vähä salaisia eikä Annikkikaan tienny kenelle ne kirjeet oli ennen kun minä niitä pyysin jokaisella oli omat nimimerkit. Kyllä mulla varmasti silmät laajeni kun hän laittoi ne kirjeet siihen tiskille. Niitä oli PALJON , yli 300 kp eikä mulla ollut reppua eikä mitään muutakaan mihin ne laittais . No minä sulloin villapaidan kauluksesta niitä mahan ja selän puolelle ja ei ku menoksi Mopolla kotia. Kotona tuli uusi kommellus , kun aukaisin pusakan vetoketjun, etupuolella olevat kirjeet rävähti lattialle villapaidan helema oli noussu vyön alta! Taloon syntyi syvä hiljaisuus . Ennen kun Isä lohti kysymään lievien kirosanojen säistämänä että mitä nuo on ?\nMinä siihen että kirjeitä. Kyllä minä sen nään, mutta mitä varten nuita on nuin paljon? Johon minä että autan postiKallea, en muista menikö läpi.\nKyllä minä yhdelle tytölle kirjoitin Pertteliin kaksi vuotta. Mutta kun olin sotahommissa hänen piti tulla siellä mun luona käymään, oli sovittu päiväkin. Ei tullu, petti minut . Minä laitoin kirjoitusvehkeet sivilivaruste kaappiin. Sen jäjäkeen on ollu parempaakin tuuria. Ei oo hävettäny niin paljon vaikka on vähä rakkauvestaki lärynny…


Yhdellä alustalla toimiminen tukee yhdenmukaisempaa ja tasalaatuisempaa asiakaskokemusta sijainnista riippumatta.\nVALMET INVESTOI strategisesti tärkeisiin kenttäpalveluihinsa. Näihin investointeihin kuuluu uusi digitaalinen sovellus @Field, joka yhdistää yhtiön kenttäpalveluammattilaiset. Se otettiin käyttöön maailmalaajuisesti kesän 2020 aikana.\n”Uusi alusta yhtenäistää ja yksinkertaistaa kenttäpalvelujen suunnittelua, toimeksiantoa ja toteutusta globaalisti. Se parantaa entisestään Valmetin kykyä tarjota asiakkailleen maailmanluokan palveluja lisäämällä työvoiman läpinäkyvyyttä ja luomalla etäyhteyksiä kenttäpalvelujen työntekijöiden ja Valmet Performance Center -etäpalvelukeskusten välille nopeuttaen ja tarkentaen haluttujen palvelujen toimittamista asiakkaille. Pystymme entistä paremmin ennustamaan palvelujen tarvetta, tukemaan palveluja sekä kehittämään yhteisiä kunnossapito- ja huoltosuunnitelmia asiakkaidemme laitteille ja prosesseille”, sanoo kenttäpalvelujen kasvusta vastaava Valmetin johtaja Anders Öhrblad.\nYhtenäinen asiakaskokemus sijainnista riippumatta\nYhdellä alustalla toimiminen tukee yhdenmukaisempaa ja tasalaatuisempaa asiakaskokemusta sijainnista riippumatta. Ohjeet, käyttöoppaat ja tarkistuslistat on integroitu digitaaliseen työkaluun, jolloin ne ovat helposti saatavissa.\n”Sovellus auttaa suunnittelijoitamme varaamaan työhön parhaat käytettävissä olevat resurssit kaikissa tilanteissa. Näin voimme varmistaa, että tarjoamme erinomaista asiakaspalvelua aina ja kaikkialla. Lisäksi voimme digitaaliseen alustaan tuoda yhteen terveys-, turvallisuus- ja ympäristöasioita koskevat periaatteemme ja sisällyttää ne palvelutoimitukseen loogisella ja käyttäjäystävällisellä tavalla. Tämä edistää asentajiemme, alihankkijoidemme ja asiakkaan työntekijöiden turvallisuutta”, Öhrblad kertoo. Alusta tarjoaa myös erinomaiset etäyhteydet huoltoasentajien ja asiakkaiden välille.\n”Näemme varsin usein mahdollisuuksia etätuen tarjoamiseen asiakassopimuksissa, myös kenttäpalveluissa. Otimme @Field-sovelluksen käyttöön keskellä COVID-19-kriisiä, ja pystyimme välittömästi auttamaan asiakkaitamme etätuen kautta globaalin kenttäpalvelun tehtävissä”, Öhrblad jatkaa.\n”Voin edistää asiakkaan menestystä ehdottamalla uusia kunnossapitotai prosessinkehitystoimenpiteitä @Field-sovelluksen kautta”, Jonatan Melo sanoo.\nPalveluksessanne – aiempaa vahvempana!\nValmetin kenttäpalvelujen työvoima on kasvanut orgaanisesti yli 11 prosenttia viimeisen vuoden aikana. Organisaatiossa on nyt 1 100 asentajaa, suunnittelijaa, esimiestä ja back office -työntekijää. @Field-sovellus on paitsi työkalu työvoiman hallintaan, myös keino työtapojen yhtenäistämiseen ja tehostamiseen suuressa globaalissa organisaatiossa. Sen avulla voidaan parantaa asiakastyytyväisyyttä ja kehittää koko Valmetin suorituskykyä.\n”Tavoitteenamme on olla edelläkävijä kenttäpalveluissa, ja uskon, että @Field tulee olemaan tärkeässä roolissa tämän tavoitteen saavuttamisessa. Henkilöstömme on erittäin sitoutunut uusiin työtapoihin, ja odotan innolla pääseväni näkemään ottamamme digiloikan tulokset”, Öhrblad sanoo.\n@Field tekee asioista sujuvampia minulle ja asiakkaalle ”Mielestäni uudella digitaalisella työkalulla on ollut monia positiivisia vaikutuksia työhöni. Pidän siitä, että kaikki materiaalit ja työtilaukset ovat yhdessä paikassa. Integroidun raporttitoiminnon ansiosta asiakas voi seurata työtäni lähes reaaliaikaisesti: Voin dokumentoida palvelun toimituksen ja raportoida sen asiakkaalle paikan päällä silmänräpäyksessä. Voin myös ehdottaa asiakkaalle uusia tärkeäksi katsomiani kunnossapito- ja prosessinkehitystoimenpiteitä @Field sovelluksen kautta ja näin edistää asiakkaan menestystä”, sanoo Jonatan Melo, Valmetin kenttähuoltotyöntekijä Brasiliasta.


Koska sinun tulevaisuutesi alkaa?\nBisneksen uusi muoto Julkaistu 02.12.2015 klo 07:00\nSanotaan, että tulevaisuutta ei voi ennustaa, mutta siihen voi yrittää vaikuttaa. Moni yritys kamppailee juuri nyt digitaalisen transformaation kanssa. Lähtisimmekö mukaan vai odottaisimmeko vielä?\nKaikkien mielestä etenemisen tulisi olla nopeampaa, mutta kymmenien vuosien vakiintuneiden toimintamallien, prosessien ja johtamisen muuttaminen ei ole helppoa.\nTyypillisesti muutoksen tiellä seisoo vähintään yksi seuraavista betoniporsaista:\nHidas päätöksenteko, joka juontuu sisäisestä politikoinnista, kilpailevista prioriteeteista tai yrityksestä saavuttaa jokaisessa asiassa laaja konsensus.\nKyvyttömyys todistaa digitaalisen liiketoiminnan arvoa käyttämällä perinteisiä ROI laskelmia, jolloin tukea uusille hankkeille on vaikeaa saada johdolta ja kollegoilta.\nLiian suuri fokus teknologiassa, joka estää asiakaskokemukseen perustuvan uuden toimintamallin kehittämisen.\nJohdon puutteellinen ymmärrys yrityksen operatiivisesta toiminnasta ja asiakkaan kipupisteistä vaikeuttaa päätöksentekoa. Hyvänkin teorian sovittaminen käytäntöön muodostuu vaikeaksi.\nTarve kontrolloida tekemistä tarkasti ja pelko ohjauksen menettämisestä. Epäluottamus henkilöstöön ja sen työmotivaatioon ilman jatkuvaa valvontaa ja ohjausta.\nDigitaaliset työvälineet mahdollistavat tiedon jakamisen organisaatiossa helposti. Ylhäältä alas johtaminen ja viestiminen ovat muuttuneet horisontaaliseksi ja alhaalta ylös vahvemmaksi. Asiakkaat ostavat palveluita monikanavaisesti ja ohittavat perinteiset jakelutiet, joiden varaan kaikki prosessit ja mittarit on rakennettu.\nVaikka digitaalisen maailman perustana ovat nopeat ja turvalliset tietoliikenneverkot, koskevat muutospaineet myös meitä teleoperaattoreita. On parannettava asiakaskokemusta, luotava uusia palveluita ja jakelukanavia. On luotava arvoa bitin liikuttamisen sijaan. Se ei onnistu vanhoilla johtamismalleilla.\nYrityskulttuurin rakentaminen digitaalisen transformaation onnistumiseksi edellyttää ketteryyttä ja avoimuutta, kenties jopa sisäistä startup-toimintaa.\nOlen työssäni seurannut läheltä kumppanimme Tiedon sisäistä startup-toimintaa IoT-alueella, ja päässyt kokeilemaan vastaavaa myös omassa yritysliiketoiminnassamme DNA Pouta -konseptilla. Kokeilu on kannattanut: olemme oppineet paljon sekä päässeet kurkistamaan tulevaisuuden liiketoimintamalleihin.\nKen muutosta haluaa, se keinot keksii. Tulevaisuus voi alkaa!


Julkaistu 28.04.2001 23:54\nMitä useammat keskustalaiset asettavat Ahon takaisintulon juhannuksena kyseenalaiseksi, sitä syvemmästä kuopasta hän joutuu Pekkarisen mukaan aloittamaan puolueen johtamisen. Keskustan puoluevaltuuskunnan kokouksessa Helsingissä Anneli Jäätteenmäki kaipasi puolueen uudistumista ja uusien näkökulmien avaamista. Hänen mielestään keskustan on syytä pysähtyä nöyrällä mielellä arvostelun edessä. Jäätteenmäki etsi uudenlaista yhteistyötä ammattiyhdistysliikkeen kanssa. Jäätteenmäki myös uudisti viime syksynä valtuuskunnassa esittämänsä toiveen keskustan ja vihreiden kumppanuudesta. Mainos (uutinen jatkuu alla)\nKääriäinen suosittaa Ahoa Suomen PankkiinKeskustan kansanedustaja Seppo Kääriäinen pitää Esko Ahoa parhaana mahdollisena ehdokkaana Suomen Pankin johtokuntaanKääriäisen mukaan Ahon pääministeritausta ja kansainvälisyys tekevät hänestä oivallisen johtajan Suomen Pankkiin.Väli-Suomen sanomalehtien haastattelema Kääriäinen korostaa kuitenkin, ettei hän suosittele Aholle siirtymistä pois politiikasta. Hän myös kertoo epäilevänsä, onko Aholla riittävää poliittista kannatusta Suomen Pankkiin.Esko Aho palaa Harvardista keskustan johtoon juhannuksena.Jäätteenmäki suosikki puolueessaPekkarinen ei pidä Kääriäisen ehdotuksesta esittää Esko Ahoa Suomen Pankkiin. MTV:n parinviikon takaisen tutkimuksen mukaan Anneli Jäätteenmäen kannatus on puolueessa Ahoa kaksi kertaa suurempaa ja nyt puolet puoluevaltuutetuistakin näyttäisi Aholle jo ovea. Myös Ilta-Sanomien tutkimuksen mukaan Aho olisi heikoilla Keskustan leirissä.-Ei siitä kyllä ole alkuunkaan kysymys. Tämä tutkimus mihin te viittaatte, sehän vain kertoo siitä, että keskustalla on kärjessänsä useita vetovoimaisia tyyppejä . Ahon rinnalla nyt Jäättenmäki on noussut tällaiseksi vetovoimaiseksi tähdeksi, sanoo Seppo Kääriäinen.-Mitä useammat ja mitä selvemmin näyttää siltä että, omankin väen piirissä Eskon paluu kyseenalaistetaan, sitä syvemmästä kuopasta Esko joutuu aloittamaan puolueen johtamistyön muutaman kuukauden päästä, sanoo Keskustan eduskuntaryhmän puheenjohtaja Mauri Pekkarinen.\nFinlaysonin kiinteistössä tulipalo Tampereella


