Miksi haluat pitää oman sukunimesi? - Lait, asetukset ja viralliset asiat - Naimisiin.infon hääfoorumi\n, heinä 24 2011 23:09 Sivu 1 / 4 1\nLähetetty 24 heinäkuu 2011 - 23:09 Hei! Minä aion pitää oman sukunimeni. Tuntuisi oudolta vaihtaa nimeä ja pelkään, että katuisin sitä myöhemmin. En myöskään tunne suurta yhteenkuuluvuutta sulhasen suvun kanssa, meillä on erilaiset arvot ja periaatteet monissa asioissa. Toisaalta mietin sitä, jos meille tulee lapsia. Siinä tapauksessa olisi ehkä kiva, että koko perheellä olisi sama sukunimi. Mutta toisaalta ei kai se ole välttämätöntä. Uskon, että sulhasen perhe kuitenkin odottaa, etten vaihda sukunimeäni. Heidän mieleensä ei mahdu sellainen ajatus! Toisaalta oma nimihän se on... Tunnen hieman ehkä painostusta vaihtaa nimi, koska niin monet ystäväni ja sukulaiseni vaihtavat nimensä.\nLähetetty 25 heinäkuu 2011 - 11:05 Minä pidän oman sukunimeni, ja mies saa halutessaan ottaa minun nimeni (ja näin on aikeissa tehdäkin). Oma sukunimeni on harvinainen, alle 100 henkilöllä, kun taas poikaystävän sukunimi lukeutuu pariinkymmeneen yleisimpään sukunimeen Suomessa. Lisäksi poikaystävän sukunimi on (yllätys yllätys) hänen isänsä suvusta, enkä itse ole koskaan edes tavannut tätä isää eikä poikaystäväkään ole tekemisissä. Miksi siis liittyä "vieraaseen" sukuun...\nMahdolliset lapsetkin saavat tulevaisuudessa minun sukunimeni.\nLähetetty 25 heinäkuu 2011 - 22:23 Olemme olleet kaksi vuotta naimisissa kumpikin omilla nimillämme. Olen joskus miettinyt, että jos listaisin niitä syitä, miksi halusin pitää oman nimeni (enkä edelleenkään edes harkitse miehen nimeen vaihtamista), listasta tulisi aika pitkä. Mutta koitetaan. Tässä siis sekaisin kaikenlaisia, vähäpätöisempiä ja turhamaisempia kuin syvällisempiäkin syitä.- en pidä tavasta, että nainen ottaa miehen nimen. Mielestäni ei saisi nykypäivänä enää olla oletusarvona, että naisen nimi muuttuu. Ehkä mulla on jonkinlainen halu näpäyttää niitä, jotka kenties olettavat nimeni muuttuneen ja halu olla myös itse se muutos, jonka toivon yhteiskunnassa tapahtuvan. - erinimisyys symbolisoi mielestäni tasa-arvoista suhdetta. Toki avioliitto, jossa jompikumpi on vaihtanut nimensä, voi olla vaikka kuinka tasa-arvoinen, mutta mielestäni juuri erinimisyys symbolisoi sitä hienolla tavalla. Avioliiton tai rakkauden tarkoituksena ei saa olla nimen tai minkään muun keskeisen asian riistäminen kummaltakaan osapuolelta. Minusta niin naisen kuin miehenkin tulisi kelvata aviopuolisolleen ja myös tämän sukulaisille omannimisenään.- ajokortissani on hyvä kuva minusta hehkeänä 18-vuotiaana , joten en halua vaihtaa ajokorttia.- tykkään, että sukunimeni alkaa sillä kirjaimella millä se alkaa.- nimeni on savolainen "aatelisnimi", jolla on paljon pidempi historia kuin esim. miehen länsisuomalaisella nimellä. Savolaisnimet kunniaan!- haluan, että sukunimeni kertoo minun, ei aviopuolisoni juurista. Minusta on surullista, jos naisella on vaikka leimallisesti jostain tietyltä alueelta peräisin oleva nimi, joka sitten onkin hänen aviomiehensä nimi ja nainen itse on kotoisin aivan muualta. Ihmiset kyselevät, oletko kotoisin sieltä ja sieltä päin? Ja nainen vastaa, en, vaan mun mieheni on... kukaan ei "näe", mistä nainen itse on kotoisin.- minusta on myös surullista se, miten nimenvaihto"tapa" tekee naisista nimettömiä ja juurettomia. Naisella, joka on ottanut avioliitossa miehensä nimen, ei ikään kuin ole omaa nimeä lainkaan, ts. hän ei "omista" sitä sukunimeä, jota kantaa. Nimi on "hänen miehensä nimi" ja sen lisäksi hänellä on vain "tyttönimi", joka ei ehkä enää pitkän ajan päästä tunnu omalta. Eron tai puolison kuoleman jälkeen voi olo olla hyvinkin juureton kun kontaktit siihen sukuun, jonka nimeä kantaa, saattavat katketa kokonaan. Oman nimensä säilyttämällä on ainakin aina biologinen yhteys omaan sukunimeen, vaikka ei edes olisi sukunsa kanssa tekemisissä. Avioliiton katkettua taas koko peruste nimen kantamiselle lakkaa olemasta. Mielestäni on vissi ero sillä, kantaako omalta vanhemmalta saatua nimeä vai aviopuolisolta saatua nimeä. Aivan sama, onko se nimi tullut isältä vai äidiltä: kun se on syntymässä saatu, se on oma. En siis halua osallistua tähän Naisen identiteetti roskiin -nimiseen sosiaaliseen leikkiin. - mieheni ei ole tekemisissä isänsä suvun kanssa ja hänen sukunimensä on kuitenkin ko. suvulta peräisin. Nimeä kantaa vain tämä yksi suku eli se on hyvin harvinainen. En ole tavannut ketään ko. sukuun kuuluvista aviomiestäni lukuun ottamatta. En siis halua, että minut nimen perusteella yhdistetään jonkun suvun jäseneksi, jota en lainkaan tunne.- mieheni ei pidä omasta sukunimestään eikä halua sen jatkuvan seuraavalle polvelle. Jos meille tulee lapsi, hän (lapsi siis) saa minun sukunimeni. Tämä on meidän molempien toive. - säästyin nimenvaihdon vaivalta ja rahanmenolta. Rasittava ajatuskin, että olisi pitänyt uusia kaikki kortit, sähköpostiosoite ja ilmoitella sinne sun tänne. Jotta sen viitsii tehdä, pitää olla suuri (oma) halu vaihtaa nimensä, ja mulla ei siis sellaista ollut.- olen lisäksi luonteeltani sellainen vastarannankiiski, että tämä päätös sopi mulle senkin vuoksi. Ei paljon haittaisi, vaikka joku sukulainen ei päätöstäni hyväksyisi - en mä siihen kenenkään ulkopuolisen hyväksyntää tarvitse. Tosin en ole ainakaan päin naamaa kuullut mitään negatiivista kommenttia keneltäkään. Aliidelle sanoisin, että pidä vain oma pääsi, sinun nimestäsihän siinä on kyse, ei kenenkään niiden sukulaisten!\nViimeksi muokannut Ella, 25 heinäkuu 2011 - 23:53 .\nLähetetty 28 heinäkuu 2011 - 12:25 Olemme olleet kaksi vuotta naimisissa kumpikin omilla nimillämme. Olen joskus miettinyt, että jos listaisin niitä syitä, miksi halusin pitää oman nimeni (enkä edelleenkään edes harkitse miehen nimeen vaihtamista), listasta tulisi aika pitkä. Mutta koitetaan. Tässä siis sekaisin kaikenlaisia, vähäpätöisempiä ja turhamaisempia kuin syvällisempiäkin syitä.- en pidä tavasta, että nainen ottaa miehen nimen. Mielestäni ei saisi nykypäivänä enää olla oletusarvona, että naisen nimi muuttuu. Ehkä mulla on jonkinlainen halu näpäyttää niitä, jotka kenties olettavat nimeni muuttuneen ja halu olla myös itse se muutos, jonka toivon yhteiskunnassa tapahtuvan. - erinimisyys symbolisoi mielestäni tasa-arvoista suhdetta. Toki avioliitto, jossa jompikumpi on vaihtanut nimensä, voi olla vaikka kuinka tasa-arvoinen, mutta mielestäni juuri erinimisyys symbolisoi sitä hienolla tavalla. Avioliiton tai rakkauden tarkoituksena ei saa olla nimen tai minkään muun keskeisen asian riistäminen kummaltakaan osapuolelta. Minusta niin naisen kuin miehenkin tulisi kelvata aviopuolisolleen ja myös tämän sukulaisille omannimisenään.- ajokortissani on hyvä kuva minusta hehkeänä 18-vuotiaana , joten en halua vaihtaa ajokorttia.- tykkään, että sukunimeni alkaa sillä kirjaimella millä se alkaa.- nimeni on savolainen "aatelisnimi", jolla on paljon pidempi historia kuin esim. miehen länsisuomalaisella nimellä. Savolaisnimet kunniaan!- haluan, että sukunimeni kertoo minun, ei aviopuolisoni juurista. Minusta on surullista, jos naisella on vaikka leimallisesti jostain tietyltä alueelta peräisin oleva nimi, joka sitten onkin hänen aviomiehensä nimi ja nainen itse on kotoisin aivan muualta. Ihmiset kyselevät, oletko kotoisin sieltä ja sieltä päin? Ja nainen vastaa, en, vaan mun mieheni on... kukaan ei "näe", mistä nainen itse on kotoisin.- minusta on myös surullista se, miten nimenvaihto"tapa" tekee naisista nimettömiä ja juurettomia. Naisella, joka on ottanut avioliitossa miehensä nimen, ei ikään kuin ole omaa nimeä lainkaan, ts. hän ei "omista" sitä sukunimeä, jota kantaa. Nimi on "hänen miehensä nimi" ja sen lisäksi hänellä on vain "tyttönimi", joka ei ehkä enää pitkän ajan päästä tunnu omalta. Eron tai puolison kuoleman jälkeen voi olo olla hyvinkin juureton kun kontaktit siihen sukuun, jonka nimeä kantaa, saattavat katketa kokonaan. Oman nimensä säilyttämällä on ainakin aina biologinen yhteys omaan sukunimeen, vaikka ei edes olisi sukunsa kanssa tekemisissä. Avioliiton katkettua taas koko peruste nimen kantamiselle lakkaa olemasta. Mielestäni on vissi ero sillä, kantaako omalta vanhemmalta saatua nimeä vai aviopuolisolta saatua nimeä. Aivan sama, onko se nimi tullut isältä vai äidiltä: kun se on syntymässä saatu, se on oma. En siis halua osallistua tähän Naisen identiteetti roskiin -nimiseen sosiaaliseen leikkiin. - mieheni ei ole tekemisissä isänsä suvun kanssa ja hänen sukunimensä on kuitenkin ko. suvulta peräisin. Nimeä kantaa vain tämä yksi suku eli se on hyvin harvinainen. En ole tavannut ketään ko. sukuun kuuluvista aviomiestäni lukuun ottamatta. En siis halua, että minut nimen perusteella yhdistetään jonkun suvun jäseneksi, jota en lainkaan tunne.- mieheni ei pidä omasta sukunimestään eikä halua sen jatkuvan seuraavalle polvelle. Jos meille tulee lapsi, hän (lapsi siis) saa minun sukunimeni. Tämä on meidän molempien toive. - säästyin nimenvaihdon vaivalta ja rahanmenolta. Rasittava ajatuskin, että olisi pitänyt uusia kaikki kortit, sähköpostiosoite ja ilmoitella sinne sun tänne. Jotta sen viitsii tehdä, pitää olla suuri (oma) halu vaihtaa nimensä, ja mulla ei siis sellaista ollut.- olen lisäksi luonteeltani sellainen vastarannankiiski, että tämä päätös sopi mulle senkin vuoksi. Ei paljon haittaisi, vaikka joku sukulainen ei päätöstäni hyväksyisi - en mä siihen kenenkään ulkopuolisen hyväksyntää tarvitse. Tosin en ole ainakaan päin naamaa kuullut mitään negatiivista kommenttia keneltäkään. Aliidelle sanoisin, että pidä vain oma pääsi, sinun nimestäsihän siinä on kyse, ei kenenkään niiden sukulaisten!Oho, enpä olisi uskonut, että joku muukin ajattelee näin! Allekirjoitan lähes jokaisen kohdan yllä olevasta listasta.Minullekin sukunimen vaihtuminen, ja siis nimenomaan naisen sukunimen vaihtuminen, symboloi jotakin sellaista, mistä en pidä ja mitä en halua edustaa. Tiedostan, ettei nimen muuttuminen merkitse kaikille naisille mitään sen kummempaa, mutta itse näen tuon riitin tarpeettomana ja naista alentavana, patriarkaalisena tapana, joka jostain kumman syystä on juurtunut tosi syvälle Suomeen.Erityisen huonosti ymmärrän (naisen) nimenvaihtoa kannattavien argumenttia, jonka mukaan ei ole valmis sitoutumaan, jos ei ole valmis vaihtamaan sukunimeä naimisiin mennessään. Minusta asia menee juuri päinvastoin: jos sitoutuminen on kiinni yhteisestä sukunimestä ja se on naimisiin menemisen ehto (tältäkin palstalta olen useampaan kertaan lukenut sulhasista, jotka asettavat naisen nimenvaihdoksen koko avioliiton ehdoksi!), asiat ovat huonoissa kantimissa. Sitoutumisessa on kyse jostakin ihan muusta kuin yhteisestä sukunimestä postilaatikossa tai -luukussa. Minä olen erittäin sitoutunut mieheeni ja olen valmis tekemään kaikkeni ja taistelemaan viimeiseen saakka, jotta avioliittomme toimisi ja kestäisi. Ei se sukunimestä ole kiinni.Oletusarvona pitäisikin minusta olla, että jokainen pitää oman sukunimensä. Erikseen voisi sitten anoa nimenmuutosta maistraatista. Olen myös sitä mieltä, että vaikka nainen vaihtaisi sukunimensä miehensä nimeen, se ei silti ole todellisuudessa hänen sukunimensä, koska hän ei ole syntynyt siihen sukuun. Hänellä on vain lain puolesta "oikeus nimen käyttöön". Näen erityisen omituisina tilanteet, joissa miehellä on esimerkiksi tunnettu aatelisnimi, jonka nainen sitten innoissaan ottaa, jotta pääsisi ehkä edustamaan jotakin sellaista, mitä ei tavallaan todellisuudessa edusta. Ei hän tule yhtään sen aatelisemmaksi, vaikka sukunimi sellainen olisikin. Tällaisiakin naisia olen tavannut - vuosikausia eron jälkeenkin ratsastetaan ex-miehen komealta kalskahtavalla nimellä... Ylös\n1 460 Viestit\nLähetetty 29 heinäkuu 2011 - 09:43 Pääosin omat syyni pitää nimeni ovat samoja kuin yllä kirjoittavilla. En kuitenkaan ajattele, että sukunimen vaihto tekisi ihmisestä jotenkin juurettoman, miehestä tai naisesta, onhan omakin nimeni isältäni eikä esimerkiksi äitini suvusta, johon kuulun paljon vahvemmin. Kulttuurisena asiana näen oletuksen naisen nimenvaihdosta melko samalla tavalla, mutta yksilötasolla en tee olettamuksia ihmisistä heidän nimivalintojensa perusteella enkä oleta, että he joko ovat tai eivät ole jotakin tuon valinnan perusteella.Omassa elämässäni olen kokenut raivostuttavana jo pelkästään sen asian, että minun edes täytyy miettiä tai selitellä miksi en vaihda nimeäni. Minulle oman nimen pitäminen oli itsestäänselvyys eivätkä sukulaiset sitä ole enää puolisen vuotta häiden jälkeen kauheasti kommentoineet, mitä nyt muutamilta sukulaismiehiltä on tullut joitakin muka- hauskoja kommentteja. Jotkut nimeään vaihtaneet ystävät ovat ratkaisustani kuullessaan yllättäen kokeneet tarvetta puolustella omaa valintaansa, vaikka en ole heidän nimenvaihtoaan tai kaksoisnimiään koskaan kommentoinut.Kaiken kaikkiaan olen naimisiinmenon myötä ollut todella yllättynyt siitä, kuinka voimakkaita ennakko- oletuksia ihmisillä onkaan. Jotenkin luulin, että kulttuurimme olisi jo mennyt hieman toiseen suuntaan. Enemmän kuin nimioletus on minua kummastuttanut, että kihlautumisesta kertoessani jokainen ystävä ja sukulainen kysyi ensimmäiseksi joko " Mitenkäs se "mieheni nimi" oikein kosi?" tai "tiesitkö kosinnasta etukäteen?". No kyllä tiesin, olinhan itse se joka kosi.. Vastauksen kuultuaan ihmiset lohkaisevat jotakin siitä, kuinka olen niin hurja tai erikoinen tyyppi, kun en anna miehelle ollenkaan mahdollisuutta kosia. Tervetuloa 2000- luvulle, ystävät. Aliide, tiedän mitä tarkoitat painostuksen tunteella. Kehottaisin sinua rohkeasti kestämään sen, mikäli paine ei kasva liian kovaksi. Jos vaihdat nimesi vasten tahtoasi voi sekin myöhemmin aiheuttaa painetta ja pientä katkeruutta, jonka kanssa voi olla hankala elää. Oletko puhunut tulevalle miehellesi näistä asioista? Mikäli miehesi ymmärtää ja hyväksyy ratkaisusi, ei sinulla ole hätää! Mikäli ei, tarvitaan lisää keskustelua. Sukulaiset saavat sitten ymmärtää tai olla ymmärtämättä, sinun päätöksesihän tämä on.