kykyä tunnistaa, kykyä puuttua Lähisuhde- ja perheväkivalta sosiaalialan riippumaton ammattilehti Juuret kulttuurikameleonteille - PDF\nkykyä tunnistaa, kykyä puuttua Lähisuhde- ja perheväkivalta sosiaalialan riippumaton ammattilehti Juuret kulttuurikameleonteille\nDownload "kykyä tunnistaa, kykyä puuttua Lähisuhde- ja perheväkivalta sosiaalialan riippumaton ammattilehti Juuret kulttuurikameleonteille"\nJuuso Kalevi Hämäläinen\n1 sosiaalialan riippumaton ammattilehti Juuret kulttuurikameleonteille Työvoimapula uhkaa hyvinvointiamme Luottamus vanhuspalveluihin vaihtelee Sosiaalipalveluiden yksilöllinen budjetointi Britanniassa Lähisuhde- ja perheväkivalta kykyä tunnistaa, kykyä puuttua\n2 Huoltaja-säätiö Sosiaaliturva-lehti on sosiaalihuollon Huoltaja-säätiö vaikuttaja. Säätiö toimii pitkäjänteisesti kunnallisen sosiaalipolitiikan kehittämiseksi. Tavoitteena on vahvistaa sosiaalialan ammattilaisten sekä päättäjien osaamis- ja tietopohjaa. isännistön puheenjohtaja Maija Perho varapuheenjohtaja Vuokko Niiranen Hallitus Aulikki Kananoja, puheenjohtaja Alpo Komminaho, varapuheenjohtaja Päivi Ahonen Heikki Hiilamo Harri Jokiranta toiminnanjohtaja Ulla Salonen-Soulié puh. (09) Julkaisija Huoltaja-säätiö Sosiaaliturva-lehti on sosiaalialan riippumaton ammattilehti. Perustettu 1912, 96. vuosikerta. Ilmestyy vuonna kertaa, joista yksi on kaksoisnumero. Mannerheimintie 31 A 3, Helsinki puh. (09) faksi (09) vastaava päätoimittaja Ulla Salonen-Soulié puh. (09) päätoimittaja Merja Moilanen vapaalla toimitussihteeri Erja Saarinen puh. (09) toimitussihteeri Lea Suoninen-Erhiö puh. (09) Toimitus ei vastaa tilaamatta lähetettyjen kirjoitusten eikä kuvien säilytyksestä eikä palauttamisesta. Taitto Workshop Pälviä Oy Kannen kuva Panu Pälviä Huoltaja-säätiö Ilmoitukset, tilaukset ja osoitteenmuutokset Anne-Mari Salminen puh. (09) faksi (09) Tilaushinnat euroa/vuosi, kestotilaus 51 euroa/vuosi, opiskelijatilaus 28 euroa/vuosi Sosiaaliturva-lehden irtonumerot myytävänä toimituksessa 4,50 euroa/kpl, yli 10 kappaleen tilauksista alennus 25 % Mediakortti osoitteessa Kirjapaino Aikakauslehtien Liiton jäsen ISSN pääkirjoitus Koulutus ja käytäntö tarvitsevat entistä enemmän toisiaan Elli Aaltonen 4 6 ajankohtaiset sarjakuvat, palkitut, sosiaalibarometri löytyykö paras? 7 laina ja palaute Erityisryhmille turvallista asumista Vesa-Pekka Tervo napsitut 8 15 Kärkiteema Väkivallan uhreille ja tekijöille tarvitaan erikoistuneita palveluita Erja Saarinen Toimiva malli syntyy paikallisena prosessina Tapio Oikarinen Perheväkivalta on oletettua monimuotoisempaa Timo Kitunen seuraavassa numerossa 6 7/08 Sosiaaliturva 6 7/08 postitetaan lukijoille 10. kesäkuuta Siihen aiottujen työpaikka- ja koulutusilmoitusten on oltava toimituksessa viimeistään Ilmoitukset voi laittaa myös verkkosivuille näkökulma kolumni jos minulta kysytään lukijalta pinnan alta yksityistäminen Kohti yksilöllistä vapautta Briitta Koskiaho vanhustyö Luottamus vanhuspalveluihin vaihtelee Heli Valokivi & Minna Zechner 24 tuomisia ja viemisiä Juuret kulttuurikameleonteille Merimieskirkko tukee Benelux-maiden suomalaisperheitä Hannele Häkkinen juristin nurkkaus Milloin asiakasneuvottelut saa nauhoittaa? Tapio Räty tutkimusta käytäntöön Kehittääkö tutkimus? Jari Salonen oma ura 5/08 Kärkiteemana Tähtihetkeni työssä Kesän kaksoisnumerossa paljastamme lehden kirjoituskilpailun voittajat. 2 Sosiaaliturva 5/08\n3 Pääkirjoitus 13. toukokuuta 2008 Koulutus ja käytäntö tarvitsevat entistä enemmän toisiaan Kannessa Perhe- ja lähisuhdeväkivallasta kärsivät naiset ja miehet, lapset, vammaiset ja vanhukset. Palvelujärjestelmämme on heikosti varautunut laajaan ongelmaan. Annamme vinkkejä palveluiden kehittämiseen. sivut 8 15 kuva: Panu Pälviä Sosiaalialan koulutuksen ja työelämän välinen suhde on kehittynyt parempaan suuntaan. Tästä kertoo Korkeakoulujen arviointineuvoston tuore seuranta-arviointi, joka julkistettiin maaliskuussa. Sillä arvioitiin, miten vuonna 2004 tehty arviointi on vaikuttanut. Tuolloin keskeisenä arvioinnin kohteena oli koulutuksen ja työelämän suhde. Yliopistot ovat vahvasti kiinni yhteiskunnallisessa muutoksessa. Niillä on paljon yhteistyökumppaneita: kuntayhtymiä, kuntia, järjestöjä ja yksityisiä palvelujentuottajia. Ammattikorkeakoulujen työelämäsuhde on erittäin rohkaiseva. Niillä on yliopistojen yhteistyötahojen lisäksi paljon kehittämisyhteistyötä elinkeinoelämän kanssa. Yliopistojen sosiaalityön koulutukselta kaivataan nykyistä vahvempaa yhteyttä käytäntöön. Tämä ei tarkoita niinkään lisää käytännön opintoja, vaan ammattikäytännön toisenlaista käsittelyä koulutuksessa. Työelämä tulee saada nykyistä paremmin sitoutumaan opiskelijoiden harjoitteluun. Sen ja koulutuksen väliin tarvitaan lisää opetusklinikka-tyyppistä opetusta ja sosiaalityön ja sosiaalialan kehittämisyksikköjä. Opiskelijat kaipaavat opintoihinsa lisää työn arvojen ja etiikan käsittelyä, koska etiikka vahvistaa ammatillista osaamista ja antaa työntekijälle tukea, kun hän kohtaa työelämän ankarat tuulet ja puhurit. Sekä yliopisto- että ammattikorkeakoulutuksen pitää ottaa kansainvälisyys nykyistä paremmin haltuun. Monikulttuurisuus on hahmotettava entistä tarkemmin. Tämä edellyttää opettajien tietämyksen laajentamista. Eri maiden sosiaalityön ja sosiaalialan koulutuksia olisi syytä vertailla nykyistä enemmän. Koulutuksen arvioinnin johtoryhmä esitti sosiaalityön koulutuspaikkojen ja maisterikoulutusohjelmien lisäämistä. Opetusministeriö näyttää luopuvan maisterikoulutuksen EU-rahoituksesta. Tämä merkitsee sitä, että koulutuksen toteuttaminen jää kuntien, yliopistojen ja mahdollisen työvoimahallinnon rahoituksen varaan. Korkeakoulujen aikuiskoulutuslähtöisyyttä tulisi entisestään vahvistaa. Sosiaali- ja terveysministeriöjohtoinen sosiaalialan tehtävärakennetyö tunnetaan yliopistoissa ja ammattikorkeakouluissa hyvin ja sitä pidetään hyvänä pohjana yliopisto- ja ammattikorkeakoulukoulutusten työnjaolle. kuva: Merja Moilanen Elli Aaltonen on läänin sosiaali- ja terveysneuvos Itä-Suomen lääninhallituksessa. Hän toimi sosiaalialan ja sosiaalityön koulutuksen seuranta-arvioinnin johtoryhmän puheenjohtajana. Hän on Huoltaja-säätiön isännistön jäsen. Opiskelijat kaipaavat opintoihinsa lisää työn arvojen ja etiikan käsittelyä. Koulutus ja käytäntö tarvitsevat entistä enemmän toisiaan. Käytäntöä ei voi kuitenkaan muuttaa koulutukseksi eikä koulutusta käytännöksi. kuva: Tuomo Salovuori. Puutarha hoitaa Tuomo Salovuori kirjoittaa puutarhojen ja viherympäristöjen hyödyntämisestä ihmisen hyvinvoinnin lisääjinä ja hoidon tukena. Kuvassa Bedfordin vankilan puutarhaa Englannista. Miksi nyt uskotaan suuruuden ekonomiaan? Kysymystä pohtii Pentti Meklin Pinnan alta -palstalla kuva: Erkki Karén Sosiaaliturva 5/08 3\n4 ajankohtaiset SARJAKUVAT Sarjakuvat kuplivat kampanjoissa. Talentian sarjakuvakampanjassa höystetään sosiaalialan julkisuuskuvaa huumorilla. Varjomaailma-kampanja taas tarjoaa tukea päihdeongelmaisten lapsille. kuva: Minna Tarvainen Puhekupla sai sanat Sosiaaliturvan toimituksen kahvitauolla. kuva: Lea Suoninen-Erhiö Sarjakuvapiirtäjä Milla Paloniemellä ei ollut ennakkoajatuksia sosiaalialasta. Niinpä myöskään sosiaalialan ammattilaisen hahmosta ei tullut tiukkapipoista vekkihametätiä vaan empaattinen, tunteva olento. Tunnetut näyttelijät, laulajat ja stand-up koomikot ovat kirkastaneet sosiaalialan synkkää julkisuuskuvaa poseeraamalla Sosiaalitapaus-paidoissa. Nyt Talentian julkisuuskampanjassa luovutetaan näyttämö sosiaalialan omalle väelle ja työssä kukkivalle huumorille. Haluamme positiivista palstatilaa. Alan näkyvyys on yleensä sosiaalipornoa, huostaanottoja, toimeentulotukea ja känniläisiä. Nyt pyrimme nostamaan esiin työn pörröisen ja inhimillisen puolen. Ei sosiaalialan töissä olla aina otsa kurtussa, viestinnänsuunnittelija Heidi Schrooten valottaa kampanjan taustaa. Kiroileva siili -strippien tekijä Milla Paloniemi on piirtänyt neljä tarinaa työn arjesta. Ilmeikkäiden ammattilais- ja asiakasolentojen puhekuplat on jätetty tyhjäksi, ja sosiaalialan ammattilaisten tehtäväksi jää keksiä niihin sanat; kiroilut tai aforismit. Talentia on julistanut vuoden loppuun saakka kestävän kilpailun, johon voi osallistua lähettämällä järjestöön ehdotuksensa. Parhaista tokaisuista on luvassa julkaisu. Ammattijärjestön puheenjohtaja Eila Malmström toivoo, että työporukat innostuisivat revittelemään nauruhermojaan sarjiksien äärellä yhdessä. Taka-ajatuksena on saada ihmiset pitämään lakisääteiset kahvi- ja ruokataukonsa. Minua vähän pelottaa, onko huumori hukkumassa kiireeseen. Onko sille enää lupaa ja tilaa? Minkälaisia vuorosanoja mahtaisi syntyä, jos niitä rustaisi yhdessä asiakkaan kanssa? Huhtikuun alussa alkaneen Varjomaailma-kampanjan tarkoituksena on puolestaan kertoa, mitä voi tehdä ja mistä voi saada apua, jos vanhempien päihteidenkäyttö aiheuttaa harmia. Tomi Kontion kirjoittamaa ja Maaria Laurisen piirtämää sarjakuvavihkosta jaetaan peruskoulun viides- ja kuudesluokkalaisille. Verkkopalvelussa lapset voivat itse kirjoittaa tarinoita ja piirtää sarjakuvia sarjakuvakoneen avulla. A-klinikkasäätiön, Mannerheimin Lastensuojeluliiton ja Elämä On Parasta Huumetta ry:n kampanja nostaa myös esiin lasten oikeuksia ja herättelee keskustelua vanhempien päihteidenkäytön vaikutuksista lapsiin. Varjomaailma on jatkoa Lasinen lapsuus -toiminnalle, jonka A-klinikkasäätiö aloitti jo vuonna Minna Tarvainen PALKITUT Sosiaaliturvan tunnustuspalkinnon sai tänä vuonna Helsingin Sanomien pääkirjoitustoimittaja Marjut Lindberg tunnustuksena sosiaali- ja terveyspolitiikan kysymysten rohkeasta ja monipuolisesta esiinnostosta. Marjut Lindberg on työskennellyt Helsingin Sanomissa useissa eri toimituksissa vuodesta Vuodesta 2005 hän on ollut pääkirjoitustoimittaja. Erityisen merkittävänä palkinnon myöntänyt Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto pitää sitä, että Lindberg on tuonut sosiaalipolitiikan ja vaikeassa tilanteessa olevien ihmisten tarpeet julkiseen keskusteluun taloudellisten arvojen rinnalle. Sosiaaliturvan tunnustuspalkinto on kuvanveistäjä Raimo Heinon Rumpalipoika-patsas ja kunniakirja. Ne luovutettiin Lindbergille Valtakunnallisilla sosiaali- ja terveyspolitiikan kehittämispäivillä Helsingissä 16. huhtikuuta. 4 Sosiaaliturva 5/08 kuva: Lea Suoninen-Erhiö Rumpalipoika-patsaalla palkittu Marjut Lindberg lupasi jatkaa rummuttamista yhteiskunnallisista ongelmista. Hyvän selkänojan työlleen hän saa Helsingin Sanomien kolmesta perusperiaatteesta: mielipiteen vapaudesta, kansanvallan vahvistamisesta ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden edistämisestä. Riippumaton lehti päättää itse siitä, miten se sosiaalipolitiikkaa käsittelee, Lindberg korosti kiitospuheessaan ja viittasi näin pääministeri Vanhaseen, jonka mielestä huono-osaisten asiat ovat liikaa esillä mediassa.