6 sääntöjä siitä, miten miehille voidaan vastata - Suhteet - 2020\nEnsimmäinen askel on adoptio\nEnsin täytyy hyväksyä tilanne sellaisena kuin se on. Älä abstrakti, älä teeskentele, ettei mitään olisi. Rehellisesti myöntää, että olet muuttunut. Vasta sen jälkeen voit lajitella asiat ja ehkä antaa anteeksi väärän kumppanin. Mutta on syytä muistaa, että kaikki tämä ei tapahdu välittömästi, se vie aikaa, joten molempien täytyy olla kärsivällisiä.\nToinen vaihe on rehellisyys\nOlet jo petetty, ja siksi sinun on nyt yritettävä olla erittäin rehellisiä keskenänne. Sukella kumppanisi petoksen yksityiskohtiin voi olla tuskallista ja epämiellyttävää, mutta on tarpeen ymmärtää koko kuva siitä, mitä tapahtui. Mikä työnsi hänet petokseen? Missä vaiheessa suhdettasi se alkoi? Vastaukset näihin kysymyksiin auttavat sinua ymmärtämään tunteita ja mitä seuraavaksi.\nKolmas vaihe on heijastus.\nOn äärimmäisen tärkeää ymmärtää, että ihmisen pettäminen ei ole sinun vikasi. Et ole syyllinen mihinkään ja et ansaitse tätä tapahtua sinulle. Älä syytä itseäsi.\nAjattele samalla, mitä suhdettanne voi johtaa tällaisiin surullisiin seurauksiin. Ehkä olet viettänyt vähän aikaa yhdessä, ehkä sinulla on erilaiset mieltymykset sukupuoleen. Ymmärtäminen, missä vaiheessa jotain meni pieleen, auttaa sinua tarkastelemaan tilannetta laajemmin ja mahdollisesti hyväksymään sen.\nNeljäs vaihe - arviointi\nAjattele, tiedätkö todella, että olet henkilö, jonka kanssa olet tavannut. Onko hän anteeksi anteeksi? Kysy itseltäsi kysymys: oletko valmis astumaan sen rikkomukseen ja rakentamaan suhteita edelleen? Onko hän valmis myöntämään virheensä eikä koskaan toista sitä uudelleen? Vastaa itse näihin kysymyksiin ja katso, onko peli kannattaa kynttilää.\nViides vaihe - tauko\nOn mahdotonta antaa anteeksi pettämistä yön yli. Se voi kestää kuukausia ja jopa vuosia, ennen kuin voit palata samaan luotettavaan suhteeseen. Unohda pettäminen ei ole helppoa, mutta aika todella paranee. Siksi älä ryösty anteeksi, sinun pitäisi tulla hänelle vähitellen vapauttamalla itsensä negatiivisista tunteista.\nKuudes vaihe - nöyryys\nVaikka annat anteeksi kumppanillesi, ei sitä, että sinulla on voimaa tavata hänet kuten aikaisemmin. Ja tämä ei tarkoita, että olisit antautunut, koska se on todella uskomattoman vaikeaa päästä uskottomuuteen. Ainoastaan teille, suhteiden kehittäminen pettämisen jälkeen on mahdotonta.\nAnteeksianto on kuitenkin joka tapauksessa välttämätön askel. Olitpa yhdessä tai ei, anteeksianto auttaa sinua pääsemään eroon emotionaalisesta sortoa. Ja joko voit selviytyä tästä epämiellyttävästä hetkestä ja jatkaa menemään yhteen tai jättää ystävällisesti.\nCopyright 2020 \_ none \_ 6 sääntöjä siitä, miten miehille voidaan vastata


Plymouth Barracuda, vm. 1970 kaupan – eikä vielä edes sisäänajettu! - Autot - Ilta-Sanomat\nJulkaistu: 28.4.2015 14:07\nLähes ajamattoman klassikkoauton löytäminen varastoista voi olla kuin lottopotti. Toukokuussa tulee Yhdysvalloissa myyntiin muskeliauto, jota ei ole ehditty edes sisäänajaa.\nIndianapolisissa, Yhdysvalloissa järjestetään toukokuussa vanhojen autojen huutokauppa, jonka tähdeksi veikkaillaan jo etukäteen muskeliautokauden yhtä halutuinta tähteä, vuosimallin 1970 Plymouth Barracuda. Autoyksilö on vieläpä kymmenen viimeisen valmistuneen yksilön joukossa.Entistä halutumman autosta tekee se, että auto on varustettu halutuimmalla mahdollisella moottorioptiolla, puolipallon muotoisilla palotiloilla varustetulla Hemi-moottorilla. Lopullisesti alan harrastajien silmät pyörivät hedelmäpelinä, kun ilmoituksesta tavaa auton ajokilometrimäärän: 81 mailia eli 130 kilometriä.Hemi ’Cudanhttps://www.mecum.com/docs/1970_Plymouth_Hemi_Cuda/index.html tarina menee niin, että auton on alun perin uutena ostanut herrasmies suunnitteli ajavansa sillä kiihdytyskisoja, ja hän oli upouuteen autoon vaihtanut jo ison nipun kilpakelpoisia osia.Autolla oli ensimmäisen kauden aikana ehditty ajamaan noin 30 lähtöä, kunnes omistajalle oli itselleen tullut lähtö manan maille. Auto jäi käyttämättä, ja kun omistajan vaimokin siirtyi manan maille muutama vuosi myöhemmin, myi perheen poika auton eteenpäin. Tässä vaiheessa mukana seurasi autosta uutena pois vaihdetut alkuperäisosat, jotka uusi omistaja vaihtoi autoon kiinni. Tässä vaiheessa matkamittariin oli ehtinyt pyörähtämään 67 kilometriä.Ajaa sillä ei kuitenkaan maltettu sen jälkeenkään. Auto vaihtoi muutaman kerran omistajaa vuosien varrella, kunnes päätyi Hemi-autoja tuntevan John Arruzanhttp://www.is.fi/haku/?search-term=john+arruzan talliin. Laite kunnostettiin pitkän seisontajakson jäljiltä ja laitettiin myyntiin – mittarissaan nyt 130 kilometriä.Muskeliautojen hintahuippu – jolloin tällaisen Hemi-Cudan hinnan saattoi kirjoittaa seitsemällä numerolla – on jo takanapäin, mutta silti ajamattoman harvinaisuuden hinnan arvellaan nousevan jopa miljoonan euron tuntumaan.\nMaksaako joku 44 miljoonaa tästä autosta? Unohtakaa miljoonan hintaiset Porsche 918:t tai LaFerrarit, unohtakaa myös parin miljoonan hintaiset Bugatti Veyronit. Maailman kalleimman auton titteli menee todennäköisesti uudelleen jakoon elokuussa.


Iivo Niskasella lensi pantakin päästä kesken kisan: ”Se oli sähisemistä”\nSuomalaisen taival Lillehammerin vapaan sprintissä päättyi puolivälierään.\nIivo Niskasella oli vauhdikas päivä Lillehammerin sprintissä. Kuva Rovaniemeltä marraskuun alun Suomen cupista. Pasi Liesimaa/IL\nIivo Niskanen lähti räväkästi pitämään vauhtia Lillehammerin maailmancupin vapaan sprintin puolivälierässä. Mies jäi startin jälkeen sekstetin viimeiseksi, mutta nousi vauhdikkaasti 1,6 kilometrin vaativalla radalla keulaan. Vauhtia oli niin reippaasti, että pantakin lensi omia aikojaan päästä kesken kisan.\nTv-kuvien perusteella Niskasen vapaan hiihto on kehittynyt, mutta se ei riittänyt. Niskanen hyytyi maalisuoralla puolivälieränsä viimeiseksi ja tippui jatkosta.\n– Omat vahvuudet ovat jossain muualla kuin tulla lopussa lujaa. Pikkasen kanttasi suksi vikan nousun päälle, enkä saanut peesihyötyä. Loppusuoralla kaverit tulivat ohi. Se oli sähisemistä, ei muuta kuin antoi mennä vaan. Ihan ok hiihto, mutta ei tässä erässä riittävä, Niskanen kommentoi Yleisradion haastattelussa.\nOho! Suurelle yleisölle tuntematon suomalaishiihtäjä jysäytti hirmuisen tuloksen: ”En olisi millään jaksanut uskoa”Iivo Niskanen täräytti elämänsä sprinttihiihdon – Matti Heikkiselle käsittämätön aika


Prosessikalibraattorit | Prosessityökalut | Fluke\nTyöskentely prosessiympäristöissä, kuten kemikaali-, öljy-, kaasu- tai lääketeollisuudessa sekä elintarvikkeiden ja juomien valmistuksessa, voi olla haastavaa. Prosessilaitteiston asianmukainen huolto, rakentaminen ja kalibrointi edellyttää erikoisosaamista ja usein myös erityisiä prosessikalibraattoreita. Fluken prosessikalibraattorilaitteiden valikoima on alan laajin, ja Flukelta saat kalibrointityökalut jokapäiväisten haasteiden selvittämiseen.\nFluken prosessikalibrointilaitteisiin kuuluu laaja valikoima kalibraattoreita ja vianmääritystyökaluja, kuten painekalibraattoreita, monitoimikalibraattoreita, yksi- ja monitoimisia lämpötilakalibraattoreita sekä erilaisia mA-virtasilmukkakalibraattoreita ja mittareita. Flukella on myös kattava valikoima luonnostaan vaarattomia prosessikalibraattoreita laitteille, jotka on asennettu räjähdysvaarallisia kaasuja mahdollisesti sisältäville prosessialueille. Jos etsit tarkkoja pöytäkalibraattoreita tai kalibrointistandardeja, tutustu Fluke Calibration-sivustoon.\nKäyttämällä Fluken prosessikalibraattoreita prosessilaitteiden käyttöönotossa, vianmäärityksessä ja kalibroinnissa\nsaat prosessilaitoksen ohjausjärjestelmän kannalta tärkeitä mittaustietoja. Näiden prosessilaitteiden suorituskyky on usein ratkaisevan tärkeää laitoksen toiminnan optimoinnissa ja turvallisuuden ylläpitämisessä. Flukella on jokaiseen työhön täydellisesti sopivat kalibrointilaitteet – olipa kysymyksessä instrumentoinnin ammattilaisten tai sähköasentajien tekemä uuden prosessi-instrumentin käyttöönotto, nykyisen prosessiohjauspaneelin vianmääritys, 4–20 mA:n silmukka tai paineventtiili tai painelähettimen, lämpötilalähettimen tai HART-lähettimen kalibrointi.\nProsessilaitokset ottavat käyttöön uusia prosessilaitteita monista syistä. Syynä voi olla esimerkiksi uuden laitteen asentaminen kasvavien tuotantovaatimusten vuoksi, järjestelmän päivittäminen teollisuuden uusien standardien vuoksi tai viallisen laitteen korvaaminen. Käyttöönoton syystä riippumatta uudet laitteet on määritettävä käyttökohteen mukaisesti oikein. Tämä tarkoittaa, että laitteen asetusten on oltava asennuskohteen vaatimusten mukaiset jo ennen kuin järjestelmä otetaan käyttöön. Lisäksi asentajien on varmistettava, että laite on kalibroitu oikein kalibrointimittarilla tai prosessikalibraattorilla, jotta he voivat luottaa lähettämiensä ja keräämiensä tietojen oikeellisuuteen.\nVianmääritys on tehtävä, jos jokin prosessin vaihe epäonnistuu tai jos kerättyjen tietojen tarkkuudesta on epäilyksiä. Jos näin käy, ongelma on yleensä ratkaistava nopeasti tai sen seurauksena voi muodostua vielä suurempia ongelmia, jotka voivat johtaa tuotannon tai laitoksen toiminnan katkokseen. Asianmukainen vianmääritys vaatii ongelman suurpiirteistä paikantamista prosessikalibrointilaitteiden avulla. Kun tämä on tehty, 4–20 mA:n silmukassa olevia muuttujia voi alkaa vaihdella, jotta ongelman lähde rajautuu entisestään. Seuraavaksi on selvitettävä, voidaanko laite korjata ja riittääkö sen pelkkä kalibrointi prosessikalibraattorilla vai onko laite vaihdettava kokonaan ja uusi laite otettava käyttöön.\nProsessilaitteiden kalibrointi alkaa prosessilaitteen teknisten tietojen todentamisesta käyttämällä hyvää referenssilähdettä, kuten prosessikalibraattoria tai kalibrointimittaria. Nämä referenssilähteet on tarkoitettu erityisesti prosessiympäristöihin, ja ne ovat vähintään neljä kertaa niin tarkkoja kuin testattava laite. Prosessin kalibrointi tapahtuu yleensä useista eri syistä vuoden mittaan – esimerkiksi vianmääritysprosessin aikana, kun laite on tunnistettu ongelman aiheuttajaksi, järjestelmän määräaikaistarkistusten yhteydessä tai vuotuisissa ennakoivissa huoltotoimenpiteissä. Koska prosessilaitteita usein asennetaan vaativiin käyttöympäristöihin, niiden suorituskyky voi vaihdella tai muuttua ajan myötä. Niinpä säännöllinen kalibrointi on erittäin suositeltavaa, jotta laitteet pysyvät toiminnassa oletettujen raja-arvojen mukaisesti.\nLue lisää Fluken kalibrointilaitteiden käyttämisestä yleisissä prosessikalibrointitehtävissä.