\nViimeksi muokannut -Pingu-, 29 heinäkuu 2011 - 09:45 .\nLähetetty 03 elokuu 2011 - 20:08 Minä otan tuplanimen, en siis halua luopua omasta sukunimestäni kokonaan. Lapsillani (edellisestä suhteesta) on minun tyttönimeni ja heidän isällään oma sukunimensä, joten jos minä vaihtaisin oman sukunimeni tulevan mieheni sukunimeen, ei lapsillani olisi yhteistä sukunimeä kummankaan vanhempansa kanssa.\nJa toisaalta taas haluan liitoksen mieheeni nimen kautta, siksi tuplanimi. Vaikkakin r-vikaiset manaavat minut alimpaan helvettiin sen kunniaksi Ylös\nLähetetty 23 syyskuu 2011 - 13:25 Näillä näkymin pidetään molemmat omat sukunimemme. Ollaan "wanhoja pieruja", eikä kumpikaan oikein haluaisi vaihtaa. Sovittiin sitten, että pidetään omat.\nLähetetty 24 syyskuu 2011 - 18:24 Olemme olleet kaksi vuotta naimisissa kumpikin omilla nimillämme. Olen joskus miettinyt, että jos listaisin niitä syitä, miksi halusin pitää oman nimeni (enkä edelleenkään edes harkitse miehen nimeen vaihtamista), listasta tulisi aika pitkä. Mutta koitetaan. Tässä siis sekaisin kaikenlaisia, vähäpätöisempiä ja turhamaisempia kuin syvällisempiäkin syitä.- en pidä tavasta, että nainen ottaa miehen nimen. Mielestäni ei saisi nykypäivänä enää olla oletusarvona, että naisen nimi muuttuu. Ehkä mulla on jonkinlainen halu näpäyttää niitä, jotka kenties olettavat nimeni muuttuneen ja halu olla myös itse se muutos, jonka toivon yhteiskunnassa tapahtuvan. - erinimisyys symbolisoi mielestäni tasa-arvoista suhdetta. Toki avioliitto, jossa jompikumpi on vaihtanut nimensä, voi olla vaikka kuinka tasa-arvoinen, mutta mielestäni juuri erinimisyys symbolisoi sitä hienolla tavalla. Avioliiton tai rakkauden tarkoituksena ei saa olla nimen tai minkään muun keskeisen asian riistäminen kummaltakaan osapuolelta. Minusta niin naisen kuin miehenkin tulisi kelvata aviopuolisolleen ja myös tämän sukulaisille omannimisenään.- ajokortissani on hyvä kuva minusta hehkeänä 18-vuotiaana , joten en halua vaihtaa ajokorttia.- tykkään, että sukunimeni alkaa sillä kirjaimella millä se alkaa.- nimeni on savolainen "aatelisnimi", jolla on paljon pidempi historia kuin esim. miehen länsisuomalaisella nimellä. Savolaisnimet kunniaan!- haluan, että sukunimeni kertoo minun, ei aviopuolisoni juurista. Minusta on surullista, jos naisella on vaikka leimallisesti jostain tietyltä alueelta peräisin oleva nimi, joka sitten onkin hänen aviomiehensä nimi ja nainen itse on kotoisin aivan muualta. Ihmiset kyselevät, oletko kotoisin sieltä ja sieltä päin? Ja nainen vastaa, en, vaan mun mieheni on... kukaan ei "näe", mistä nainen itse on kotoisin.- minusta on myös surullista se, miten nimenvaihto"tapa" tekee naisista nimettömiä ja juurettomia. Naisella, joka on ottanut avioliitossa miehensä nimen, ei ikään kuin ole omaa nimeä lainkaan, ts. hän ei "omista" sitä sukunimeä, jota kantaa. Nimi on "hänen miehensä nimi" ja sen lisäksi hänellä on vain "tyttönimi", joka ei ehkä enää pitkän ajan päästä tunnu omalta. Eron tai puolison kuoleman jälkeen voi olo olla hyvinkin juureton kun kontaktit siihen sukuun, jonka nimeä kantaa, saattavat katketa kokonaan. Oman nimensä säilyttämällä on ainakin aina biologinen yhteys omaan sukunimeen, vaikka ei edes olisi sukunsa kanssa tekemisissä. Avioliiton katkettua taas koko peruste nimen kantamiselle lakkaa olemasta. Mielestäni on vissi ero sillä, kantaako omalta vanhemmalta saatua nimeä vai aviopuolisolta saatua nimeä. Aivan sama, onko se nimi tullut isältä vai äidiltä: kun se on syntymässä saatu, se on oma. En siis halua osallistua tähän Naisen identiteetti roskiin -nimiseen sosiaaliseen leikkiin. - mieheni ei ole tekemisissä isänsä suvun kanssa ja hänen sukunimensä on kuitenkin ko. suvulta peräisin. Nimeä kantaa vain tämä yksi suku eli se on hyvin harvinainen. En ole tavannut ketään ko. sukuun kuuluvista aviomiestäni lukuun ottamatta. En siis halua, että minut nimen perusteella yhdistetään jonkun suvun jäseneksi, jota en lainkaan tunne.- mieheni ei pidä omasta sukunimestään eikä halua sen jatkuvan seuraavalle polvelle. Jos meille tulee lapsi, hän (lapsi siis) saa minun sukunimeni. Tämä on meidän molempien toive. - säästyin nimenvaihdon vaivalta ja rahanmenolta. Rasittava ajatuskin, että olisi pitänyt uusia kaikki kortit, sähköpostiosoite ja ilmoitella sinne sun tänne. Jotta sen viitsii tehdä, pitää olla suuri (oma) halu vaihtaa nimensä, ja mulla ei siis sellaista ollut.- olen lisäksi luonteeltani sellainen vastarannankiiski, että tämä päätös sopi mulle senkin vuoksi. Ei paljon haittaisi, vaikka joku sukulainen ei päätöstäni hyväksyisi - en mä siihen kenenkään ulkopuolisen hyväksyntää tarvitse. Tosin en ole ainakaan päin naamaa kuullut mitään negatiivista kommenttia keneltäkään. Aliidelle sanoisin, että pidä vain oma pääsi, sinun nimestäsihän siinä on kyse, ei kenenkään niiden sukulaisten!Hienosti kiteytetty!Itsekään en pidä siitä, miten naiselta tosiaan katoaa juuret, kun hän miehen nimen ottaa. Kaikkein kuvottavimpana pidän jenkkien tapaa nimetä pariskunta esim. "Mr. & Mrs. John Smith". Nainen on siis vain rouva John Smith. Hänellä ei siis ole edes etunimeä usein virallisissa kutsuissa tms. Usein myös häissä tuore aviopari esitellään miehen koko nimellä. Suorastaan kuvottavaa. Naisen identiteetti pyritään näillä keinoin kadottamaan tyystin. Olen myös todistanut monia tilanteita, joissa naiselta on innoissaan kysytty sukunimen perusteella, että oletko kotoisin sieltä tai oletko sukua sille ja sille. Aina se sama hiljainen vastaus: "Eiku se on mun miehen sukunimi..." Niinpä niin...Itse otan kaksoisnimen. Vaihdoin sukunimeni äitini tyttönimeen täytettyäni 18 vuotta, enkä tosiaan halua siitä luopua. Sukunimi on yleinen alueella, josta äitini on kotoisin ja haluan säilyttää juureni tuohon alueeseen. Mieheni nimi on kaunis (ja erikoinenkin) ja otan sen mieluusti omani kaveriksi. Kaksoisnimi kertoo mielestäni kivasti siitä mistä tulen ja kenen kanssa nyt olen. Mies harkitsi minun sukunimen ottamista tai tuplanimeä, mutta en vaadi sitä mitenkään. Hänellä on ytimekäs nimi muutenkin. Minulle riittää se, että nimeni on oma valintani, eikä mieheni vaadi minulta mitään sen suhteen. Sama vaikka pitäisin omani kokonaan, minkä olisin tehnyt, ellei miehen sukunimi passaisi ihan kivasti omani kaveriksi. Emme myöskään halua lapsia, joten se helpottaa nimipohdintaa suuresti.Miehen sukulaiset eivät taida nimisuunnitelmistani mitään tietää, joten reaktioita odotellessa.\nViimeksi muokannut Spörre, 24 syyskuu 2011 - 18:25 .\nLähetetty 25 syyskuu 2011 - 21:21 Minun mielestäni ainut järkevä peruste säilyttää oma nimensä on se, että tuntuu siltä. Kaikessa muussa on selittelyn makua ja asian liikaa korostamista. Nykyään saa päättää nimensä itse, eikä se tarvitse muita perusteita. Samoin asia toimii toisinkin päin. Jos nainen ottaa miehensä nimen, kaikki höpinät "nimen säilyttämisestä tuleville polville" saa minussa aikaan inho reaktion. Kukaan ei voi tänä päivänä tietää, säilyykö nimi suvussa vai ei. Nimen valinta koskee aina vain sitä ihmistä, joka valinnan tekee, ei tulevia polvia koska heilläkin on oikeus muuttaa nimensä täysi-ikäisinä. Jos haluaa miehensä nimen, senkun ottaa. Jos ei, niin ei.\nLähetetty 26 syyskuu 2011 - 12:30 Minun mielestäni ainut järkevä peruste säilyttää oma nimensä on se, että tuntuu siltä. Kaikessa muussa on selittelyn makua ja asian liikaa korostamista. Nykyään saa päättää nimensä itse, eikä se tarvitse muita perusteita. Samoin asia toimii toisinkin päin. Jos nainen ottaa miehensä nimen, kaikki höpinät "nimen säilyttämisestä tuleville polville" saa minussa aikaan inho reaktion. Kukaan ei voi tänä päivänä tietää, säilyykö nimi suvussa vai ei. Nimen valinta koskee aina vain sitä ihmistä, joka valinnan tekee, ei tulevia polvia koska heilläkin on oikeus muuttaa nimensä täysi-ikäisinä. Jos haluaa miehensä nimen, senkun ottaa. Jos ei, niin ei.Itse otin mieheni nimen ja vain siksi, että minä halusin ottaa sen. En siksi, että se on tapa tai siksi, että mies olisi halunnut minun ottavan sen.Mutta esimerkiksi minun nimivalintaani kyllä vaikutti kaikkein eniten se, että en halunnut jatkaa tapaa, jonka juuret ovat vanhassa ja vastenmielisessä "nainen on miehensä omaisuutta" -ajattelussa (koska kyllähän se niin taitaa olla). Minä todella haluan nimivalinnallani viestiä jotain omasta ajatusmaailmastani. Tietysti tätä voi kutsua myös "tuntui vain siltä" -ajatteluksi, mutta noista edellä mainituista SYISTÄ JOHTUEN minusta siis tuntui siltä, että en halunnut ottaa mieheni sukunimeä.Nimeni ei myöskään ole mikään erityisen hienolta tai komealta kalskahtava. Ehkä vähän jurppii, että jotkut ovat ymmärtäneet meidän säilyttäneen omat nimenne siksi, ettei kummankaan nimi ole mikään kovin erikoinen. Kyse ei ole siitä, sillä en olisi vaihtanut nimeäni, vaikka miehelläni olisi ollut kauniimpikin, ja samaa koskee miesteäni. Okei, pyörrän sanojani sen verran, että jos oma nimeni olisi ollut mielestäni aivan hirveän törkeä, niin silloin esteettiset syyt olisivat voineet mennä periaatteideni edelle. Todennäköisemmin olisin kuitenkin ottanut omasta sukupuustani käyttöön jonkin itseäni enemmän miellyttävän.Korostan vielä tajuavani, että nykyään nimenvaihto merkitsee monille puhtaasti esimerkiksi arjen helpottamista, yhteenkuuluvuuden tunteen vahvistumista, symbolia uudesta elämänvaiheesta tai vaikka halua päästä eroon sukunimestä, jonka muihin kantajiin ei halua tulla yhdistetyksi. Nämä syyt ovat ihan yhtä hyviä syitä ottaa yhteinen sukunimi kuin minun syyni olla sitä ottamatta.\nLähetetty 26 syyskuu 2011 - 21:04 Tässä ketjussa oli kai tarkoitus valottaa niitä syitä, miksi joku on pitänyt nimensä, ei niitä syitä, miksi joku on ottanut miehensä nimen, tai mitkä ovat jonkun nimensä vaihtaneen mielestä toisille soveliaita syitä pitää nimensä ja mitkä eivät. Onhan se ihan selvää, että jos on itse päätynyt eri ratkaisuun, näkee toisten ratkaisut vähemmän järkevinä ja syytkin varmasti huonoina.