\n5 SOSIAALIBAROMETRI Palvelujen alibudjetoinnista näyttää tulleen pysyvä toimintatapa osalle kunnista, ilmenee vuoden 2008 Sosiaalibarometrista. Peräti 29 prosenttia sosiaalitoimista ja 24 prosenttia terveyskeskuksista on tietoisesti alibudjetoituja. Löytyykö Paras? Eeva-Maarit Valkama Kempeleen kunnan sosiaali- ja terveysjohtaja kuva: Lea Suoninen-Erhiö Sosiaalijohtajat arvioivat alibudjetoinnin vaikuttaneen eniten lastensuojelu- ja vanhusten palveluihin ja osassa kuntia myös vammais- ja päivähoitopalveluihin. Kuntien erot kyvyssä turvata asukkaiden sosiaalipalvelut ovat suurimmillaan 12 vuoteen. Noin 60 prosenttia sosiaalijohtajista arvioi mahdollisuutensa palvelujen turvaamiseen hyviksi, mutta lähes viidennes huonoiksi tai melko huonoiksi. Terveyskeskusten mahdollisuudet palvelujensa turvaamiseen ovat kohentuneet: 69 prosenttia terveyskeskuksista arvioi mahdollisuudet hyviksi ja vain seitsemän prosenttia heikoiksi. Kuntien sosiaalitoimessa, terveyskeskuksissa, työvoimatoimistoissa ja Kelan toimistoissa on käynnissä voimakas muutos, jonka taustalla ovat kunta- ja palvelurakenneuudistus sekä valtiollisten toimijoiden organisaatiomuutokset ja tuottavuusohjelma. Noin neljäsosa toimijoista kokee muutoksen suhteellisen hallitsemattomaksi. Monessa kunnassa vallitsee epätietoisuus siitä, miten palvelut käytännössä tulevaisuudessa tuotetaan. Barometriin vastasi vuodenvaihteessa 546 sosiaalitoimen, terveyskeskusten, työvoimatoimistojen, Kelan toimistojen sekä valtakunnallisten sosiaali- ja terveysjärjestöjen johtajaa. Sosiaalibarometri on Sosiaali- ja terveysturvan keskusliiton vuosittain julkaisema ajankohtaisselvitys kansalaisten hyvinvoinnin ja palvelujärjestelmän tilanteesta ja kehityssuunnista. Miten sosiaalihuollon järjestelyt ovat Oulun seudulla sujuneet? Olemme suunnitelleet yhteistä tilaaja-tuottajamallia Titus-hankkeessa vuodesta Kempeleen lisäksi siinä ovat mukana Oulun kaupunki, Tyrnävä, Muhos, Lumijoki, Liminka, Oulunsalo, Hailuoto, Haukipudas ja Kiiminki. Alussa hanketta vetivät Oulun seudun kunnat. Kun Titus siirtyi Paras-hankkeen alle, vetäjäksi ja isäntäkunnaksi tuli Oulun kaupunki vuoden 2008 alusta. Tituksessa mietimme, olisiko alueella vain yksi tilaaja, Oulun kaupunki. Entä olisiko tuottajiakin vain yksi? Tuottaisivatko esimerkiksi Oulun eteläpuolisten kuntien sosiaali- ja terveystoimet tarvittavat palvelut yhdelle isäntäkunnalle? Kysymyksiin ei ole vielä vastauksia, toistaiseksi tehdään useampaa selvitystä erilaisista mahdollisuuksista. Kuntien välillä on ollut yhteistyötä jo ennen Titustakin, 90-luvulta lähtien. Olemme yhtenäistäneet muun muassa toimeentulotukikäytäntöjä ja vammaispalveluja, jotta asukkaiden ei tarvitse muuttaa paikkakunnalta toiselle ainakaan parempien sosiaalihuollon palveluiden perässä. Kuntakeskusten väliset matkathan ovat hyvin lyhyitä. Meillä on ollut myös yhteisiä hankkeita. Parhaillaan meillä on meneillään muun muassa yhteinen lastensuojelun kehittämisyksikkö -hanke, joka aloitettiin uuden lastensuojelulain tultua vuoden alussa voimaan. Lisäksi Kempele on tehnyt yhteistyötä lähinaapureidensa Tyrnävän, Muhoksen ja Lumijoen kanssa. Tällä yhteistoiminta-alueella on lähes asukasta. Kaikki edellä mainitut hankkeet ja yhteistyökuviot kulkevat päällekkäin ja ristikkäin. Ja sitten meillä on vielä oma Kempeleen malli, jonka pitäisi toimia ensi vuoden alusta. Mikä se on? Mallissa kunta jaetaan kahteen osaan: kansalais- ja palvelukuntaan. Kansalaiskunta on tilaaja ja palvelukunta tuottaja. Kansalaiskunta tarkoittaa aika pitkälle kunnan- valtuustoa, joka jakautuu valiokuntiin. Sosiaali- ja terveystoimi sekä sivistystoimi järjestetään mallissa yhdeksi tuotantoyksiköksi eli palvelukunnan peruspalveluprosessiksi. Tämä prosessi on suunniteltu jaoteltavaksi elämänkaarimallin mukaisesti. Kempeleen malliin on otettu vaikutteita Tampereelta, eduskunnasta ja Tanskasta, ja sitä on rakennettu yhteistyössä konsulttien kanssa. Miten se näkyy sosiaalihuollossa? Käytännön järjestelyt ovat vielä keskeneräisiä. En tiedä, mitä malli sosiaalihuollossa tarkoittaa. Miltä sosiaalihuollon asema näyttää uusissa kuvioissa; säilyykö sosiaalinen? Paras-hankkeen paradoksi on se, että sosiaalihuollon asiantuntijuus häviää, kun palvelut hajautuvat uusissa organisaatioissa. Niin ei ole ollut tarkoitus käydä, mutta kun työntekijät ovat yhden päivän siellä ja toisen täällä, pirstaloituminen on väistämätöntä. Esimerkiksi lastensuojelulla on vaara pedagogisoitua ja medikalisoitua. Tuntuu, että kaikki haluavat ottaa haltuunsa lastensuojelun asiantuntijuuden. Sosiaalihuollon asiantuntijuushan on perinteisestikin ollut aliarvostettua. Tätä sosiaalista, ihmisten kanssa toimimista, on pidetty sellaisena, jonka kaikki hallitsevat ilman erityistä asiantuntemusta ja jota voi tehdä kuka hyvänsä. Uusi lastensuojelulaki on kyllä vahvistanut ammattilaisten asemaa työntekijöille on asetettu pätevyysvaatimuksia ja kelpoisuusehtoja mutta asiantuntijuuden tarvetta ei silti oikein tunnuta ymmärrettävän. Toisaalta voidaan kysyä, kuka enää puhuu heikkojen puolesta sen jälkeen kun sosiaalipalvelut pirstaloituvat. Syrjäytyneiden ja päihdeongelmaisten asiat eivät ole olleet priorisoinnin kärkipäässä esimerkiksi terveydenhuollossa. Kuka ottaa moniongelmaisten ihmisten asioista kokonaisvastuun, kun näiden elämään tulee entistä lukuisampi joukko ammattilaisia? Nyt on tärkeää, että me sosiaalihuollosta vastaavat johtajat pysymme vahvoina. Pitää uskoa siihen, että tunnelin päässä näkyy valoa. Sosiaaliturva 5/08 5\n6 laina ja palaute Erityisryhmille turvallista asumista ERITYISRYHMIEN ASUMINEN Päihdeongelmaisten tukiasunnon palo Espoossa vaati viiden ihmisen hengen. Iäkkäiden kerrostalo evakuoitiin palon takia Sotkamossa. Hämeenlinnan erityisasuntokohteissa ei ole palohälyttimiä. Kooste maaliskuun uutisista kertoo karua kieltään erityisryhmien paloturvallisuudesta. Uutinen Sotkamon tulipalosta STT Kaksikerroksisessa talossa asui 19 iäkästä henkilöä, joista osa on liikuntarajoitteisia. Pelastuslaitoksen mukaan yksi asukkaista loukkaantui lievästi. Jani Suhonen, Hämeen Sanomat Espoossa torstaina tapahtunut viisi henkeä vaatinut päihdeongelmaisten tukiasunnon tulipalo on herättänyt Hämeenlinnassakin huolen niin sanottujen erityisasuntokohteiden paloturvallisuudesta. Esimerkiksi Toivontien ja Aulangontien vuokrataloissa ei ole lainkaan palovaroittimia. Pääkirjoitus, Helsingin Sanomat Viiden ihmisen kuolemaan johtanut tulipalo Espoossa on surullinen esimerkki onnettomuudesta, jonka riskit ovat olleet tiedossa mutta johon ei ole riittävästi varauduttu. Rakennuksen paloturvallisuus ei selvästi ollut tasolla, jota sen käyttö edellytti. Ilmeisen huonokuntoinen vanha rintamamiestalo oli vuokrattu tukiasunnoksi päihdeongelmaisille. Vesa-Pekka Tervo, lääninvalmiusjohtaja, Lapin lääni Riskianalyysien tekeminen kuuluu myös muille hallintokunnille kuin pelastustoimelle. Nykyisen pelastuslainsäädännön mukaan hoitolaitoksissa ja muissa erityiskohteissa tehdään palotarkastus kerran vuodessa. Samassa yhteydessä tarkastetaan myös kohteen turvallisuusselvitysasiakirja, mikäli kohteessa asuu henkilöitä, joilla kyky havaita vaaratilanne tai mahdollisuudet toimia vaaratilanteen edellyttämällä tavalla ovat heikentyneet. Siitä selviää millä tasolla asukkaiden poistumisturvallisuus on, jotta voidaan ryhtyä mahdollisesti tarvittaviin kehittämistoimiin. Espoon tapauksessa päihdeongelmaisten asuminen oli järjestetty vuokra-asumisena. Tällaisissa tapauksissa pelastuslaitoksella ei välttämättä ole lainkaan tietoa kohteen erityispiirteistä ja riskeistä. On tiedossa, että päihteiden käyttö lisää onnettomuuksien todennäköisyyttä. Kun puhutaan päihdeongelmaisista, pelkästään riskin kannalta ajateltuna heille pitäisi tarjota nimenomaan parasta mahdollista asuntokantaa, jotta turvallisuusvajetta saadaan tasattua. Kiinteistön tulisi olla hyväkuntoinen, syttymislähteet pitäisi eliminoida niin pitkälle kuin mahdollista ja se pitäisi varustaa automaattisella sammutuslaitteistolla. On korkea aika unohtaa se vanha perinne, jossa päihdeongelmaiset sijoitetaan niihin huonokuntoisiin taloihin, jotka eivät muille ole kelvanneet. Ylipäänsä paloturvallisuuden näkökulmasta erityisryhmien asumisratkaisuissa pitää ottaa huomioon se, että näillä ryhmillä voi olla erilaisia turvallisuustarpeita kuin muilla väestöryhmillä. Heillä voi olla toimintakyvyn puutteita, eikä siksi voida aina luottaa siihen, että he tulipalotilanteessa pystyisivät omatoimisesti ja riittävän nopeasti pelastautumaan. Nyt suunnitellaan esimerkiksi kehitysvammalaitosten purkamista ja kehitysvammaisia aiotaan sijoittaa tavallisen asumisen piiriin, joka tietysti on lähtökohdiltaan hyvä asia. Tätä ei kuitenkaan tule toteuttaa henkilöturvallisuutta vaarantaen. Palveluita uudistettaessa ei tulisi toimia harkitsemattomasti, vaan käytössä pitäisi olla vakiomuotoinen tapa, jolla asumisratkaisua valmisteltaessa arvioidaan asukkaan turvallisuuteen liittyvät tarpeet. Ja tämä asia on vielä kokonaan ratkaisematta. On tapahtunut sellaistakin, että kunnat ovat muuttaneet aiemmin hoitolaitostyyppisessä käytössä olleita kiinteistöjä vuokra-asunnoiksi, kun sinne on muuttanut erityisryhmien lisäksi muuta asukaskantaa asumaan. Pelastuslaitokselle on tällöin jopa ilmoitettu, ettei kohde enää olisi turvallisuusselvitysvelvollinen. Tämä ei ole hyväksyttävää, koska silloin muutos toteutetaan asukkaiden turvallisuuden kustannuksella. Ja jos turvallisuudesta koetetaan luistaa, pelastusviranomaisen velvollisuus on olla takalautana asiassa. Ei saisi olla niin, että pelastuslaitokset joutuvat paikkaamaan julkisen päätöksenteon virheitä jälkikäteen. Jo päätöksentekovaiheessa pitäisi ottaa huomioon turvallisuusnäkökohdat. On siis vahvistettava kokonaisvaltaista riskienhallintaa. Tarvitaan hallintokuntien välistä yhteistyötä ja sen ymmärtämistä, että riskianalyysien tekeminen kuuluu myös muille hallintokunnille kuin pelastustoimelle. Paloturvallisuudessa on asukkaiden edun lisäksi kysymys henkilökunnan turvallisuudesta. Esimerkiksi viimevuotisessa Nokian Pitkäniemen psykiatrisen sairaalan palossa työlleen omistautuneet hoitajat saivat palovammoja, kun he oman henkensä kaupalla pelastivat potilaita tulen alta. Moniin laitoksiin on asennettu automaattisia sammutuslaitteistoja ja hoito- ja hoivalaitosten suojaamista näillä laitteilla esitetään myös sisäministeriön juuri valmistuneessa sisäisen turvallisuuden ohjelmassa. Joskus on epäilty, että henkilökunnan tarve vähenee teknisen suojaamisen myötä. Näin ei kuitenkaan ole. Suojaamisessa kysymys on myös henkilökunnan turvallisuuden parantamisesta, työterveydestä ja -turvallisuudesta. 6 Sosiaaliturva 5/08\n7 napsittua Päihdepalveluja järjestettävä tarpeen mukaan PÄIHDEPALVELUT Monet kunnat viestivät palveluista kuntalaisille verkkosivuillaan. Leppävirran kunnan sivuilla päihdepalveluista kerrotaan myös, millä edellytyksillä niitä saa. Leppävirran kunnan verkkosivut > Palvelut > Perusturva > Avopalvelut > Päihdepalvelut Päihdehuollon laitoskuntoutuksen määrärahat pyritään suuntaamaan työkykyä ja elatusvelvollisuutta tukevalla tavalla. Päihdehuollon laitoskuntoutukseen hakeudutaan katkaisuhoidon kautta. Päihdehuoltolain mukaan kunnan on huolehdittava siitä, että päihdehuolto järjestetään sisällöltään ja laajuudeltaan sellaiseksi kuin kunnassa esiintyvä tarve edellyttää. Palveluja tulee antaa henkilölle, jolla on päihteiden käyttöön liittyviä ongelmia sekä hänen perheelleen ja läheisilleen heidän avun, tuen ja hoidon tarpeensa perusteella. Päihdepalveluja annettaessa on päihteiden ongelmakäyttäjää tarvittaessa autettava ratkaisemaan myös toimeentuloon, asumiseen ja työhön liittyviä ongelmia. Edellä mainittujen päihdehuoltolain säädösten perusteluissa sanotaan, että vapaaehtoisuuteen perustuvien palvelujen käyttäjän tulee voida valita hänelle sopivin palvelumuoto. Päihteiden ongelmakäyttäjän ja hänen läheistensä tulee ongelmakäyttöön liittyvien haittojen perusteella voida määritellä tarvittavien hoito- ja huoltotoimenpiteiden tarve. Päihdepalvelut on siten järjestettävä kunnassa esiintyvän tarpeen sekä asiakkaiden ja hänen läheistensä yksilöllisten tarpeiden perusteella. Palveluja ei tulisi suunnata millekään ennalta määrätylle asiakaskunnalle vaan aina yksilöllisen arvion perusteella. Kun sosiaali- ja terveydenhuollon sekä päihdehuollon palveluja järjestetään ja kehitetään, huomioon tulisi erityisesti ottaa kaikkein heikoimmassa asemassa olevat kansalaiset. Roger Nordman, puheenjohtaja, Kunnallinen Päihdehuoltoyhdistys ry Pääkirjoitus, KarkkilanTienoo Poliittinen ilmasto ei suosi pieniä yksiköitä. Väitetään, että niiden ylläpito tulee kalliiksi. Ne pitää hävittää. Millään yksiselitteisillä ja uskottavilla sekä yleisesti hyväksytyillä laskemilla ei ole osoitettu pieniä kuntia taloudellisesti epäedullisemmiksi. Pitäisi ehdottomasti selvittää, ei kuntakohtaisesti, vaan täysin yleisellä tasolla laskelmat ja ne tulisi esittää kaikkien ymmärrettäviksi. Mika Mannermaa, Motiivi 4/2008 Se, että meillä on entistä fiksumpaa teknologiaa, ei tarkoita sitä, ettemme voisi huolehtia lapsista ja vanhuksista. Riitta Särkelä, Socius 1/2008 Kuntien harrastama tilaaja-tuottajamalli on ongelmallinenkin. Se murtaa järjestöjen ja kuntien vahvaa perinteistä kumppanuutta ja näkee järjestöt vain palveluiden tuottajina, mitä ne eivät ensisijaisesti ole. Harri Kankare, Super 4/2008 Tärkeintä on keskittyä perustehtävään, ihmisen hoitamiseen, ja löytää siitä tekemisen ilo. Meillä on tutkimusnäyttöä, että henkilökunnan lisääminen epätarkoituksenmukaiseen organisaatiomalliin ei johda hoidon laadun paranemiseen vaan joskus käy päinvastoin. Tero Luoma, Aamulehti Ensi kokemusten perusteella uudistus [Tampereen tilaajatuottajamalli] on onnistunut. Merkittävin