Aloitin bloggaamisen aika tarkalleen kolme ja puoli vuotta sitten- olin tuolloin tullut elämässäni eräänlaiseen taitekohtaan, ja suorastaan puhkuin intoa, intohimoa, uskoa, toivoa ja luottamusta tulevaan, musiikintäyteiseen sellaiseen. Muistan erään ystäväni tuolloin kysyneen minulta seisonko todella kaiken blogissani kirjoittamani takana; onko uskoni hyvään ja kirkasotsainen ajattelutapani asioista aitoa. Ja kyllä vain se oli. Seison yhä edelleen kaiken sen takana mitä olen koskaan blogissani kirjoittanut. Yhä edelleen uskon aitouteen, rehellisyyteen, oikeudenmukaisuuteen, unelmiin, positiivisen ajattelun voimaan- uskon yhä hyvän voittavan loppupeleissä, uskon rakkauden- musiikin ohella- olevan elämässä tärkeintä. Ajatukseni ja arvoni ovat samat, mutta niiden sisältöön on kolmen ja puolen vuoden aikana tullut mukaan jotain sellaista realismia, rauhaa ja seesteisyyttä, josta olen äärimmäisen onnellinen, ja jonka koen todella tärkeäksi. On helppoa kirjoittaa kauniita korulauseita, on helppoa romantisoida asioita, on helppoa viljellä toivoa tuovia ja lohduttavia aforismeja, on helppoa maalailla ruusunpunaisia sävyjä tasoittamaan ja pehmentämään elämän realiteettien kovuutta. Mutta on tyhmyyttä ja naiviutta sulkea silmänsä joltain sellaiselta mille ei mitään voi. Ja melkein kaikelle voi. Mutta. On kaksi asiaa, joiden edessä omalla uskolla ja yrittämisellä ei ole mitään merkitystä; toinen on raha, toinen olosuhteet ja asiat jotka eivät ole millään lailla omassa hallinnassamme (sairaudet, onnettomuudet- kaikki mahdolliset elämän ei niin kauniit tai helpot "sattumat"). Kaikelle muulle voi jotain. Kaikelle muulle olen voinut jotain.\nPari päivää sitten juttelin äitini kanssa siitä, kuinka en kadu elämässäni mitään. En myöskään harmittele "epäonnistumisia" tai osin uhkarohkeidenkin päätösteni aiheuttamia hankaluuksia tai vaikkapa taloudellisia ahdinkoja. Yksinkertaisesti siitä syystä, että elämässä on mielestäni PAKKO yrittää- yrittäminen on ainoa keino välttää katkeruus ja jossittelu elämän myöhemmässä vaiheessa. On pakko yrittää rakkaudessa, on pakko yrittää tavoitella sitä minkä kokee itselle tärkeäksi ja rakkaaksi. Yrittämisen hetkellä on pakko olla ajattelematta epäonnistumista ja riskejä- muuten ei uskalla hypätä. Viimeisen kolmen ja puolen vuoden aikana minä olen hypännyt. Useammankin kerran. Välillä hypyistä on seurannut se, että olen päätynyt etsimään kolikoita kadulta kyetäkseni ostamaan paketin nuudeleita. Välillä se on merkinnyt sitä, että olen joutunut yleiseksi riistaksi nettiin- kantamaan harteillani taakkaa ennen kaikkea siitä, miltä läheisistäni tuntuu lukea pahoja sanoja heille tärkestä ihmisestä. Niin, ikä ja elämänkokemus on tuonut mukanaan myös sen, että muiden ihmisten omaan itseen kohdistuvalla arvostelulla ei ole enää minkäänlaista vaikutusta itseeni. Se ei enää kosketa. Ei tule iholle kuten ennen- mutta ei edes lähelle. Olen oppinut lokeroimaan pahat sanat omaan lokeroonsa; sinne missä ne eivät kerro minusta mitään vaan kertojastaan kaiken. Tärkeä taito, minkä oppimisen uskon olevan mahdollista vasta hiukan myöhemmällä iällä.\nRakkaudesta olen oppinut sen, että se ei ole yhtäkuin intohimo, fyysinen kemia, hullunhauskat hetket yhdessä, suloiset sanat puhuttuina tai kirjoitettuina, oman itsen ja oman elämän omistaminen toiselle, toiseen liimautuminen ja leimautuminen niin että ympäriltä häviää kaikki muu. Edellämainitut asiat voivat kyllä jollain tapaa kuuluua rakkauteen, mutta ne eivät ole rakkaus. Tänään, juuri nyt, rakkaus on minulle synonyymi sanalle rauha. Konkreettisestikin. Oikeassa rakkaudessa oleminen ja eläminen tuo ihmiselle rauhan ja rauhoittaa. Oikea rakkaus rauhoittaa sinut olemaan juuri se mitä oikeasti olet. Samalla se hioo sinusta epävarmuuden ja erilaisten pelkojen aiheuttamia särmiä- oikeassa rakkaudessa voi levätä. Rauhassa. Rakastamisesta olen oppinut sen, että rakastava ihminen haluaa olla toiselle oikeasti hyvä, ja kohdella toista niinkuin haluaa itseään kohdeltavan. Oikea rakkaus ei aseta minkäänlaisia kahleita, eikä odota toisen ihmisen tyydyttävän omia tarpeita tai täyttävän omia tyhjiä kohtia. Ja vielä- oikea ihminen ja oikea rakkaus tuo omasta itsestä esiin sen kaikkein parhaimman ja kauneimman. Siinäkin mielessä oikea rakkaus rauhoittaa. Itse olen juuri nyt miljoona kertaa kärsivällisempi, tasaisempi, rauhallisempi ja levollisempi kuin olen joskus, usein, ollut. Rakkauden ansiosta. Sen oikean.\nTätä kirjoitusta ennen olen edellisen kerran kirjoittanut blogiini noin vuosi sitten. Tauon syynä on pitkälti ollut levynteko-prosessi. Julkaisin esikois-albumini viime kesänä. Mikä ihmeellinen tyhjyys siitä seurasikaan. Olen monesti miettinyt miltä tuntuu huippu-urheilijasta vuosien ankaran treenaamisen jälkeen- kun on kirjaimellisestikin vuodattanut verta, hikeä ja kyyneleitä- rajannut ja rajoittanut koko elämisensä vain yhden tavoitteen saavuttamiseen; ja sitten saavuttanut sen, mitalin tai tietyn kilpailumenestyksen/suorituksen muodossa. Mitä sitten? Levy on tavallaan ollut minun "mitalini", mutta mitä sitten? Avataanko seuraavaksi kuoharipullo, tuuletellaan ja kippistellään, hankitaan kasa esiintymisvaatteita, hypetetään somessa omaa "menestystä", täytetään keikkakalenteri ja esiintymislavat, ollaan tyytyväisiä kun kaikki meni suunnitelmien mukaan ja tavoite saavutettiin? Ja jos niin tehdään, miksi niin tehdään? Itselleni on aina ollut tärkeintä vaan se, että saan laulaa. Ehkä yksinkertaisuudessaan vaikea ajatus monelle ymmärtää. Mutta todellakin- koen suurta paradoksia ja ristiriitaa sen suhteen, että olen aina vierastanut huomion keskipisteenä olemista, itseni esilletuomista, esiintymistä, julkisuutta- ja aina rakastanut musiikkia, laulamista, soittamista, musiikin tekemistä. Kuitenkin musiikkia on vähän hassua tehdä vain itselleen tai pöytälaatikkoon. Itselleni on merkityksellistä se, jos musiikkini jollain lailla koskettaa tai antaa jotain vaikka vain yhdellekin ihmiselle. Se on mielestäni hienoa; saada olla yleisön ja musiikin välikappale. Levyn julkaisemisen jälkeen, kuten toisinaan aiemminkin, olen kamppaillut paljon sen suhteen kuinka voin olla vuorovaikutuksessa kuulijoideni kanssa ja antaa musiikkini koskettaa ilman että korostan itseäni. Tuntuu äärimmäisen itsekeskeiseltä mennä lavalle esittämään musiikkia joka on MINUN sanoittamaani, MINUN säveltämääni, kertoo pitkälti MINUN elämästäni, on MINUN laulamaani, osin MINUN soittamaani ja sovittamaani- olla siellä valokeilassa ja katseiden kohteena kaiken keskittyessä MINUUN, minun ääneeni ja musiikkini sanomaan. Yök. En vieläkään tiedä kuinka tuon paradoksin ratkaisen. Tein kesällä jonkin verran keikkaa, lähinnä yksityistilaisuuksissa, miesystäväni kanssa. Hän kannusti minua koko ajan laulamaan omia kappaleitani, mikä olisi tietysti ollut järkevääkin koska albumini oli juuri julkaistu. Jotenkin en pystynyt. Halusin esittää jotain muuta. Tai muiden esittävän. Ehkä minusta puuttuu jokin artistiuden perus-edellytys. Toisaalta- ehkä se onkin hyvä asia.\nNiin. Onhan tämä bloginkin kirjoittaminen äärimmäisen itsekeskeistä. Jostain syystä minulla kuitenkin on tarve kirjoittaa- samoin kuin tarve laulaa ja tarve tehdä musiikkia. Nuo kaikki kolme asiaa kumpuavat minusta kuin itsestään. Ehkä ne eivät sen vuoksi voi olla väärin. Loppuun haluan kiittää sinua, joka luit tämän- kiitos. Kuten sinuakin, joka olet musiikkiani joskus kuunnellut. Ehkä tässä kaikessa on pohjimmiltaan kyse siltojen rakentamisesta ihmisten välille. Se ainakin on ajatus, joka tuntuu itsestäni kauniilta ja tarkoituksenmukaiselta, ei itsekeskeiseltä tai teennäiseltä.\nUlkona paistaa ihana loppusyksyn aurinko. Olisin luultavasti siitä nauttimassa ellen kärvistelisi flunssan kourissa. Ilman flunssaa olisin tuskin löytänyt aikaa ylläolevan kirjoittamiselle. Sen kertomiselle, mitä olen kuluneiden vuosien aikana oppinut (muun muassa). Yksi suurimmista opeista on kuitenkin yhä edelleen tämä: kaikella on tarkoituksena. Ihan kaikella. Eikö vain.\nMuistan lapsena kirjoittaneeni Ystäväni-kirjojen kohtaan "hartain toiveeni" aina saman vastauksen: olla onnellinen. Nopeasti ajateltuna vaikuttaa kovinkin kliseemäiseltä, helpolta ja yksinkertaistetulta vastaukselta, mutta syvemmän pohdinnan jälkeen olen sitä mieltä, että aika viisas vastaus pikkutytöltä. "Olla onnellinen" on mielestäni elämän ainoa "järkevä" tarkoitus, ja ainoa asia, mitä kannattaa tavoitella, tunnustella, kaivata ja rakentaa. Miksikö- sen takia, että vain onnellinen ihminen pystyy olemaan hyvä ja rakastava puoliso, ystävä, vanhempi, kollega. Uskon, että kaikkein suurin syy ongelmiin ihmissuhteissa on ihmisten onnettomuus. Ja onnettomuuden taas uskon kaikkein pohjimmiltaan syntyvän heikosta itsetunnosta, mikä puolestaan on seurausta rakkaudettomuudesta; lähellä olevien ihmisten kyvyttömyydestä rakastaa ja antaa. Vain onnellinen ja itsensä kanssa tasapainossa oleva ihminen kykenee levittämään onnellisuutta ympärilleen- ja sitä kautta auttamaan toisia ihmisiä eheytymään, olemaan onnellisia ja rakastamaan. Ihmeellistä ja hiukan ahdistavaakin on se, että aidon onnellisuuden luulisi periaatteessa olevan yksinkertainen ja helppokin olotila saavuttaa- mutta todellisuudessa sitä kohtaa vain harvoin. Missä kohtaa astumme harhaan onnellisuuden löytämisessä?\nMielestäni aina silloin kun yritämme ulkoistaa onnen. Onnen ulkoistaminen on helppoa ja inhimillistä- mutta aina harhakuvitelma. Kirjoitin itse kesälomani alkaessa paperille listan asioista, joita haluaisin lomani aikan tehdä- jotta lomani olisi onnistunut, jotta olisin lomallani onnellinen. Harhakuvitelma. Vaikka matkustaisin minne, tekisin mitä tahansa, viettäisin aikaani kenen tahansa kanssa, tekisin mitä tahansa hankintoja, näkisin mitä tahansa paikkoja, kokisin mitä tahansa elämyksiä, en koe onnen tunnetta jollei onni jo ole minussa itsessäni, sisälläni. Iloa, hauskuutta ja rentoutumista voin kyllä kokea- mutta onnea en. Onni ei ole niin yksinkertaista. Eikä onni koskaan tule ulkoapäin. Usein ihmiset ajattelevat matkojen kuuluvan lomailuun ja rentoutumiseen- onnellisuuteen- itse ajattelen nykyisin niin, että minun kuuluisi periaatteessa olla yhtä onnellinen kotonani ja normaalissa arjessani, kuin juhlan, matkan tai loman aikana- onneni ei kuuluisi olla riippuvainen ympäristöstä, tekemisistäni tai ylipäätään mistään ulkoisesta. Vietin itse kesälomallani kaksi viikkoa huikean kauniilla Santorinin saarella, ihanassa ilmastossa, vain leväten, nauttien ja rentoutuen, mutta- onnellisuuden kanssa matkallani ei ollut mitään tekemistä. Jos onneni on aitoa tunnen sen yhtä vahvasti kotisohvallani sunnuntai-iltana työviikon alkua odottaessani, kuin etelänmatkalla altaan reunalla aurinkotuolissa vailla velvollisuuksia maatessani. Onnellisuutta ei voi myöskään ladata itseensä- jos olen väsynyt ja onneton, tulen olemaan sitä myös matkojeni ja lomieni jälkeen. Vastaavasti- vaikka minulla olisi unelmieni koti, rahaa kaikkeen mistä olen ikinä haaveillut, aikaa jokaiselle haluamalleni asialle en kykene tuntemaan aitoa onnea jos se ei jo asu sisälläni ilman mitään edellämainitsemiani asioita. Itse olen monesti sortunut onnen ulkoistamiseen- uudet kengät, kodin sisustaminen, illallinen ravintolassa, aika kampaajalle, tulevaisuuden suunnitteleminen, kaiken ulkoisen hankkiminen ja organisoiminen- tajuamatta sen olevan turhaa (vaikkakin ehkä hetkellisesti piristävää tai unohtamaan auttavaa). Tunteeni ovat ne mitkä ne ovat- riippumatta siitä mitä ja missä.