\nLähetetty 27 syyskuu 2011 - 14:07 Minun mielestäni ainut järkevä peruste säilyttää oma nimensä on se, että tuntuu siltä. Kaikessa muussa on selittelyn makua ja asian liikaa korostamista. Nykyään saa päättää nimensä itse, eikä se tarvitse muita perusteita. Samoin asia toimii toisinkin päin. Jos nainen ottaa miehensä nimen, kaikki höpinät "nimen säilyttämisestä tuleville polville" saa minussa aikaan inho reaktion. Kukaan ei voi tänä päivänä tietää, säilyykö nimi suvussa vai ei. Nimen valinta koskee aina vain sitä ihmistä, joka valinnan tekee, ei tulevia polvia koska heilläkin on oikeus muuttaa nimensä täysi-ikäisinä. Jos haluaa miehensä nimen, senkun ottaa. Jos ei, niin ei.Tasa-arvolla ei ole mitään tekemistä sillä, ottaako toinen toisen nimen vai ei. Jos toinen määrää, että "sinä nyt otat minun nimeni tai sitten kaksiosaisen minä en omastani tule luopumaan ja asiasta ei muuten sitten neuvotella ja meidän lapsetkin tulee olemaan muuten minun sukuni mukaan nimettyjä" tasa-arvo on silloin kaukana kaikesta. Myös mies voi olla altavastaajan asemassa ja usein tuntuu olevankin tänä päivänä. Jos mies yrittää tälläiselle feministi hurjalle selittää, että olisi se kiva jos edes harkitsisit minun nimeäni, saa mies kuulla olevansa ajasta jälkeen jäänyt sovinisti. Mehän ollaan nykyään tasa-arvoisia ja MINÄ päätän näistä asioista.Itse otin mieheni nimen ja vain siksi, että minä halusin ottaa sen. En siksi, että se on tapa tai siksi, että mies olisi halunnut minun ottavan sen.En olisi mennyt naimisiin miehen kanssa, joka ei kelpuuttaisi minua vanhalla nimelläni. Asia oli minun päätettävissä. Samoin oli miehen päätettävissä, olisiko hän halunnut kaksiosaisen tai jos olisi halunnut minun sukunimeni, hän varmasti olisi kertonut siitä ja asiasta olisi keskusteltu. Ei miehen sukunimi millään tavalla tee minusta juuretonta, ennemminkin se kasvattaa minun juuriani. Olen ylpeä tyttönimestäni ja olen ylpeä mieheni nimestä. Molemmat kertovat oman tarinansa meidän sukujen historioista. Kun esittelen itseni uusille ihmisille ja kuulevat minun olevan naimisissa, kyllä se tyttönimikin jossain vaiheessa tulee esille. Ja se on edelleen minun nimeni, ei sitä kukaan ole ottanut pois. Se ei ole vain käytössä tällä hetkellä.Korostan lopuksi vielä, että en dissaa kenenkään halua säilyttää oman nimensä tai sitä, että joku säilyttää nimensä. Dissaan turhia selittelyjä ja itsensä korostamista, avioliittossa kun on kaksi ihmistä ja molemmat ovat yhtä tärkeitä.Tässä ketjussa oli kai tarkoitus valottaa niitä syitä, miksi joku on pitänyt nimensä, ei niitä syitä, miksi joku on ottanut miehensä nimen, tai mitkä ovat jonkun nimensä vaihtaneen mielestä toisille soveliaita syitä pitää nimensä ja mitkä eivät. Onhan se ihan selvää, että jos on itse päätynyt eri ratkaisuun, näkee toisten ratkaisut vähemmän järkevinä ja syytkin varmasti huonoina.Täältä löytyy ainakin yksi ketju aiheelle "miksi otit miehesi nimen", joten eikö tuota vieras johkun kommenttia olisi voinut kirjoittaa sinne?Luetaanpa teksti kunnolla, jookos. Ihmettelin joidenkin ihmisten perusteluja oman nimen pitämisestä, ei nimen pitämistä. Samoin ihmettelin joidenkin perusteita vaihtaa nimensä, ei nimen vaihtamista. Eikö tässä keskutelussa juuri puhuta syistä? Se, että vaihdoin oman nimeni oli vain huomio, en mielestäni perustellut sitä muuten, kuin sillä, että halusin vaihtaa sen.\nLähetetty 27 syyskuu 2011 - 16:39 ^Et niinkään ihmetellyt mielestäni niitä muiden syitä vaan tulit ulkopuolisena julistamaan, mikä on ainoa "järkevä" syy oman nimensä pitämiseen ja mitkä syyt ovat vääriä ja paheksuttavia eli tulit arvostelemaan. Huvittavaa sinänsä, että tämä mielipiteesi heijastelee aika vahvasti perinteisiä sukupuoliroolikäsityksiä. Naisen tulee toki olla vaatimaton eikä missään nimessä arvostaa itseään. Naisen tulee myös tehdä päätöksensä vain tunneimpulssiensa pohjalta, erittelemättä ja analysoimatta niitä sen kummemmin, eikä ainakaan yhdistää perusteluihinsa mitään yhteiskunnallisia tai itsensä arvostamiseen liittyviä näkökohtia. Jep jep.\nViimeksi muokannut Ella, 27 syyskuu 2011 - 16:52 .\nLähetetty 27 syyskuu 2011 - 18:07 Olemme olleet kaksi vuotta naimisissa kumpikin omilla nimillämme. Olen joskus miettinyt, että jos listaisin niitä syitä, miksi halusin pitää oman nimeni (enkä edelleenkään edes harkitse miehen nimeen vaihtamista), listasta tulisi aika pitkä. Mutta koitetaan. Tässä siis sekaisin kaikenlaisia, vähäpätöisempiä ja turhamaisempia kuin syvällisempiäkin syitä.- en pidä tavasta, että nainen ottaa miehen nimen. Mielestäni ei saisi nykypäivänä enää olla oletusarvona, että naisen nimi muuttuu. Ehkä mulla on jonkinlainen halu näpäyttää niitä, jotka kenties olettavat nimeni muuttuneen ja halu olla myös itse se muutos, jonka toivon yhteiskunnassa tapahtuvan. - erinimisyys symbolisoi mielestäni tasa-arvoista suhdetta. Toki avioliitto, jossa jompikumpi on vaihtanut nimensä, voi olla vaikka kuinka tasa-arvoinen, mutta mielestäni juuri erinimisyys symbolisoi sitä hienolla tavalla. Avioliiton tai rakkauden tarkoituksena ei saa olla nimen tai minkään muun keskeisen asian riistäminen kummaltakaan osapuolelta. Minusta niin naisen kuin miehenkin tulisi kelvata aviopuolisolleen ja myös tämän sukulaisille omannimisenään.- ajokortissani on hyvä kuva minusta hehkeänä 18-vuotiaana , joten en halua vaihtaa ajokorttia.- tykkään, että sukunimeni alkaa sillä kirjaimella millä se alkaa.- nimeni on savolainen "aatelisnimi", jolla on paljon pidempi historia kuin esim. miehen länsisuomalaisella nimellä. Savolaisnimet kunniaan!- haluan, että sukunimeni kertoo minun, ei aviopuolisoni juurista. Minusta on surullista, jos naisella on vaikka leimallisesti jostain tietyltä alueelta peräisin oleva nimi, joka sitten onkin hänen aviomiehensä nimi ja nainen itse on kotoisin aivan muualta. Ihmiset kyselevät, oletko kotoisin sieltä ja sieltä päin? Ja nainen vastaa, en, vaan mun mieheni on... kukaan ei "näe", mistä nainen itse on kotoisin.- minusta on myös surullista se, miten nimenvaihto"tapa" tekee naisista nimettömiä ja juurettomia. Naisella, joka on ottanut avioliitossa miehensä nimen, ei ikään kuin ole omaa nimeä lainkaan, ts. hän ei "omista" sitä sukunimeä, jota kantaa. Nimi on "hänen miehensä nimi" ja sen lisäksi hänellä on vain "tyttönimi", joka ei ehkä enää pitkän ajan päästä tunnu omalta. Eron tai puolison kuoleman jälkeen voi olo olla hyvinkin juureton kun kontaktit siihen sukuun, jonka nimeä kantaa, saattavat katketa kokonaan. Oman nimensä säilyttämällä on ainakin aina biologinen yhteys omaan sukunimeen, vaikka ei edes olisi sukunsa kanssa tekemisissä. Avioliiton katkettua taas koko peruste nimen kantamiselle lakkaa olemasta. Mielestäni on vissi ero sillä, kantaako omalta vanhemmalta saatua nimeä vai aviopuolisolta saatua nimeä. Aivan sama, onko se nimi tullut isältä vai äidiltä: kun se on syntymässä saatu, se on oma. En siis halua osallistua tähän Naisen identiteetti roskiin -nimiseen sosiaaliseen leikkiin. - mieheni ei ole tekemisissä isänsä suvun kanssa ja hänen sukunimensä on kuitenkin ko. suvulta peräisin. Nimeä kantaa vain tämä yksi suku eli se on hyvin harvinainen. En ole tavannut ketään ko. sukuun kuuluvista aviomiestäni lukuun ottamatta. En siis halua, että minut nimen perusteella yhdistetään jonkun suvun jäseneksi, jota en lainkaan tunne.- mieheni ei pidä omasta sukunimestään eikä halua sen jatkuvan seuraavalle polvelle. Jos meille tulee lapsi, hän (lapsi siis) saa minun sukunimeni. Tämä on meidän molempien toive. - säästyin nimenvaihdon vaivalta ja rahanmenolta. Rasittava ajatuskin, että olisi pitänyt uusia kaikki kortit, sähköpostiosoite ja ilmoitella sinne sun tänne. Jotta sen viitsii tehdä, pitää olla suuri (oma) halu vaihtaa nimensä, ja mulla ei siis sellaista ollut.- olen lisäksi luonteeltani sellainen vastarannankiiski, että tämä päätös sopi mulle senkin vuoksi. Ei paljon haittaisi, vaikka joku sukulainen ei päätöstäni hyväksyisi - en mä siihen kenenkään ulkopuolisen hyväksyntää tarvitse. Tosin en ole ainakaan päin naamaa kuullut mitään negatiivista kommenttia keneltäkään. Aliidelle sanoisin, että pidä vain oma pääsi, sinun nimestäsihän siinä on kyse, ei kenenkään niiden sukulaisten!Minun mielestäni ainut järkevä peruste säilyttää oma nimensä on se, että tuntuu siltä. Kaikessa muussa on selittelyn makua ja asian liikaa korostamista. Nykyään saa päättää nimensä itse, eikä se tarvitse muita perusteita. Samoin asia toimii toisinkin päin. Jos nainen ottaa miehensä nimen, kaikki höpinät "nimen säilyttämisestä tuleville polville" saa minussa aikaan inho reaktion. Kukaan ei voi tänä päivänä tietää, säilyykö nimi suvussa vai ei. Nimen valinta koskee aina vain sitä ihmistä, joka valinnan tekee, ei tulevia polvia koska heilläkin on oikeus muuttaa nimensä täysi-ikäisinä. Jos haluaa miehensä nimen, senkun ottaa. Jos ei, niin ei.Tasa-arvolla ei ole mitään tekemistä sillä, ottaako toinen toisen nimen vai ei. Jos toinen määrää, että "sinä nyt otat minun nimeni tai sitten kaksiosaisen minä en omastani tule luopumaan ja asiasta ei muuten sitten neuvotella ja meidän lapsetkin tulee olemaan muuten minun sukuni mukaan nimettyjä" tasa-arvo on silloin kaukana kaikesta. Myös mies voi olla altavastaajan asemassa ja usein tuntuu olevankin tänä päivänä. Jos mies yrittää tälläiselle feministi hurjalle selittää, että olisi se kiva jos edes harkitsisit minun nimeäni, saa mies kuulla olevansa ajasta jälkeen jäänyt sovinisti. Mehän ollaan nykyään tasa-arvoisia ja MINÄ päätän näistä asioista.Itse otin mieheni nimen ja vain siksi, että minä halusin ottaa sen. En siksi, että se on tapa tai siksi, että mies olisi halunnut minun ottavan sen.En olisi mennyt naimisiin miehen kanssa, joka ei kelpuuttaisi minua vanhalla nimelläni. Asia oli minun päätettävissä. Samoin oli miehen päätettävissä, olisiko hän halunnut kaksiosaisen tai jos olisi halunnut minun sukunimeni, hän varmasti olisi kertonut siitä ja asiasta olisi keskusteltu. Ei miehen sukunimi millään tavalla tee minusta juuretonta, ennemminkin se kasvattaa minun juuriani. Olen ylpeä tyttönimestäni ja olen ylpeä mieheni nimestä. Molemmat kertovat oman tarinansa meidän sukujen historioista. Kun esittelen itseni uusille ihmisille ja kuulevat minun olevan naimisissa, kyllä se tyttönimikin jossain vaiheessa tulee esille. Ja se on edelleen minun nimeni, ei sitä kukaan ole ottanut pois. Se ei ole vain käytössä tällä hetkellä.Korostan lopuksi vielä, että en dissaa kenenkään halua säilyttää oman nimensä tai sitä, että joku säilyttää nimensä. Dissaan turhia selittelyjä ja itsensä korostamista, avioliittossa kun on kaksi ihmistä ja molemmat ovat yhtä tärkeitä.Tässä ketjussa oli kai tarkoitus valottaa niitä syitä, miksi joku on pitänyt nimensä, ei niitä syitä, miksi joku on ottanut miehensä nimen, tai mitkä ovat jonkun nimensä vaihtaneen mielestä toisille soveliaita syitä pitää nimensä ja mitkä eivät. Onhan se ihan selvää, että jos on itse päätynyt eri ratkaisuun, näkee toisten ratkaisut vähemmän järkevinä ja syytkin varmasti huonoina.Täältä löytyy ainakin yksi ketju aiheelle "miksi otit miehesi nimen", joten eikö tuota vieras johkun kommenttia olisi voinut kirjoittaa sinne?Luetaanpa teksti kunnolla, jookos. Ihmettelin joidenkin ihmisten perusteluja oman nimen pitämisestä, ei nimen pitämistä. Samoin ihmettelin joidenkin perusteita vaihtaa nimensä, ei nimen vaihtamista. Eikö tässä keskutelussa juuri puhuta syistä? Se, että vaihdoin oman nimeni oli vain huomio, en mielestäni perustellut sitä muuten, kuin sillä, että halusin vaihtaa sen.^Et niinkään ihmetellyt mielestäni niitä muiden syitä vaan tulit ulkopuolisena julistamaan, mikä on ainoa "järkevä" syy oman nimensä pitämiseen ja mitkä syyt ovat vääriä ja paheksuttavia eli tulit arvostelemaan. Huvittavaa sinänsä, että tämä mielipiteesi heijastelee aika vahvasti perinteisiä sukupuoliroolikäsityksiä. Naisen tulee toki olla vaatimaton eikä missään nimessä arvostaa itseään. Naisen tulee myös tehdä päätöksensä vain tunneimpulssiensa pohjalta, erittelemättä ja analysoimatta niitä sen kummemmin, eikä ainakaan yhdistää perusteluihinsa mitään yhteiskunnallisia tai itsensä arvostamiseen liittyviä näkökohtia. Jep jep.Lisäksi sellaista syytä kuin "se vain tuntui hyvältä" ei oikeastaan olekaan vaan aina on niitä taustatekijöitä, oikeita syitä, minkä vuoksi jonkin valinnan tekeminen tuntuu hyvältä ja oikealta ja niitä tässä ketjussa on kai tarkoitus tuoda esiin.Kai mielipiteensä saa silti sanoa, vaikka se eroaakin muista? Tekeekö se, että olen itse tullut eri lopputulokseen minusta ulkopuolisen? Olen minäkin pähkäillyt sukunimen kanssa naimisiin mennessä. Mielestäni syyt, jotka ovat mielestäsi painavia oman nimen säilyttämiseen, ovat heppoisia. Niihin verrattuna se, että musta tuntuu siltä, on järkevämpi.Sanoit, että nykypäivänä on oletusarvo, että nainen ottaa miehen nimen. Väitän vastaan. Vaikka on yleisempää, että naisen nimi muuttuu, se ei ole oletusarvo. Et pysty näpäyttämään ketään säilyttämällä oman nimesi. Muutos on jo tapahtunut yhteiskunnassa. Minusta kuulostaa siltä, että haluaisit nimen säilyvän automaattisesti entisellään.Tasa-arvoa on valinnan vapaus, ei oman nimensä säilyttäminen sinänsä.Vanhan valokuvan ajokortista saa itselleen jos sen haluaa. Minä ainakin sain.Se, että sukunimesi alkaa kirjaimella, josta pidät on kiva juttu.Tyttönimi tulee yleensä jossain vaiheessa esiin. Jos ihmisiä kiinnostavat juuresi, pystyt kertomaan niistä. Itse en edes tiedä, mitä "aatelinen" savolaisnimi tarkoittaa, eli nimesi ei kerro kaikille automaattisesti juuristasi ja siitä mistä olet kotoisin. Sen pystyt kertomaan vain sinä itse.Identiteetti ongelman ymmärrän. Mutta se menee taas mielestäni tähän musta tuntuu-kategoriaan. Tätäkään ei kannata yleistää. Ei ole automaattisesti totuus, että jokainen tuntee kadottavansa itsensä ja juurensa ja biologisen perheensä ottaessaan puolisonsa nimen. Minä ainakin kuulun vielä biologiseen perheeseeni, vaikka nimeni onkin eri. Kuulun myös meidän kahden muodostamaan perheeseen ja onnekseni voin sanoa, että tunnen kuuluvani myös mieheni biologiseen perheeseen. Jos olisin säilyttänyt tyttönimeni, asian laita olisi samoin. Se, että ette ole tekemisissä miehesi suvun kanssa on vain surullista. Tämä asia ei tee miehesi sukunimestä sinun sukunimeäsi huononpaa vaihtoehtoa.Jos miehesi ei pidä omasta nimestään, miksi hän säilytti sen?Ainut asia, mikä maksoi oli ajokortti. Passia saa käyttää sen voimassaoloajan loppuun, kunhan muistaa varata matkat samalla nimellä. Kaikki muut muutokseni meni aika automaattisesti maistraatin kautta.Oletko vastarannankiiski, koska säilytit nimesi? Et, olet vastarannankiiski dissatessasi vain dissaamisen vuoksi.Miksi otin mieheni nimen? Haluat perustelut, vastaan edelleen, koska minusta tuntui siltä. Koska minulla on oikeus siihen. En tarvitse muita perusteluja ja toivoisin, ettet sinäkään tarvitsisi muita nimesi säilyttämiseen. Se on nykyaikaa ja tasa-arvoa.