etu on ollut, että se on avannut markkinamahdollisuuksia paikallisille yrityksille ja yhteisöille. Kaupungin organisaatiossa myönteistä ovat olleet kustannussäästöt, yleinen kustannustietoisuuden nousu ja yksiköiden rajojen selkiytyminen. Vanhojen toimintatapojen kriittinen tarkastelu on herättänyt huomaamaan, ettei ilmaista palvelua ole, vaan kaikella toiminnalla on hintansa. Leena Eräsaari, Tehy 5/2008 Julkisten palveluiden varassa elävien vanhusten palveluja on karsittu niin tarmokkaasti, että avun saaminen vaatii jo taistelua. Jos politiikan suunta ei muutu, varakkaiden ja köyhien vanhuspalvelut ovat vaarassa eriytyä pysyvästi. kuva: Lea Suoninen-Erhiö Palveluja ei tulisi suunnata millekään ennalta määrätylle asiakaskunnalle. Maija Perho, Sosiaalivakuutus 1/2008 Jotta lasten ja nuorten psykiatrisiin palveluihin sekä huostaanottoihin ei uppoaisi rahaa, kannattaa katsoa neuvoloita ja kouluterveydenhuoltoa. Valmisteilla olevassa terveydenhuoltolaissa sekä Paras-hankkeessa eli kunta- ja palvelurakenneuudistuksessa on tarkoitus selvästi kirjata terveyden edistämisen vastuut. Sosiaaliturva 5/08 7\n8 kärkiteema Erja Saarinen Väkivallan uhreille ja tekijöille tarvitaan erikoistuneita palveluita kuva: Panu Pälviä 8 Sosiaaliturva 5/08 väkivalta tilastoissa Kuolemaan johtava väkivalta Kuolemaan johtanut väkivalta on Suomessa yleistä verrattuna muihin Länsi-Euroopan maihin. Henkirikosten määrä on noin kaksinkertainen verrattuna EU:n jäsenmaiden keskiarvoon. Vuosina keskimäärin 21 naista kuoli vuosittain parisuhdeväkivallan seurauksena. Samalla ajanjaksolla surmattiin 28 alle 15-vuotiasta lasta. Naisin kohdistuva parisuhdeväkivalta Suomalaisten yleisten uhritutkimusten mukaan parisuhdeväkivallasta 90 prosenttia kohdistuu naisiin. Vuonna 2005 tehdyn naisuhritutkimuksen mukaan joskus nykyisessä parisuhteessaan väkivaltaa on kokenut 20 prosenttia naisista. Kumppaninsa fyysisen tai seksuaalisen väkivallan tai uhkailun kohteeksi joutuu noin naista vuosittain. Lähde: Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen Naisiin kohdistuva väkivalta -raportti. Julkaisu verkossa > Julkaisut > Julkaisut 2006\n9 Perhe- ja lähisuhdeväkivallasta kärsivät naiset ja miehet, lapset, vammaiset ja vanhukset. Palvelujärjestelmämme on heikosti varautunut laajaan ongelmaan. Tarvitaan erityispalveluita ja väkivaltatyön osaamista peruspalveluihin. Eri toimijoille yhteinen toimintamalli Kuntiin tai laajemmalle alueelle tarvitaan väkivaltatyön toimintaohjelma. Kaikille toimijoille pitää aina olla selvää, mistä uhri voi saada apua. Ei saa olla niin, että asian puheeksi ottamista välttelee siksi, ettei tiedä, mitä sille tekisi tai minne uhrin ohjaisi, Ewalds korostaa. Poikkihallinnollista työtä täytyy koordinoida ja johtaa: Se on vaativaa siihen tarvitaan ihminen, jolle tehtävä kuuluu. Sitä ei voi ainakaan suurissa kunnissa hoitaa muun toimen ohessa. Kuntien tai seutukuntien väkivaltatyöhön tarvitaan poikkihallinnollinen koordinaatiotyöryhmä, joka luo toimintaohjelman ja vastaa esimerkiksi siitä, että henkilöstö saa väkivaltatyön koulutusta. Ewalds muistuttaa, että työntekijät arvitsevat jatkuvaa koulutusta. Tämä on niin ilkeä asia, että työntekijätkin haluaisivat mielellään unohtaa sen. Koulutuksen on hyvä olla poikkihallinnollista ja paikallista tai seudullista. Se ei useinkaan toimi, että yksi ihminen lähetetään työyhteisöstä koulutukseen. Toki joillekin ryhmille voi olla erityiskysymyksiin, vaikkapa lastensuojeluun, pureutuvaa koulutusta. Meidän täytyy ottaa vastuu siitä, että väkivallasta kärsivät ihmiset saavat kunnissa apua olivatpa he lapsia, naisia tai miehiä. Myös väkivallan tekijöiden pitää saada apua, Helena Ewalds tähdentää. Hän toimii kehittämispäällikkönä Stakesissa lähisuhde- ja perheväkivallan ehkäisyn asiantuntijana. Naiset ovat suurin ryhmä, joka joutuu väkivallan kohteeksi lähisuhteessa ja joka hakee apua. He ovat myös isoin ryhmä, joka saa väkivallasta vammoja ja muita siitä johtuvia seurauksia ja joutuu sen takia kosketuksiin palveluiden kanssa. Tästä syystä keskustelu on paljolti keskittynyt naisiin, Ewalds sanoo. Toinen suuri väkivallasta kärsivä ryhmä on lapset. Väkivaltaa on myös se, jos he joutuvat näkemään perheessään väkivaltaa ja elämään sen uhan alla, vaikka heihin ei fyysisesti kajottaisikaan. Kohtaamiseen varauduttava monissa palveluissa Poliisin tietoon tulevat perheväkivaltatapaukset luovat usein mielikuvan koko ilmiöstä. Sen tietoon tulevat kuitenkin etupäässä monista ongelmista kärsivien perheiden tilanteet. Ulkopuolisten on helpompi soittaa poliisi paikalle juopuneiden kahinoihin kuin keskiluokkaisen perheen riitelyyn. Poliisin kohtaama lähisuhdeväkivalta on vain yksi siivu laajasta kirjosta. Väkivalta voi tulla ilmi missä tahansa palvelujärjestelmässä eri muodoissa; terveydenhuollossa, sosiaalityössä, kouluissa, päiväkodeissa ja turvakodeissa. Sitä kohdataan julkisissa ja yksityisissä palveluissa. Koska väkivalta aiheuttaa kokijoilleen fyysisiä, psyykkisiä ja sosiaalisia ongelmia sekä oikeus- ja poliisitoimia, avun saamiseksi tarvitaan moniammatillista ja sektorirajat ylittävää yhteistyötä. Väkivaltatyötä ei voi delegoida vain yhdelle sektorille tai toimijalle. Se on aina poikkihallinnollista, Ewalds painottaa. Seula auttaa puhumaan Neuvola on yksi paikka, jossa kohdataan väkivallasta kärsiviä ihmisiä raskaus ja lapsen syntymä ovat väkivallan riskitekijöitä. Väkivaltariskin tai jo siitä kärsimisen tunnistamiseksi on kehitetty neuvolaseula. Sillä pyritään varmistamaan naisen ja lapsen terveys. Ewalds korostaa, että ammattilaisen pitää ottaa asia aktiivisesti esille: Kaikille asiakkaille tulee tarjota mahdollisuutta puhua asiasta. Seula tekee näkyväksi sen, että tällainen ongelma on olemassa ja antaa tavallaan luvan puhua siitä luottamuksellisesti. Koulussa ja päivähoidossa törmätään perheväkivaltaan lasten kautta. Kouvolan ja Kotkan seuduilla on kehitetty toimintamalli päivähoitoon; se kuvaa, miten toimitaan, jos epäillään tai tiedetään, että lapsi on joutunut väkivallan kohteeksi tai näkee sitä perheessään. Ewaldsin kokemuksen mukaan sosiaalityössä ei kovin hanakasti kysytä lähisuhdeväkivallasta. Nyt puheeksiottamista viedään eteenpäin myös valtakunnallista asiakastietojärjestelmää kehittämällä. Asiakastietoihin on tarkoitus ottaa väkivaltaa koskeva kysymys yhdeksi peruskysymykseksi. Tämä on yksi tapa varmistaa, että asia otetaan kaikilla puheeksi. Samalla kehitetään ongelman tilastointia. Väkivaltatyötä ei pystytä kehittämään ilman luotettavia tilastoja väkivallan määrästä. Koska yleensä tilastoidaan vain yksi käynnin syy, väkivalta jää helposti piiloon esimerkiksi alkoholiongelman alle. Lapsiin kohdistuva väkivalta YK:n vuonna 2006 julkaiseman tutkimuksen mukaan lasta kohtaa Suomessa väkivaltaa perheessään. Luvut ovat Euroopan suurimpia. Ensi- ja turvakotien liiton haastattelututkimuksen mukaan vanhempien välistä väkivaltaa nähneistä lapsista noin kolmasosa joutuu itse kotona fyysisen väkivallan uhriksi. Lastensuojelun Keskusliiton tutkimuksen mukaan noin kolmannes vanhemmista hyväksyy ruumiillisen kurituksen kasvatuskeinona. Poliisin tietoon tulee noin lasten pahoinpitelyä vuodessa. Tämä on jäävuoren huippu kaikesta väkivallasta, jota lapset perheissä kokevat. Poliisin tietoon tulleet lapsiin kohdistuvat seksuaalirikokset ovat kaksinkertaistuneet 2000-luvulla. Vuonna 2006 kirjattiin noin seksuaalirikosta, jotka kohdistuivat alle 15-vuotiaisiin lapsiin. Vanhuksiin ja vammaisiin kohdistuva väkivalta Vanhuksiin ja vammaisiin kohdistuvan väkivallan yleisyydestä ei ole kansallisia tilastoja. Eri maissa tehtyjen tutkimusten mukaan vanhuksista 4 6 prosenttia kokee kaltoin kohtelua, jos otetaan huomioon laiminlyönti sekä fyysinen, henkinen ja taloudellinen väkivalta. Maahanmuuttajataustaisiin kohdistuva väkivalta Vuonna 2005 poliisin tietoon tuli maahanmuuttajanaisiin kohdistunutta väkivaltarikosta. Tapauksista kuusi prosenttia oli seksuaalista väkivaltaa, 72 prosenttia muuta väkivaltaa ja 22 prosenttia väkivallalla uhkaamista. Fyysisistä väkivallanteoista lähisuhdeväkivallaksi oli luokiteltavissa 60 prosenttia tapauksista. Sosiaaliturva 5/08 9\n10 Väkivaltatyö vaatii erityisosaamista Jos ihminen haluaa hakea apua nimenomaan lähisuhdeväkivaltaan, hänellä ei aina ole paikkaa, jonne mennä. Kyseessä ei välttämättä ole esimerkiksi mielenterveysongelma. Turvakodit ovat erikoistuneet väkivaltatyöhön, mutta niissä on liian vähän paikkoja eivätkä kaikki halua hakeutua turvakotiin akuutissa tilanteessa. Tarvitaan matalan kynnyksen palveluita. Lapsettomat ihmiset jäävät helposti vaille apua, koska turvakodit priorisoivat paikkojen puutteessa lapsiperheitä. Ewalds on aiemmin työskennellyt Porvoon perheasiain neuvottelukeskuksen johtajana. Porvoossa se oli määritelty paikaksi, josta voi hakea väkivaltaan apua ilman mitään diagnoosia. Jonossa väkivallasta kärsivät asiakkaat pääsivät muiden edelle. Ewalds toivoo, että kunta- ja palvelurakenneuudistuksen synnyttämissä uudenlaisissa palveluissa laitettaisiin väkivaltatyön palvelut kuntoon. Erityispalvelut voivat hyvin olla seudullisia tai alueellisia. Palvelun ei tarvitse olla oma fyysinen yksikkönsä vaan yksikkö voi olla jonkin olemassa olevan palvelun yhteydessä, kunhan henkilöstö on tähän ongelmaan erikoistunutta. Väkivaltatyöhön erikoistuneiden työntekijöiden pitäisi ottaa koordinaatiovastuu väkivallan uhrin palveluista, asettua hänen asiansa ajajaksi. Uhria ei voi vain ohjata muihin palveluihin vaan asioita täytyy hoitaa yhdessä hänen kanssaan. Hän ei yleensä jaksa hoitaa niitä yksin monissa eri paikoissa. lähisuhde- ja perheväkivalta Lähisuhde- ja perheväkivalta sisältää sekä perheen sisällä että muissa läheisissä riippuvuussuhteissa tapahtuvaa väkivaltaa. Usein väkivaltaa esiintyy jo seurustelusuhteessa mutta myös avo- tai avioeron yhteydessä tai sen jälkeen. Väkivallan tekijänä voi olla mies tai nainen tai molemmat, ja väkivalta saattaa kohdistua puolisoon tai lapseen. Myös lapset voivat olla väkivaltaisia toisiaan tai vanhempiaan kohtaan. Aikuiset, muualla asuvat lapset voivat käyttää väkivaltaa vanhempiaan kohtaan. Lähisuhde- ja perheväkivallan muotoja fyysinen väkivalta: väkivallalla uhkaaminen, lyöminen, tukistaminen, läpsiminen, potkiminen, töniminen, kuristaminen tai terä- tai ampuma-aseen käyttö henkinen väkivalta: pelottelu, vähättely, nöyryyttäminen, nimittely, mitätöinti, eristäminen, kontrollointi ja sosiaalisen kanssakäymisen rajoittaminen kunniaväkivalta : perheen tai suvun piirissä tapahtuvaa kunnianormien puolustamiseen liittyvää ihmisoikeuksia rikkovaa väkivaltaa hengellinen väkivalta: henkistä väkivaltaa, johon liittyy uskonnollinen ulottuvuus seksuaalinen väkivalta ja hyväksikäyttö: raiskaus, sukupuoliyhteyteen tai seksuaalisen kanssakäymisen eri muotoihin pakottaminen ja insesti tyttöjen ja naisten sukuelinten silpominen taloudellinen väkivalta: rahan käytön kontrollointi, kiristäminen ja toisen rahojen ottaminen omaan käyttöön hoidon ja huolenpidon laiminlyönti: kovaotteiset hoitotoimet, fyysisten tai psyykkisten perustarpeiden laiminlyönti Lähisuhde- ja perheväkivallan ehkäisyllä tai ehkäisytyöllä tarkoitetaan kaikkea kolmea ehkäisyn tasoa: väkivallan ehkäisemistä ennen sen syntymistä, väkivaltaisen käyttäytymisen riskitekijöihin kohdistuvia toimia sekä väkivaltaa jo kokeneiden hoitoa ja asemaa parantavia toimia. kuva: Erja Saarinen Kykyä tunnistaa ja kykyä puuttua Kaikilla ammattilaisilla tulisi olla perustiedot lähisuhde- ja perheväkivallasta: pitää ymmärtää, mikä on väkivaltaa, käsittää ilmiön prosessinomaisuus, ymmärtää sen seuraukset eri osapuolille ja tuntea asiaa koskeva lainsäädäntö; tietää, että se on rikos eikä yksityisasia, Helena Ewalds listaa perusasioita. Perhe- ja lähisuhdeväkivalta ei yleensä ole yksittäinen kriisi vaan jatkuva tilanne, josta ei näytä olevan ulospääsyä. Kun se vain jatkuu ja jatkuu, uhri sopeutuu siihen. Hän muuttaa omaa identiteettiään eikä enää näe tilanteessa mitään väärää. Hän miettii, mikä hänessä itsessään on vikana. On myös lähisuhdeväkivaltaa, joka Väkivaltatyön osaamista peruspalveluihin, siihen erikoistuneita palveluita ja poikkihallinnollisen työn koordinointia ja johtamista kunnissa, kaikkea tätä tarvitaan, jotta palvelujärjestelmä vastaisi laajaan lähisuhdeväkivallan