\nMistä syntyy sisäisen ja aidon onnellisuuden kokeminen? Yksi elämän suurimmista mysteereistä. Mutta siihen olen päätymässä, että onni syntyy rakkaudesta, hyväksynnästä, lohdutuksesta, ymmärryksestä, rehellisyydestä, arvostuksesta, suojasta ja hoivasta. Sekä vastaanotettuna lähellä olevilta ihmisiltä että omalta itseltään. Onni ei synny maasta, vaan ihmisestä maan päällä. Onni ei ole punainen tupa ja perunamaa, tietty ammatti, etelänmatka kerran vuodessa, pankkitilin euromäärä, kaunis peilikuva, maine tai kunnia, trendikäs koti, uudet stereot, tietynmerkkinen auto, punaiset korkokengät tai kimalteleva bilemekko. Onni on sitä, että ihminen saavuttaa tasapainon menneisyytensä kanssa ja oppii rakastamaan itseään. Onni on vahvaa itsetuntemusta ja kykyä olla läsnä ja rehellinen- ympäristölleen, mutta ennenkaikkea omalle itselleen. Onni on sisäistä rauhaa ja levollisuutta, tunnetta siitä, että kaikki on hyvin ja tulee olemaan hyvin mitä ikinä tahansa elämä tuokin tullessaan. Onni on tosiasioiden hyväksymistä. Onni on kykyä ja uskallusta katsoa omaan sisimpään ja kuunnella omia, todellisia tunteita. Onni on sen tajuamista, että kukaan ei voi rakastaa minua onnelliseksi, eikä mikään ulkoinen asia voi tehdä minua onnelliseksi. Onni on elämistä tässä hetkessä, aistit ja sydän avoimina. Onni ei ole tulevassa- onni on nyt.\nVielä uskon onnellisuuden muodostuvan ennenkaikkea siitä, että ihminen kykenee, saa ja uskaltaa olla juuri se mitä oikeasti ja syvimmillään on. Onnellisuuden kokeminen vaatii kokemuksen siitä, että oman elämän ihmissuhteet, arki, työ ja velvoitteet ovat kaikki tasapainossa omien arvojen ja ideologioiden, sekä oman persoonallisuuden kanssa. Voin olla yhtä onnellinen kaupankassana kuin laulajana, jos vaan saan olla se mitä olen, enkä joudu koskaan toimimaan vasten omaa arvomaailmaani, sydäntäni ja persoonaani. Onni syntyy mahdollisuudesta toteuttaa omaa itseään ja elää omannäköistään elämää. Sitä, jonka oma sydän allekirjoittaa.\nHelposti sanottu- vaikeasti tehty? Toivon, ettei. Haluan haastaa Sinut tänään kuuntelemaan omaa sydäntäsi ja sen vastausta kysymykseen: oletko onnellinen? Juuri tänään, juuri nyt. Aidosti. Oikeasti. Rehellisesti. Sinulla on siihen oikeus. Ja-\nArvostan yli kaiken rehellisyyttä, oikeudenmukaisuutta ja nöyryyttä- ne ovat mielestäni koko perusta sille, kuinka ihmisten tulisi toisiinsa suhtautua- mutta arvoina jollain tapaa katoavia, näin usein huomaan. Itsessäni on monia vikoja ja epätäydellisyyksiä ja inhimillisiä heikkouksia, mutta noista kolmesta arvosta en ole antanut itseni päästää irti. En kykene valehtelemaan, koska halveksun epärehellisyyttä- mielestäni valheen tie on aina huono tie ja huono valinta; ei pelkästään sen kohteelle vaan myöskin kertojalle itselleen. Niinikään en kykene epäoikeudenmukaisuuteen- ja jos teenkin joskus väärin toista ihmistä kohtaan niin suorastaan haluan ja toivon hänen tekevän minulle samoin- silloin toteutuu oikeudenmukaisuus. Elämän pitää olla reilua ja oikeudenmukaista. Olen perusluonteeltani aika rauhallinen ja hallitsen tunteeni hyvin, mutta mikään ei provosoi minua tehokkaammin ja hurjemmin kuin epäoikeudenmukaisuus. Sen kohtaaminen saa minut täysin kontrolloimattoman tunnekuohun valtaan- mikään muu tunne ei ole koskaan sisälläni ollut yhtä voimakas kuin viha ja raivo epäoikeudenmukaisuutta kohtaan. Vahvempi lyö heikompaa, ihminen tekee pahaa eläimelle tai aikuinen lapselle - asioita, joita oma mieleni, psyykeni ja sydämeni ei yksinkertaisesti kestä. Jos näen tai kuulen vaikkapa uutisissa tai facebookissa edellämainituista asioista skippaan tiedot välittömästi- en vain pysty. Raastavaa ja raivostuttavaa on sekin, jos joutuu vaikkapa sivusta seuraamaan ihmissuhteita, joissa on täysin epäoikedenmukaiset "säännöt"- toinen osapuoli sallii itselleen asioita, jotka kieltää toiselta. Tai sivuuttaa täysin omat väärät tekonsa, mutta tuomitsee toisen rankasti identtisistä asioista. Oma lukunsa on myös selän takana pahanpuhuminen- kuinka helppoa, kuinka epäoikeudenmukaista, kuinka läpinäkyvää, kuinka tarkoituksetonta. Tottakai jokainen puhkuu joskus vihaa ja katkeruutta jostain toisen ihmisen itselle tekemästä asiasta, mutta omaa mieltään voi purkaa pysyen silti totuudessa tunnekuohussakin. Itselleni tulee hyvä ja tasapainoinen, levollinen olo siitä, että toimin oikeudenmukaisesti ja rehellisesti. En voi käsittää, miten epäoikeudenmukaisesti ja valheellisesti toimivat ihmiset tulevat itse toimeen itsensä kanssa; kuinka he jaksavat kantaa sisällään kaiken sen minkä takuuvarmasti ainakin järjellä ajateltuna tietävät olevan väärin, vaikka omatunto ei asiaa kertoisikaan. Uskoisin, että jossain syvällä sisimmässän he itsekin voivat pahoin.\nMistä päästäänkin siihen kaikkein tärkeimpään syyhyn elää ja toimia aina oikeudenmukaisesti ja totuudellisesti- ei ainoastaan toisten ihmisten takia, vaan oman itsen takia. Näin ajattelen ja uskon. Valheet, epärehellisyys ja epäoikeudenmukaisuus myrkyttävät ihmisen mielen- pahimmillaan ne vievät hänen pikkuhiljaa mukanaan valheelliseen "todellisuuteen", jossa toden ja valheen rajat alkavat oikeastikin himmentyä. Se on pelottavaa. Itse ajattelen niin, että voin tässä elämässä tehdä vaikka mitä virheitä ja toimia vaikka miten hölmösti- kunhan pysyn rehellisenä itselleni ja muille, se on kaikkein tärkeintä. Se suojaa omaa psyykettäni- rehellisyys on ihmisen oman mielen ja sydämen turva. Ja toki myöskin asia, jonka avulla pystyy säilyttämään itsekunnioituksensa. Totuudellisuus on mielestäni tärkeää silloinkin, kun valhe ei välttämättä satuttaisi muita ihmisiä- totuudellisuudella on itseisarvo. Totuudellisuus pitää ihmisen oikealla tiellä omassa elämässään.\nSosiaalinen media on mielenkiintoinen paikka- uskon monien ihmisten häilyvän siellä profiileissaan ja postauksissaan totuuden ja valheen rajamailla (ehkä itsekin toisinaan sitä tajuamatta). Ihmiset ikäänkuin luovat netissä itselleen ihanneminän, ja omasta elämästään ihannekiiltokuvan, ja jotenkin luulevat sen auttavan heitä voimaan paremmin. Peukutusten määrää seurataan, ja jokainen uusi peukutus tuo hymynkareen. Mutta kaikki se on valheellista, eikä pidemmän päälle eheytäkään ihmisen sielua vaan tekee juuri päinvastoin. Asia on mielestäni verrattavissa päihteiden käyttöön - tarkoituksena on helpottaa omaa oloa, mutta loppupeleissä todellisuudenpako saakin aikaan vielä pahemman olon- omia haavojaan kun ei pysty loputtomiin "kiertämään". Vaikka miten päivittäisi kaiken olevan upeaa ja ihanaa ja hauskaa ja kevyttä, ei se muuta todellisuutta upeaksi, ihanaksi, hauskaksi ja kevyeksi. Tässä yhteydessä on pakko todeta, että oma ideologiani facebookissa on juuri positiiviset päivitykset- mutta pointtini ei ole kiiltokuvien luominen, vaan se, etten halua itse henkilökohtaisesti "levittää" netissä huonoa mieltä tai ahdistusta- huonoina päivinä en siis päivitä (yleensä) mitään, ja haen tukeni ja lohtuni vaikkapa ystävän kanssa juttelemisen kautta. Positiivisissa päivityksissä olen taas pitänyt kiinni siitä, että kaikki "siirappi" niissä on totta- en päivitä olevani sporttinen ja uineeni kilometrin, jos todellisuudessa olenkin uinut tuskaa tuntien puoli kilometriä. En myöskään keksi faceen tarinoita huippuhauskoista bile-illoista, laajoista ystäväpiireistä tai ylipäätään "huippufiiliksistä", jos todellisuudessa olenkin tuntenut yksinäisyyttä ja kaipuuta. Valheelliset päivitykset eivät välttämättä ja useinkaan vahingoita tai satuta niiden lukijaa- mutta ne satuttavat ja vahingoittavat kirjoittajaa itseään. Niiden kautta hän vie koko ajan omaa elämäänsä kauemmaksi oikeasta ja todellisesta- jolloin pudotus on koko ajan suurempi ja suurempi sinä päivänä, kun kirjoittaja ei enää pystykään pakenemaan. "Kiiltokuvapäivitysten" kautta hän hakee koko ajan lohtua itselleen väärin perustein ja keinoin. Keinoin, jotka eivät ole kestäviä.\nOlen yleensä vetänyt blogissani tiukan rajan suhteessa yksityiselämääni. Nyt rohkenen kuitenkin kirjoittaa esimerkin rehellisyyden merkityksestä omasta elämästäni- tapahtuneesta kun on aikaa jo melkein kaksi vuosikymmentä, ja minulla on kauniit välit toisen "päähenkilön" kanssa- olemme ystäviä, yksinomaan kiitos hänen rehellisyytensä. Rehellisyys suojaa ihmissuhteen, tapahtui siinä mitä tahansa muuta väärää tai pahaa. Olin nuori opiskelijatyttönen ja seurustelin ensimmäisiä kertoja elämässäni, hirmuisen rakastuneena tottakai Poikaystäväni kuitenkin petti minua- kertoen sen minulle välittömästi itse kasvokkain, yltiörehellisenä, aidosti katuvana, kasvot kauttaaltaan kyynelissä. Hänen rehellisyytensä ei vähentänyt asian satuttavuutta tai vääryyttä- mutta se teki jotain muuta tärkeää; se pelasti ihmissuhteemme, vaikka parisuhteemme päättyikin. Rehellisyys on mielestäni jokaisen ihmissuhteen pohja ja perusta, se on tärkemäpää kuin mikään muu. Poikaystäväni todisti rehellisyydellään arvostavansa minua ja arvostavansa oikeudenmukaisuutta- hän ei halunnut tarjota minulle valheellista "todellisuutta". Jos asia olisi joskus selvinnyt minulle jotain muuta kautta (kuten uskon valheiden AINA selviävän) en olisi kyseisen henkilön ystävä tällä hetkellä- en voisi edes katsoa häntä päin.\nSiedän mielestäni aika hyvin inhimillisiä heikkouksia niin toisissa ihmisissä kuin itsessänikin- kukaan ei ole aina hyväntuulinen, vahva, järkevä, kauniisti käyttäytyvä, kärsivällinen, ahkera, iloinen, pirteä, hauska, maltillinen, asiallinen, tehokas, ystävällinen, lempeä, rakastava. Mutta valheen edessä en pysty olemaan hiljainen ja anteeksiantava. Huomasin tämän hyvin myös hetki sitten päättyneessä tangomarkkinoiden nettiäänestyksessä; minua ei lainkaan haitannut kriittiset tai arvotelevatkaan kommentit (mielipiteet) vaikkapa lauluäänestäni, mutta jos joku kirjoittaja kirjoitti valheen liittyen minuun ja elämääni en kertakaikkiaan pystynyt olemaan hiljaa (vaikka se olisi tietyllä tapaa varmasti suotavaa ollutkin- siis olla lähtemättä mukaan yhtään mihinkään kommentointiin). En kykene antaa valheen jäädä "eloon"- rakastan totuutta liikaa. Jokainen ihminen ansaitsee tulla arvostelluksi (ja arvostetuksi) vain ja ainoastaan totuuden kautta. Kannan pää pystyssä vastuun kaikesta elämässäni tekemästäni huonosta ja väärästä, en tunne sen suhteen armoa itseäni kohtaan yhtään enempää kuin ketään muutakaan kohtaan- mutta en pysty kantamaan harteillani ja sydämessäni sellaista, mitä ei ole oikeasti tapahtunut. Tottakai aina on tärkeintä, että itse tietää totuuden- mutta se ei vähennä sitä, miten paljon valheelliset puheet satuttavat.\nJohan tuli taas pitkä kirjoitus- mutta uskon sen kertovan ainoastaan siitä, miten tärkeä asia kaikki edelläkirjoittamani itselleni on Totuudellisuus on kaunista- se suojaa meitä jokaista. Älä koskaan lyö valheella- vaikka olisit kuinka vihainen. Puhdas omatunto tuo puhtaan olon.\nTärkeintä on totuus.\nOlen aiemmin blogissani kirjoittanut mm. otsikoilla Asiat, jotka satuttavat, Haavoittuva sydän, Ystävällisyys ja Kaunis rakkaus. Olen kirjoituksissani pohtinut sitä, miten helppoa ihmisten on eri tavoin satuttaa toisiaan- ja miten vahvasti sydän muistaa asiat, jotka ovat satuttaneet. Samalla olen ihmetellyt sitä, miten harvinaista aito ystävällisyys usein tuntuu olevan- sekä paradoksia siinä, että kovin usein ihmiset kohtelevat kaikkein huonoiten juuri läheisiään ja ovat kaikkein ystävällisimpiä vieraille. Samat teemat pyörivät mielessäni tälläkin hetkellä. Ennenkaikkea olen viime aikoina miettinyt paljon sanojen voimaa- se on valtava. Sanojen aiheuttama tuho ei ole konkreettista; siitä ei jää mustelmia tai näkyviä jälkiä, vaan itse asiassa jotain paljon pahempaa ja parantumattomampaa. Fyysinen väkivalta on kamalaa ja satuttaa myös henkisesti, mutta silti useinkaan sen aiheuttamat vauriot eivät ole pysyviä. Kun taas henkisen väkivallan jäljet eivät pyyhkiydy koskaan pois- sydän muistaa ihon ja kropan unohtaessa. Jokaisella meistä on varmaan mielessään tilanteita ehkä kaukaakin menneisyydestä, joissa kuulemamme sanat- vaikka sivulauseessa vilpittömästikin heitetyt ja pahaatarkoittamattomat- ovat jäänet pysyviksi muistoiksi sieluun ja sydämeen. Itselleni tulee heti mieleen muutamat lapsena kuulemani kommentit liittyen ulkonäkööni, muistan ne vieläkin kuin eilisen. Muistan kyseisistä tilanteista kaiken- muistan ajan ja paikan, muistan värit, muistan äänensävyt ja ilmeet, muistan ympäristön, muistan asennot ja liikkeet- muistan ihan kaiken ja näen kaiken mielessäni. Juuri siinä piilee sanojen vaarallisuus; pahimmillaan niistä muodostuu kiveenkirjoitetut haavat sydämeen. Siksi ihmisten pitäisi varoa sanojaan. Ymmärtää niiden voima, ymmärtää se, etteivät ne ole "vain sanoja". Etteivät ne mene toisesta korvasta sisään ja toisesta ulos; ne jäävät välille. Sisälle.