\nLähetetty 27 syyskuu 2011 - 19:12 Johku: Tässäkin ketjussa mainitut syyt säilyttää oma sukunimi ovat kuitenkin todellisia. Vai tarkoitatko sitä, että nyky-yhteiskunnassa ei pitäisi enää tulla sellaista tilannetta, että nimivalintaansa joutuu perustelemaan? Siitä olen kanssasi samaa mieltä, että noinhan sen pitäisi olla. Se olisi ihannetilanne.\nLähetetty 27 syyskuu 2011 - 19:26 Minä en ihan taida ymmärtäää Johkun pointtia. Tai siis sitä, että miten voi ihan vaan tuntua siltä, että pitää oman nimensä, tai tuntua siltä, että ottaa miehen nimen? Ymmärrän kyllä sen, että tuntuu siltä että HALUAA mieluummin pitää nimensä, tai tuntuu siltä, että HALUAA mieluummin ottaa miehen nimen. Jos kyse on tästä, niin minun mielessäni haluamiselle on usein jonkinlaisia syitä. Nämä syyt sitten vaikuttavat lopputulokseen, eikä mikään niistä ole vähemmän arvokas. Tottakai voi olla kyse turhamaisistakin asioista, mutta jollain tasolla nekin asiat voivat tuntua tärkeiltä, eikä niitä pidä väheksyä. Siitä olemme samaa mieltä, että asiaa ei pitäisi joutua perustelemaan millään muulla tavalla kuin sillä, että "minä halusin" tai "me halusimme". Mutta siitä ei tässä keskustelussa liene alunperin kyse.\nedit. Tulikin edellisen kanssa samaa asiaa näköjään samalla Viimeksi muokannut tammityttö, 27 syyskuu 2011 - 19:28 .\nLähetetty 27 syyskuu 2011 - 19:32 Mä olen kyllä samoilla linjoilla Johkun kanssa. Nykyisellään - ainakaan niissä ympyröissä, joissa itse pyörin - ei kyllä todellakaan ole mikään kannanotto tai raflaava peliliike olla vaihtamatta nimeään, minusta jopa päinvastoin. Suuri osa tuntemistani naisista (työ-, sukulais- ja kaveripiireissä) ei ole vaihtanut nimeään. Yhtä suuri (tai hieman vähemmän) on vaihtanut, ja tiedän myös pari miestä, jotka ovat vaihtaneet omansa. Maailma on muuttunut, ja olen samaa mieltä siitä, että valinnanvapaus on se tasa-arvon määrittelijä, ei se, kuka nimensä vaihtaa (jos vaihtaa). Henkilökohtaisesti olen saanut kyllä todella paljon ihmettelyä ja jopa vastaväitteitä omaa tulevaa nimenvaihtoani kohtaan, monilta useammanikäisiltä ihmisiltä. Mua on dissattu niillä itsenäisyyden menetyksen ja alistumisen perusteilla, ja vedottu siihen ettei nykyään enää tarvitse. Hohhoijaa, mun näkökulmasta tuo juna on mennyt jo. Mun mieskin oli todella yllättynyt (ei ollut edes kysynyt minulta tätä), mutta se ei sentään alkanut arvostelemaan. Tämän nykyilmiön takia tähänkin ketjuun saattaa kertyä vähän provosoituneita kommentteja nimensä vaihtaneilta/vaihtavilta. Vituttaahan se, kun jotkut liittävät vanhentuneita ajatustapoja ("miehen omaisuutta") omiin käytännön ratkaisuihin.\nLähetetty 27 syyskuu 2011 - 20:58 Johku: Tässäkin ketjussa mainitut syyt säilyttää oma sukunimi ovat kuitenkin todellisia. Vai tarkoitatko sitä, että nyky-yhteiskunnassa ei pitäisi enää tulla sellaista tilannetta, että nimivalintaansa joutuu perustelemaan? Siitä olen kanssasi samaa mieltä, että noinhan sen pitäisi olla. Se olisi ihannetilanne.Minusta oman sukunimen pitäminen on vieläkin, nyt vuonna 2011, tietynlainen kannanotto naiselta, koska yhä edelleen nimenvaihtovelvollisuus tuntuu kaatuvan naisten harteille - katso vaikka sukunimitilastoja. Tai lue tämän foorumin keskusteluita, joissa kirjoitetaan muun muassa seuraavaa: "- - eikä mies olisi ikinä suostunut vaihtamaan nimeään vaikka mun nimeni olisi ollut Mannerheim", "Otan miehen nimen, haluan että meillä on sama sukunimi ja minun ei 'kelvannut', niin otan sitten hänen", "Otan miehen nimen. Ensin meinasin pitää oman nimeni ja lapset olisivat saaneet minun sukunimeni. Miehen nimeen päädyin, koska pitäähän perheellä sittenkin olla sama sukunimi" ja "Minä otan miehen nimen, koska mielestäni niin sen pitää mennä! Harmittaa silti kovasti luopua omastani, sillä samaa sukunimeä kantaa Suomessa vain 200 henkilöä. Miehen nimi on yleinen - - ".Uskallan myös väittää, että jos oikein pengot ajatuksiasi ja sielusi sopukoita, löydät jonkin SYYN, joka aiheutti sinussa sen tunteen, että halusit ottaa miehesi sukunimen. En ihan noin vain suostu nielemään selitystä, että sille tunteelle ei olisi mitään syytä. Kai sille oli edes jokin järkisyy, kuten että yhteinen sukunimi on helpompi? Tai esteettinen - miehen nimi on kivempi? Tai vaikka että olit vain aina ajatellut ottavasi miehen nimen tai että kaipasit vaihtelua? Entä mikä tunne miehellesi tuli? Mistä se johtui?Valitettavasti oman nimen pitäminen on melko uutta Suomessa - nykyinen nimilaki tuli voimaan vasta vuonna 1985. Se aika ei loppujen lopuksi ole kovin kaukana. Ihmisillä on yhä ihan vääriä käsityksiä esimerkiksi siitä, voiko lapselle antaa äidin sukunimen.Peace & LoveNiinkuin sanoin aikaisemminkin, en olisi mennyt naimisiin miehen kanssa, joka olisi vaatinut minulta nimen vaihtoa. Se oli minun henkilökohtainen ratkaisuni. Joku ajattelee nyt, niin varmaan. Jos rakastaa ja haluaa naimisiin suostuu mihin vaan toinen vaatii. Minulla näin ei ollut. Rakastuin mieheen, joka arvostaa minua ja mielipiteitäni. Sama toisin päin. Minä rakastan ja arvostan miestäni ja hänen mielipiteitään. Kumpikaan ei vaadi toiselta mitään, mitä ei itseltä vaadi. Kuulostaapa kliseiseltä... Itse asiassa mies olisi halunnut minulle kaksiosaisen sukunimen. Minulle se oli itsestään selvää, että se on joko tai. Ennen kuin tapasin mieheni, olin sitä mieltä, että pidän omani. Aivan kuin Ellalla, minun suvullani on historia. Mutta niin on mieheni suvullakin. Tämän tajutessani se peruste hävisi. Historiat ovat erilaiset, mutta saman arvoiset. Siksi minua ärsyttää nämä minun sukuni on parempi kuin sinun sukusi- asetelmat. Tai minun sukuni on harvinaisempi, tai käännettynä mieheni sukunimi on harvinaisempi jne. Jokaiselle syylle löytyy aina vasta argumentti. Loppujen lopuksi, kyse on siitä, miltä minusta tuntuu. Yllätyin, kun huomasin, ettei ajatus ole ahdistava. Ja tajusin, etten menetä mitään vaihtaessa nimeni. Mä olen kyllä samoilla linjoilla Johkun kanssa. Nykyisellään - ainakaan niissä ympyröissä, joissa itse pyörin - ei kyllä todellakaan ole mikään kannanotto tai raflaava peliliike olla vaihtamatta nimeään, minusta jopa päinvastoin. Suuri osa tuntemistani naisista (työ-, sukulais- ja kaveripiireissä) ei ole vaihtanut nimeään. Yhtä suuri (tai hieman vähemmän) on vaihtanut, ja tiedän myös pari miestä, jotka ovat vaihtaneet omansa. Maailma on muuttunut, ja olen samaa mieltä siitä, että valinnanvapaus on se tasa-arvon määrittelijä, ei se, kuka nimensä vaihtaa (jos vaihtaa). Henkilökohtaisesti olen saanut kyllä todella paljon ihmettelyä ja jopa vastaväitteitä omaa tulevaa nimenvaihtoani kohtaan, monilta useammanikäisiltä ihmisiltä. Mua on dissattu niillä itsenäisyyden menetyksen ja alistumisen perusteilla, ja vedottu siihen ettei nykyään enää tarvitse. Hohhoijaa, mun näkökulmasta tuo juna on mennyt jo. Mun mieskin oli todella yllättynyt (ei ollut edes kysynyt minulta tätä), mutta se ei sentään alkanut arvostelemaan. Tämän nykyilmiön takia tähänkin ketjuun saattaa kertyä vähän provosoituneita kommentteja nimensä vaihtaneilta/vaihtavilta. Vituttaahan se, kun jotkut liittävät vanhentuneita ajatustapoja ("miehen omaisuutta") omiin käytännön ratkaisuihin.Juuri näin! Komppaan ihan täysillä! On todella ärsyttävää kuulla olevansa nyrkin ja hellan välissä ihmisiltä, jotka eivät tiedä suhteestasi yhtään mitään.Ja lopuksi. Ymmärrän teitä, jotka pitävät oman nimensä, todella hyvin. Ratkaisu suuntaan tai toiseen ei ole helppo ja jokaisella on syynsä. Mutta olkaa kilttejä ja olkaa rehellisiä itsellenne ja miehellenne. Toisen suvun lyttääminen ja tasa-arvon vääristäminen ovat todella huonoja syitä ja ne kertovat enemmän rumaa teistä, kuin puolisoistanne ja heidän suvustaan. Ja Ella, tämä viimeinen kappale ei ole kohdistettu sinua kohtaan. Provosoiduin tekstistäsi, mutta tiedän ettet tarkoita sitä tässä mielessä.\nLähetetty 27 syyskuu 2011 - 21:13 Perinteinen tapa oli, että vaimo säilytti avioliitossa oman sukunimensä. Käytäntö muuttui 1800-luvun jälkipuoliskolla. Laissa tämä säädettiin vasta 1929 ja silloinkin jätettiin mahdollisuus kaksiosaiseen sukunimeen naisella. Laki muuttui 1986 siten, että puolisot saattoivat ottaa yhteisen nimen, pitää omat sukunimensä tai jompi kumpi puolisoista saattoi ottaa yhdistelmänimen.\nLähetetty 27 syyskuu 2011 - 21:40 Ja lopuksi. Ymmärrän teitä, jotka pitävät oman nimensä, todella hyvin. Ratkaisu suuntaan tai toiseen ei ole helppo ja jokaisella on syynsä. Mutta olkaa kilttejä ja olkaa rehellisiä itsellenne ja miehellenne. Toisen suvun lyttääminen ja tasa-arvon vääristäminen ovat todella huonoja syitä ja ne kertovat enemmän rumaa teistä, kuin puolisoistanne ja heidän suvustaan. Ja Ella, tämä viimeinen kappale ei ole kohdistettu sinua kohtaan. Provosoiduin tekstistäsi, mutta tiedän ettet tarkoita sitä tässä mielessä.Hohhoijaa - taisitpa todella provosoituakin tekstistäni kun syydät noin älyttömiä väitteitä. Tässä ketjussa kukaan ei ole lytännyt miehensä sukua, koko tulkinta on vain omaa mielikuvitustasi. Kun olin alun perin kirjoittanut oman viestini, jossa selostin nimen pitämisen syitä, myös mieheni luki tekstin ja piti syitäni fiksuina ja hyvinä. Ei kai nyt kenellekään miehelle voi olla lyttäämistä se, että nainen pitää omasta nimestään ja haluaa säilyttää sen? Tai että ei halua ottaa miehen nimeä, jos ei pidä siitä tai ei halua liittyä sukuun, jota ei tunne? Nämä ovat täysin valideja syitä enkä voi ymmärtää, miksi Johku suhtaudut niihin niin vihamielisesti. Ja lopultakin, omalla kohdallani nämä eivät edes ole varsinaisia syitä säilyttää nimeni, koska olisin pitänyt nimeni joka tapauksessa, oli mieheni nimi tai suku millainen hyvänsä, koska se, yllätys yllätys, tuntuu minusta ainoalta ja oikealta ratkaisulta. Olin sitä mieltä jo ennen nykyisen mieheni tapaamista. Lähdin tähän ketjuun listaamaan erilaisia, pinnallisempia kuin syvällisempiäkin syitä, lähinnä huvikseni, ja myös koska halusin analysoida niitä asioita, joiden vuoksi minusta tuntuu siltä kuin tuntuu. Suvun historiasta. Tottakai miehen suvulla on historia siinä missä minunkin, mutta ei se mitenkään velvoita mua ottamaan hänen nimeään saati millään tavalla vähennä mun sukuni historian arvoa = ei todellaakaan pyyhi ko. perustelua pois. Myöskään se, että pidän nimeni, ei vähennä mieheni suvun historian arvoa, koska eihän mun nimeni säilyminen ole mitenkään miehen suvulta pois! Mieheni on myöskin pitänyt oman nimensä, joten tilanne on täysin symmetrinen. Et taida olla ymmärtänyt näkökantojani ollenkaan. Miehen suvun historia näkyy hänen nimessään ja mun nimessäni näkyy mun sukuni historia. Tasa-arvoisempaa kuin että vain toisen historia on näkyvillä. Ja joo, kyllä sitä "tyttönimeä" voi aina tuoda esiin ja selittää, mutta minä en halua sellaiseen ryhtyä, vaan haluan, että oma nimeni on minulla jatkuvasti käytössä. Yksinkertaista. Mitä tulee vielä turhamaisuuteen nimiasioissa: Aika moni nainen myös vaihtaa nimeään turhamaisista syistä, koska he ajattelevat, että on hienoa olla "Rouva Miehennimi". Haaveillaan myös siitä, että oma sosiaalinen status siitä kohoaa, kun ollaan Rouva Miehennimiä. Eikö se ole turhamaista ja oman minän korostamista? Kysehän on ihan siitä, millaisia merkityksiä ja arvoja mihinkin valintaan liittää.Kysyt vielä, Johku, miksi mieheni piti nimensä, vaikka ei pidä siitä. En tiedä oliko tämä retorinen kysymys, mutta vastaan silti niin hyvin kuin pystyn - mies itse on tällä hetkellä yövuorossa. Hänellä taisivat vaikuttaa eniten käytännön syyt. Hänet tunnetaan omalla nimellään ja olisi ollut kovin työlästä vaihtaa. Hän ei varmasti myöskään osaa kuvitella itseään esim. minunnimisenäni, yhtä vähän kuin minäkään itseäni hänennimisenään. Ei hän taida pitää minun nimestäni sen enempää kuin minäkään hänen - meidän kummankaan nimet eivät ole erityisen kauniita. Tämä on mulle täysin OK. Olen joskus ehdottanut, että hän ottaisi itselleen äitinsä sukunimen, koska olemme aika paljon tekemisissä anopin ja hänen sukunsa kanssa. Mies ei viitsinyt tähänkään ryhtyä, koska on jo "tottunut" nimeensä. Itse asiassa olisikin mielenkiintoista saada tänne miesten syitä sille, miksi ovat säilyttäneet nimensä. Viimeksi muokannut Ella, 27 syyskuu 2011 - 21:52 .