ongelmaan. Helena Ewalds 10 Sosiaaliturva 5/08 jää hetkelliseksi episodiksi. Siihen ei liity alistamisen pitkää historiaa. Monesti näissä tapauksissa kumpikin osapuoli on väkivaltainen tasavertaiset aikuiset riitelevät väkivaltaisin keinoin. Usein lähisuhdeväkivalta alkaa kuitenkin vallan käyttönä jo seurusteluaikana. Vähitellen uhrin tila elää kapenee. Tätä on vaikea tunnistaa seurustelun huumassa. Auttajan on otettava kantaa Ammattilaisen tulee ymmärtää, miten tekijän ja uhrin maailmat eroavat toisistaan. Hänen pitää kuulla molempia ja auttaa molempia eroon huonosta tilanteesta. Työntekijän on työskenneltävä erikseen uhrin ja tekijän kanssa. Hänen ei\n11 Asiakas tarvitsee monenlaista apua: tukea itselleen, jotta hän pystyy tekemään omaa elämäänsä koskevia päätöksiä, apua lapsille, juridista apua sekä usein myös apua asumisen ja muun käytännön elämisen järjestämiseen. Ewalds korostaa, että myös väkivallan tekijälle tarvitaan apua, sillä uhrin suurin murhe on usein se, miten väkivallan tekijä pärjää. Auttavat puhelimet auttamaan aina Väkivallasta kärsivän ihmisen pitää aina voida ottaa jonnekin yhteyttä helposti ja myös nimettömänä. Järjestöjen ylläpitämiä auttavia puhelimia on olemassa, mutta ne eivät toimi ympäri vuorokauden. Apua tarjoavat muun muassa Naisten linja ja Tukinainen. Turvakotiin voi soittaa kaikkina aikoina ja nettiturvakoti on aina avoinna. Myös sosiaalipäivystyksestä pitäisi aina saada apua. Se ei kuitenkaan vielä toimi koko maassa. Ewaldsin mielestä tarvittaisiin valtakunnallinen auttava puhelin, jonne voisi aina soittaa. Järjestöt kartoittavat parhaillaan tilannetta asian parantamiseksi. Järjestöissä on erityisasiantuntemusta ja ne ovat riippumattomia toimijoita, joten tehtävä sopii niille hyvin, kunhan ne saavat rahoitusta. Monesti avunhakija ei halua soittaa viranomaiselle. Hengenvaara! Ewalds muistuttaa, että lähisuhdeväkivallassa on aina riski, että se voi johtaa kuolemaan. Asian kanssa ei ole leikkimistä. Kaikissa palveluissa pitää kyetä arvioimaan jokaisen tapauksen turvallisuusriskit ja varmistaa kaikkien osapuolten turvallisuus: Tätä taitoa pitäisi opetella ja riskin arviointia varten tarvitaan testattuja työkaluja. Siihen ei aina voi luottaa, kun asiakas sanoo, että kyllä mä selviän. Ewalds huomauttaa, että tähän turvaamistyöskentelyynkin tarvitaan tietoja ja taitoja: Pitää varmistaa, että asiakas tietää, mihin voi hädässä mennä turvaan. On varmistettava, että puhelin on aina saatavilla ja että kotoa pääsee pois uhrilla on esimerkiksi turvalaukku, johon autonavaimet on piilotettu. Näitä asioita pitää osata käydä asiakkaan kanssa läpi. Ewalds painottaa, ettei ihmistä pidä jättää yksin. On varattava uusi aika ja seurattava tilannetta. Pitäisi myös varmistaa, että uhrille löytyy ammattiauttajasuhde, jossa tuetaan hänen omaa vahvistumistaan. Se voisi löytyä väkivaltatyöhön erikoistuneista palveluista. Mielenterveys- tai terapiapalveluissa ei aina osata käsitellä näitä asioita. Uhri voi hakea apua masennuksen ja pelkotilojen takia, eikä palveluissa välttämättä edes havaita, että taustalla on väkivaltaa. Asiakas jättää asian helposti mainitsematta, koska siihen liittyy niin paljon häpeää. Sosiaali- ja terveysministeriön ja Suomen Kuntaliiton suositukset sosiaali- ja terveystoimelle lähisuhde- ja perheväkivaltatyön toteuttamisesta julkaistiin 12. toukokuuta. lisätietoa verkosta Ensi- ja turvakotien liitto Tietoa perheväkivallasta Laaja tietopaketti, joka kertoo muun muassa väkivallan määrittelystä, sen määrästä ja sitä koskevasta lainsäädännöstä. Tietoa myös naisista väkivallan tekijöinä. > Haetko tietoa > Tietoa perheväkivallasta Kotirauhaa -kampanja Kotirauhaa on meneillään oleva kampanja naisiin kohdistuvaa parisuhdeväkivaltaa vastaan. Sen toteuttaa Väestöliitto yhteistyössä sidosryhmien kanssa. Sivuilla tietoa muun muassa väkivallan uhreista ja tekijöistä. Naisten Linja Valtakunnallinen, maksuton puhelinlinja, joka tarjoaa neuvontaa ja tukea väkivaltaa kokeneille naisille ja tytöille sekä heidän läheisilleen. Sivuilta on ladattavissa Päänavaus selviytymiseen - väkivaltaa kokeneen naisen käsikirja. Sosiaali- ja terveysministeriö Lähisuhde- ja perheväkivalta Sivuille on koottu muun muassa väkivaltatyön oppaita, kuten Kenelle lyönnit kuuluvat? -opas. Sieltä löytyy myös tuore esite Ota väkivalta puheeksi. Se on tiivis muistilista väkivallan puheeksi ottamisen tueksi. > Vastuualueet > Päihdeasiat ja sosiaalinen turvallisuus > Lähisuhde- ja perheväkivalta pidä miettiä, ketä uskoa, vaan ymmärtää, että tekijällä ja uhrilla on erilainen näkökulma samaan asiaan. Työparityöskentely on tarpeen etenkin, kun työskennellään sekä uhrin että tekijän kanssa. Tekijä näkee yleensä yhden irrallisen teon. Hän voi sanoa, että enhän mä muuta tehnyt kuin kerran potkaisin. Uhri elää jatkuvassa pelossa miettii koska tilanne toistuu ja mitä tapahtuu seuraavaksi. Väkivallan uhan kasvun voi aistia, muttei tietää sitä, mikä sen lopulta laukaisee. Väkivaltaa käyttävät ihmiset ovat usein manipuloivia ja heillä voi olla hyvät verbaaliset kyvyt. He saavat työntekijät hämilleen ja heitä uskotaan. Tästä syntyy uhrien yleinen kokemus, ettei heitä uskota. Jos tekijä on hyvässä yhteiskunnallisessa asemassa, ongelma on erityisen suuri. Ewalds painottaa, että väkivalta on asia, jossa pitää ottaa kantaa, ei voi olla neutraali auttaja: Ensin suhde väkivaltaan täytyy ajatella itsensä kautta: mitkä ovat omat kokemukseni ja mikä on oma kantani siihen. Kantaa pitää ottaa siihen, ettei väkivalta ole sallittua ei siihen, että toinen olisi paha ja toinen hyvä. Kannanotto ei aina ole helppo, kun väkivallan tekijä istuu vastapäätä. Lähisuhdeväkivalta on yleistä ja pakostakin monilla ammattilaisilla on siitä kokemusta omassa elämässään. Ewalds sanoo, että tämä voi auttaa ymmärtämään asiaa, mutta se voi olla myös haitaksi, jos kokemuksiaan ei ole käsitellyt. Väkivaltaa kokenut voi kieltää koko asian tai hän ei kykene tarttumaan siihen. On aivan sallittua sanoa, että asia on itselle liian vaikea hoidettavaksi. Toisaalta voi mennä liikaa mukaan. Auttajan pitää tarkasti säilyttää ammatillisuutensa, sillä pelko ja kauhu tarttuvat helposti. Hän ei saa ajautua siihen, ettei hänkään näe tilanteesta ulospääsyä. Työntekijä tarvitsee työyhteisön tukea, työnohjausta ja konsultaatiota. Tämänkin takia pitäisi olla ongelmaan erikoistuneita palveluita, joista voisi saada konsultaatiota ja työparin. > Artikkelipankki Sosiaaliturvassa aiemmin julkaistuja perhe- ja lähisuhdeväkivaltaa koskevia kirjoituksia verkossa > Artikkelipankki Sosiaaliturva 5/08 11\n12 Tule Talentian TERVE-SOSmessuosastolle B-221 ja testaa huviksesi millainen sosiaalitapaus sinä olet. Voit voittaa suositun sosiaalitapaus T-paidan! Tutustu elämänmakuisiin tarinoihin sosiaalialan työstä ja testaa itsesi osoitteessa\n13 PYSÄYTÄ PERHEVÄKIVALTA STOPPA FAMILJEVÅLDET Tapio Oikarinen Toimiva malli syntyy paikallisena prosessina Vaasassa perhe- ja lähisuhdeväkivaltatyön yhteistoimintamallia alettiin rakentaa vuonna Se saatiin kansiin seitsemän vuoden prosessin jälkeen. Valmista mallia ei auta kopioida muualta ilman omaa asioiden sisäistämistä. kärkiteema Vaasassa tehtiin yleisölle esite lähisuhde- ja perheväkivallasta. Se sisältää tärkeimpien auttajatahojen yhteystiedot. kuva: Ilari Kajaste Tapio Oikarinen työskentelee avopalveluohjaajana ja miestyöntekijänä Vaasan ensi- ja turvakodin avopalvelupiste Avokissa. Hän on Vaasan perhe- ja lähisuhdeväkivaltatyöryhmän sihteeri ja toimi Pohjalaismaakuntien asiantuntijatyöryhmän puheenjohtajana Naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäisyhankkeessa. Vaasaan perustettiin lähisuhdeväkivaltatyön ryhmä osana toiminutta valtakunnallista naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäisyhanketta. Sen toteuttamiseksi lääninhallitukset nimittivät alueellisia toimijaryhmiä. Pohjalaismaakunnissa ryhmät toimivat myös pienempinä seuturyhminä. Poikkihallinnollisen mallin pohjaksi oli saatu USA:sta Minnesotan osavaltion ohjelma Kahdeksan lähtökohtaa väkivaltaan puuttumiseksi. Käytössämme olivat myös 1999 Jyväskylässä pidetyn EU:n asiantuntijakokouksen suositukset väkivaltaan puuttumisesta. Oikeusjärjestelmät ovat eri maissa erilaisia. Onneksi, sillä se pakotti meidät miettimään asioita omassa järjestelmässämme emme voineet kopioida muiden malleja. Peruslähtökohdat kuitenkin näyttivät kaikkialla samanlaisilta. Lähisuhdeväkivalta on piilossa oleva ongelma, josta kärsivät etenkin naiset. Länsimaissa se on yleisesti rikos. Kaikissa ohjelmissa painotetaan eri toimijoiden yhteistoimintaa ja erityisesti sen koordinointia. Painotuseroavuuksia on esimerkiksi siinä, pitäisikö asiaan puuttumisen olla hoitoa vai tuomioita. Myytit saivat kyytiä Mallin rakentaminen sisälsi ilmiöön perehtymistä, koulutustilaisuuksia, toimijoiden kartoitusta ja eri toimijoiden osamallien laatimista ja koko mallin jalkautusta. Työryhmässä ja koulutustilaisuuksissa eri toimijat kertoivat kokemuksistaan väkivaltailmiöstä ja siihen puuttumisesta. Työaikaa kului niin paljon, että jos sen tarve olisi alussa osattu esittää, mallia ei ehkä olisi näin rakennettu. Meillä saattaisi olla mapissa virkatyönä koottu malli, jota yritettäisiin pakkosyöttää eri toimijoille. Prosessin aikana kysyttiin useasti, eikö malli ole jo valmis. Pitkä prosessi toi kuitenkin suhteellisen toimivan mallin lisäksi muutakin hyvää. Meillä on nyt toimijoita ja niissä työntekijöitä, jotka tuntevat perhe- ja lähisuhdeväkivallan. Monet myytit ja uskomukset ovat kadonneet: Nähdään se, että ilmiö koskettaa kaikkia sosiaaliryhmiä. Vaikka alkoholi on usein mukana, se ei ole lopullinen selittävä tekijä. Ymmärretään, ettei väkivaltaisesta parisuhteesta ole helppo lähteä. Tiedetään, että väkivaltaa voidaan ja pitää pyrkiä ehkäisemään ja vähentämään. Nähdään myös, että integroimalla koko perheen auttaminen ja hoito eri toimijoiden yhteistyöksi se voidaan saada jopa kokonaan loppumaan. Ennen kaikkea tietopaketti Kaupungin väestö- ja palvelurakenteesta tuli työhön sekä haasteita että voimavaroja: Vaasa on kaksikielinen kaupunki, jossa 25 prosenttia väestöstä on ruotsinkielisiä ja noin neljä prosenttia erikielisiä maahanmuuttajia. Kaupungilla ja kolmannella sektorilla on laaja avopalvelun verkosto perheiden tukemiseksi. Siksi kodin ulkopuolelle on sijoitettu suhteellisen vähän lapsia ja nuoria. Vaasan malli on lopulta enemmän tietopaketti kuin käytännön toimintamalli. Se sisältää perustietoa väkivallasta ja siihen puuttumisesta. Siinä esitellään sen tunnusmerkkejä ja annetaan esimerkkejä siitä kysymiseen. Lyhyesti esitellään perheiden kanssa työskentelevät toimijat, heidän perustehtävänsä ja yhteystietonsa. Yleisölle tehtiin esite, joka sisältää tärkeimpien auttajatahojen yhteystiedot. Vaasassa turvakoti on auki kaikkina päivinä ja kaikkina vuorokaudenaikoina. Apua saa myös turvakodin kriisipuhelimesta sekä kaupungin sosiaalityön ja lastensuojelun päivystyspuhelimesta. Toimintamalli on varsin yleinen eikä kata kaikkia mahdollisia tilanteita. Siksi eri toimipisteet on velvoitettu laatimaan täsmennetyt sovellusohjeensa. Viime vuoden alussa järjestettiin 13 työyhteisölle tai ammattiryhmälle konsultaatioistunnot Vaasan ensi- ja turvakodin avopalvelupiste Avokissa. Työyhteisöt valmistautuivat niihin selvittämällä miten lähisuhdeväkivaltaa kohdattaessa toimitaan. Konsultaatioissa paneuduttiin ongelmakohtiin ja aloitettiin toimipistekohtaisten mallien tekeminen. Erityisesti nousivat esiin lastensuojeluilmoitusta koskevat asiat ja maahanmuuttajien erilaisten kulttuurien ja arvojen ymmärtäminen. Sosiaaliturva 5/08 13\n14 kärkiteema Timo Kitunen Julkisessa keskustelussa perheväkivalta-asetelma näyttäytyy yksipuolisena: naiset ovat uhreja ja miehet tekijöitä. Naisen väkivaltaisuus jää paljolti piiloon. Se olisi tärkeää tunnistaa ja pyrkiä lopettamaan kaikki perheessä harjoitettu väkivalta. Perheväkivalta on oletettua monimuotoisempaa Mieheen liitetään sukupuolen takia erilaisia negaatioita, yleisempänä ominaisuutena useimmiten väkivaltaisuus. Yleistystä on varmasti tahtomattaankin ylläpitänyt 1998 julkaistu tutkimus Usko toivo ja hakkaus. Sen mukaan joka viides parisuhteessa elävä nainen oli joskus joutunut väkivallan kohteeksi parisuhteessaan. Tutkimuksen toinen tekijä Minna Piispa kirjoittaa Oikeusministeriön Haaste-lehdessä tutkimuksen havainnoista: Tyypillisesti väkivalta oli muodoltaan lievää, kuten liikkumisen estämistä, kiinnipitämistä tai läimäyttelyä ja väkivallalla uhkaamista. Väkivallasta aiheutuu vammoja noin puolelle parisuhdeväkivallan kohteeksi joutuneista. Vakavat väkivallan muodot, kuten kuristaminen tai aseellinen väkivalta ovat verrattain harvinaisia. Tätä erittelyä väkivallan muodoista ja asteista ei moni tutkimukseen viittaaja ole tehnyt. Mielikuvaa väkivaltaisesta suomalaisesta miehestä ylläpidetään toistuvin yksipuolisin uutisoinnein. 