\nJokainen sanoo varmaan joskus pahasti, ja hyvin usein myös tarkoittamattaan. Riidan aikana tai provosoituneena on jopa inhimillistä ja toisinaan ymmärrettävääkin käyttää ei niin kaunista kieltä. Vaarallisille vesille siirrytään silloin, kun ihminen käyttää tarkoituksella ja taktikoidusti pahoja sanoja tietäen ja haluten niiden satuttavan. Silloin kun hän etsii ja kaivelee toisen heikot kohdat ja takertuu sanoillaan niihin. Silloin kun pyrkimyksenä on tunkeutua toisen päähän ja mieleen, ja manipuloida vakuuttavalla puheella toinen vakuuttuneeksi omasta huonoudestaan. Tai- kaikkein kärjistyneimmillään- silloin kun ihminen alkaa levittää pahoja sanoja ympäristöön halunaan tuhota toisen elämästä jotain kaunista ja hyvää. En ole koskaan ymmärtänyt enkä tule koskaan ymmärtämään selän takana pahan puhumista. Samoin en tule koskaan käsittämään sitä, kun vaikkapa parisuhteessa toinen osapuoli alkaa mustamaalata toista julkisesti esimerkiksi sosiaalisessa mediassa. Voiko olla mitään julmempaa, epäoikeudenmukaisempaa, selkärangattomampaa, haavoittavampaa? Ja ennenkaikkea myös turhaa ja tarkoituksetonta. En usko, että kukaan pahanpuhuja tai "pahanlevittäjä" on koskaan saanut todellista helpotusta omaan oloonsa toiminnallaan- vaikka alkuun saattaisi itsekin niin luulla. On hyvin helppoa haukkua jotain niin, ettei kyseinen henkilö itse ole paikalla. Se on liian helppoa, ja mielestäni aina osoitus pahanpuhujan omasta epävarmuudesta ja pahastaolosta. Usein ehkä myös kateudesta. Onnellisella ja tasapainoisella ihmisellä ei ole tarvetta pahanpuhumiseen. Onnellinen ja tasapainoinen ihminen selvittää asiat reilusti kasvotusten. Vielä onnellinen ja tasapainoinen ihminen pysyy aina totuudessa. Ikävistäkin asioista ja tunteista pitää toki saada puhua eri tilanteissa ja yhteyksissä, ja eri tavoin- mutta se on eri asia kuin taktikoitu ja valheellinen puhe, jonka tarkoituksena on vain ja ainoastaan toisen ihmisen vahingoittaminen. Kunpa ihmiset laittaisivat aina vain hyvää kiertoon- ei koskaan pahaa! En ymmärrä tarvetta myrkyttää ihmisten mieliä ja rakennella negatiivisia viestiketjuja- tuoda lisää rumuutta ja pahuutta maailmaan, jossa sitä kuitenkin on itsessäänkin riittävästi, ilman että ihmiset sitä aktiivisesti omalla toiminnallaan lisäävät.\nKaikkein karuinta, julminta, väärintä ja satuttavinta pahat sanat ovat mielestäni nimenomaan läheisissä ihmissuhteissa. Luonnollisesti itselle rakkaan, tärkeän ja merkityksellisen ihmisen sanoilla on väliä enemmän kuin vieraan ja tuntemattoman ihmisen puheella. Silti olen viime aikoina pohtinut myös nettikirjoittelussa esiintyvää negatiivista puhetta- syystä että olen itse parhaillaan mukana Tangomarkkinoiden nettiäänestyksessä Ainoa kisaan osallistumiseen liittyvä epäröintini koski juurikin mahdollista nettiäänestykseen joutumista- käytän sanaa "joutua", koska en usko kenenkään varta vasten haluavan päästä julkiseksi riistaksi. Olen seurannut kisaa aiempina vuosina, ja tiesin, että nettiäänestyksessä kilpailijat joutuvat pahimmillaan todella rankan arvostelun kohteeksi. Ja niinhän se on mennyt tänäkin vuonna- itse olen tosin selvinnyt hyvinkin vähällä verrattuna moneen muuhun kilpailijaan. En voi käsittää miten laulukilpailussa osa kirjoittelijoista puuttuu mm. kilpailijoiden ulkonäköön täysin ala-arvoisilla kommenteilla. Eikö heillä todellakaan ole mitään muuta tekemistä- elämässään mitään muuta mihin keskittyä tai mistä huolehtia? Kuinka kukaan voi tuntea ylpeyttä itsestään kirjoittaessaan kasvottomana nimimerkin suojista jotain täysin asiaankuulumatonta, täysin epäkypsää ja jotain aivan täydellisen rumaa? Monesti olen myös miettinyt, että haukkuvat kommentit rakentavan kritiikin sijaan ovat äärimmäisen läpinäkyvästi kateuden siivittämää puhetta- eivätkö kirjoittelijat itse sitä tajua- tai kiinnostaako heitä lainkaan minkälaista kuvaa itsestään ja omasta sielustaan he kirjoittelullaan maalaavat? Kuinka moni kirjoittaisi vastaavat kommentit omalla nimellään? Kuinka moni sanoisi ne kasvokkain arvostelunsa kohteelle?\nHyvä ystäväni kirjoitti viisaasti viestissään minulle muutama päivä sitten- viestin sisältö oli siinä, että mitkään pahat sanat tai teot eivät pysty vahingoittamaan tai muuttamaan sitä mitä oikeasti olen. Mitkään pahat puheet eivät voi muuttaa totuutta. Siinä mielessä sanat ovat vain sanoja niiden kaikesta satuttavuudesta huolimatta. Sen asian haluaisin jokaisen ihmisen muistavan! Ja varsinkin jokaisen, joka juuri nyt joutuu elämässään kestämään ja käsittelemään satuttavia sanoja- joko oikeissa ihmissuhteissa tai netin palstoilla. Vielä haluaisin ihmisten miettivän omaa puhettaan toisille ihmisille, ja sitä haluan itsekin miettiä; sanonko itse tarpeeksi kauniita sanoja, ja olenko tarpeeksi hiljaa silloin jos mieleen ei tule mitään kaunista. Asia, mitä olen yrittänyt oppilaillenikin kertoa: ole hiljaa silloin, jos ei ole mitään hyvää sanottavaa. Sano vain hyviä asioita. Se on sitä hyvän kiertoonlaittamista, mitä maailma kipeästi tarvitsee.\nOllaan toisillemme valon-, ilon- ja voimanlähteitä! Puhutaan kauniisti ja totuudellisesti- silloin voi katsoa itseään peilistä ja nähdä kauniin peilikuvan\nOlen tehnyt ennätykseni blogikirjoitusten välisessä tauossa- toista kuukautta. Kiirettäkin on ollut (vai olikos se vain ihmisen itsensä luoma illuusio...), mutta suurempi syy on ollut oman uskottavuuteni joutuminen koetukselle, omissa silmissäni- tai ehkä oikeammin sydämessäni. Blogini johtavana ajatuksena on ollut se, että koskaan ei ole liian myöhäistä muuttaa oman elämänsä suuntaa ja alkaa elämään sitä elämää, minkä sisimmässään tietää oikeaksi juuri itselleen. Olen kirjoittanut positiivisen ajattelun voimasta, ja siitä, miten luja usko ja tahto siirtää vaikka vuoria. Olen ollut vakuuttunut tahdonvoimasta ja periksiantamattoman yrittämisen voimasta. Esimerkkinä olen käyttänyt omaa elämänmuutostani- sitä, jonka aloitin vajaa kolme vuotta sitten irtisanomalla silloisen opettajan virkani, hakeutumalla artistivalmennukseen ja perustamalla toiminimen voidakseni tehdä musiikista päivätyöni ja elantoni lähteen. Mutta kuinkas sitten kävikään. Kaikki ei mennyt käsikirjoituksen mukaan, vaikka kuinka uskoin, yritin, tahdoin, luotin ja tein kaikkeni- vai menikö sittenkin. Vasta nyt olen oivaltanut unelmien tavoittelusta sen kaikkein tärkeimmän; se ei olekaan lopputulos, mutkaton matka, tai asioiden kulkeminen toivottuun suuntaan nopeasti ja vailla sen suurempia vastoinkäymisiä. Ei, ei lainkaan eikä sinnepäinkään. Unelmien tavoittelulla on itseisarvo- itse matka on tärkein. Se, että uskallat, teet ja toimit lopputuloksesta huolimatta. Syy on itsestäänselvä: sen varmistaminen, että et koskaan elämässäsi joudu jossittelemaan. Silloin ei jää MITÄÄN kaduttavaa, ei yhtä ainutta syytä katkeroitua. Silloin jää vain ja ainoastaan syy olla onnellinen- ja ylpeä.\nVasta viime aikoina olen ymmärtänyt sen, että elämä on palapeli, jossa mikään palanen ei löydä- tai ole löytämättä- tietään kokonaisuuteen sattumalta. On palasia, joiden merkitys selviää ihmiselle vasta vuosien, ehkä vuosikymmenten jälkeen. Samoin ymmärrät vasta jälkeenpäin miksi jokin palanen jäi puuttumaan. Elämä on palapeli, joka ei tule valmiiksi tietyssä ajassa tai tiettyyn ikään mennessä- se on valmis vasta silloin kun elämänkaaresi on tullut sen luonnolliseen ja tarkoitettuun päätökseen. Silloin ymmärrät ja tajuat kaiken, et hetkeäkään aiemmin. Sinun tehtäväsi on vain luottaa jokaisen niin toisiinsa sopivan kuin sopimattomankin palasen- siis pieleen menneen yrityksen- tarkoituksenmukaisuuteen. Tosin viime aikojen tärkeä oppini on ollut myös se, että "pieleen menneitä" yrityksiä ei oikeasti ole olemassa; on vain ihmismielen harhoja siitä, miten asioiden muka pitäisi mennä, tai siitä, mitä "menestyminen" tai "onnistuminen" muka on. Eihän edellämainuttuja asioita voi kukaan määritellä tai mitata mittarein. Olet onnistunut aina silloin kun kuuntelet sydämesi ääntä- lopputuloksesta huolimatta. Eikä kukaan voi määritellä sitä aikaa, minkä kuluessa ihmisen pitäisi onnistua unelmansa tavoittamisessa. Koskaan EI ole liian myöhäistä. Ja tätä kaikkea tarkoitan myös ihan konkreettisella tasolla, en vain kauniina korulauseina.\nVasta nyt tajuan sen, että jokaisella matkani mutkalla on vinha tarkoitus- ja ettei ole päivämäärää jolloin voisin sanoa: "pieleen meni". Opettajan viran irtisanoessani, yksityisyrittäjäksi ryhtyessäni ja artistin uran eteenpäinviemisen aloittaessani tein suuria taloudellisia uhrauksia. Mutta vasta nyt tajuan sen, että tein juuri niin kuin minun piti tehdä- unelmien tavoittelu VAATII uhrauksia- harppauksia, rohkeita siirtoja ja uskaliaita hyppyjä tuntemattomaan; asioita, joista selviää vasta myöhemmin, etteivät ne itse asiassa olleetkaan mitään uhrauksia, ainoastaan juuri oman elämän palapeliin juuri sillä hetkellä kuuluvia ja tarkoitettuja palasia. Mitä tulee yksityisyrittäjyyteen- TAI musiikista ja artistin urasta elannon saamiseen- on varmaan enemmän kuin normaalia, etteivät asiat etene vuoden, parin tai muutamankaan aikana "valmiiksi". Pitää jaksaa odottaa ja jaksaa olla kärsivällinen. Pitää ymmärtää, että vastoinkäymiset kuuluvat matkaan, ja vielä enemmän; ne ovat tärkeä ja opettavainen osa unelman todeksitulemista. Elämässä ja unelmien tavoittelussa merkityksellistä on se, ettei lakkaa yrittämistä yhden epäonnistumisen jälkeen- tärkeintä on kyky nousta aina uudestaan ja uudestaan; nousta sen yhden ratkaisevan kerran enemmän kuin mitä on kaatunut.\nIhmisellä on myös oikeus väsyä ja pettyä silloin kun elämä koettelee, ja kaikesta yrittämisestä ja rohkeudesta ja konkreettisista teoista huolimatta asiat tuntuvat junnaavan paikallaan- kun tuntuu, että elämä vain ottaa ja ottaa, etkä saa mitään palkintoa mistään tekemästäsi työstä. Silloin on oikein ja inhimillistä pysähtyä hetkeksi, antaa asioiden olla, antaa itselle aikaa sopeutua ja aikaa kerätä uudestaan oma taistelutahto- JA sen jälkeen aloittaa uudestaan, ihan kaikki, tarvittaessa ihan alusta, tarvittaessa vielä suuremmilla "uhrauksilla" kuin aiemmin. Niin, minähän en ole luopunut unelmastani, en tule koskaan luopumaan. Juuri tällä hetkellä teen sen mitä tehdä täytyy, teen ihan kaiken, teen mitä vaan- mitä vaan musiikin ja unelman eteen. En kysele hyötyjä tai riskejä tai takuita. Juuri nyt on kaikki ihan hyvin- on ihan hyvä olla juuri tässä vaiheessa matkalla kohti unelmaa, jokainen vastoinkäyminen on ollut ihan hyvä, ja on ollut ihan hyvä sekin, että asioiden eteenpäinkulkeminen pysähtyi hetkeksi; vähän niinkuin meren ulapalle vetäytynyt aalto, joka vyöryy hetken päästä takaisin, suurempana ja kovemmalla kohinalla. Yhä seison jokaisen blogissani kirjoittamani sanan takana- ehkä jopa täydemmin ja aidommin kuin ennen. Uskoni on sama kuin se aina on ollut, ja sen voimin aloitan uudestaan ne teot, jotka vajaa kolme vuotta sitten aloitin. Teen niitä niin kauan kuin minun tarvitsee. Hartiavoimin uurastaen, jokaisen kiven kääntäen, lopputuloksesta välittämättä, epäröinnille sijaa antamatta. Levollisena. Luottaen.\nTämä on minun matkani. Ja minun palapelistäni tulee vielä valmis.