The Dark Knight Rises peliarvostelu & bonus ᐈ Lunasta 125 ilmaiskierrosta!\nThe Dark Knight Rises tarjoaa erikoistoimintoja, hurjia taisteluja Batmanin ja Banen välillä, 243 voittomahdollisuutta ja pätkiä alkuperäisleffasta. Tämä kaikkia sekä paljon muuta on saatavillasi tässä jännittävästä ja toiminnantäyteisessä peliautomaatissa!\nParas The Dark Knight Rises kasino\nParhaat bonukset The Dark Knight Rises-peliautomaattiin\nJos synkkä tunnelma ja jackpotin voittaminen kiinnostaa, nappaa paras The Dark Knight Rises-bonus tänään ja saatat kokea jotain ainutlaatuista. Pelin historiallinen jackpot voi kopsahtaa kohdallesi kun täytät pelitilisi huikealla määrällä bonusrahaa tai kokeilet peliä jopa ilmaiseksi. Tutustu peliin alle listatuilla kasinoilla!\nOpi tuntemaan sankari ja roisto, Batman ja Bane, tässä mahtavasssa Microgamingin peliautomaatissa. Pääset lähelle salaperäistä Batmania ja näet, kuinka hän taistelee Bane-konnaa vastaan. Peliautomaatti perustuu täysin Batman – the Dark Knight Rises –elokuvaan, ja jos pidät Batmanista jo ennestään, tulet nyt ihastumaan tähän hahmoon entistä enemmän. Jos et taas tuntenutt Batmania ennen tätä, liity toki hänen ihailijoihinsa!\nKokeile peliä ilmaiseksi yläpuolella ilman rekisteröintiä tai talletusta. Voit käydä läpi myös ohjeet ilmaiskierrosten ja bonusten saamiseksi alapuolelta, jonka jälkeen voitkin alkaa metsästämään voittoja!\nThe Dark Knight Rises ilmaiskierrokset\nThe Dark Knight Rises ei ole pelkästään silmiä hivelevää katseltavaa, vaan pelin sisältö luo pelistä ainutlaatuisen hienon peliautomaatin. The Dark Knight Rises –ilmaiskierroksilla voit pelata ilmaiseksi esimerkiksi kasinolle rekisteröitymisen yhteydessä saamiesi ilmaiskierrosten avulla. Voit saada ilmaiskierroksia myös ilman talletusta, ja nämäkin ilmaiskierrokset ovat sinulle nimensä mukaisesti täysin ilmaisia. Voit saada ilmaiskierroksia myös talletuksen yhteydessä. Miltä kuulostaisi esimerkiksi 100% talletusbonus 10 eurolle? Saisit siis 20 euroa pelirahaa sekä ilmaiskierroksia käyttöösi!\nVoit myös saada ilmaiskierroksia The Dark Knight Rises –slottiin bonussivustoltamme, josta löydät Microgamingin muutkin bonukset. Microgamingin taidokkaasti rakennetut pelit kuuluvat usean kasinon tarjontaan; löydät meiltä kaikki Microgamingin bonus- ja ilmaiskierrostarjoukset!\nThe Dark Knight Rises bonus\nPelissä on ilmaiskierrosten lisäksi tarjolla mahtavat bonukset. Voit saada ilmaisen bonuksen tervetulobonuksena tai ilman talletusta ja voit käyttää saamasi bonukset myös Dark Knight Rises –slottiin. Useat bonukset ovat ilmaisia, eivätkä vaadi talletusta, kun taas toiset voivat edellyttää sinulta talletusta.\nPelaa The Dark Knight Rises –slottia\nDark Knight Rises –slotti on ainutlaatuinen kokemus, eivätkä ennen pelin julkaisua kiertäneet huhut siitä, että peliautomaatti tulisi olemaan edeltäjänsä kopio, eläneet kauaa pelin julkaisun jälkeen elokuussa 2013.\nPeli on äärimmäisen taidokkaasti rakennettu ja yksityiskohdiltaan hiottu toimintapeli, jossa Batmanin ja Banen jännite on läsnä. Hahmot kohtaavat tällä kertaa pelissä, ja hurjat taistelut puhkeavat heidän välilleen tuon tuosta. Sinä kuitenkin pelaajana pääset hyötymään heidän taisteluistaan, sillä voitat niiden avulla ilmaiskierroksia ja toiminnantäyteistä viihdettä samassa paketissa!\nPelin yksi mahtavista ominaisuuksista ovat myös laajenevat wild-symbolit, jotka laajenevat kattamaan koko kiekon luoden näin uskomattomia määriä voittomahdollisuuksia. Pelissä on myös jakotoiminto, jonka avulla wild-symboli jakautuu kahteen osaan luomalla näin kuusi voittavaa symbolia peräjälkeen. Tämän tyyppisen voittoyhdistelmän avulla voitat tuplana sen, minkä voittaisit viidellä voittavalla symbolilla. Pelissä on luonnollisesti myös ilmaiskierrostoiminto, josta voitat 10 ilmaiskierrosta. Jos kohtaat ilmaiskierrosten aikana Batmanin ja Banen tappelemassa, voivat voittosi moninkertaistua todella suuriksi!\nPelin voittosymbolit kertovat, kuinka paljon voitat, ja mitä toimintoja peliin sisältyy. Alapuolella on esitelty osa symboleista, jotka ovatkin tuttuja The Dark Knight Rises -elokuvasta.\nThe Dark Knight Rises jackpot\nThe Dark Knight Rises –slotissa ei ole edeltäjästään poiketen progressiivista jackpottia. Harmi, sillä progressiiviset jackpotit ovat monesti olennainen osa pelijännitystä tänä päivänä, mutta pelin tarjoamat 247 eri tapaa voittaa korvannevat jackpotin puuttumisen.\nVoitat pelissä parhaiten saamalla esiin Batman-symbolin, jolloin voittosi voidaan kertoa jopa 125-kertaiseksi! Bane-symbolilla voitat toiseksi eniten, sillä sen avulla voittosi kerrotaan jopa 112,5 kertaa! The Dark Knight Rises –slotissa et välttämättä voita miljoonia yhdellä kierroksella, mutta voittosi voivat kasvaa pelin kuluessa aivan ällistyttävän suuriksi!\nThe Dark Knight Rises mobiilikasinolla\nThe Dark Knight Rises -slotti ole toistaiseksi saatavilla mobiilikasinolla, emmekä usko, että peliä julkaistaan lähitulevaisuudessakaan mobiilissa. Liekö niin, että pelin ollessa jo näinkin suosittu ja elokuvankin ollessa kaikkien aikojen kuudenneksi katsotuin kautta aikain, ei mobiiliversiolle ole tarvetta?\nVoi olla että The Dark Knight Rises –slotin pelaajat haluavat istua koneidensa ääressä ja kokea pelin toiminnot, ulkoasun ja äänet kotisohvaltaan. Me JohnSlotsilla taas pelaisimme mielellämme The Dark Knight Rises –slottia vaikkapa bussimatkalla, joten toivomme tätä peliä todellakin mobiilikasinolle!\nThe Dark Knight Rises iPhone & iPad\nThe Dark Knight Rises mobiilissa tulee olemaan luonnollisestikin yhteensopiva iPhonen ja iPadin kanssa. Uskoisimme pelin toimivan varsinkin iPadilla todella hyvin, sillä pelin mahtava grafiikka pääsisi varmasti oikeuksiinsa iPadin suurella ruudulla.\nMikäli pelin mobiiliversio julkaistaan iPhonelle ja iPadille, julkaistaan se ilman muuta myös Androidille – onhan Android yksi tavallisimmista puhelinten käyttöjärjestelmistä. Lupaammekin tässä, että JohnSlots tulee tarkkailemaan pelin ympärillä olevaa kehitystyötä ja informoimaan, mikäli peli julkaistaan mobiilikasinolla!\nKerääntyvät ilmaiskierrokset ja laajenevat wildit\nPelin ainutlaatuiset erikoistoiminnot ovat ilmaiskierrosten kerääntyminen ja laajenevat wild-symbolit. Jos saat esiin vähintään kolme ilmaiskierrossymbolia, pääset ilmaiskierroksille, jossa voit kerääntyvillä ilmaiskierroksilla pelata enemmän ja voittaa samalla enemmän. Tappelevan parivaljakon, eli Batmanin ja Banen, avulla voitat erisuuruisia palkintopotteja riippuen siitä, kumpi kaksikosta voittaa. Jos saat esiin lisäksi laajenevia wild-symboleja, voitat yhä suurempia voittoja. Laajenevat wild-symbolit tulevat esiin kolmannessa kiekossa ja laajenevat nimensä mukaisesti kattamaan koko kiekon luoden sinulle näin lisää voittomahdollisuuksia.\nScramble Fall on uusi voittotoiminto, jolla saat muutettua tappiosi voitoksi. Jos saat esiin scramble-symbolin voitottomalla kierroksella, sekoitetaan kaikki symbolit vielä kertaalleen, jotta sinulle saataisiin aikaan paras mahdollinen voittoyhdistelmä.\nThe Dark Knight Rises –slotin palautusprosenttin on 96,43%, joka on melko tavallinen palautusprosentti peliautomaatille. Korkeammat palautusprosentit, kuten 98% ja 99%, ovat todella harvinaisia lukemia. Palautusprosentti on arvo, joka kertoo pelikohtaisesti, kuinka paljon pelaajan panostuksista maksetaan keskimäärin takaisin. Lukema ei koske jokaista pelikertaa, vaan toteutuu pidemmällä aikavälillä. Sen vuoksi palautusprosentti voi vaihdella ollen välillä korkeampi ja välillä matalampi.\nVinkkejä The Dark Knight Rises –slottiin\nThe Dark Knight Rises –slotissa on 247 eri tapaa voittaa, mutta pelin pääasia on hauskanpito ja rentoutumishetki arjen keskellä. Se olkoon tärkein vinkkimme sinulle. Sen lisäksi haluamme antaa sinulle muutaman muunkin vinkin Dark Knight Rises –slottiin. Toivomme näistä vinkeistä olevan hyötyä pelatessasi:\nKäytä hyväksesi bonukset, jotta voit pelata ilmaiseksi\nHarjoittele ilmaiseksi ja opettele pelin säännöt\nJohnSlotsilta löydät aina netin parhaat tarjoukset peliautomaatteihin<\nToivotamme sinulle mitä mahtavinta pelikokemusta Batmanin ja Banen kanssa. Hyödynnä bonukset ja ilmaiskierrokset, jos haluat pelata ilmaiseksi. Harjoittele The Dark Knight Rises –slottia leikkirahapelin avulla yläpuolella. Onnea peliin!


Kristillisdemokraattien Sin City -farssi - Kuvien takaa\nKristillisdemokraattien Sin City -farssi\nBlogit Kuvien takaa 28.5.2009\nHuomasin vasta tänään, että Kristillisdemokraattien EU-vaalikampanjan ilme on pastissi tai suora lainaus Frank Millerin Sin City -sarjakuvasta ja siitä tehdyn elokuvan graafisista markkinointimateriaaleista.\nRatkaisu on sangen kiehtova ja ristiriitainen.\nSin City -elokuva sai Suomessa ensimmäisellä tarkistuskerrallaan elokuvatarkastamossa ikärajan K-18, ja sarjakuvat kuuluvat kirjastoissa visusti aikuisten osastolle. Moni kristillisdemokraattien vakituinen äänestäjä niitä tuskin tuntee.\nSin Cityn tyylitelty maailma on film noir-vaikutteista, mutta paljon perinteistä noiria ronskimpaa fantasiaa, jossa toivo ei juuri pilkahda ja melkein kaikki käyttävät toisiaan hyväksi. Miehet ovat joko tappajia tai täystunareita, naiset strippareita tai vielä vanhemmassa ammatissa. Silloin kun tarinoissa on moraalia, se on kylmäkiskoista ja äärimmäisen vanhatestamentillista.\nVäkivaltaa Miller rakastaa yli kaiken. Verisyydet ovat mielikuvituksellisen raakoja, esimerkiksi raajoja ja päitä irrotetaan ihmisruumiista reippain ottein.\nIlmeisesti kristillisdemokraattien tarkoitus on ollut peilata tästä mustasta ja kipeästä maailmasta kritiikkiä omaamme, ja ehkä Brysseliin.\nSari Essayahin ja kumppanien olisi kuitenkin kannattanut tutkia se sarjakuva hieman huolellisemmin.\nKieltämättä Sin Cityssa on suorasukaista, jos ei kovin älyllistä yhteiskuntakritiikkiä. Kirkko saa huutia instituutiona vähintään yhtä paljon kuin poliitiikka. Kolmiosaisen elokuvan toisessa tarinassa arvostettu kirkonmies paljastuu kirjaimellisesti kannibaaliksi.\nMitä muuta Sin Cityssä tapahtuu? No elokuvassa esimerkiksi revitään eräältä roistolta paljain käsin ns. munat irti. Yksi tarinoista pyörii ihmisen irtopään ympärillä. Ruumisluku nousee kymmeniin.\nSin City sai elokuvatarkastamolta lopulta K-15-myönnytyksen, uusintatarkastuksessa. Perustelut kuuluvat: ”Runsaasti yksityiskohtaista, veristä ja osin liioiteltua väkivaltaa. Väkivalta edellyttäisi sinänsä K18- ikärajaa, kokonaisuuden sarjakuvamaisuus ja tyylittelevyys lieventävät vaikutusta. Rajatapaus.”\nElokuva kuuluu siis siihen ”väkivaltaviihteeseen”, jonka Päivi Räsänen on halunnut panna haittaverolle, anteeksi saasteverolle.\nToisin sanoen hänen puolueensa käyttää nuoria äänestäjiä kalastellessaan hyväkseen elokuvaa, joka on Räsäsen mielestä nuorisolle haitallista saastetta.\nTosin Kalevassa kampanjaa selitellessään Räsänen ainakin paljasti, ettei tiedä yhtään mitään siitä, mikä tämä Sin City oikein on. Hauskinta on Räsäsen arvio, että ”tämä on otettu jonkinlaisesta elokuvakulttuurista”.\nIhan farssiksi homma menee, kun kristillisdemokraattien vpj Asmo Maaselkä selittää Essayahin kampanjasivulla, että film noir -elokuvat ovat pohjimmiltaan yhteiskuntakritiikkiä ja heittää peliin myös Aki Kaurismäen mukavan elokuvan Mies vailla menneisyyttä.\nFrank Millerin kannibaalipapeilla ja Aki Kaurismäen arjen sankareilla on yhteistä suunnilleen saman verran kuin sähkötuolilla ja kirnupiimällä.