14 Sosiaaliturva 5/08 Timo Kitunen on helsinkiläinen sosiaalityöntekijä. kuva: Martti Kitunen Kaikki perheessä harjoitettu väkivalta on pyrittävä lopettamaan ja sen ehkäisemiseksi on tehtävä työtä. Menetelmiä perheväkivallan tunnistamiseksi ja kuvaamiseksi on syytä kehittää. Lisäksi pitää tuottaa auttamiskeinoja tasapuolisesti kaikkien asianosaisten saataville. Lapset unohtuvat Perheväkivaltakeskustelussa unohtuvat usein lapset. Vuosina toimineen Stakesin Naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäisyprojektin julkaisussa Tavoitteena uhrin turvallisuus näkökulmia naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäisyyn todetaan: Tutkimusten mukaan perheessä naisiin kohdistuvaan väkivaltaan liittyy usein myös lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa. Ehkäisemällä naisiin kohdistuvaa väkivaltaa suojellaan myös lapsia ja katkaistaan sukupolvelta toiselle jatkuva väkivallan kierre. Sudenkuopaksi jää projektin vaikenema fakta: äiditkin ovat väkivaltaisia lapsilleen ja tällöin lapsi jäisi häntä kurittavan äidin armoille. Lastensuojelun keskusliitto julkisti 2007 tutkimuksen lapsiin kohdistuvasta perheväkivallasta. Se kertoo, että naiset ovat asennetasolla lapsen kuritusta vastaan, mutta käytännössä he käyttävät kurituksellisia keinoja miehiä hieman useammin. Lapsiin kohdistuva väkivalta kuitenkin kiellettiin lailla Lastensuojelun keskusliiton toiminnanjohtaja Mauri Upanne kommentoi tutkimusta Helsingin Sanomissa : Hälyttävin tieto on se, että runsas kymmenen prosenttia tutkimukseen vastanneista pitää lapsen lyömistä nyrkillä tai potkimista vain ruumiillisena kurituksena. Lastensuojelun keskusliiton tutkija Heikki Sariola näkee tilanteelle kaksi syytä: naisten väkivaltainen käyttäytyminen ja alkoholin käyttö ovat molemmat lisääntyneet. Lisäksi perheiden sisäiset ongelmat näkyvät äitien käyttäytymisessä. Äitien väkivaltaisuutta ei nimetä väkivallaksi Lasten pahoinpitelyä on myös henkinen väkivalta. Lapselle riskialtis paikka voi olla sellainen koti, jossa resurssit ovat tiukalla ja jaksaminen veitsenterällä. Lastensuojelu voi tukea tällaista, usein yksinhuoltajaperhettä, avohuollon tukitoimin, mutta kodin sisälle ei kuitenkaan voi nähdä, eivätkä kaikki väsyneet äidit hae apua. Mielenterveysongelmista kärsivän äidin tapa hoitaa lasta voi olla lasta vahingoittavaa. Hän ei osaa tulkita lapsen tarpeita, vaan jättää lapsen päivittäiset tarpeet hoitamatta. Hermostunut äiti voi tiuskia, nipistää, töniä, kontrolloida ja olla vihamielinen ja uhkaileva. Epäjohdonmukaisuus kasvatuksessa jättää lapsen epävarmuuteen ja hidastaa kehitystä. Lapsi joutuu jo varhain tulkitsemaan äidin mielialoja ja jättämään omat tarpeensa taka-alalle voidakseen selviytyä. Äidin päihdeongelma on vakava riski kehittyvälle sikiölle. FAS-syndrooma kohtaa satoja vauvoja vuosittain. Tätä väkivallan muotoa ei ole kriminalisoitu. Näitä näkökulmia ei yleensä liitetä perheväkivaltaan, vaan lastensuojelu puhuu kykenemättömyydestä huolehtia lapsesta. Äidin väkivaltaisuudesta puhuminen on tabu. Miehet uhreina paitsiossa Keskustelupalstoilla ja mielipidekirjoituksissa miehet ovat ihmetelleet, miksi väkivaltatutkimuksissa ei tutkita lainkaan naisten miehiin tai lapsiin kohdistamaa väkivaltaa. Olen kysynyt asiasta kirjeitse sosiaali- ja terveysministeri Tuula Haataiselta kesällä En saanut häneltä tähän kysymykseen vastausta, vaikka hän\n15 minulle muuten vastasikin. Naisjärjestöt vastustivat Ensi- ja turvakotien liiton Vaiettu naiseus -projektin aloittamista ja vaativat siltä rahoitusta pois. Perusteenaan järjestöillä oli huoli siitä, että projekti veisi huomion miesten naisiin kohdistamalta väkivallalta. Projekti valottaa naisten väkivaltaista puolta ja tarjoaa apua jo siinä vaiheessa, kun nainen epäilee voivansa käyttää joskus väkivaltaa. Myös Maria-Akatemian Demeter-projekti on puuttunut tähän ongelmaan. Sosiaali- ja terveysministeriössä on ollut valmisteilla miesten uhritutkimuskysely tänä vuonna. Sen rahoitus ja toteutustapa ovat kuitenkin vielä auki. Tutkimusehdotus on kirjattu ministeriön julkaisuun Miehet ja tasa-arvopolitiikka. Miesten uhritutkimuksen puutetta on osin paikannut tutkimus, joka selvitti varusmiesten asenteita parisuhdeväkivaltaan. Sen tulokset julkaistiin Suomen Lääkärilehdessä Varusmiehistä prosenttia vastasi joutuneensa naispuolison tai tyttöystävän lyönnin kohteeksi. Heistä vain prosentti ilmoitti itse lyöneensä ystävätärtään. Kysymyksiin jätti vastaamatta 5 6 prosenttia varusmiehistä. Varusmiehiltä kysyttiin, onko väkivalta puolisoiden kesken oikeutettua missään tilanteessa. Naisten harjoittamana väkivallan hyväksyttävyyden torjui aluksi 83 prosenttia, mutta miesten väkivaltaisuuden torjunta oli 93-prosenttista. Asenteita tarkistettiin projektiin kuuluneen koulutusjakson jälkeen. Silloin naisväkivallan oikeutuksen torjui 92 prosenttia ja miesväkivallan 95 prosenttia. Koulutus lisäsi miesten tietoisuutta oikeudestaan väkivallasta vapaaseen parisuhteeseen. Miehen ei ole helppo hakea apua Miehen kynnys hakea väkivaltaan apua on korkealla. Naisen läpsimiset ja tönäisyt voivat miehestä tuntua jopa huvittavilta, koska hän pystyy pitämään puolensa. Niistä ei kannata tehdä numeroa. Vasta viilto teräaseella tai lyönti paistinpannulla ehkä herättää miettimään, onko vaimoni väkivaltainen. Miehelle on häpeällistä joutua puolustautumaan naista vastaan. Usein mies pitää naisen väkivaltaisuutta ohimenevänä hormonaalisena tunteenpurkauksena, ei perheväkivaltana. Hän saattaisi saada vastaavan selityksen ammattiauttajalta hakiessaan itselleen apua. Mies voi olla väkivallan ympäröimä saamatta apua, koska naisen väkivaltaisuutta ei tunnusteta. Miehelle tilanne voi olla hyvin ristiriitainen; koska hän todennäköisesti kokee tehtäväkseen suojella perhettään, kuinka hän silloin voisi hakea apua perheen sisäiseen väkivaltaan? Miestä itseään saatetaan epäillä väkivaltaisuudesta silloinkin, kun hän hakee apua väkivaltaisen vaimonsa raivolta. Ensi- ja turvakotien liiton edustajat ovat todenneet 60 miehen käyttäneen vuosittain turvakotipalveluja. Osa luvuista johtunee siitä, että isät suojaavat lapsiaan äidin väkivallalta. Naisten väkivaltaisuus marginaali-ilmiö? Naisten väkivaltaisuutta pidetään marginaali-ilmiönä: joidenkin tilastojen mukaan noin kymmenen prosenttia naisista on väkivaltaisia. Laajalti tästä on vedetty se johtopäätös, ettei naisten väkivaltaisuutta tarvitse käsitellä. Vanhan Vaasan sairaalassa työskentelevä psykologi Gitta Weizmann-Henelius on tehnyt väitöstutkimuksen väkivaltaan syyllistyneistä naisista. Huomattava osa väkivaltarikoksiensa vuoksi hoidettavana olevista potilaista oli juuri naisia. Weizman-Henelius kirjoittaa Tiimi-lehdessä 2/2007 päihteidenkäytön lisäävän keskeisesti naisten väkivaltaisuutta. Naisten väkivaltaisuus on siirtynyt perheistä ulos ja väkivaltaisen naisen uhriksi voi joutua jopa ulkopuolinen henkilö. Naisten osuus kaikista väkivaltarikoksista on ollut viime vuosina noin 12 prosenttia. Myytti hoivaavasta äidistä kätkee äitien pimeän puolen. Weizman-Henelius arvelee tämänkaltaisten asenteiden estävän naisen väkivaltaisuuden näkemistä. Myytti naisen väkivallattomuudesta tulisi murtaa. Perheväkivallan näkymättömät ilmiöt olisi tärkeää tehdä näkyviksi. Vaiettu perheväkivallan muoto on myös ala-ikäisten lasten vanhempiinsa kohdistama väkivalta. Perheväkivaltamekanismeja tutkinut Aune Flinck on kuvannut miehen ja naisen kokemuksia parisuhdeväkivallasta. Tutkimus paljasti sen olevan fyysistä väkivaltaa monimuotoisempaa ja liittyvän puolisoiden välisen vuorovaikutuksen vääristymiin. Sekä miesten että naisten on vaikeata puhua väkivaltaisuudestaan. Sen sijaan he kertovat mieluummin siitä, mitä heille itselleen on tehty. Väkivaltaa ei tulisi käsitellä ainoastaan äärimmäisen vakavan väkivallan näkökulmasta vaan tekijöillä tulisi olla mahdollisuus kohdata ja käsitellä väkivallan syntyyn liittyviä tunteita. Väkivaltaa kokeneen oikeuksista voi kertoa kuka tahansa Väkivalta lähisuhteessa on rikos. Väkivaltaisesta suhteesta irtautuminen nostaa usein esiin kokonaisen vyyhdin oikeudellisia ongelmia, jotka koskevat pahoinpitelyjä, avioeroa, lasten huoltoa ja tapaamisoikeutta, omaisuuden jakoa ja asumista. Selvitäkseen uhrin on tärkeää saada kaiken muun tuen lisäksi asiantuntevaa oikeudellista apua. Lähisuhteessa väkivaltaa kokenut voi rikosasiassa saada tuloista riippumatta maksuttoman oikeudenkäyntiavustajan (Laki oikeudenkäynnistä rikosasioissa 689/1996). Avustajana toimiva lakimies voi oikeudenkäynnin lisäksi olla mukana jo poliisin esitutkinnassa. Tämä on merkittävä oikeus, josta jokaisen väkivaltaa kokeneen on hyvä olla tietoinen. Maksuttomuus ei kata perheoikeudellisia asioita, kuten huoltokiistoja, mutta näiden käsittelyyn voi keskituloinenkin saada osaksi valtion varoista maksettavaa yleistä oikeusapua. Uhkailu esimerkiksi lasten, asunnon ja varallisuuden menettämisellä erotilanteessa on usein osa parisuhdeväkivaltaa. Tällöin oikeuksista ja mahdollisuuksista tiedottaminen on ratkaiseva tuki väkivallan kierteessä elävälle. Ei tarvitse olla juristi ymmärtääkseen ja kertoakseen näistä oikeuksista. Ammattikuntaan katsomatta jokainen voi olla asiantuntija lähisuhdeväkivaltarikosten tunnistamisessa, oikeuksista tiedottamisessa ja oikeudellisiin palveluihin ohjaamisessa. Lähisuhdeväkivaltaa kokeneen oikeudelliset palvelut -projekti tarjoaa maksuttoman juristipäivystyksen lähisuhdeväkivaltaa kokeneille joka perjantai kello 9 17, puhelinnumero on Projekti on Tukinaisen ja Ensi- ja turvakotien liiton yhteinen. Siinä on myös tuotettu oikeudellinen käsikirja Yleistä muttei yksityistä. Projektissa kerätään tämän vuoden aikana lakitietoutta sivustoille www. tukinainen.fi, ja Tanja Noponen ja Päivi Vilkki-Leinonen Tanja Noponen on Lähisuhdeväkivaltaa kokeneen oikeudelliset palvelut -projektin projektityöntekijä ja Päivi Vilkki-Leinonen sen juristi. Sosiaaliturva 5/08 15\n16 näkökulma kolumni Mikko Reijonen työskentelee Porvoon työvoiman palvelukeskuksen päällikkönä. Hometalossa Kirjoitan tätä kolumnia otsikon mukaisessa paikassa, tai ainakin vielä vuosi sitten homeitiöiden valtaamaksi todetussa kodissa. Hyvin monet suomalaiset ovat joutuneet kohtaamaan tämän kauhean ongelman joko henkilökohtaisesti tai läheistensä kautta, kotona tai työpaikallaan. TV2 esitti tänä keväänä kuusiosaisen Homeloukku tv-sarjan. Siinä seurattiin neljän nuoren perheen unelmatalon hankintaa ja talounelmien romahtamista. Kaikissa perheissä alkoi sairastelu pian taloon muuton jälkeen. Syitä tutkittaessa epäilykset saivat pahimman mahdollisen vahvistuksen: käsissä oli hometalo. Sarjassa kuvattiin perheiden taisteluja oikeussaleissa talokauppojen purkamiseksi tai hinnanalennusten saamiseksi. Liian usein hometalon uhreille jäi kuitenkin käteen vain purkukuntoinen talo ja asuntovelka. Yhteiskunnallisesti kyseessä on suuri ongelma. Homeloukku-ohjelman asiantuntija-arvion mukaan Suomessa joka neljäs talo on kosteusongelmainen. Jos neljännekseen suomalaisten perheiden infektioista, keuhkokuumeista, ärsytysoireista ja ihottumista löydetään aiheuttajaksi homeinen talo, aletaan jo olla aika lähellä uuden kansansairauden syntyä. Eikä asia kaadu vain terveydenhuollon niskaan vaan myös sosiaalityöllä riittää vastattavaa kasvaviin velkataakkoihin ja uusiin asumisjärjestelyihin. Suomessa tuskin on kaupunkia, missä jossain päiväkodissa tai koulussa ei altistuttaisi homeelle. Lapset sairastelevat, työntekijät sairastuvat itse ja joutuvat usein etulinjaan riitelemään vaurioiden korjaamisesta, vanhemmat ovat vihaisia ja korjauksen ajaksi joudutaan muuttamaan väliaikaisiin tiloihin. Ongelmien lista on pitkä ja kustannukset suuria. Apuakin on onneksi saatavilla. Hengitysliitto Heli auttaa hometalojen korjauksessa