Syhinä: Omena- ja luumupuu\nIrina - White & Fresh 22. toukokuuta 2014 klo 0.01\nOlispa ihanaa, jos olisi piha, johon istuttaa omenapuu! Parvekkeella ei taitaisi oikein puu pärjätä. :D\nSyhi / Syhinä-blogi 25. toukokuuta 2014 klo 17.15\nOnneksi parvekkeella voi sentäs jotain herkkuja kasvattaa, vaikka mansikoita! :)\nJohannaL 25. toukokuuta 2014 klo 8.19\nMeilläkin on suunnitelmissa istuttaa tänä kesänä omenapuita, kirsikkapuu ja luumupuu ainakin :) Sitten pitäis laittaa pari marjapuskaa. Eilen tein isäni kanssa istutuslaatikoita, joihin tulee mansikoita ja herneitä ainakin.\nSyhi / Syhinä-blogi 25. toukokuuta 2014 klo 17.14\nOn kyllä ihan parasta kun saa herkkuja suoraan omalta pihalta! Kirsikan voisin tänne vielä laittaa :)\nViivi / Valkoinen Soihtu 25. toukokuuta 2014 klo 16.15\nVoii, omppupuut on ihania! Meilläkin on niitä kaksi ja hitsinhyviä omenia tekevät:)! Nam!\nSyhi / Syhinä-blogi 25. toukokuuta 2014 klo 17.13\nToivottavasti tuosta meidänkin omasta tulee hyviä :)


Paras aurinkovoide kasvoille? Testin voittaja oli kevyt ja huomaamaton\nTestasimme erilaisia kasvoille tarkoitettuja aurinkovoiteita.\nTestasimme kasvoille tarkoitettuja aurinkosuojia, joissa on suojakerroin 50. Monessa tuotteessa ilahdutti kevyt, päivävoiteen kaltainen koostumus.\n4.6.2022 Teksti: Annan toimitus Kuvat: Unsplash ja valmistajat\nKasvot ovat yleensä eniten alttiina auringolle, ja siksi kasvojen iho on syytä suojata auringolta huolella. Mikä aurinkovoide on paras kasvoille? Testasimme seitsemän eri hintaista aurinkosuojaa.\nLue myös: Ihotautilääkärille tuttu näky ovat keski-ikäiset, joilla on tyvisolusyöpä kasvoissa – salakavalin on tietty ihotyyppi\n1. Heliocare: miellyttävää vaahtoa\nHeliocare 360° Airgel SPF 50 -vaahto sopii kaikille ihotyypeille, 60 ml 35 e.\nIhoni on kuiva ja epätasainen.\nTuote lupaa imeytyä nopeasti ja tuntua iholla kevyeltä.\nNäin se toimii: Aerosolipulloa ravistetaan kunnolla, minkä jälkeen siitä annostellaan reilu määrä vaahtoa ja levitetään kasvoille. Pehmeän vaahdon levittäminen kasvoille tuntuu miellyttävältä.\nPitikö lupaus? Tuote tosiaan imeytyy ihanan nopeasti, eikä siitä jää kasvoille ikäviä valkoisia rantuja.\nTämä yllätti: Painepakkaus käsketään suojaamaan auringonvalolta ja kuumuudelta räjähdysvaaran vuoksi, joten uskaltaakohan aerosolipulloa ottaa kesäpäivänä rannalle mukaan? Ainakaan kuumaan autoon sitä ei parane unohtaa. Lisäksi pullosta on vaikea arvioida, paljonko vaahtoa on vielä jäljellä.\n2. La Roche-Posay: herkän ihon ystävä\nKlassisessa La Roche-Posay Anthelios UVMune Ultra Cream SPF 50+ -voiteessa on uudistettu uv-suodatin, 50 ml 21 e.\nIhoni on herkkä ja melko kuiva.\nTuote lupaa erittäin korkean aurinkosuojan kasvoille ja silmänympärysiholle erityisesti ultrapitkiä UVA-säteitä vastaan. Sopii herkälle iholle ja piilolinssien käyttäjille.\nNäin se toimii: Tuubimainen pakkaus tuntuu heti riittoisalta, ja voidetta on helppo annostella sekä levittää. Kosteuttava tuote imeytyy nopeasti ja jättää ihon miellyttävän ja tasaisen tuntuiseksi.\nPitikö lupaus? Tuote tosiaan sopii hyvin herkälle iholle ja tuntuu mukavalta jopa silmien ympärillä. Ei jätä valkoisia jälkiä ja toimii loistavasti myös meikin alla.\nTämä yllätti: Hämmästyin, miten nopeasti voide todella imeytyi ihoon. Tästä tulee uusi luottotuotteeni.\nLue myös: Milloin aurinkosuojaa pitäisi alkaa käyttää? Aurinkovoidetta tarvitaan muulloinkin kuin kesällä\n3. Nivea: uusi luottotuote\nNivea Sun UV Face Specialist Dark Spot Control SPF 50 -voide sisältää hyaluronihappoa, 50 ml 16 e.\nIhoni on kuiva, poskilla on iän myötä tulleita tummia läiskiä.\nTuote lupaa vaalentaa pigmenttiläiskiä ja estää niiden muodostumista. Kevyt ja tahmaamaton voide sopii kaikille ihotyypeille.\nNäin se toimii: Tuubissa oleva voide levittyy hyvin, vaikka se on päivävoidetta hieman paksumman ja jäykemmän tuntuista. lmeytyy nopeasti ja jättää iholle sileän tunnun. Meikkivoide on helppo taputella aurinkovoiteen päälle.\nPitikö lupaus? Yllätyin todella! Jo muutaman päivän jälkeen tummat läiskät poskillani vaalentuivat selvästi. En aio luopua tästä voiteesta.\ntämä yllätti: Voiteen tuoksu on ikävän voikukkamainen. Onneksi se haihtuu nopeasti.\n4. Paras aurinkovoide kasvoille – testin voittaja oli kevyt ja huomaamaton ACO\nACO Ultra Light Sun Face Fluid SPF 50+ -voide on hajusteeton, 40 ml 21 e.\nIhoni on rasvoittuva.\nTuote lupaa nopeasti imeytyvän, erittäin kevyen ja mattapinnan jättävän aurinkosuojan kaikille ihotyypeille, myös herkälle iholle. Sisältää ihoa kosteuttavaa hyaluronihappoa.\nNäin se toimii: Sopivan ohut voide levittyy helposti, imeytyy nopeasti ja jättää ihon sileän tuntuiseksi. Mieto, aurinkovoidemainen tuoksu.\nPitikö lupaus? Voide on todella huomaamaton kasvoilla ja toimii moitteettomasti myös meikin alla.\nTämä yllätti: Ilahduin tuotteen keveydestä ja siitä, että voide sopii myös silmänympärysiholle. Ostan tätä varmasti jatkossa.\nLue myös, mikä oli paras aurinkovoide kasvoille Glitz & Glam -bloggaajan mielestä: 5 parasta aurinkosuojavoidetta kasvoille – parhaat aurinkovoiteet kasvoille\n5. Avène: päivävoiteen sijainen\nAvène Fluid SPF50+ TriAsorB -voide on tarkoitettu normaalille ja sekaiholle, 50 ml 20 e.\nIhoni on pintakuiva, ja kasvoissani on hieman epäpuhtauksia.\nTuote lupaa toimia päivävoiteen tavoin, ja sillä voi korvata kasvovoiteen kesällä. Voide sopii myös meikin alle.\nNäin se toimii: Voide tuntuu erittäin riittoisalta. Välillä sitä valuu tuubista ulos liiankin helposti. Tuotetta on helppo levittää kasvoille, ja se imeytyy ihoon erittäin hyvin. Iho tuntuu kevyesti kosteutetulta.\nPitikö lupaus? Tuote on todellakin aurinkovoide päivävoiteen muodossa. Ei tunnu tahmaiselta eikä tahraa. Toimii hyvin myös meikin alla eikä rasvoita ihoa liikaa. Iholle ei jää ikävää valkoista pintaa.\nTämä yllätti: Ihastelin kevyttä koostumusta. Aurinkosuojaksi voide on todella huomaamaton!\n6. Dewytree: sulautuu kauniisti\nDewytree Urban Shade Anti Pollution Sun SPF 50 -voide on luonnonkosmetiikkaa, 50 ml 25 e.\nIhoni on pintakuiva etenkin otsan ja leuan alueilta.\nTuote lupaa tasoittaa ihon sävyeroja sekä kirkastaa ihoa. Sopii kaikille ihotyypeille. Fysikaalinen aurinkosuoja muodostaa iholle säteilyä heijastavan pinnan.\nNäin se toimii: Hennosti vaaleanpunaiseen taittava voide tuntuu iholla aluksi paksulta ja todella vaalealta. Kun voidetta hieroo ihoon, se kuitenkin levittyy hyvin ja tasaisesti. Voiteessa on ihana, mieto mentholin tuoksu.\nPitikö lupaus? Aurinkosuoja tasoittaa ihoa hieman ja sopii hyvin meikin alle. Ei jätä ihoa tahmaiseksi. Minulla on hyvin vaalea iho, joten voide sulautuu iholleni kauniisti.\nTämä yllätti: Iho tuntuu kosteutetulta. Rakastuin tuotteen tuoksuun.\n7. Garnier: kevyesti päivettävä\nGarnier Ambre Solaire Tinted BB Super UV SPF 50 -voide sopii myös herkälle iholle, 50 ml 13 e.\nIhoni on rasvoittuva ja couperosaan taipuvainen.\nTuote lupaa antaa iholle luonnollista heleyttä ja tasaisen ihonsävyn.\nNäin se toimii: Tuote tuoksuu miedosti aurinkosuojavoiteelta. Sormelle puristettuna se näyttää yllättävän paksulta ja tummalta, mutta imeytyy hyvin kasvoille ja tekee ihon hieman päivettyneen näköiseksi.\nPitikö lupaus? Kasvojeni iho on sen verran kirjava, että se tarvitsee kesälläkin peittävää meikkiä. Sävyttävä päivävoide ja aurinkosuoja samassa tuotteessa ovat erittäin kätevä ratkaisu.\nTämä yllätti: Tuote ei ole kovin peittävä, joten talvikalpean naaman couperosakohtia piti tasoitella meikkipuuterilla.