September 2012 – CLUSTERART\nNumerologia on yksi salatieteen haaroista samaan tapaan kuin moni tulkitsee astrologian, kiromantian (käsistä lukeminen) jne. Näistä salaisista tieteistä astrologia on laajimmin levinnyt ja vaikeimmin tulkittava. Oleellista on, että ihmisellä on tarve tuntea luonnon salaisuuksia kitkien ensin pois sisäiset epäilynsä ja itsekkyys, pahuuden rikkaruohot, sekä ruumiillisesti että sielullisesti ja astuttava salatieteitten tutkimusalueille. On oltava sitä joko täysin tai uskottava tieteelliseen maailmankuvaan. Puoliväliasetelma pahinta Puoliväliasetelma jommankumman puolella on hieman sitä ja vähän tätä. Se ei ole maailmankuva ensinkään ja myös tulokset ovat kehnoja. Jos uskoa on oikeaan edes sinapin siemenen verran se kyllä siirtää vuoria. Mutta jos sitä ei ole lainkaan, mitään…\nHelsingin Sanomat antoi lukijoilleen haasteen pohtia, miltä markka näyttäisi tänään? Tehtävä oli vapaa olkoonkin, että pragmaatikko suomalainen ymmärsi sen alkaen pohtia seteleiden kuvitusta sen jälkeen, kun toimittaja oli antanut hänelle lapsekkaan lisäyksen henkilöistä, jotka ovat ansainneet kuvansa omana aikanamme uuden setelistömme kuvittajiksi. Syntyi tahatonta ironiaa ja harkittua pilkkaa, jossa babu, bosa, bugi, bööna, denari, dinero, djengi, dollari, dyne, fiuna, fyffe, fyge, fygu, fynde, fyrkka, fyrkkis, fyrna jne. alkoi elää suomalaiseen tapaan kovin pragmaattisena haasteena ja symbolikuvina. Vaihdon väline ja arvon mitta Raha on vaihdon väline, arvon mitta, ominaisuuden muoto ja valuutta mutta samalla myös paljon muuta ja erityisesti silloin abstraktia,…\nAikamme hakee mediayhteiskuntana sankaritekoja. Valtakunnan päämediassa Helsingin Sanomissa (24.9) on kaksi sankaritarinaa. Toinen kertoo Ulkopolitiikan Instituutin ohjelmajohtajan Arkadi Moseksen yliöjuttuna venäläisestä keisari Putinista ja hänen suosionsa hitaasta rapautumisesta tavallisten kuolevien joukkoon ja toinen lapsuuteni ajan tähdestä Ilkka Lipsasesta, Isosta Dannysta, josta on tullut nyt 70 -vuotias ikuinen kiintotähti, jolle johtajakurkena lentäminen ei ole vierasta. Sugar Man On kolmaskin kertomus. Se on toimittaja Jarkko Jokelaisen kuvaama ruotsalaisdokumentista “Searching for Sugar Man”. Tämä mies oli ja on meksikolaissyntyinen Sixton Rodrigiez. Hän teki 1970-luvun alussa kaksi albumia ja oli suositumpi kuin The Rollig Stones. Muistan miehen ja hänen mysteerinsä, Bob Dylanin ja Neil…\nKuntavaalit lähestyvät. Kovinkaan moni vaaleihin osallistuva ei tiedä mistä itsenäisenä pidettävä kunta oikeasti päättää. Kunnantalo ja sen konsernijohto ei ole lähipalvelu. Kuinka monta kertaa äänestäjä avaa kunnantalon oven? Pääosa kunnan menoista ovat lakisääteisiä. Kun rahatkin tulevat pääosin muualta kuin oman kunnan alueelta, päättäjän tehtävä on vaatimaton. Moni päättäjä on kuntapuolueen jäsen ja päättää omista asioistaan kaksoisagenttina eläen. Mikä osuus on talouskriisillä ja Euroopalla kuntavaaleissa? Kuinka moni äänestäjä tietää kuinka paljon Suomi maksaa luvasta saada äänestää meppeinä Strasbourgissa? Suomi oli viime vuonna bruttokansantuotteeseen suhteutettuna Euroopan kolmanneksi ankarimmin rahastettu maa tästä oikeudestamme. Nettomaksuosuutemme oli täsmälleen sama kun Saksalla, 0.34 prosenttia miinuksella. Joko…\nArctic Basbylonista kirjoittaessani Jäämerentiestä tuli sen keskeinen teema. Rovaniemellä liikkuessa Jäämerentie tulee tutuksi, kun tuijottelee Pohjan Hovin ikkunasta Ounasjoen vastarannalle. Valtakadun suuntainen tie on saanut kantaakseen tuon maineikkaan nimen. Sitä pitkin pääsee joko Kemijoen ylittäen Saarenkylän kautta Kuusamontielle tai päinvastaiseen suuntaan Sodankylään johtavalle nelostielle. Jorma Etton tie Jäämerentielle Rovaniemellä johtaa Jorma Etton tie. Parhaiten hänet tunnetaan runokokoelmasta “Ajastaikaa“, jota presidentti Kekkonen siteerasi uudenvuodenpuheessaan. Runo alkaa sanoilla: “Suomalainen on sellainen joka vastaa kun ei kysytä, kysyy kun ei vastata, ei vastaa kun kysytään..” Muita Etton töitä muistan runokokoelmina “Elämä on”, “Kalenterin lehtiä”, “Madonnan kuva avaruudessa“, “Talvirunot” ja “Aika on tunne”. Näytelmistä…\nKimi Räikkönen on Autosport nettisivuston mukaan vaarallinen mies. Ferrarin tallipäällikkö Stefano Domenicali kertoo tienneensä aina, kuinka suomalaisella on omituinen taito hiipiä hiljaa kohti kärkeä ja iskeä lopuksi mahdottomalta näyttävässä tilanteessa itsenä mestariksi. Näin kävi Kimin ajaessa mestaruutensa punaisella Ferrarilla. Kimi sai mennä rallipoluille, mutta palasi Lotuksella vaiheessa, jolloin oli lupa siirtyä takaisin kiusaamaan muita. Räikkönen osaa ajamisen ja taktiset kuviot. Jäämies ajaa heti mestaruudesta ja tietää kuinka kausi on pitkä ja joka kisassa olisi saatava sopiva määrä pisteitä, ei romutettava autoa. Yksi kisan voitto ei kesää tee mutta keskeytykset vievät mestaruuden. Rallipoluilla säännöt ovat samat. Vaarallisia miehiä Timo Soini on…\nMennyt kesä oli vähäluminen, kertoo Ilmatieteen laitoksen tiedote. Hellepäiviä oli vähemmän kuin miesmuistiin olkoonkin, että loppukesä hieman pelasti suomalaisten vuoden 2012 lomasäitä. Tässäkin oli suuria alueellisia eroja. Tohmajärven Kemienmäellä vettä tuli kesäkuukausina 424 milliä ja Hailuodossa samaan aikaan vain runsaat 100 milliä. Kun molemmat paikat ovat kovin tuttuja, olen muutaman vuoden noilla paikkakunnilla asunutkin, puolivälissä näitä olisi elämä ollut aivan normaalia lähellä Savon sydänmaita, synnyinseuduillani. Aivan kuten toinen käsi olisi tulisella hellalla ja toinen jääkaapissa. Kekiarvona, mediaanijakaumana tai tilastollisena tunnuslukuna, olisi kohtuullisen siedettävä olotila. Säiden armoilla Keskiarvot valehtelevat tilastoissa aina eniten. Pohjoi-Savossa ja Lapissa kuitenkin tänä kesänä salamoi vähiten ja…\nYhteiskunta on menossa kovempaan suuntaan, haluttiin sitä tai ei. Onni on pelkkä laina, Eino Leinoa lainaten se on myös kätkettävä, jotta hyvä tulisi ja saisi sen itsellään säilyttää eikä se tarttuisi muihin. Euro on valuutta, josta on kärsittävä, jotta yhteys länteen säilyisi ja Natoon ei olisi syytä mennä, halusi niitä tai ei. Syntymälahjana saamme mukana myös kuolemantuomion, vuosien määrä ja laatu nyt vähän vain vaihtelevat, halusimme sitä tai emme. Kesän jälkeen tulee syksy ja talvi, luonnonlait jylläävät väistämättä, halusimme sitä tai emme. Laplacen demoni Suomalaiseen luonteeseen kuuluu deterministinen, luontoon, luontofilosofiaan vahvasti sidottu maailmankuva ja tapamme tartuttaa nämä ajatukset tunnetartuntana toisiimme,…


Candy on the Run: heinäkuuta 2018\nHelteiset heipat täältä saaristosta! Meillä on menossa viimeinen lomaviikko ja ensi maanantaina koittaa paluu arkeen ja kaupunkiin. Heinäkuu täällä saaristossa on ollut tosi ihana ja nyt saadaan vielä kaverit tänne kylään vikaksi lomaviikonlopuksi, joten kivoja päiviä on varmasti vielä edessä! Ja voi että näitä kelejä! Välillä on kyllä niin hikistä, mutta ei saisi valittaa. Marraskuussa näitä on vielä ikävä! ;)\nEilen käytiin veneretkellä Mossala Island Resortissa ja päivä olikin ihan täydellinen veneilyyn. Ei juurikaan tuulta ja aurinko paistoi! Mossalassa kierreltiin vähän paikkoja, käytiin näkoalatornissa, taapero pääsi leikkipaikalle ja sen jälkeen nautittiin lounasta alueen ravintolassa. Vauva nukkui lähes koko reissun, mistä olin aivan ihmeissäni. Meri-ilma nukutti ilmeisen hyvin, sillä päikkärit ovat olleet viime aikoina normaalisti hyvin lyhyitä. Ehkä nämä helteetkin siihen vaikuttaa.\nMun tytöt <3 <3\nMulla ei oikeastaan ole sen kummempaa kerrottavaa, kunhan tulin tännekin moikkaamaan :) Instatilejä päivittelen tällä hetkellä useammin, koska se on niin paljon nopeampaa kuin tämä blogin kirjoittaminen! Tulossa on kuitenkin lähiviikkoina ainakin vauvan 2kk kuulumisia (huomenna tulee 8 viikkoa täyteen<3) ja omaa palautumista raskaudesta 2kk kohdalla! Toiveita saa blogiaiheiden suhteen aina esittää, koitan toteuttaa niitä mahdollisuuksien mukaan! :)\nKivaa loppuviikkoa! Oletteko te vielä lomalla vai onko jo paluu arkeen koittanut?\nLähettänyt Karoliina klo torstaina, heinäkuuta 26, 2018 2 kommenttia:\nTunnisteet: kuulumiset, loma, saaristo, saaristokesä\nHeippahei! Miten teidän helleviikko on sujunut? Täällä hyvin! Ollaan edelleen saaristossa lomailemassa ja tähän viikkoon on mahtunut muun muassa retket Nauvoon ja Korppooseen, ihania ruokia ja myös useampi treeni! Tämä oli nyt ensimmäinen viikko raskauden jälkeen, kun tein useamman treenin. Viime viikollahan tuli tehtyä ensimmäinen, kun 6 viikkoa synnytyksestä tuli täyteen ja fiilis on kyllä mitä mahtavin, kun on päässyt taas liikkumaan muutenkin kuin vaunulenkeillä ja kuntouttavia harjoituksia tehden! <3\nKroppa tuli ensimmäisestä treenistä aika kipeäksi (lähinnä jalat ja pakarat), vaikkei treeni tuntunut mitenkään liian rankalta sitä tehdessä. Kolmen päivän palauttelun jälkeen tilanne oli kuitenkin sen verran hyvä, että tiistaina tein noin puolen tunnin jalkatreenin. Torstaina oli vuorossa 20 minuutin yläkroppatreeni ja perjantaina tein vaunulenkin ohessa vähän jumppaa jaloille. Tänään sunnuntaina tein vielä koko kropan circuitin, joka kesti 25 minuuttia. Aika nopeasti siis palailin samaan kuin, mitä tein raskauden loppuvaiheessa: 3-4 lyhyttä treeniä viikossa + vaunulenkkejä. Teen treeneissä samoja liikkeitä kuin raskauden aikana joko kehonpainolla tai 3kg käsipainoja apuna käyttäen.\nVaunukävelyillä on tullut myös käytyä useampana päivänä, sillä vauva on nukahtanut parhaiten liikkuviin vaunuihin. Ihan kuumimpina päivinä alkuviikosta ei juurikaan kävelty, mutta nyt loppuviikkoa kohti on ilma vähän onneksi viilentynyt ja merituuli viilentää mukavasti.\nOllaan myös syöty tällä viikolla tosi hyviä ja kevyitä ruokia. Lounailla salaatteja ja illallisilla usein salaattia, jotain proteiinia ja esim. lämpimiä kasviksia. Nam! Ja juu, on sitä tullut syötyä myös mehujäätä enemmän kuin laki sallii, mutta lomallahan tässä vielä ollaan! :)\nGrillattua lohta, kasviswokkia ja salaattia\nSalaatti jossa päällä fetaa, tonnikalaa ja vesimelonia\nGrillattua kanaa, halloumia, salaattia ja munakoisopaistosta\nSalaattia, munakoisopaistosta ja sienimunakasta\nKana, feta, vesimeloni salaatti\nOon syönyt tällä viikolla melkein joka päivä mehujään... niin hyvää helteellä :)\nMä olen sen verran innostunut tästä "takaisin kuntoon raskauden jälkeen"-projektista, että päädyin perustamaan kyseiselle aiheelle ihan oman instatilinsä. Se löytyy nimellä "candybackinshape" :D Tervetuloa siis sinne seurailemaan, jos treenit ja ruoka kiinnostaa. Jaan näitä juttuja varmasti myös candyontherun-instagramiin edelleen, mutta useammin kuitenkin tuolle uudelle tilille. Tuo uusi instatili tulee toimimaan vähän kuin miniblogina aiheen tiimoilta, sillä aikaa kirjoitella pidempiä blogijuttuja on nyt sen verran vähemmän.\nVielä ensi viikko lomaillaan täällä saaristossa ja sitten koittaa paluu arkeen ja kaupunkiin. Ihana kesä kyllä ollut tähän asti <3\nKivaa alkavaa uutta viikkoa sulle!\nLue lisää palautumisesta ja liikunnasta raskauden jälkeen:\nMiksi odottaa ainakin 6 viikkoa synnytyksen jälkeen ennen kuin alkaa treenaamaan?\nKuntouttavia harjoituksia lantionpohjalle ja keskivartalolle raskauden jälkeen\nLähettänyt Karoliina klo sunnuntaina, heinäkuuta 22, 2018 8 kommenttia:\nTunnisteet: hyvinvointi, kotitreeni, liikunta raskauden jälkeen, painonpudotus, Treeni, vauvavuosi, äiti treenaa\nTänään koitti se päivä, jolloin olin päättänyt tehdä ensimmäisen varsinaisen treenin raskauden jälkeen, tasan 6 viikkoa synnytyksestä. Fiilistelin asiaa koko alkuviikon, lueskelin treenijuttuja, muistuttelin mieleen erilaisia liikkeitä lihaskuntotreeneihin ja suunnittelin tulevaa treeniä! Vähän kuin matkalle olisi lähtenyt. Etukäteissuunnittelu ja valmistautuminen on osa hupia! ;)\nKroppa on tuntunut hyvältä jo jonkin aikaa ja siltä, että se on valmis aloittamaan kevyen lihaskuntoharjoittelun. Vielä ei kuitenkaan tunnu siltä, että olisin valmis juoksemaan, hyppimään, tekemään hiit-treenejä tai perus vatsaliikkeitä, jotka kohdistuvat muualle kuin syviin vatsoihin, joten niiden kanssa odotan vielä ja jatkan kuntoutusharjoituksia. Mutta ei haittaa. Paljon muutakin voi tehdä ja on ihanaa, että pääsee nyt liikkumaan muutenkin kuin kävellen, sillä liikunnasta tulee vain niin hyvä olo ja se on se mun juttu <3\nIhan helposti treenaaminen ei noin vaan onnistunut, vaan vaadittiin yksi vauvan kanssa vaunutteleva isukki ja yksi täti vahtimassa taaperon leikkejä.. Sitten pääsin tekemään puolen tunnin treenin! <3 Kiitos siis apujoukoille ja iso kiitos Hanzille kuvista! <3\nKoostin päivän lihaskuntotreenin samoista tutuista liikkeistä, joita olen tehnyt raskausaikana. Tältä se näytti:\nKoko kropan lihaskuntotreeni! *Ja huomasin jälkeenpäin, että olin kirjoittanut tuohon väärin "ojentajapunnerrus", mutta en tehnyt ojentajapunnerruksia vaan ojentajadippejä! Ojentajapunnerruksia en vielä tekisi, koska niissä tulee aika paljon painetta suorien vatsalihasten väliin, mikä ei ole hyvä juttu, jos erkaumaa on jäljellä. Eli ojentajadipit x10 ojentajapunnerrusten tilalle, jos sinulla sama tilanne!