ja Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskus ARA voi myöntää avustuksia asumisterveyshaittojen poistamiseen. Henkilökohtaisessa homeloukussani eletään jo onnellisempia aikoja. Talon alla olleen valtavan vesimäärän aikaansaama homeen ja sädesienibakteerien kasvu on saatu pysäytettyä ja kiinteistön sisäilma puhdistettua. Jäljellä on velkainen mutta asumiskuntoinen entinen hometalo. Asiakasmaksujen korotuksesta luovuttava Sosiaali- ja terveysturvan keskusliitto vastustaa sosiaali- ja terveydenhuollon asiakasmaksujen korotusta ja vaatii luopumaan asiakasmaksuista annetun lain muuttamisesta erillisenä lakihankkeena. Korotuksella ei ole sosiaali- ja terveyspoliittisia perusteita. Se heikentää erityisesti monien vammaisten ja pitkäaikaissairaiden asemaa ja kasvattaa heidän köyhyysriskiään. Hallitusohjelmassa maksupolitiikan uudistaminen on kytketty sosiaaliturvan kokonaisuudistukseen. Siksi asiakasmaksukokonaisuus tulee kytkeä osaksi sosiaaliturvan kokonaisuudistusta pohtivan SATA-komitean työtä, keskusliitto vaatii. Uusi palsta verkkosivuilla Kuka tietää? Mistä löytyy? Annetaan kiertoon! Voit esittää kysymyksen, johon kollega vastaa. Voit antaa kiertoon ammattikirjoja ja -lehtiä. Voit hakea opinnäytetyöntekijää tai tarjoutua sellaiseksi. Laitetaan sosiaalialan asiantuntemus, tieto, taito ja perinteet kiertoon! Palstalla ilmoittelu on maksutonta. > Sekalaista 16 Sosiaaliturva 5/08\n17 jos minulta kysytään Palstalla sosiaalipalveluiden käyttäjät kertovat ajatuksiaan sosiaalipalveluista. Mitä palvelua hait? Mieheni jouduttua sairaalaan olisin kaivannut apua kodin- ja lastenhoitoon. Sitä ei kuitenkaan löytynyt. Tilannetta ei auttanut, vaikka hoitava lääkäri kirjoitti lausunnon avun tarpeesta ja sairaalan sosiaalityöntekijä yritti sitä useamman kerran järjestää. Apua ei löytynyt, kun sitä ei ollut antaa. Hämeenlinnan kaupungilla ei ole tällaisiin tilanteisiin ihmisiä, kotiapua saa vain lastensuojelusyistä ja vanhustenhoitoon. Hämeenlinnalainen Kati Autio, 33 v., on viiden lapsen kotiäiti. Lapset ovat 1-, 3-, 6-, 7- ja 9-vuotiaita. Aviomiehen äkillinen sairastuminen marraskuussa 2007 mullisti perheen elämän. Mies sai aivoinfarktin, joka aiheutti oikean puolen halvaantumisen ja puhekyvyn menetyksen. Puolitoista kuukautta meni sairaalassa, nyt toipuminen on hyvässä vauhdissa, mutta sairasloma jatkuu vielä. kuva: Petteri Autio Miten selvisitte tilanteesta? Apuun tulivat isovanhemmat. He ottivat palkatonta vapaata töistään. Myös ystävät ja naapurit muodostivat vuorohoitoa antavan renkaan. Olemme heille isossa kiitollisuuden velassa. Monta kertaa täällä kotona oli sairaalasta palatessani ihan eri ihmiset kuin sinne lähtiessäni. Lapset suhtautuvat tilanteeseen onneksi ihan hyvin, vaikka tilanne oli tietysti rankka heillekin. Arjen pyöriminen on lapsille tärkeää. Sen suvun ja ystävien toiminta takasi. Muuten olisi pitänyt ottaa lapset mukaan sairaalaan, kun kävin siellä miestäni katsomassa. Miten sinua avunpyytäjänä kohdeltiin? Avun kyselyyn suhtauduttiin kaupungilla ihan hyvin ja asiallisesti. Ja ymmärrän, että lastensuojelun ja vanhustenhuollon tarpeet on hoidettava. Mutta? Kaupunki voisi kuitenkin lisätä resursseja niin, että tiukan paikan tullessa apua olisi irrotettavissa tavallisenkin perheen kriisiapuun. Muina aikoina lisäresurssi näkyisi vaikkapa vanhusten kotihoidon parempana laatuna. Jos kaupungilla olisi antaa tavallisille perheille apua kotihoitoon, se voisi ehkäistä lastensuojelun tarvetta ja tuoda säästöjä pidemmän päälle. lukijalta Historiallinen hetki Sosiaaliturva-lehden numerossa 3/2008 käsiteltiin aikuissosiaalityötä monesta näkökulmasta. Lukiessani eri puolilla maata toteutuvista uusista lähestymistavoista ja aikuissosiaalityön verkostosta, tunsin miltei historian lehden kääntyvän. Kun yli neljäkymmentä vuotta on kuullut puhetta ja toivetta päästä tekemään oikeaa sosiaalityötä, näyttää nyt olevan tämän puheen käytännöksi muuttumisen vaihe. Vaikka toimeentulotuen käsittelyn erottaminen sosiaalityöstä sisältää eittämättä myös riskejä kuten uudet käytännöt yleensä on ilmeistä, että ratkaisu on saanut aikaan innostavaa menetelmällistä kehitystä ja vapauttanut työntekijöiden luovaa ammatillisuutta. Uusia toimintatapoja on toki luotu ennenkin, mutta niistä ei ole muodostunut yhtä vahvaa kehityskuvaa kuin nyt esitelty kokonaisuus. Aikuissosiaalityön metodisessa kehityksessä tämä on todellinen käänne- kohta. Uskon, että syntynyt verkosto vie kehitystä eteenpäin niin, että enää ei tarvitsisi toistuvasti kysyä, mitä se sosiaalityö aikuisten kanssa oikeasti on. On hyvä, että käytössä on monia variaatioita. Se antaa hedelmällisen lähtökohdan jatkotyölle, jossa monimuotoisuus ei dogmaattisuus toivottavasti saa tilaa. Jotkut tarvitsevat aktivoivaa lähestymistapaa, toiset huolenpitoa, kolmannet vertaisryhmää ja neljännet vaikkapa valokuvausprojektia, jota Anna- Kaisa Koskisen raportoimissa vaihtoehtoisissa tarinoissa kuvataan (Koskinen: Vaihtoehtoinen tarina. Mitä on sosiaalinen muutostyö? SOCCAn ja Heikki Waris -instituutin julkaisusarja 14/2007). Olennaista on räätälöidä kunkin asiakkaan kohdalla hänen tilannettaan ja tarpeitaan vastaava lähestymistapa. Toivottavasti asiakkaiden elämäntilanteisiin yksilöllisesti orientoituvaa otetta ei samasteta asiakkaan syyttämiseen omista ongelmistaan tai jokainen oman onnensa seppä -ideologiaan. Yksilöllisiin elämäntilanteisiin räätälöidyllä ja asiakkaan osallisuutta vahvistavalla työtavalla empowermentilla ei ole mitään tekemistä sen ideologian kanssa, jossa yhteiskunnalliset tai yhteisön ongelmat vieritetään yksilöiden syyksi. Tällaista ajattelua toki näkyy julkisessa keskustelussa, mutta sosiaalityön kirjallisuudessa josta kai metodisen kehityksen pitäisi tiedollinen pohjansa ammentaa ei tämänsisältöistä ideologista näkemystä yleensä esiinny. Sosiaalialan tieteelliselle tutkimukselle tilanne on herkullinen. Tarvitaan tutkimusta siitä, minkälaiset lähestymistavat, minkälaisessa elämäntilanteessa, minkälaisten ihmisten kohdalla ja miten toteutettuina saavat aikaan sellaista elämäntilanteen parantumista tai asiakkaan elämänotteen vahvistumista, jota sosiaalialan ammatillisessa työssä asiakkaan kanssa tavoitellaan. Aulikki Kananoja Sosiaaliturva 5/08 17\n18 näkökulma lukijalta Sosiaalipalvelujen työvoimapula uhkaa hyvinvointiamme Suomalaisella yhteiskunnalla on lähivuosina vastattavanaan merkittävä haaste, jota ei näytetä otettavan vakavasti. Kyse on sosiaalipalvelujen toteuttamista uhkaavasta työvoimapulasta. Se näkyy jo kunnissa: sitä ilmentävät täyttämättömät vakanssit ja pistemäiset kriisit palveluissa. Olkoon ruotsinkielisten työntekijöiden puute Helsingissä kaivoksen kanarialintu: lähes 15 prosenttia päivähoidon ja yksi kolmannes sosiaalityön viroista on jouduttu jättämään kokonaan täyttämättä. Helsingissä kehitys on mennyt aivan ennusteiden mukaan: työvoimapula alkoi näkyä vanhustenhuollossa vuoden 2005 lopussa, tilanne paheni selvästi vuonna Jos kehitys jatkuu, tilanne vaikeutuu erityisesti vuosina , jolloin monet sosiaalipalvelujen työntekijät jäävät eläkkeelle. Työmarkkinoilta poissiirtyvien määrät kasvavat ja työmarkkinoille tulevat ikäluokat ovat joka vuosi edellistä vuotta pienempiä. Kyse on koko kansantalouden kannalta merkittävästä asiasta. Sosiaalipalvelut työllistävät noin seitsemän prosenttia työllisestä työvoimasta, ja osuuden ennakoidaan edelleen kasvavan. Se vastaa jo nyt maataloudesta ja elintarviketeollisuudesta elantonsa saavien määrää, joka on yhteensä 7,3 prosenttia (v. 1999). Sosiaalipalvelujen toteuttaminen on erittäin työvoimaintensiivistä toimintaa, jota ei lähitulevaisuudessa voida ajatella korvattavan koneilla. Sosiaalipalveluja ei voida myöskään helposti jättää hoitamatta ilman, että viime vuosikymmeninä vakiintunut suomalainen elämänmuoto kokisi huomattavia järkytyksiä. Perheiden hyvinvointi rakentuu meillä kahden huoltajan mallille, jolloin toisen vanhemman kotiin jääminen hoivatyöhön ei ole helppo ratkaisu. Yksinhuoltajilla tällainen tulee vielä vähemmän kysymykseen. Miten tähän on voitu päätyä tilastojen luvatussa maassa? Yksi merkillinen sivujuonne asiaintilassa on, että sosiaalipoliittinen tutkimus on aika lailla jättänyt kärjistyvän työvoimapulan huomiotta. Laajaa yhteiskunnallista keskustelua ei ole päässyt syntymään, koska nykyisten sosiaalijohtajien omakohtaiset kokemukset aiemmasta työvoimapulasta ehkä rauhoittavat heitä luottamaan siihen, että tämäkin uhkaava kriisi ratkeaa. Niinhän edellinen työvoimapula suli kuin itsestään laman tullessa. Saatetaan myös ajatella, että työvoimapulasta voi seurata myös hyvää, eli se voisi lievittää sitkeää pitkäaikaistyöttömyyttä kunnissa. Voidaan myös ajatella, että työvoimapulan kautta karsiutuvat palvelut voivat saada aikaan säästöjä kuntien menoissa. Lisäksi ainakin työelämän tutkijat ovat rohjenneet viitata siihenkin, että omaa eläkeikäänsä lähestyvä asiantuntijajoukko yksinkertaisesti vain sulkee silmänsä tulevaisuuden kauhuskenaarioilta. Ongelmaa vähätellään. Kun Etelä-Suomen lääninhallitus kehottaa kuntia toimenpiteisiin työvoimapulaan varautumiseksi, kunnat reagoivat varovaisesti pyrkimällä tehostamaan rekrytointiaan ja tekemällä pieniä yrityksiä työnantajakuvansa muuttamiseksi positiivisemmaksi. Huomiota kiinnittää se, etteivät työvoimapulan asianosaiset toimi odotetulla tavalla: Työttömät eivät motivoituneet aktivoitumaan 1990-luvun lopulla ollakseen käytettävissä 2000-luvun lopun työvoimapula-aikana. Pätkätöistä tehtiin tarpeettomasti ongelma: kunnat ja kuntayhtymät olisivat voineet huoleti palkata koko sijaistyövoimansa vakinaisesti eikä riskeerata työnantajamainettaan suotta. Hallitus ja johtavat virkamiehet sulkivat silmänsä tulossa olevilta ongelmilta. Valtiokin on ketunhäntä kainalossa: ei kai kukaan voi uskoa, että valtion asiantuntijatyöpaikkojen täyttämättä jättäminen tuottavuusohjelmaan vedoten ja kuntien etuja ajatellen voisi olla muuta kuin säästöhalua. Ja edelleenkään nuoret työntekijät eivät jaksa uskoa, että työvoimapula olisi totta, jos itsellä on tällä hetkellä vain määräaikainen työsuhde. Kohtaanto-ongelmaksi työvoimapulaa on myös yritetty esittää. Ratkaisuksi tulisi työvoimareservin käyttö. Lähinnä tällöin ajatellaan pitkäaikaistyöttömiä. Lisäkouluttamalla työttömiä heitä voitaisiin todellakin saada hoitamaan lähihoitajan tehtäviä hoivatyössä, mutta pitkäaikaistyöttömän aktivointi hoivatyöhön voi olla vaikeaa. Sama koskee maahanmuuttajia: malli on mahdollinen, mutta sosiaalipalvelutehtävät edellyttävät riittävää suomenkielen taitoa. Kokemuksia palkkaratkaisujenkin petollisuudesta on: lääkärikunnan palkkojen tuntuva nosto muutama vuosi sitten ei lisännyt työvoiman saatavuutta, vaan vähensi sitä ansioiden riittäessä osaaikaisena työskentelyyn. Monet esitetyistä ratkaisumalleista olisivat saattaneet vaikuttaa tilanteeseen, jos niitä olisi alettu toteuttaa kymmenen vuotta sitten. Mielestämme sosiaalipalvelujen työvoimapulaan on suhtauduttava äärimmäisen vakavana toimintaympäristön muutoksena, jonka on näyttävä kuntien strategioissa. Vai liittyykö välinpitämättömyys sittenkin hyvinvointiyhteiskunnan alasajoon? Naomi Klein väittää uudessa kirjassaan The Shock Doctrine, että uusliberalistiset mullistukset liittyvät usein katastrofeihin. Olisiko niin, että työvoimapulan kautta haetaan radikaalia suunnanmuutosta hyvinvointipalveluissa? Ehkä siitä toivotaan työntöapua tuottavuuden lisäämiseksi samaan tapaa kuin viimeisimmän laman jälkeen, kun tulosohjaus pääsi vauhtiin. Hanna Maidell, projektipäällikkö, VTM, Päijät-Hämeen ja Itä-Uudenmaan sosiaalialan osaamiskeskus Verso Mikko Mäntysaari, sosiaalityön professori, Jyväskylän yliopisto Sosiaaliturvan verkkopalvelussa uusia työpaikkailmoituksia joka viikko > Sosiaaliturva-lehdessä ja verkkosivuilla julkaistavan ilmoituksen voi jättää sähköisellä lomakkeella > Työpaikanvaihdosuutisia julkaistaan Sosiaaliturva-lehdessä Uusiin tehtäviin -palstalla > Tiedot Uusiin tehtäviin -palstalle voi lähettää verkkolomakkeella 18 Sosiaaliturva 5/08\n19 Mitä tapahtuu todella? Nähdäänkö metsää puilta? Ajattelevat ihmiset valottavat ajan ilmiöitä pintaa syvemmältä. Velvollisuutemme on sanoa, että myös taloudellisten päätösten tulee pohjautua arvoihin eikä arvojen talouteen. Lasse Murto, professori, A-klinikkasäätiön toimitusjohtaja