KuvaKirjeitä Karsikonperältä: Karsikonperältä kevätleikkeitä\nNapakka koilistuuli vauhditti eilen kevään edistymistä.\nVaikka oli koilistuuli, niin kuitenkin lämmin. Se kuivatti hetkessä koneellisen pyykiä ja sai sen tuoksumaan ihanasti keväältä.\nIsoin vaiva oli lapioida kulkureitti pyykinkuivaustelineelle.\nKarvahattu ja villapipo joutivat seuraavaan koneelliseen ja minulle lippis. Se vanha ja reissuissa kulahtanut. Päähineen vaihdon myötä tuntui kevätkin taas harpanneen lisäloikan. Oli mukavaa nyhtää ponnaria lippiksen reiästä vapaaksi.\nKaukana kuitenkin ne ajat, kun sai vappuna pukeutua kesämekkoon, polvisukkiin ja lakerikenkiin. Nyt ei tule kuuloonkaan. Eipä minulla ole kesämekkoa, ei yhtään paria polvisukkia, eikä liioin nappaskenkiä. Kumisaappaat ovat itselleni varma vapun valinta.\nEdellisellä viikolla oli linnunpönttöjen siivoustalkoot.\nSe onnistui parhaiten kantohangen aikana. Linnut eivät ole vielä innokkaasti pihan pesäpaikkoja tutkailleet, joten ei olla myöhässä.\nPönttöjä siivotessa syttyi into rakentaa muutama lisää.\nIhan ite naulasin valmiiksi sahatut laudat pönntöaihioksi. Katot ja pohjat sain "tilauksesta" ja lopuksi urakointi kökötti pöydällä x kolme.\nYhtään pihan pönttöä ei ole varattu, mutta katselmuksia on tehty..\nVaikka lumet ovat sulaneet hopulla, niin hiukan oli autettava.\nPolttopuiden sirkkelöiminen pitäisi saada alkuun, joten konevoimat töihin ja lumet lingolla vähemmäksi rankapinon vierestä.\nPihassa on lätäköitä.\nSaappaankärki on loistava työväline lätäköiden yhdistämiseen ja vesivirtojen ohjailuun ojaa kohti Käteen sopivalla karahkalla voi vielä työtä viimeistellä ja kohta piha näyttää maailman kartalta.\nLähettänyt aimarii klo 20:41\nTunnisteet: kevät, vappu\nRonja Ryövärintytär 28. huhtikuuta 2016 klo 21.21\nHauskaa Wappua sinullekin :)\naimarii 29. huhtikuuta 2016 klo 18.20\nSeija 28. huhtikuuta 2016 klo 22.33\nPöntöt kunnossa täälläkin, mutta talvivaatteet vielä lähellä, tarvittaessa käyttöön otettavissa ;)\naimarii 29. huhtikuuta 2016 klo 18.22\nPönttöjä linnut tutkailevat. Tuntuu kivalta.\nTänään oli myös lämmin päivä ja minun pyykkikonen oli hommissa. Nyt alkaa jo tuntua, että meilläkin on kevät. Tosin aamulla hiihtelin järvelle tarkastamaaan, onko se vielä jäässä. Oli kyllä.\nma-te 28. huhtikuuta 2016 klo 23.47\nMeillä jo nähty pari takatalvea, mutta nyt kaikki lumi on sulanut ja tänään +14 astetta ☺\nKiitos Ja hauskaa Wappua myös Sinulle ♥\naimarii 29. huhtikuuta 2016 klo 18.24\ntäällä ei ole ollut takatalvia, kun tämä oikea talvi vasta yrittelee muuttua kevääksi. Lämmin päivä täällä myös, oli +15.6 ja piha vetinen, kun lumivallit sulavat.\nCrane 29. huhtikuuta 2016 klo 2.57\nMukavasti pohjoisessa tuntuu kevät etenevän. Kovin on vaihtelevaa täälläkin, vaikka niin paljon edellä, että nyt kukkivat tulppaanit ja narsissit pihoilla. Kaikki muut linnut ovat jo tulleet, pääskysiä vielä odotellaan! Iloista Valpuria Karsikonperällekin.\naimarii 29. huhtikuuta 2016 klo 18.33\nJuu, aika vauhdikkaasti etenee. Aurinko ja lämpö saa ihmeitä aikaan.\nMitään ei vielä kuki, kun ei ole edes viherrystäkään. Kaikki ajallaan, kyllä ehtii.\nMukavat vappua sulle myös.\nseita 29. huhtikuuta 2016 klo 7.58\nKumisaapas on tällä hetkellä ainoa järkevä jalkine. Lumi sulaa vauhdilla nyt kun yöpakkasia ei ole ollut parina viime yönä.\naimarii 30. huhtikuuta 2016 klo 7.04\nJuuri näin. Vettä on sikseen liikkeellä, että muuten varpaat kastuisi.\nMulla on myös vaellukseen passelin kumisaappaat, joista tykkään enemmän kuin vaelluskengistä.\nKirsti 29. huhtikuuta 2016 klo 8.44\nHyvää vappua sinulle ♥\naimarii 30. huhtikuuta 2016 klo 7.05\nHannele Ruusukummusta 29. huhtikuuta 2016 klo 10.21\nSussi 29. huhtikuuta 2016 klo 11.17\nHieno juttu nuo linnunpöntöt:)\nPöntöt ovat alkaneet jo kiinnostaa lintuja. Kyllä ne asutuksi tulevat.\nSusuPetal 29. huhtikuuta 2016 klo 12.33\nOn kyllä niin eksoottisen näköisiä nuo pyykit kuivumassa lumisessa maisemassa!\nToivottavasti asuntokatselmukset sujuvat hyvin ja saatte mukavia naapureita.\nHgsissä alkaa olla sandaalikelit!!\nAurinkoista ja iloista vappua, Aimarii!\naimarii 30. huhtikuuta 2016 klo 7.09\nNyt olen pessyt jo enemmänkin pyykkiä ja kaikki kuivaneet ulkona tuulessa ja auringossa. Lumi tuossa alla rupeaa olemaan sohjoa.\nASuntoja tutkaillaan. Toivon vain, että leppälinnulle jäisi yksi. Se on pruukannut pesiä yhdessä pöntössä.\nKesä siellä rupeaa olemaankin. Niin muuten piakkoin täälläkin.\nAnonyymi 29. huhtikuuta 2016 klo 14.49\nTuleehan se kevät vähitellen sinnekin. Komeat asunnot onlinnuille, varmasti kelpaavat. Aurinkoa wappuun!\naimarii 30. huhtikuuta 2016 klo 7.11\nTulee, tulee ja ryminällä tuleekin. Lintupönttöjä on kiva tehdä. Enempikin olis haluttanut sahata ja vasaroida, vaan lauta loppui.\nKiitos, sitä samaa.\nSirokko 29. huhtikuuta 2016 klo 14.59\nEi ihan polvisukilla tuolla pärjää puhumattakaan lakerikengistä. Ennen ne tosin puettiin päälle heti kun pälvet ilmestyivät näkyviin ja vain koska oli vappu, siis melkein kesä vaikka olisi pystyyn jäätynyt. Enää ei tulisi mieleenkään. Oikein mukavaa vappua!\naimarii 30. huhtikuuta 2016 klo 7.14\nSe on totta. Saappaat vedän jalkaan. Monesti lapsena sain räkätaudin vapunajan liian kevyestä pukeutumisesta.\nEn minä välihousuja vieläkän ole nahtaliin viskannut.\nEräskaksikko 29. huhtikuuta 2016 klo 20.25\nIhana tuo sinun porokuvasi,marssivat jonossa niinkuin ne ihmisetkin.Oikein hyvää Wappua ja simaa sinne sinulle.\naimarii 30. huhtikuuta 2016 klo 7.15\nSe on ihan uusi kuva. Eivät porot tykkää pehmoisessa lumessa liikkua, vaan pistäytyvät maantielle kunnes taas lähtevät haeskelemaan isoja pälvipaikkoja.\norvokki 29. huhtikuuta 2016 klo 21.01\nSirkkelikuva on mainio kuten myös pyykkikuvakin.\nTeillä on nyt sitten se rapa(rospuutto)keli (josta aina etelää muistetaan arvostella). Mutta vuoroin eri alueilla.\naimarii 30. huhtikuuta 2016 klo 7.18\nSirkkelikuvaa ei ole, tuossa vain traktorin avulla lumilinko viskaa lumet pöllipinon vierestä kauemmaksi. Nyt alue on sula ja viikonlopun mentyä alkaa sirkkelihommat.\nRospuutto on, ei kovin paha, mutta kuitenkin. Meidän tiellä on painorajoituskin, vaan näkyvät tukkiautot silti kulkevan. Etuus on se, ettei pölyä ole.\nKiitos, kivaa vappua sinulle.\nMirjam-Matilda 29. huhtikuuta 2016 klo 21.19\nMuistan, kuinka lapsena rakastin tuota lammikoiden ojaan ohjausta yhdistämällä niitä kepillä. :)\naimarii 30. huhtikuuta 2016 klo 7.20\nLätäköissä läträys on erittäin rentouttavaa puuhaa. Näinä päivinä teen sitä hyvin ahkeraan. Mukavaa katsella vedn virtausta.\nmarjukka 30. huhtikuuta 2016 klo 0.58\nKyllä ulkona kuivunut pyykki tuoksuukin ihanalta!Lapsena tuo lätäköiden yhdistäminen oli mieluista puuhaa! Minunkin piti tehdä uusia linnunpönttöjä, mutta taisi jääde ensi kevääseen - harmi!\naimarii 30. huhtikuuta 2016 klo 7.23\nOn todellinen ilo nukahtaa ulkona kuivaneiden lakanoiden väliin. Meillä on niin hyvä vesi, etten tarvitse käyttää lainkaan huuhteluaineita.\nItelläkin kävi mielessä ajatus, että ollaan myöhässä pönttöjen teon suhteen, vaan eikös mitä. Parhaimpaan tarkasteluaikaan tulivat uudet pöntöt puihin.\nSisko 30. huhtikuuta 2016 klo 10.11\nSiellä on vielä vähän luntakin. Komeita poroja otsikossa. Kumisaappaat on tuohon sopivat jalkineet. Hyvää ja iloista Vappua!\naimarii 1. toukokuuta 2016 klo 14.23\nOn vielä jonkun verran. Edelleen kumisaapaskeli, vaikka kovin aunis ja aurinkoinen vappusää. Lämmintä on.\nRisa 30. huhtikuuta 2016 klo 11.41\nNaapurin mies, entinen pohjoisen rajavartija, palasi juuri hiihto- ja kalareissultaan Lapista. On se ihmeellistä, että siellä on vielä noin paljon lunta.\naimarii 1. toukokuuta 2016 klo 14.25\nKoillismaan lumet ovat saaneet huutia, tosin vielä on ja hiitämäänkin pääsisi, mutta hanki on niin pehmeää, että jätän vappuhiihdon väliin. En muista näin vähälumista ja lämmintä vappua olleen vuosiin.\nkosotäti 30. huhtikuuta 2016 klo 12.44\nOn teillä vielä paljon tuota lunta, mutta onneksi se sulaa.\nOikein mukavaa vappua\nSulaa ihan silmissä, voin sanoa. Vappusää kaunis ja lämmin.\nLauri 30. huhtikuuta 2016 klo 15.08\nPorotkin osaavat kulkea tien vasenta puolta.\naimarii 1. toukokuuta 2016 klo 14.27\nSaattaa olla, että porot ovat oppineet liikennesääntöjä. Nämä porot eivät hötkyilleet, tiesivät minne matka.\nVappu on ollut kaunis ja lämmin.\nYannis Politopoulos 30. huhtikuuta 2016 klo 16.07\nI came back to your blog to see the amazing life. I am sitting and looking your life just like a movie.\nYou are always on my heart.\naimarii 1. toukokuuta 2016 klo 14.32\nHello Yannis. I will thank you that you like visit my blog. I hope you can enjoy still.\nOur winter has changing to spring. Nice time.\nLiplatus 30. huhtikuuta 2016 klo 16.46\nTeillä on mukavasti keväiset tohinat päällä.\nHyvän näköisiä koteja on linnuille.\nEilen oli täällä kevään lämpimin ja aurinkoisin päivä.\nNapposkengillä voi hyvin jo astella.\naimarii 1. toukokuuta 2016 klo 14.34\nNäin on. Ojat ja joki hiukan tulvii, kun lumet sulaa niin kiireellä. Etelän rinteissä vihertää ja aurinkoinen sää hellii.\nNappaskenkiin en vaida vielä.\nIrma 30. huhtikuuta 2016 klo 18.45\nKaunis poro kuva Hyvää vappua sinulle ♥\nkiitos. Toivon, että sinun vappusi oli mainio.\nSirpa 30. huhtikuuta 2016 klo 18.55\nKyllä nuo lätäköt houkuttavat vieläkin:D\nUlkona kuivattu pyykki tuoksuu ihanalle...vaan näin siitepölyn aikaan en vielä voi tuosta tuoksusta nauttia :(\naimarii 1. toukokuuta 2016 klo 14.36\nLätäköt ovat kuivaneet isoilta osin. Tie kuoppainen ja lämmintä +16 astetta. On kelvannut vappua viettää.\nSiitepölyaika ei ole vielä tullut.\nHarakka 30. huhtikuuta 2016 klo 22.02\nHienoja koteja olet linuile tehnytkin!Hyvä sinä!\nPyykit näin keväällä kuivuvatkin ihmeen äkkiä , kun aurinko vain paistaa ja vau, mikä ihana tuoksu niistä tuleekaan!\nToivottelen sulle oikein hyvää Vappua ja kiitos niin monista kommenteistasi blogissani!\naimarii 1. toukokuuta 2016 klo 14.38\nTäytyyhän lintuja avustaa. Nyt ovat jo kiinnostuneet tönöistään. Varaukset menee varmaan uusiksi, kunhan kirjosiepot tulevat.\nPiri 1. toukokuuta 2016 klo 9.38\nPorot ovat näemmä ennakkoon "vappumarssilla". Hieno kohtaaminen.\nIloista vappua ja kevättä, aimarii!\naimarii 1. toukokuuta 2016 klo 14.40\nPorot ovat aloittaneet tosiaan alkukevään marssinsa. Kohta niitä ei juuri hetkeen näe, kun vasovat metsien suojissa. Odotan taas kovin näkeväni niitä ihan pikkuisia vasoja\nmehtäsielu 1. toukokuuta 2016 klo 14.40\nAh, ollapa lintunen, heti muuttaisin noihin pönttöihin asumaan loppuiäksi. Vautsi, että ovat upeita! Hyvää vappua. Lukiessa tuli mieleen lapsuus, lunta oli vielä niin paljon etelässäkin että sitä meni saapasvarresta sisään kun menimme vappuretkelle. Nyt ei ole muualla kuin polttopuupinon alla.\naimarii 1. toukokuuta 2016 klo 14.57\nNiinkö? Toivon, että pihan lintuset tykkäävät samoin. kiitos, vappu on kohtsillään mennyt. Täällä se oli kaunis ja erittäin lämmin. Enpä muistakaan, milloin edeliskerran.\nHanki on sulanut vähiin. Lunta toki pohjoisen puolella on runsaasti, mutta etelärinteet paljaina. Jätin hiihtoreissun väliin.