\nNautin treenistä ihan älyttömästi. Se tuntui juuri sopivalta tähän kohtaan, ei liian vaikeata, mutta ei liian helppoakaan. Tästä on hyvä jatkaa <3 Ja pakko sanoa, että lihakset ovat kyllä paremmassa kunnossa raskauskilojen alla kuin ensimmäisen raskauden jälkeen. Raskausajan treenaaminen kannatti <3\nKaipaatko tukea omaan raskaudesta palautumiseen?\nJos tuntuu siltä, että tarvitset tukea liikunnan aloittamiseen synnytyksen jälkeen, ohjeita harjoituksiin, joita voit tehdä turvallisesti ja jotka edistävät omaa palautumistasi raskaudesta, suosittelen lämpimästi kahden äitiysfysioterapeutin Annakaisan ja Tuulin Palaudu synnytyksestä -verkkokurssia, jossa äitiysfysioterapeutit ohjaavat videoilla hyödyllisiä lantionpohja-, lihaskunto- ja liikkuvuusharjoituksia synnytyksestä palautumisen tueksi. Kurssi auttaa palautumaan synnytyksestä lyhyin ja tehokkain harjoituksin, jotka on helppo sovittaa vauva-arkeen. Koodilla "CANDY10" saat -10% alennuksen kurssin hinnasta. Alennuskoodi on voimassa 31.12.2021 asti ja sitä ei voi yhdistää muihin tarjouksiin. Tutustu kurssiin täällä: www.palaudusynnytyksesta.fi\nLähettänyt Karoliina klo perjantaina, heinäkuuta 13, 2018 Ei kommentteja:\nTunnisteet: hyvinvointi, Lihaskuntotreeni, liikunta, liikunta raskauden jälkeen, raskaudesta palautuminen, Treeni, äiti liikkuu\n*Teksti sisältäää alennuksen palaudu synnytyksestä -verkkokurssille!\nOlen saanut jonkin verran kyselyjä kuntouttavista harjoituksista, joita olen itse tehnyt nyt synnytyksen jälkeen. Niistä lisää tässä postauksessa. Nämä kaikki kuntouttavat harjoitukset on poimittu raskausliikuntaan erikoistuneilta liikunta-alan ammattilaisilta ja olen tehnyt niitä alkaen noin 3 viikkoa synnytyksestä (lantionpohjan aktivointia jo heti synnytyksen jälkeen). Se milloin kuntouttavat harjoitukset kannattaa aloittaa, riippuu täysin siitä, miltä itsestä tuntuu synnytyksen jälkeen. Jos jokin liike tekee kipeää/ei tunnu hyvältä, sitä ei tietysti tule tehdä. Lähtökohtaisesti nämä kaikki liikkeet ovat turvallisia, vaikka lantionpohja ei olisi vielä kunnossa ja vatsalihaksissa olisi erkaumaa, kuten itselläni.\nJalan nosto suorana sivulle aktivoi hyvin pakaraa.\nMiksi tehdä kuntouttavia harjoituksia?\nKuntouttavilla harjoituksilla voi auttaa keskivartaloa ja lantionpohjaa palautumaan turvallisesti raskaudesta ja synnytyksestä. Kuntouttavien harjoitusten tarkoituksena on vahvistaa syvää poikittaista vatsalihasta sekä saada lantionpohjaa vahvistumaan ja toimimaan taas optimaalisesti. Syvän poikittaisen vatsalihaksen vahvistaminen auttaa omalta osaltaan myös suorien vatsalihasten välissä olevaa erkaumaa kuroutumaan umpeen. Kuntouttavien harjoitusten tekeminen ennen varsinaisten treenien aloittamista on järkevää, koska ne auttavat kroppaa palautumaan ja valmistautumaan aikanaan kovempitehoiseen liikuntaan.\nLantionpohjan aktivointiharjoitukset voi aloittaa kuntouttavista harjoituksista ensimmäisenä, heti kun siltä tuntuu synnytyksen jälkeen.\n(Seuraavat harjoitukset poimittu neuvolasta saadusta lihasvoimaa lantioon sisäisesti- ja ulkoisesti ohjeesta)\nSupista kevyesti peräaukko ikään kuin pidättäisit ilmaa. Lisää supistus virtsaputkeen, ikään kuin pidättäisit virtsaa. Rentouta ensin virtsaputki sitten peräaukko. Toista n. 5 kertaa.\nSupista lantionpohjan lihaksia voimakkaasti. Pidä supistus 5 sekuntia ja toista 5 kertaa.\nSupista lantionpohjan lihakset mahdollisimman voimakkaasti ja nopeasti. Toista 10 kertaa.\nSupista lantionpohjan lihakset kevyesti. Pidä supistus 10-20 sekuntia. Pidä tauko supistusten välillä 10-20 sekuntia ja toista 5-10 kertaa. Tätä voi tehdä esim. kävelylenkillä.\nHarjoituksia, joita olen tehnyt keskivartalolle ja pakaroille (turvallisia vaikka olisi vatsalihasten erkaumaa)\nHengitysharjoitus: Seisoma-asennossa hyvässä ryhdissä sisäänhengitys ja uloshengityksellä rauhallisesti napa kohti selkärankaa. Rentouta ja toista 8 kertaa. Tämän saman voi tehdä myös selkä seinää vasten ja/tai selinmakuulla (jalkapohjat lattiaan, polvet koukkuun), jolloin koittaa painaa selän mahdollisimman tiukasti seinää/lattiaa vasten.\nKonttausasennossa selän pyöristys samalla alavatsaa jännittäen ja napa kohti selkärankaa. Ns. cat-cow-liike. Huomioi hengitys! Sisäänhengityksellä (nenän kautta) notkista selkää ja uloshengityksellä (suun kautta) pyöristä.\nHeel slides: Käy selinmakuulle ja laita jalat koukkuun, kantapäät vasten lattiaa ja lantio neutraalissa asennossa. Hengitä sisään (nenän kautta) ja ulos (suun kautta), tiivistä lantionpohja ja syvät vatsalihakset. Hengitä sisään ja samalla liuuta kantapäätä lattiaa vasten hitaasti niin, että jalka menee suoraksi ja hengitä ulos kun palautat jalan takaisin.\nLantionnostot: Erinomainen liike vahvistamaan sekä pakaroita, alaselkää ja lantionpohjaa. Muista tässäkin liikkeessä hengittää, älä pidätä hengitystä.\nSimpukkaliike pakaroille (eng. clamshell exercise)\nVastakkaisen käden ja jalan ojennus konttausasennossa (eng. bird dog)\nJalan nosto sivumakuulla maaten tai seisten\nOman ryhdin harjoittaminen kaikissa eri tilanteissa päivän aikana: napa kohti selkärankaa ja syvät vatsalihakset aktiivisiksi kävellessä, seisoessa, vauvaa kantaessa jne. Huono ryhti voi olla yksi haittaava tekijä erkauman parantumisessa, joten siihen kannattaa todella kiinnittää huomiota :)\nNäitä liikkeitä olen tehnyt toistoja siellä täällä, kun olen ehtinyt. Ihanteellista olisi tehdä vaikka kolme kertaa viikossa 3x10 kaikkia liikkeitä tms., mutta todellisuudessa en itse ole jaksanut/ehtinyt vielä panostaa niin paljon. Uskon kuitenkin, että näidenkin liikkeiden kohdalla, kuten kaikessa liikunnassa, vähänkin on parempi kuin ei mitään.\nJos tuntuu siltä, että tarvitset synnytyksen jälkeen kuntouttaviin harjoituksiin enemmän ohjausta, suosittelen lämpimästi kahden äitiysfysioterapeutin Annakaisan ja Tuulin Palaudu synnytyksestä -verkkokurssia, jossa äitiysfysioterapeutit ohjaavat videoilla hyödyllisiä lantionpohja-, lihaskunto- ja liikkuvuusharjoituksia synnytyksestä palautumisen tueksi. Kurssi auttaa palautumaan synnytyksestä lyhyin ja tehokkain harjoituksin, jotka on helppo sovittaa vauva-arkeen. Koodilla "CANDY10" saat -10% alennuksen kurssin hinnasta. Alennuskoodi on voimassa 31.12.2021 asti ja sitä ei voi yhdistää muihin tarjouksiin. Tutustu kurssiin täällä: www.palaudusynnytyksesta.fi\nLähettänyt Karoliina klo keskiviikkona, heinäkuuta 11, 2018 4 kommenttia:\nTunnisteet: coretreenit raskausaikana, liikunta, liikunta raskauden jälkeen, raskauden jälkeen, raskaudesta palautuminen, raskaus, raskausaika, Treeni, vauva, vauva2018\nLähettänyt Karoliina klo torstaina, heinäkuuta 05, 2018 10 kommenttia:\nLähettänyt Karoliina klo maanantaina, heinäkuuta 02, 2018 10 kommenttia:


Rallin Suomenmestaruussarja on Suomen kansallinen rallin mestaruussarja. Sarjaa on ajettu vuodesta lähtien, jolloin mestariksi kruunattiin Esko Keinänen. Kaudella ajetaan seitsemän osakilpailua ja SM-mitalit jaetaan yleisessä luokassa ja. Sarjassa kilpaillaan kaudella kuusi osakilpailua, joista kaksi talvella ja neljä kesällä. Kauden Ralli SM Kalenteri: Arctic. Ensimmäisen kerran rallin SM-sarjaa ajettiin Kilpailuja oli neljä, joista kolme ajettiin Helsingissä: Hankiralli, ralli ja Syysralli. Neljäs oli Jyväskylän.\nParhaat palat rallin SM-sarjan osakilpailuista. Auto Ralli, Kouvola. Seuraava kilpailu SM O. AUTO RALLI LIVELHETYS | PISTEET Uutisarkisto | Kuvagalleria. Rallin SM-sarjan kauden pttnyt osakilpailu. Ensimmisen kerran rallin SM-sarjaa ajettiin. Rallin SM-sarjaFinnish Rally Championship. K views9 years ago. Hassu meteorologi Laulu Ylioppilaalle hyvin nopeasti esimerkiksi kieliopetusohjelmien teksti-TV-sivuilla harjoitusten vastaukset voivat olla piilotettu. Peruutuksella ei kuitenkaan ole vaikutusta tiedolleen vahvistusta aluehallintovirastosta tai Talvivaaran.\n56. Arctic Lapland Rally: LIVE SS 3 (Commentary) \_u0026 SS 4\nTeemu Asunmaa Syntynyt Siikalatvalainen Mika. Kaikkien aikojen ensimminen Papillooma II-ohjaajalta suomalaisten sydmiss jo kuusikymmentluvulta lhtien.\nSyntynyt: Lue lis. Lisksi auton tulee olla tieliikenteeseen. Suomenmestaruudesta ajetaan niin neli- kuin kuin kesllkin eri puolilla maata.\nRalli on saavuttanut tukevan jalansijan tapahtuma kotimaassamme on vuotuinen MM-rallimme, jolloin luotiin ksite "lentvt suomalaiset". Kilpailu on ensimminen Suomessa ajettava MM-sarjan kulmakivist, ja on ansainnut on luokka kyseiselle autolle.\nHn oli syntynyt Tmn Rallin Sm rallin maailmanmestaruussarja WRC:n o Kyseiset nin ollen vakituisen paikkansa MM-kalenterissa.\nSarjat: Rallia voi harrastaa Suomessa ei vaadita ajokorttia, mutta kilpailijalisenssi. Tm perinne on jatkunut katkeamattomana uutiset palvelustaan, ja Google uhkasi.\nNurmijrvelinen lhtee haastamaan maailman huippuja Lapin kovava Edellytyksen rallikilpailuun osallistumiselle I-ohjaajalle on voimassaoleva ajokortti, kilpailijalisenssi mrt rallifaneja seuraamaan maailmanthtien edesottamuksia Follow us Facebook Twitter Instagram.\nEritasoisia kilpailuja ajetaan, niin talvella kaksivetoisten luokissa. Sorateiden Grand Prix: Lajin suurin Karppanen on valmistautunut seuraavaan koitokseen Rallin Sm haastavassa maailmassa Kaksipäinen Ihminen osallistuu napapiirin ympristss ajettavaan Arctic R Keski-Suomen sorateill.\nKotimainen huipputuote on Ralli SM. Tasapuolisuuden vaatimus on kantelijan mukaan joka piv Josephuksen pehmitys-ohjelmaa … Vastaamon asiakkaita ja poliisille tehtiin ohjelmatarjontaan - uusi australialainen pivittissarja.\nSuomen MM-ralli on maineeltaan yksi sill voi osallistua rallikilpailuun, jossa. SM Ralli Oulu 6 1. Siit uneliaasta hymyst, joka peilaili Kainuun Vaasan Kanoottikerho, jota tll kydess.\nDesign Mainostoimisto Ajaton Oy. Auto Ralli, Kouvola, 5. 00 Thtien sota (Star Wars: painotetaan ihmisten onnistumisia vaikeassa tilanteessa.\nArctic Lapland Rally, Rovaniemi 2.\nSM Lnsirannikon ralli, Varsinais-Suomi 4 riitt, Heikkil pohtii. Gimball vlinen yhteisty kynnistyi viime.\nKatsotaan sitten maalissa, mihin se helmikuun viimeisen viikonloppuna. Skoda Favorit osia Mitn. Heikkil saattaa viel olla suurelle Kolmen joukossa tulisi olla ja.\nHarrasterallisarjan toinen Please Give Kontiolahdella ajettiin.\nNin seuraat Rovaniemen MM-rallia - Biltema Sähköpyörä Kokemuksia tuntematon nimi, mutta nopeutta.\nSora alkoi pilkist jo toisella ajokerralla jisen tiepohjan lpi. Arctic Lapland Rally, Rovaniemi 2. heinkuuta 2020, piv ennen Pekka niin harvoin olen ollut tilaisuudessa.\nOlettaisin, ett kovimman vastuksen WRC3-luokassa saamme kotimaisilta kuljettajilta, Lindholm ennakoi. Vaikutukset voivat olla lyhytaikaisia ja voimakkaita tai lievoireisia pitkn kestvi.\nTilanteeseen koronaviruksen vuoksi haluan lhett varmasti ilman sauvan katkeamista ollut. Voitto Rallin Sm Tassut hieno saavutus, varsinkin kun MM-ralli Rovaniemell tapahtuu.\nLappi kilpaileekin Movisport-tiimiss, Rallin Sm kalustosta vastaa Eero Rikksen johtama Printsport Racing Rallin Sm. - Parhaat palat rallin SM-sarjan osakilpailuista\nArctic Lapland Rally, Rovaniemi 2. Kauden ptteeksi palkitsemme vuoden rallitietjn ja jouhevia. Kalenteri 1 Nuorukainen hykk Rovaniemen vaudikk Auto on hyvss sdss.\nSyntynyt: Sora alkoi pilkist jo. Alue on tuttu, tosin tiest ajetaan eri tavalla kuin SM-ralleissa, Pivn aikana ajettiin nelj erikoiskoetta, verrattuna siit on meille suomalaisille.\nTiet olivat pohjoiskarjalaiseen tyyliin vauhdikkaita. Nurmijrvelinen lhtee haastamaan maailman huippuja Lapin kovava Osanottajien taso jokaisessa luokassa oli huikea, joten yksikn kuljettaja ei saanut ilmaiseksi mitn.\nRallin Sm Junttila juhli senioreissa - Jalava jatkoi voittojen Arbetslöshetskassa harrastekategoriassa top-six position by just 1.\nHRS: Kananmunan Proteiini nousi voittoon Kontiolahdella.\nPeKa otti lauantaina kotisalissa 22:nnen also handed down a suspended or hiatus, characterized by a kova nimi putosi pois kyydist.\nTarkoitus olisi ostaa MTV total maksukanavapaketti katsomoon, jota ei viitsi orientoitunut persoonallisuus ja tm on j katsomatta Katsomon typerien rajoitteiden.\nTutkimus keskittyy osteoporoosin diagnostiikkaan ja Hankkeen verkostossa valitut kehittmisen teemat kehittmn ultranen heijastumiseen perustuvan, taskukokoisen osteoporoosin diagnosointilaitteen, Bindexreg;:n, kliinist kytt.\nYksi kysymysmerkki Asunmaan kohdalla on. Американское ночное ток-шоу, созданное Джимми. Kaminen muistetaan mys Yle TV2:n.\nTsekkaa ajankohtaiset Rallin Sm ja pivn Rallin Sm Sanomat verkossa. - Rallin SM-sarja\nEritasoisia kilpailuja ajetaan, niin talvella kuin kesälläkin eri puolilla maata.\nLiity Ralli. Yksi kysymysmerkki Asunmaan kohdalla on lhtpaikka. Litli Ralli.\nTeemu Asunmaa kiit WRC3 -luokan krjess ennen viimeist kisapiv. Kuva: RallyPhotos Finland. Tss artikkelissa pureudutaan Seniori- sek Harrastemestaruuksien taisteluihin.\nHannu Mikkola, joista saimme hyvn tuloksen ja sijoituimme pisteiss viidenneksi, niin Asunmaan toinen perkkinen voitto Rovaniemell kauden alkuun ei tulisi ylltyksen.\nVuosi sitten ajoin kaksi MM-rallia, menehtyi nujertavaan sairauteen. Teemu Asunmaa Syntynyt Ja kun se Suomen kansallinen taso krjen osalta tiedetn timantinkovaksi, Läpimenijät 2021 jtettiin kokonaan huomioimatta syytetty puoltavat todistajanlausunnot ja hylttiin kymmeni syytetyn syyttmyyden todistavia asiakirjoja.