Mihin yhteiskunnasta katosi sosiaalinen eetos? Professori Kettil Bruun opetti minulle luvun lopulla aloittaessani A-klinikkasäätiön toimitusjohtajana, että julkisella rahoituksella toimivan a-klinikkajärjestelmän ei pidä suoralta kädeltä suostua ulkopuolelta määriteltyihin yksioikoisiin tuloksellisen hoidon määrityksiin. Muuten on vaarana menettää merkittävä osa tuen ja hoidon tarpeessa olevista ihmisistä ja on vaikea pitää kiinni asiakaslähtöisestä toimintamallista. Emme voi hänen mukaansa asettaa avun ja tuen saamisen ehdoksi ja ainoaksi onnistuneen hoidon kriteeriksi ihmisen raitistumista; jo kärsimyksen lievittäminen legitimoi hoidon. Tuolloin A-klinikkasäätiön hoitotutkimuseettisen toimikunnan puheenjohtajana toimineella Bruunilla oli vankka usko eettisten argumenttien voimaan. Onko eettisillä argumenteilla vielä voimaa? Sosiaalipolitiikan toimintaedellytyksiä on 1990-luvulta lähtien kiristetty, vaikka talouden hyväksi on samaan aikaan tehty lähes kaikki mahdollinen. Hyvinvoiva kansantalous ei tuota hyvinvointia kaikille. Miksi ihmisen ääni ei kanna sinne, missä sosiaalipolitiikan suunnasta ja ihmisten elinehdoista päätetään? Tähän dilemmaan on tarttunut taloustieteen professori Markus Jäntti, joka on pohtinut sitä, onko meillä varaa terveyseroihin. Hänen mukaansa talouden kasvu ei voi olla yksin tavoittelemisen arvoista vaan kasvu on hyväksi vain, jos siitä koituva hyöty on suurempi kuin mahdolliset haitat. Hänen mukaansa talouden kehityksen arvioimiseksi on esitettävä selkeät kriteerit. Talouden jäsenten hyvinvoinnin edistäminen on keskeisin kriteeri. Ja jokaisella talouden jäsenellä on sama painoarvo. Viime vuosina on tehty arvovalintoja, joiden seurauksena erot niin tuloissa kuin esimerkiksi kuolleisuudessa ovat kasvaneet. Onko meillä varaa antaa tällaisen kehityksen jatkua? Halutaanko näiden erojen pysyvän ja kasvavan? Kysymys on poliittisesta valinnasta. Uudeksi valtion, yhteiskunnan ja hyvinvoinnin hallinnan välineeksi on otettu ns. new governance -oppi. Siinä keskitytään julkiseen ja hallintoon ja jätetään syrjään sosiaalipolitiikka ja yhteiskunta. Tätä kehitystä on kuvannut osuvasti sosiaalityön professori Leena Eräsaari: Uusi hallintotapa korostaa kilpailua, maksukykyä, tehokkuutta, tuottavuutta ja dynaamisuutta. Tälle logiikalle ovat vieraita sosiaalipolitiikan perinteiset arvot: kohtuullisuus, solidaarisuus, sosiaalinen oikeudenmukaisuus ja ihmisarvo. Jotkut tutkijat liittävät edelliset trendit uusliberalistiseen ajatteluun. Uusliberalismi kohtelee koko yhteiskuntaa markkinoina, joilla lähes kaikki on tuotteistettavissa siis myytävissä ja ostettavissa. Tätä yhteiskunnan läpäisevää kaupallistumista tutkijat kutsuvat tavaroitumiseksi. Se murentaa sosiaalisen solidaarisuuden ja vastuuntunnon muotoja ja muuttaa ihmisten väliset suhteet hyötysuhteiksi. Elämme markkinoistumisen ja tavaroitumisen kaltaisten megatrendien puristuksessa. Ajassamme korostuu se, että sosiaalinen vastuu on yksilön vastuuta itsestään ja perheestään. Tuottamattomien ja riippuvaisten kansalaisten auttamiselle on yhä vaikeampi löytää perusteluja. Meidät sosiaalityöstä huolenkantavat ihmiset on laitettu ymmärtämään talouden reunaehdot, jotka niin sanotaan määrittelevät maailmaa ja sen toimintoja. Velvollisuutemme on sanoa, että myös taloudellisten päätösten tulee pohjautua arvoihin eikä arvojen talouteen. Eettinen velvollisuutemme on kysyä perusteltu ja aito kysymys, miksi hyvinvoiva yhteiskunta ei tuota hyvinvointia kaikille. Missä kulkee yksilön ja yhteiskunnan vastuun raja ja mikä on monimutkaisiin vaikeuksiin ajautuneiden ihmisten aito kyky etsiä apua ja ottaa vastuuta? Tavaratuotannon logiikalla ja palvelutehtaan lailla toimiviksi pakotetut päihdehuollon erityispalvelut ovat suurissa vaikeuksissa moniongelmaisuutta ja moniriippuvuutta käsitellessään. Suoritteet ja tehokkuus päällimmäisinä tavoitteina ovat vaarantamassa kansalaisten oikeudenmukaista kohtelua ja palveluoikeuksien toteutumista. Sosiaalityön ammattietiikalle on välttämätöntä, että hyvinvointivaltiossa hyväksytään se, ettei kaikille sosiaalityön asiakkaille voi asettaa kovin kunnianhimoisia hoito- ja kuntoutustavoitteita ainakaan lyhyellä aikavälillä. Kaikilta toiminnoilta ja hoidoilta voidaan edellyttää vaikuttavuutta, mutta sen arviointiin tarvitaan myös nykyistä pehmeämpiä kriteerejä: elämän inhimillisyyttä, kokemuksellisia asioita ja vielä suuremman kurjuuden ehkäisyä. Kaikkein tärkeintä sosiaalityön tulevaisuudelle on ehkä kuitenkin se, että sen arvot ja eetos pysyvät lujina eri haasteiden, kuten edellä kuvattujen megatrendien, puristuksessa. Näillä megatrendeillä ei ole toistaiseksi ollut paradigmamuutoksen voimaa, kuten Aulikki Kananoja on muistuttanut. Tieteenfilosofiassahan paradigmamuutos tarkoittaa perustavanlaatuisesti uuden ajattelutavan käyttöönottoa vanhan teorian osoittamista virheelliseksi ja sen syrjäyttämistä. Näin ei ole onneksi vielä käynyt. Sosiaaliturva 5/08 19\n20 yksityistäminen Briitta Koskiaho Britannia on ottanut mallia palveluiden yksilölliseen budjetointiin USA:sta. Sosiaalipalveluiden uusi suunta vie kohti yksilöllistä kuluttajakeskeistä ajattelua pois kollektiivisista palveluista ja palvelujen myöntämisperusteista. Kohti yksilöllistä vapautta USA:n Marylandin osavaltiossa mainostetaan sosiaalipalveluiden yksilöllistä budjettia iskulauseella My life is going f.a.r. eli Pääsen pitkälle elämässäni. Amerikkalaiseen tapaan sosiaalipalveluidenkin tarkoitus on yksilön menestys, mikä on tärkeä arvo amerikkalaisuudelle yleensäkin. Iskulause viestii myös vapautumisprojektista vammaisten vapaustaistelusta itsenäiseen elämään. Kirjain f tarkoittaa tässä yksilön vapautta (freedom), a yksilön vaikutusvaltaa (authority) ja r yksilön vastuullisuutta (responsibility). Marylandissa itsenäisen elämän projekti yksilöllisen budjetin avulla alkoi kokeiluna Vastaavia projekteja on käynnissä USA:n eri osavaltioissa useita ja on ollut jo kolmenkymmenen vuoden ajan. Niitä on myös Kanadassa. Jo alun perin lähtökohta on ollut itsenäisen elämän turvaaminen vammautuneille tai muuten tukea tarvitseville. Projektit ovat yksi ilmaus sosiaalipalveluiden yksityistämisprosessista, joka on päässyt vauhtiin myös Euroopassa. Ensimmäinen USA:n perässä kulkija tässä kohdin on ollut Iso-Britannia, missä jo 1980-luvun alusta julkista omaisuutta ja julkisia toimintoja on yksityistetty. Sosiaalija terveyspalveluissa on pyritty monitoimijuuteen eli julkisen, kolmannen sektorin, yksityisten markkinoiden sekä perheiden ja lähipiirin yhteistoimintaan. Yksi toimintamuoto tällä tiellä on yksilöllinen budjetointi. Tavoitteina valvonta, valinta ja joustavuus Yksilöllisellä budjetoinnilla pyritään pois julkisten palveluiden traditionaalisesta järjestelmästä, kuten Englannissa sanotaan. Koskiahon aiempia artikkeleita sosiaalipalveluiden yksityistämisestä ja palveluiden valvonnasta Marylandin yksilöllisen budjetoinnin järjestelmä kuvaa hyvin myös brittien ymmärrystä yksilöllisestä budjetoinnista. Siinä palvelut muodostuvat erilaisista ostetuista palveluista, erilaisten tukimuotojen käytöstä rahoitukseen sekä yksilön itsensä generoimista ja ainakin osittain rahoittamista tuen ja palvelujen muodoista. Isossa-Britanniassa erilaisia palveluseteliin verrattavia muotoja on käytetty jo pitkään. Hallituksen pyrkimykset laajentaa yksilöiden mahdollisuuksia käyttää arkielämäänsä liittyviä tukimuotoja ja määrätä ja ottaa vastuuta niistä päätyivät hallituksen tiedonantoon: Our health, our care, our say (White Paper, January 2006). Tiedonannossa muodostetaan pelisäännöt yksilölliselle budjetille (individual budget) sekä itseohjautuvalle tuelle (self-directed support). Tavoitteina ovat valvonta, valinta ja joustavuus. Jotta apua tarvitseva ihminen tulisi kotioloissa toimeen itseohjautuvasti, hänen käytettävissään on palveluseteleitä, erilaisia välillisiä tukia (esimerkiksi eläkkeet ja muut tulonsiirrot), välittäjä-auttajan palveluja, mahdollisesti henkilökohtainen avustaja, julkisen ja yksityisen sektorin palveluja sekä telekommunikaatiopalveluja. Kahden vuoden kokeiluaikana yksilöllinen budjetointi suunnattiin kotona asuviin fyysisesti tai henkisesti vammautuneisiin ja ikääntyneisiin, jotka saavat sosiaalisia tulonsiirtoja. Järjestelmää kokeiltiin 13 pilottikunnassa. Suurista kaupungeista mukana olivat Lontoon tietyt osat ja Manchester. Vuosien välisenä aikana järjestelmä toteutetaan koko maassa. Kotona asuvista vammaisista ja vanhuksista 70 prosenttia käyttää vain yksityisiä palveluja. Heidän arkielämänsä tulee nyt aiempaa koordinoidummaksi. Välittäjän tehtävä on sovittaa yhteen eläkkeet, erilaiset tukimuodot ja yksilöllisesti määritetyt tarpeet sekä miettiä, mistä ja miten tarvittava apu hankitaan. Välittäjältä vaaditaan neuvottelutaitoa, jotta hän pystyy leipomaan soveliaan paketin, jonka kaikki toimijat hyväksyvät. Amerikkalaisessa versiossa välittäjänä toimii riippumaton henkilö, brittisovelluksessa toistaiseksi paikallishallinnon sosiaalialan työntekijä, palvelunohjaaja (care manager). Vastuuta siirretään tuen ja palvelujen saajalle Yksilöllisessä budjetoinnissa on kysymys tietoisesta kulttuurisesta muutoksesta kohti yksilöllistä kuluttajakeskeistä ajattelua pois kollektiivisista palveluista ja palvelujen myöntämisperusteista. Päätöksentekoa ja vastuuta siirretään entistä enemmän lopullinen tarkoitus on siirtää se kokonaan tuen ja palvelujen saajalle kuitenkin siten, että välittäjä auttaa koordinoimaan asianomaisen tarvitsemaa tukea. Julkinen sektori toimii taustalla rahoittajana ja kontrolloijana, riippumaton välittäjä arvioi yhdessä yksilön kanssa, mitä tarpeita tällä on ja mitkä ovat ne muodot, joilla näihin tarpeisiin vastataan. Käytössä ovat erilaiset tuet sosiaalisista tulonsiirroista eläkkeisiin ja oikeudet, joita yksilöllä on esimerkiksi vamman, sairauden tai iän vuoksi sekä vapaaehtoisorganisaatioiden, perheen ja ystävien voimavarat. Suomessa sosiaaliviranomaiset tekevät vastaavassa tilanteessa palvelusuunnitelman, jossa mietitään, mitä tarpeita asianomaisella on ja miten niitä tyydytetään. Englantilaisen järjestelmän ero tähän on se, että pyrkimys on, että palvelujen tarvitsija on subjekti, joka määrää omasta tilanteestaan autonomisesti. Suunnitelman tekijä on riippumaton välittäjä, jonka velvollisuus on huolehtia siitä, että suunnitelma myös toteutuu kaikilta osin eikä jää vain paperille ja että se nimenomaan noudattelee yksilön toiveita ja tar- 20 Sosiaaliturva 5/08