\nHannele mummun paratiisi 2. toukokuuta 2016 klo 19.49\ntäällä voi jo kahvit juoda rappusilla.\naimarii 3. toukokuuta 2016 klo 13.41\nMinä en aivan vielä.\nJackie P Neal 2. toukokuuta 2016 klo 20.08\nOr birds are nesting away here!! Happy to have spring, but our temps have dropped back down again "(\nI love seeing what is happening in your neck of the world-thank you so much for sharing Aimarii! hugs\naimarii 3. toukokuuta 2016 klo 14.00\nThanks for the visit. The temps of the spring is very capricious. Today can be very warm and soon tomorrow chilly. The May day was here lovely, sunny and warm. Then we got some rainy days and last night was very cold. Puddles were in the morning frozen.\nEmileitha/Tarja 3. toukokuuta 2016 klo 6.23\nIhanaa että kevät jo sielläkin tulollaan, tunsin kertomuksessasi hyväntuoksuisen pyykin tuoksun.\naimarii 3. toukokuuta 2016 klo 13.43\nTulollaan ja lujaa tuleekin. On jopa hieman aikaisemmassa, kuin esim. viime vuonna.\nTarina 3. toukokuuta 2016 klo 10.52\nKotomaamme on pitkä niin kevään kuten syksyn ruskankin voi kokea useamman kerran.\nKevätpurojen teko on iloista puuhaa.\nIloisia kevät päiviä ja onnellisia pesijöitä pönttöihin!\naimarii 3. toukokuuta 2016 klo 13.45\nKevätpuroja piisaa. On hieman tulvaakin, kun lumet alkoi sulaa niin vikkelään ja maa on roudassa.\nLinnut ovat löytäneet pöntöt ja varailevat niitä .\nExiste Sempre Um Lugar 12. toukokuuta 2016 klo 18.53\nBoa tarde, A primavera é maravilhosa, oferece lindas flores, rios brilhantes, tudo é belo nesta estação, as fotos são fantásticas.\naimarii 13. toukokuuta 2016 klo 17.57\nObrigado pelo seu comentário. Nosso primavera se transforma em verão. Branco está fora, segurando o verde. Desejo-lhe um bom fim de semana\npappilanmummo 23. toukokuuta 2016 klo 21.56\nNuo linnunpöntöt ovat sitten osa tuota tavoiteltavissa olevaa miljoonaa pönttöä\nAhavaa ja kantohankia\n"Näin on marjat", tässä vaiheessa.\nSunnuntaina +27 C\nPoro Valokuvatorstai Runotorstai Harrastaminen orava revontulet Haasteet joulu nuotio kirjainkuvat raapale teeri tupasvilla Kalevalan päivä hilla jänis mustikka pakinaperjantai puolukka runot Inarinpolku Ruskea virta Vuotuinen Ajantieto ahven joutsenet kalat kirjainhaaste koppelo leppä maasturi mustavalkomaanantai neuleet närhi pakkasennätys tähtitaivas variksenmarja Debussy Deep Purple- april Karvainen Sinilatva Koivuköngös Korouoma Pygeija Talvisoda Muistomerkki Värjärin Puoti hyskyt iiris karnevaalirieha kenkäheinät ketosilmäruoho lampaat maastopyöräreitti mandala marjatta kaasial naava ruohokanukka satusivellin susi tuulastaminen tuulentavoittelija urpiainen


Pirttitörmä | Iin Pirttitörmä\n27.5.2014 27.5.2014 / Rautakauden Ii\t/ Jätä kommentti\nMetallinilmaisinharrastus on viime vuosina kasvattanut suosiotaan Suomessa. Parhaimmillaan harrastuksen ansiosta paljastuu uusia merkittäviä arkeologisia kohteita, kuten Iin Pirttitörmä, Illinsaaren Suutarinniemi ja Janakkalan ristiretkiaikainen miekkamies. Pahimmillaan tietämättömät harrastajat saavat aikaan suurta tuhoa. Harrastajien valveutuneisuus on siten erittäin tärkeää, ja suurin osa harrastajista haluaakin olla avuksi tutkimukselle.\nHaastattelin Pirttitörmän ensimmäiset löydöt tehnyttä Vesa Ruotsalaista. Iiläinen Ruotsalainen hankki metallinilmaisimensa vuonna 2010 ja on siitä lähtien käynyt joka kesä useana iltana viikossa tutkimassa paikallisia metsiä. Innokkaana historianharrastajana Ruotsalainen sanoo, että ei kyllästy vaikka samoja löytöjä tulee vastaan viikoittain: ”Jännitys on tässä harrastuksessa koko ajan läsnä. Joskus se laimenee 50 löydetyn pullonkorkin ja hevosenkenkänaulan jälkeen, mutta saapuu hetkessä uudelleen kun jotain vanhempaa esinettä sattuu kelan alle.”\nMetallinetsin Torniossa. Kuva: V. Ruotsalainen\nPirttitörmän kaivauksissa keskitytään rautakautiseen kohteeseen. Kaivaukset ovat tärkeät, sillä Pohjois-Suomessa ei ole tähän mennessä löytynyt kiistattomia todisteita pysyvästä asutuksesta. Viimevuotiset kaivaukset Suutarinniemellä ovat kuitenkin askel eteenpäin, sillä kaivauksilla löytyneet lapsihautaukset saattavat olla merkki pysyvästä asutuksesta. Pirttitörmän alue saattaa myös olla toinen rautakautinen kohde, mutta asian todistamiseksi arkeologit tarvitsevat radiohiiliajoituksen. Myös Vesa Ruotsalaista kiinnostaa erityisesti rautakausi: ”Rautakausi on sellaista aikaa täällä Suomessa ja varsinkin Pohjois-Pohjanmaalla, josta ei kirjoitettua historiaa juurikaan löydy. Jokainen uusi esine ja hauta tuovat yhä enemmän esille sen seikan, että myös täällä pohjoisessa on asuttu, eletty ja kuoltu rautakaudella. Hienot koristeelliset miekat ja muut aseet, upeat korut ja vaatteet kertovat sivistyksestä, eivätkä tue ’metsäläisyyden’ mainetta.”\nRuotsalainen ei kuitenkaan harhaile metsissä ilman suuntaa. Hän kertoo tutkivansa historiallisia karttoja ja historiankirjoja aluetta valitessaan. Pirttitörmälle hän löysi rannan muodon ja korkeuskäyrien perusteella. Hän sanoo löytävänsä jotain merkittävää lähes joka toiselta reissultaan. Edes yleisimmät löydöt, kuten alumiiniset kierrekorkit, eivät hillitse uteliaisuutta: ”Kiinnostava löytö voi olla vaikka natsiajan kolikko, 1800-luvun avain, 1600-luvun kupariäyri tai vain metallinkappale, jonka tarkoitusperää ei vielä tiedä.” Pirttitörmän löytöhetken hän muistaa elävästi: ”Loistava fiilis kumpusi rinnasta voitonriemuisena huutona synkkään metsään, mutta saan yleensä jonkin verran hillittyä itseäni, etteivät myöhäiset koiranulkoiluttajat säikähdä metelöintiä. Siispä tuuletin hillitysti yksikseen. Tiesin jo paikan päällä, että nyt onnisti.”\nPirttitörmältä löytynyt linturiipus. Kuva: V. Ruotsalainen\nYli sata vuotta vanhat esineet pitää ilmoittaa Museovirastolle ja ne kuuluvat valtiolle. Muinaismuistolain mukaisesti Ruotsalainen ilmoitti Pirttitörmän ja Suutarinniemen löydöistään viranomaisille. Ruotsalaisen mukaan on jokaisen metallinilmaisinharrastajan vastuulla noudattaa lakia, sillä siten myös historian ja arkeologian tutkimus saa uutta tietoa. Löytäjän vastuulla on myös merkitä ylös löydön tarkka sijainti, sillä ilman löytöyhteyttä jokainen maasta nostettu esine on tieteellisesti arvoton. Muinaisjäännösten ryöstelyn hän tuomitsee jyrkästi: ”Muinaiskohteet ovat aina vetäneet puoleensa ryöstelijöitä. Nykyään heillä valitettavasti on mukana myös metallinilmaisimet. Ryöstely tahraa koko metallinetsijäkunnan maineen.”\nAlan ammattilaisten ja harrastajien yhteistyö olisi Ruotsalaisen mielestä hedelmällistä. Hänen mukaansa suuri vapaaehtoisten harrastajajoukko olisi valmis osallistumaan laajojen alueiden skannaamisen metallinilmaisimilla. Espoon kaupunginmuseo järjesti tänä keväänä ensimmäisen yhteispiipin metallinilmaisinharrastajien ja arkeologien kanssa Talomuseo Glimsin viereisellä pellolla. Kyseiselle pellolle ollaan rakentamassa kotieläinpihaa, joten alue oli tarpeellista tutkia ennen sen tuhoutumista. Projektin vetäjä, museolehtori/arkeologi Anna Wessmanin mukaan yhteistyö oli todella onnistunut, mutta vastaavien tapahtumien järjestäminen vaatii museolta paljon resursseja.\nRuotsalainen kehottaa kaikkia Suomen, ja erityisesti Pohjois-Pohjanmaan historiasta kiinnostuneita osallistumaan joukkorahoituskampanjaan, jotta tärkeälle kohteelle saataisiin ajoitus. Arkeologisen perustutkimuksen rahoituksen puute saa hänet pudistelemaan päätään: ”Mikä on kansakunta, jota ei oma historia kiinnosta? En vain ymmärrä tätä, että valtion tai kunnan kassasta ei löydy muutamaa tuhatta näin hienolle asialle. Järjenvastaista!”\nTulevia uusia harrastajia Ruotsalainen kehottaa pitämään lain mielessä ja unohtamaan haaveet rikastumisesta: ”Tämä on turhauttavaa hommaa. Älä osta etsintä, jos haluat löytää aarteita. Ei niitä ole Suomessa. Maan alta voi roskan seasta löytää historiaa. Jos historia ei kiinnosta, älä tongi maata – siitä jää vain rumat jäljet. Rahallisesti arvoton, huonokuntoinen, pronssinen koru vuodelta 900 jKr. takanreunuksella koristeena on rikos suomalaisuutta vastaan, sillä sen historia, löytöpaikka, tyyli, alkuperä ja kaikki muu on arvokasta tietoa tutkijoille ja Suomen kansalle.”\nRuotsalaisen mukaan jokaisen metallinilmaisinharrastajan on syytä noudattaa oheista muistilistaa:\nÄlä mene toisten pihoille tai pelloille ilman lupaa.\nÄlä mene karttoihin merkityille muinaismuistoille.\nPeitä kaivamasi kuopat ja vie kaivamasi romut mukanasi.\nÄlä tuota vahinkoa puuntaimille tai juurille.\nJos löydät oletettavasti yli 100v. vanhan esineen, on siitä ilmoitettava Museovirastolle. Heillä on oikeus lunastaa se kokoelmiinsa.\nJos löydät uudenkarhean kultasormuksen tai muun arvokkaamman esineen, siitä on ilmoitettava poliisille (Löytötavaralaki).\nToimi avoimesti museon, viranomaisten ja ihmisten kanssa.\nPirttitörmän kaivaukset alkavat ensi viikolla!\n20.5.2014 22.5.2014 / Rautakauden Ii\t/ Jätä kommentti\nKävimme kaivausjohtajan ja opetuskaivauksista vastaavan johtajan kanssa viime viikolla tarkastamassa tulevan kaivausalueen Pirttitörmällä. Aluetta pystyi huomattavasti paremmin tarkastelemaan näin lumien sulettua, vaikka maa olikin osittain vielä roudassa.\nTässä kaivetaan kesällä!\nKohteelle oli yllättävän vaikea päästä. Ensin rämmimme metsässä, jonka jälkeen kipusimme jyrkkää törmää väistellen samalla puiden ja puskien oksia. Tuleva kaivausalue sijaitsee aivan törmän laidalla, ja ylhäällä törmällä olikin huomattavasti helpompi liikkua. Toinen asia onkin, miten saamme kaikki kaivausvälineet kuljetettua alueelle. Lisäksi sinne pitäisi mahtua kaikki kaivausharjoittelijat, eli toistakymmentä opiskelijaa!\nAluetta mittaillaan latalla…\nEnsimmäisenä silmääni pistivät suoraan linjaan istutetut männyt. Onneksi kaivausalue tulee sijoittumaan linjojen väliin, jolloin yhtäkään puuta ei ole tarvetta kaataa! Täytyy vain toivoa, että mahdolliset hautaukset tai muut löydöt eivät ole tuhoutuneet puunjuurten takia. Maisemassa näkyi hyvin myös jääkauden jälkeisen maankohoamisen vaikutukset sekä muinaiset joen lasku-uomat. Mikäli kohde todella ajoitetaan rautakautiseksi, on helppo kuvitella miltä maisema näytti tuona aikana.\nTulevien kaivausten suunnittelua.\nVille Hakamäki, kaivausjohtaja: Ville on tohtorikoulutettava Oulun yliopistolla. Pirttitörmän kaivaukset ovat osa hänen väitöskirjatutkimustaan. Hän on kiinnostunut – Pirttitörmän lisäksi! – muun muassa rautakaudesta Pohjois-Suomessa. Hänen haaveenaan on löytää todisteita pysyvästä asutuksesta myöhäisrautakautiselta ajalta Pohjois-Suomessa.\nJanne Ikäheimo, kaivauksista vastaava arkeologi: Janne on yliopistonlehtori Oulun yliopistossa, josta hän väitteli tohtoriksi vuonna 2003. Hän on kiinnostunut varhaiskeskiaikaisesta ajasta Pohjois-Suomessa, sekä kuparin valmistuksesta Fennoskandiassa neoliittisella ajalla.\nEmmi Koivisto: Emmi on maisterivaiheen opiskelija ja ’Löytöjen jäljillä’ on hänen pro gradu-tutkielmansa. Emmiä kiinnostaa crowdsourcing-teorian soveltamisen lisäksi myös vapaaehtoisten käyttö museoissa. Emmi toimii myös tämän blogin ylläpitäjänä sekä joukkorahoituskampanjan koordinaattorina.\nKuvat: Emmi Koivisto, Ville Hakamäki.\nTeksti: Emmi Koivisto