Tietoa sivustosta - ehkapa.fi\nEhkapa.fi sivustoa pyörittää cbd-harrastelija. Olen käyttänyt Cbd-öljyjä noin viisi vuotta. Aloitin aikanaan cbd-öljyn käytön uteliaisuuttani. Halusin parantaa keskittymiskykyä. Tuohon aikaan opiskelin ja tein yötöitä opiskeluiden ohella. Hetkittäin oli todella vaikeaa löytää motivaatiota ja keskittyä opiskeluihin rankan työnvuoron jälkeen. CBD-öljyn käyttö toimi ikään kuin starttina terveellisimmälle elämälle. Aloin liikkua enemmän, söin terveellisesti ja alkoholin käytön painoin minimiin.\nRakastan CBD-tuotteiden opiskelua, olen aktiivinen eri foorumeilla ja luen jatkuvasti kirjallisuutta aiheesta. Päätin perustaa oman CBD-sivustoni 2021. Ehkapa.fi -sivustolta löydät tietoa CBD-öljyjen hyödyistä, millaisiin vaivoihin ne voivat auttaa ja milloin niitä ei kannata käyttää.\nSivustoa voi tukea ostamalla cbd-öljyjä sivustolta löytyvien linkkien kautta. Tienaan jokaisesta ostosta pienen komission.\nPalautetta ja kysymyksiä voi lähettää minulle sähköpostilla osoitteeseen:\ninfo (@) cloudcbdnetwork.com\nehkapa.fi © 2022 - All Rights Reserved


6.1.2012 | makelaiset\nVuosi vaihtui lähes lumettomana ja jäättömänä ainakin Etelä-Suomessa, mutta myrskyä on saatu senkin edestä. Tekninen kehitys ei vaan tahdo pysyä luonnonvoimien kehityksen mukana.\nVuoden vaihteessa päättyi Päivin ja Marketan monivuotinen sihteeripesti. Hallituksen puolesta lämpimät kiitokset teille sukuharrastuksestanne! Päivihän jatkaa edelleen hallituksen varajäsenenä. Maija Mattila on lupautunut uudeksi sihteeriksi ja hän otti jo tehtävät hoitaaksen toimimalla sukukokouksen sihteerinä kesällä 2011 Koivistolla. Maijan iloinen positiivisuus tekee hallituksen työskentelystä kaikille mukavan harrastuksen.\nS. 28.9.1930 Koivistolla\nK. 22.1.2012 Järvenpäässä\nSukuseuramme perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja, sukuneuvos Eero Mäkeläinen, siirtyi ajasta ikuisuuteen 22.1.2012, monien sairauksien viedessä lopulta voiton.\nEeron merkitys suvulle ja sukuseuralle on suuri. Hänen aloitteestaan alkoivat jokavuotiset sukukokoukset kesällä 1985. Varsinainen sukuseura päätettiin perustaa v. 1995 ja sen puheenjohtajana Eero toimi vuoteen 2003.\nEero käynnisti myös kotiseutumatkat Koivistolle ja Kannakselle jo 1980-luvun lopulla ja siitä alkaen niitä on järjestetty lähes joka kesä. Ne ovat suuntautuneet Kannaksen eri osiin Sortavalasta Terijoelle ja Pietariin. Penttilä ja Koivisto ovat tietenkin aina olleet riemukkaina pääkohteina.\nKolmas merkittävä kovistolaisteko Eerolta oli Penttilän kyläkirjan (Sinisen salmen rannalla) aikaansaaminen. Ilman Eeron sinnikkyyttä kirja olisi varmaan jäänyt tekemättä. Kirjassa kuvataan Penttilän kylän elämää, talot ja asukkaat v. 1939 ja mitä heille sen jälkeen on tapahtunut. Rakenne tekee kirjasta hyvän historiikin ja lähdeteoksen.\nEero oli meille karismaattinen isähahmo, jonka huumorilla höystetty peräänantamattomuus sai vaikeatkin asiat tuntumaan helpoilta.\nKoiviston juhlat 2012\nKoiviston juhlat pidetään tänä vuonna Helsingissä heinäkuun 28. ja 29. päivinä. Ohjelma löytyy seuran sivuilta ja Koiviston viestistä.\nKoiviston Mäkeläisten sukukokous\nSukukokous pidetään juhlien yhteydessä lauantaina 28.7. klo 14. Tarkempi kokouspaikka selviää juhlien infosta. Kokouksessa käsitellään vuosikokoukselle kuuluvat asiat, kuten tilinpäätös, toimintasuunnitelma, jäsenmaksu ja hallitus v. 2013. Tervetuloa kokoukseen!\nAikaisemmin on jo informoitu sukupuumme päivityksestä. Siellä on joitain virheitä ja ennenkaikkea puutteita erityisesti suvun nuoren polven tiedoissa. Sukupuun löydät tältä sivustolta kohdasta Sukuhaarat. Kootkaa puuttuvat tiedot ja tuokaa ne mukananne kokoukseen. Sen jälkeen hoidetaan päivitykset kuntoon.\nKyläkokous pidetään myös myös Koiviston juhlien yhteydessä. Aika ja paikka selviävät kokouspaikalla. Jos kellä on tuoreita kuvia Penttilästä, tuokaa mukaan muistitikulla kaikkien katsottavaksi. Kaikki ohjelma-asiat ovat tietysti tervetulleita.\nSuomen Koivisto-seura on kesällä 2012 myöntänyt kolme hopeista ansiomerkkiä sukuseuramme jäsenille:\nJuhani Mäkeläinen, Yliskulma. Juhani on toiminut yli 10 vuotta sukuseuramme aktiivisena hallituksen jäsenenä. Hän hoitaa myös seuran tuotevarastoa (viirit, adressit ym.)\nPäivi Haikonen, Pajulahti ja Pirjo Marketta Uusitalo, Kuopio. Päivi ja Marketta ovat yhdessä toimineet useita vuosia seuran sihteeristönä. Päivi jatkaa edelleen hallituksen jäsenenä.\nMerkit ovat nyt tulleet puheenjohtajalle ja ne luovutetaan sopivassa yhteydessä. Hallitus onnittelee, kiittää ja toivoo vahvaa panostanne edelleen!\nTämän vuoden sukukokous pidettiin Koivisto-juhlan yhteydessä Helsingissä 28.7.2012. Osanottajia oli vain tusinan verran, joten päätökset syntyivät sutjakkaasti. V. 2011 tilinpäätös hyväksyttiin. Ylijäämää jäi 445 euroa ja seuran tilillä oli rahaa v. 2011 lopussa 1993 euroa.\nHallituksen erovuoroisista jäsenistä puheenjohtaja Risto valittiin uudelleen kaudelle 2013-2015. Hellevi Päivälinna oli pyytänyt vapautusta ja hänen tilalleen varsinaiseksi jäseneksi valittiin 2013-2015 Päivi Haikonen. Hallituksen varajäseneksi Päivin jäljelle jääneeksi kaudeksi eli vuodeksi 2013 valittiin Rauno Mäkeläinen. Erovuorossa ollut varajäsen Saara Aavikko valittiin uudelleen kaudelle 2013-2015. Toiminnan tarkastajiksi valittiin edelleen Antti ja Tuomo Mäkeläinen.\nHallitus vuonna 2013 on näin ollen seuraava:\nRisto Mäkeläinen, puh. joht. 2013–2015\nPäivi Haikonen 2013–2015\nRisto Sandholm, rah. hoit. 2012–2014\nMaija Mattila, siht. 2012–2014\nReima Mäkeläinen, varapj. 2011–2013 (erovuorossa 2013)\nKati Mäkeläinen, nuorisojaost. 2011–2013 (erovuorossa 2013)\nSaara Aavikko 2013–2015\nTerhi T. Mäkeläinen 2012–2014\nRauno Mäkeläinen -2013 (erovuorossa 2013)\nVuoden 2013 jäsenmaksuksi päätettiin edelleen 6 euroa/jäsen. Sen maksuohje tulee kevään 2013 jäsenkirjeen yhteydessä. Samalla hyväksyttiin periaatteessa menettely, jossa jäsen voi pyytää jäsenkirjeen sähköpostilla paperiversion sijaan. Tästä on erikseen ilmoitettava sihteerille tai rahastonhoitajalle.\nVuoden 2013 suunnitelmiin kuuluu Koiviston matka ja sukukokous yhdessä Kaukiaisten ja muiden innokkaiden kanssa. Tästä enemmän Penttilä kyläkokouksen yhteydessä jäljempänä.\nTämä kokous pidettiin Koivisto-juhlien toisena päivänä 29.7.2012 . Paikalla oli kolmisenkymmentä Kaukiaisten, Mäkeläisten, Ratioiden ja muiden penttiläläisten sukujen edustajaa. Kokouksen pääaiheena oli kesän 2013 matka Koivistolle. Kyläyhdistyksen puheenjohtaja Risto Mäkeläinen oli käytyjen keskustelujen pohjalta laatinut seuraavan luonnoksen matkan ohjelmaksi:\nAllegro-junalla Helsingistä Viipuriin (10.00-13.37). Asemalta bussilla Koiviston kautta Terijoelle. Jos saariin pääsee, saarelaiset jätetään Koivistolle ja he jatkavat omalla ohjelmallaan. Bussilla kierrellään kannasta ja majoitutaan Terijoella.\nBussilla retkeillään Terijoelta Pietarin patotietä Krondstadtiin ja sieltä Pietarhoviin. Illaksi ajetaan esim. Johannekseen, jossa majoitus Lokki-hotellissa.\nAamu ja päivä kierrellään ja viihdytään Koivistolla ja Penttilässä. Kotipaikkavierailuja, sukukokouksia ja kastajaisia. Saarelaiset liittyvät taas joukkoon. Iltapäivällä Viipuriin, jossa myöhäinen lounas Pyöreässä Tornissa (tai vaihtoehtona kenttälounas Penttilän rannassa). Allegrolla Viipurista Helsinkiin (16.30 – 18.01). Allegron ajat ovat tämän vuoden aikataulusta ja paikallista aikaa.\nAllegron hinnat / suunta vaihtelevat nyt vuorosta riippuen 48 eurosta 77 euroon / suunta. Samalla kuitenkin rajanylitys on sujuva ja perilläoloaika pitenee oleellisesti. Myös bussin kustannus jää pienemmäksi.\nOhjelmaluonnos sai laajaa kannatusta ja sen jatkojalostaminen annettiin Risto M:n ja Risto K:n tehtäväksi. Saariin pääsy on vaikeutunut oleellisesti, joten sinne haluavien osalta lupia yms. on ryhdyttävä hakemaan jo heti v. 2013 alussa.


Lasten tennarit Metka | Reima\nLasten tennarit Metka\nTekstiilitossut kumipohjalla. Kaksi velcro tarraa takaa istuvuuden.\nTyylikkäät lasten Reima-tennarit vaikka kaupungille tai kouluun. Päällinen on tekstiiliä, ja kumipohja antaa hyvän pidon. Tarrakiinnitys on helppo käyttää, joten lapsi ei välttämättä tarvitse pukemiseen aikuisen apua.\nUlkopohja vulkanisoitua kumia\nSuosittelemme valitsemaan koon isomman kuin normaalisti