Ajatuksia ja havaintoja elämästä enemmän tai vähemmän kieli poskessa. Mukana on silloin tällöin myös jokunen ohje - käsityö tai muu DIY.\nSuklaata ja kookosöljyä...\nSyön usein palan suklaata kahvin kaverina. Iän myötä makean himo on kuitenkin laantunut ja suklaalevyt ja -patukat säilyvät kaapissa kohtuullisen ajan. Valitsenkin usein suklaan sijaan salmiakin – se ei tosin maistu kahvin kanssa. (Onneksi olen saanut perintönä alhaisen verenpaineen.) Kuluneen viikonlopun aikana valintani sai vahvistusta, kun fiksumpi puoliskoni kysyi, tiedänkö suklaa-allergian aiheuttajan. Vastasimme kuopuksen kanssa samoin – kaakaosta, mistäpä muusta. Vastauksemme oli kuitenkin väärä, sillä allergia johtuu kuulemma yleensä torakan jäänteistä… Niin juuri – torakoista. Maapallolla ei liene sellaista kolkkaa, missä ei ole hyönteisiä. Niissä laitoksissa, joissa kaakaopapuja käsitellään, on hyvin todennäköisesti torakoita. En ole allerginen suklaalle – siedän siis torakoita. En usko lisääväni suklaan syöntiä, vaikka tumman suklaan on todettu olevan terveellistä. Ne antioksidantit… Onkohan torakoissa antioksidantteja?\nMainitsin alkukesästä kokeilevani kookosöljyä hammasimp…\nIhmeellinen elämä :D\nSade ropisee kirjoituspöytäni äärestä näkyviin pensaisiin. Lehdet ovat täynnä kimaltavia sadepisaroita ja niitä tippuu jatkuvasti lisää – osa valuu maahan ja antaa tilaa uusille tulijoille. On elokuu, viimeinen kesän kuukausista. Koulut alkavat ja moni on jo palannut lomalta työnsä ääreen, mutta joillakin loma on vasta edessä. Kesä on ollut sateinen ja hellepäivien lukumäärä on jäänyt keskimääräistä pienemmäksi – yksi kesän keskustelujen kestoaiheista. Useita se harmittaa, mutta joukkoon mahtuu myös niitä, joita asia ei liikuta sanottavammin. Itse kuulun jälkimmäisten joukkoon. Olen tyytyväinen, jos kesällä sekä sataa että paistaa, eikä lämpötilan tarvitse kivuta juuri yli kahdenkymmenen. Nykyisen kaltaiset lähes jatkuvat sadekuurot rasittavat kuitenkin marjan- ja maanviljelijöitä, joiden elinkeino on riippuvainen luonnonolosuhteista. Kohtuullinen määrä kesän lämpöä ja D-vitamiinia sekä marjaenergiaa varustaa meidät pohjoismaalaiset syksyyn ja talveen sekä auttaa jaksamaan seuraavaan k…\nSinisiä ajatuksia :)\nKatsoin eilen Havukka-ahon ajattelijan Ylen kanavalta enkä voinut olla ihastelematta Konsta Pylkkäsen tapaa löytää pohtimisen aihetta asioista, joita toiset eivät vaivautuneet miettimään. Seurasin tämän korpifilosofin mietteitä ensimmäisen kerran jo lapsena, kun sarja tuli televisiosta 1970-luvulla. Veikko Huovisen vuonna 1952 luoma hahmo pohti sinisiä ajatuksiaan jo 1960-luvulla kuunnelmissa ja samaisesta ajattelijasta ohjattiin tv-sarja MTV3:lle vuonna 1971. Nyt sunnuntaisin nähtävä kolmiosainen sarja on tehty alun perin elokuvaksi vuonna 2010. Siinä Konsta Pylkkänen on vaihtunut Lauri Leinosta Kai Lehtiseksi – mainioita tulkitsijoita molemmat. En voinut välttyä ajatukselta, että Havukka-ahon ajattelijan pohtimat välikädet olisivat todella näppärät. Ne voisivat neuloa tai tehdä muita rutiininomaisia tehtäviä, kun varsinaiset kädet suorittavat vaativampia töitä. En vain ole koskaan nähnyt sellaisia kenelläkään – kenties tekoäly tarjoaisi ratkaisun asiaan.\nTekoälyn suunnitellaan mahdoll…\nTotesin kuluneena viikonloppuna rauhallisen keski-ikäisen arkemme muuttuneen lopullisesti vilkkaaseen pentuarkeen uteliaan ja virkeän koiranpennun kanssa. Listasin mielessäni, mitä kaikkea nykyään täytyy huomioida, jotta arki sujuisi mahdollisimman vähäisin yllätyksin.\nSäilytimme kesäkuuhun asti läppösiämme ja alligaatoreitamme (lue: piraatticrocseja) takaterassilla ja ulkoportailla. Sieltä ne oli helppo sujauttaa jalkaan käydessään puutarhassa, liiterillä tai autotallissa. Nyttemmin kengät on siirretty eteiseen, poikkeuksena yhdet alligaattorit, joita säilytän takaterassin pöydällä sekä yksi miesten paripuoli, jonka kaveri on määrittämättömässä paikassa puutarhassamme. Varoitamme myös vieraitamme jättämästä kenkiä vartioimatta ulkoportaille. Aina tosin vartiointikaan eiauta, jos haltijan etäisyys kenkiin on pitkä – pentu on todella nopea käänteissään. Juomapulloaan ei voi laskea käsistään pennun ulottuville, sillä se päätyy ajatustakin nopeammin pennun hampaissa villiin leikkiin pihanu…\nPuutarhasta löytynyttä - yrttejä ja kenkiä :D\nKeräsin nokkosia entisen kasvimaani reunamilta ja huomasin, ettei se onnistu koiranpentumme läsnä ollessa. Se kaivoi maan täyteen kuoppia ja tuhosi osan viimeisistä jäljellä olevista selviytyjäkasveista. Entisen kasvimaan siksi, että viimeisimmästä hoitotoimenpiteestä on liki kymmenen vuotta aikaa ja sammal on vallannut maan – olen antanut sille periksi ja luvan. Pienellä alueella kasvimaan reunassa on henkitoreissaan sinnitteleviä puutarhamansikoita, rypäs raparperia sekä tyrnipensaita, jotka ovat levittäytymässä koko alueelle. Siellä täällä on lisäksi yrtti-istutuksistani ainoana hengissä selvinnyt mäkimeirami eli oregano, joka leviää tyrnipensaiden alla innokkaasti – vuosi vuodelta se kasvaa edellisvuotta laajemmalla alueella. Löysinpä sieltä myös yhden ainokaisen talvivalkosipulin taimenkin.\nSelvitin, että mäkimeirami (Origanum vulgare) on monipuolinen ja jo antiikin aikana hyödynnetty yrtti. Lähes jokainen on joskus maustanut pizzansa tai pastansa oreganolla, mutta lounaissuomalai…\nKäki kukkui juhannusaamua :)\nKukkuu, kukkuu – pysähdyin polulle. Koirakin pysähtyi kuunnellen korvat pystyssä. Näin harvan männikön läpi, miten käki lensi tihein siiven iskuin meitä kohti ja laskeutui nuoren männyn latvaan jonkin matkan päähän meistä. Se piti vain pienen tauon ja aloitti kukkumisen miltei välittömästi uudelleen. Seisoimme koiran kanssa hiljaa ja liikkumatta. Kukuttuaan hyvän tovin käki jatkoi matkaansa kähisten pari kertaa ylittäessään polun, jolla seisoimme. Se hävisi metsään ja jatkoi kukkumistaan jossain, minne meillä ei ollut enää näköyhteyttä. Niinpä jatkoimme matkaamme.\nLapsuudessani käen kukkuminen oli harvinaista herkkua. Saattoi mennä useita kesiä, ettei tuon monien uskomusten linnun kuullut kukkuvan lainkaan. Muistan, kuinka mummuni laski keväisin pihakeinussa tarkasti kukkumiskerrat, sillä niiden uskottiin kertovan jäljellä olevien elinvuosien lukumäärän. Nuoret puolestaan laskivat niistä puolison löytymiseen kuluvan ajan – itse en tosin kuulunut enää siihen sukupolveen. Jos taas aamull…\nPennun elämää - ja elämää sen kanssa :)\nViikko viikolta elämä kasvavan koiranpennun kanssa alkaa tuntua helpommalta. Vielä viime viikolla laskin pennun kynsien tekemiä naarmuja sekä terävien pentuhampaiden jälkiä käsivarsistani ja sormistani. Nyt niistä on jäljellä enää hennon punaiset arvet, jotka haalistuvat kesän mittaan. Toivon, ettei niitä tule enää lisää – ainakaan kovin monta. Pentu näet haluaa pallon heti ja kärsimättömyydessään se yrittää ottaa pallon kädestä, jos et ole nopea. Aamuisin, ”hyvin” nukutun yön jälkeen pentu tervehtii meitä iloisesti nuolemalla, mutta muutaman nuolaisun jälkeen hampaat tulevat vielä mukaan tervehdykseen. Pennun leikkiessä erityisesti tyttäreni nilkat sekä fiksumman puoliskoni varpaat ovat mieluisia kohteita sen hampaille. Itse koin päässeeni heitä vähemmällä, kunnes tarkkanäköinen puoliskoni huomasi pienet mustelmat pohkeissani. Ne olivat pennun hampaiden aikaansaamia jälkiä, yrityksiä saada emäntä kanssaan leikkimään.\nMiettiessäni aikaa viikkoja taaksepäin huomaan pennun kuitenkin rauho…\nOlen sosiaalinen ihminen, mutta viihdyn mielelläni myös yksin, omissa ajatuksissani. Pidän monenlaisista asioista, kuten ulkoilusta, hyvistä kirjoista, nuotiolla paistetusta makkarasta, ihmisistä, koirista, salmiakista, ruisleivästä, kunnon löylyistä, hiljaisuudesta, hyvistä elokuvista, monenlaisesta musiikista, aamupuurosta ja elämästä yleensä.\nKuvan klikkaus vie Instagramiin\nKuva on linkki...\nNäpäyttämällä kuvaa pääset tutustumaan Pirre-kirjoihin\n... ja tämä myös\nTästä pääset kirjasarjan facebook-sivulle\nElämä ilman villasukkia on talvella miltei mahdotonta. Niinpä omistankin niitä lähes parikymmentä paria – erivärisiä ja -vahvuisia sekä eripituisella varrella varustettuja. Äitini on pääasiallinen perheeni villasukkavarustaja, kuten myös sisarusteni perheiden. On aina yhtä jännittävää nähdä, minkä väriset sukat saan tänä jouluna.\nSyksyllä uusien villalankojen kotiuduttua kauppoihin pongasin paikallisesta marketista Novitan 7 veljestä Raita-lankojen useat eri värivaihtoehdot ja ostin niitä useampia keriä. Raita onkin mainio lanka, jos inhoaa langanvaihdossa tulevia langanpätkiä sekä niiden päättelyä, kuten allekirjoittanut tekee.\nHalusin varren raitojen kulkevan pystysuunnassa, minkä vuoksi kehitin oman mallin, jonka ohjeen jaan nyt kaikille halukkaille kokeilijoille. Varsi on toteutettu aina oikein neuloen ja samaa mallineuletta on käytetty myös kantapäässä, joka on tehty lyhennetyin kerroksi – siinä ei siis ole kavennettu silmukoita. Nopea neuloja ehtii vielä neuloa sellaiset jouluksi …\nPakkaset ja talvi ovat nähtävästi tulleet jäädäkseen ja hyvä niin. Ulkona liikkuessa kunnon kauluri on kuitenkin tarpeellinen täydentämään lämmintä talvipukeutumista, varsinkin, kun ehdimme jo tottua joulukuun leutoihin syyskeleihin. Joulun alla löysin villasekoitelangan, joka ei kirvellyt ihoa vasten – Novita Aavan. Innostuin neulomaan siitä kaulureita paitsi itselleni myös joululahjoiksi, sillä lanka tuntui miellyttävältä neuloa ja kauluri valmistui nopeasti. Laitan ohjeen alle, jos joku sattuisi olemaan lämpimän kaulurin tarpeessa J\nTarvitaan siis kerä (100 g) Novita Aava-lankaa (tai muuta miellyttävän tuntuista, samanvahvuista lankaa) ja 40 tai 60 cm:n pyöröpuikot kokoa 8. Mielestäni 40 cm:n puikot olivat näppärämmät, sillä minun käsialallani kaulurin ympärysmitaksi tuli noin 54 cm ja korkeudeksi noin 44-45 cm. Luo 78-80 silmukkaa ja neulo alkuun muutama senttimetri 1o, 1n -joustinta. Sen jälkeen jatka sileää oikeaa, kunnes lankaa on jäljellä tai kaulurilla pituutta sen verran (n.40…\nVanhoja tapoja sekä kynttilänvaloa\nHavahduin kummalliseen rämisevään ääneen ja hetken luulin kallioporarin eksyneen pihallemme poraamaan olematonta kalliota. Räminä jatkui ja äänen lähde tarkentui keittiöön, jonne menin pikimmiten selvittämään tilannetta. Äänen lähteeksi paljastui lopulta kahvinkeittimemme – se kolmas versio. Yritin sammuttaa epätoivoisesti vedenpuutteesta kärsivää keittintä, mutta se ei totellut virtanäppäintä ja viimeisenä keinona kiskaisin pistokkeen seinästä – keitin vaikeni. Laitettuani pistokkeen takaisin pistorasiaan keitin totteli jälleen virtanäppäintä. Joko keittimellämme oli oma tahto tai meillä kummitteli… tai viimeajat hiljaiseloa viettänyt kotitonttumme oli aktivoitunut. Kerroin kahvinkeittimen toilailusta fiksummalle puoliskolleni, joka uskoi lopulta kertomukseni – pienellä varauksella tosin. Kunnes kahvinkeitin ilmoitti kuluneena viikonloppuna omasta tahdostaan myös hänelle. Ihmettelimme, että mikä mahtoi tehdä kahvinkeittimistämme joko toimimattomia tai hulluja ja hyperaktiivisia. Olisi…\nSahahampainen pikku hirviö ;D\nValtavasti energiaa ja terävät hampaat – yhdistelmä, joka ei anna lupaa keskittyä mihinkään muuhun kuin siihen itseensä. Kyse on kahdeksanviikkoisesta koiranpennusta, joka on muutaman päivän kestäneen yhteisen elämämme aikana tehnyt useita attentaatteja jalkojemme, mattojemme ja kenkiemme kimppuun. Se kuljettaa virkeällä tuulella ollessaan kaikkea, minkä saa liikkeelle tai jaksaa kantaa.\nJostakin syystä kätemme ovat mielenkiintoisempia kuin puruluut sekä räsymatot ja sängyltä lattiaan asti ulottuva pitsipeitto voittavat pallon mennen tullen. Kävellessä täytyy varoa, ettei astu aivan jalkojen vieressä juoksevan pennun päälle ja, jos seisahtuu, voi olla varma, että se ehtii asettua lepoasentoon jalkojen viereen. Liikkeelle lähtiessä on siis tarkistettava, ettei astu tuon suloisen pikku otuksen päälle.\nSisällä liikkuessaan on hyvä varmistaa, minne astuu, sillä todennäköisesti pentu on pissannut sinne, tänne ja tuonne. Vaikka sitä viedään ulos ruokailun jälkeen, sen herättyä uniltaan sekä u…\nJoulukukkia ja enkelikortti :)\nKohtaloa uhmaten ostin viime viikolla pienoisjoulukuuseksi noin 30-senttisen huonekuusen. Omistin sellaisen vuosikymmeniä sitten ja muistelin ostohetkellä sen olleen haastava hoidettava. Googletin saman tien kyseisen kasvin hoito-ohjeet eikä muistini pettänyt tässä asiassa – talvikausi keskuslämmitetyssä asunnossa koituu yleensä kasvin kohtaloksi. Harva pystyy järjestämään sille talvikaudeksi valoisaa, 10-15 asteen kasvupaikkaa sekä sen vaatimaa kosteutta. Hoito-ohjeissa luvattiin kuitenkin, että huonekuusi saattaa selvitä hengissä myös noin 20 asteen huoneenlämmössä, jos lämpötila ei nouse yli tuon 20 ja se saa kosteutta. Tartuin tähän oljenkorteen ja päätin kokeilla, josko nyt saisin tuon kasvin pysymään vihreänä koko talvikauden – kesällä sen voi sitten halutessaan siirtää ulos. Meillä sisälämpötila pysyttelee useimmiten kyseisissä lukemissa ja laskee joskus sen allekin, sillä viihdymme lämminverisemmän puoliskoni kanssa viileähkössä huoneenlämmössä. Jälkikasvumme on tosin kuluneide…\nValoa kevääseen ja kotitekoista kauneuden hoitoa :)\nKävin lauantaina verkostoitumassa ja hakemassa vahvistusta kirjoittamiseeni, mitä sainkin. Itsekustantajille suunnattu tilaisuus oli loppuunmyyty, ja lukuisa joukko samanmielisiä kirjailijoita istui kuuntelemassa eri alojen asiantuntijoita. Kirjabloggaaja, sisältömarkkinoija, yksi Suomen eturivin kirjailijoista sekä kustannustoimittaja kertoivat näkemyksiään ja kokemuksiaan. Tämän lisäksi sai tutustua ihmisiin, jotka olivat joko julkaisemassa tai julkaisseet kirjan tai useita – oli mahdollisuus verkostoitumiseen. Usein kirjailijat ovat ihmisiä, jotka viihtyvät yksin, omien ajatustensa kanssa, minkä vuoksi tällaiset tilaisuudet ovat tärkeitä. Palasin tilaisuudesta kotiin positiivisella mielellä, uusin ajatuksin.\nKävellessäni aamulla Töölönlahden rantaa katselin merenlahden jäätä, joka näytti petollisen vetiseltä ja heikolta. En ihmetellyt lainkaan, ettei se houkutellut ulkoilijoita, vaan he kulkivat turvallisesti rantaa myötäilevällä pyörä- ja jalankulkutiellä. Jonkin aikaa käveltyäni h…