Henkilöstö – Virkamiehet – Eloon jäänyt puoliso – Perhe-eläke – Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 18 ja 20 artikla – Kelpoisuusehdot – Avioliiton kesto – Lainvastaisuusväite – Yhdenvertainen kohtelu – Ikään perustuvan syrjinnän kiellon periaate – Suhteellisuus – Puolison käsite\nAsiassa T‑442/17 RENV,\nRN, edustajanaan asianajaja F. Moyse,\nEuroopan komissio, asiamiehinään G. Gattinara ja B. Mongin,\nEuroopan parlamentti, asiamiehinään M. Ecker ja E. Taneva,\njossa on kyse SEUT 270 artiklan nojalla nostetusta kanteesta, jolla vaaditaan kumoamaan 24.9.2014 tehty komission päätös, jolla hylätään kantajan perhe-eläkehakemus,\ntoimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja R. da Silva Passos sekä tuomarit I. Reine (esittelevä tuomari) ja L. Truchot,\n1 Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 79 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:\n”Virkamiehen tai entisen virkamiehen eloon jääneellä puolisolla on [henkilöstösääntöjen] liitteessä VIII olevassa 4 luvussa vahvistetuin edellytyksin oikeus perhe-eläkkeeseen, jonka määrä on 60 % siitä vanhuuseläkkeestä tai työkyvyttömyyskorvauksesta, jota hänen puolisonsa kuollessaan sai tai johon hänellä olisi ollut oikeus palvelusvuosia tai ikää koskevien vaatimusten täyttymistä edellyttämättä.”\n2 Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 artiklassa säädetään seuraavaa:\n”Vanhuuseläkettä saaneen entisen virkamiehen eloon jäänyt puoliso edellyttäen, että avioliitto oli solmittu ennen palvelussuhteen päättymistä ja että hän oli ollut virkamiehen puolisona vähintään vuoden ajan – –, ja jos ei tämän liitteen 22 artiklasta muuta johdu, on oikeus siirtoeläkkeeseen, jonka määrä on 60 prosenttia siitä vanhuuseläkkeestä, jota hänen puolisonsa sai ennen kuolemaansa. – –\nEdellisessä kohdassa säädettyä avioliiton kestoa koskevaa vaatimusta ei sovelleta, jos virkamiehen ennen palvelussuhteen päättymistä solmimasta avioliitosta on syntynyt yksi tai useampia lapsia, joiden elatuksesta leski huolehtii tai on huolehtinut.”(*)\n3 Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädetään seuraavaa:\n”Edellä [henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18] artiklassa säädettyä avioliiton kestoa koskevaa vaatimusta ei sovelleta, jos avioliitto on kestänyt vähintään viisi vuotta, vaikka se olisi solmittu virkamiehen palvelussuhteen päättymisen jälkeen.”\n4 Lisäksi henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 27 artiklan ensimmäisessä ja kolmannessa kohdassa säädetään seuraavaa:\nEronnut puoliso menettää oikeutensa [perhe-eläkkeeseen], jos hän menee uudelleen naimisiin ennen kuin hänen entinen puolisonsa kuolee.”\n5 Kantaja RN ja hänen puolisonsa, joka oli Euroopan komission virkamies, asuivat yhdessä parisuhteessa vuodesta 1985 alkaen. Pariskunnalle syntyi lapsi 10.6.1987. He solmivat ensimmäisen avioliittonsa 7.5.1988. Aviopuolisot erosivat 29.4.1996. Kantaja, joka ei ollut solminut uutta avioliittoa avioeronsa jälkeen, meni uudelleen naimisiin entisen puolisonsa kanssa 20.8.2012.\n6 Kantajan entinen aviopuoliso oli naimisissa kolmannen henkilön kanssa 11.9.1998–22.12.2011.\n7 Kantajan puoliso aloitti komission palveluksessa vuonna 1991 ja hän siirtyi hakemuksesta eläkkeelle 1.10.2007. Kantajan puoliso kuoli 2.8.2014.\n8 Aviopuolisonsa kuoleman jälkeen kantaja esitti 3.9.2014 entisen virkamiehen eloon jääneenä puolisona perhe-eläkehakemuksen henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 4 luvun nojalla.\n9 Komission henkilökohtaisten etuuksien hallinto- ja maksutoimiston (PMO) eläkeyksikön yksikönpäällikkö hylkäsi 24.9.2014 kantajan perhe-eläkehakemuksen (jäljempänä riidanalainen päätös). Yksikönpäällikkö katsoi lähinnä, että arvioitaessa kantajan oikeutta perhe-eläkkeeseen hänen aviopuolisonsa kuoleman johdosta ratkaisevana ei ollut pidettävä aviopuolisoiden ensimmäisen avioliiton, joka oli purettu tuomioistuimen antamalla avioeroa koskevalla tuomiolla ja jolla ei siten enää voinut olla oikeusvaikutuksia, solmimispäivää vaan kantajan toisen avioliiton solmimispäivää 20.8.2012. Näin ollen todettuaan, että kyseinen avioliitto oli solmittu kantajan aviopuolison palvelussuhteen päättymisen jälkeen ja että se oli kestänyt vain noin kaksi vuotta virkamiehen kuolinhetkellä, PMO:n eläkeyksikön yksikönpäällikkö katsoi, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 18 ja 20 artiklan mukaiset edellytykset eivät täyttyneet, joten kantajalla ei ollut oikeutta perhe-eläkkeeseen.\n10 Kantaja jätti 22.12.2014 hallinnollisen valituksen riidanalaisesta päätöksestä. Kantaja täydensi valitustaan lisäselvityksellä 23.12.2014.\n11 Komission nimittävä viranomainen hylkäsi kyseisen hallinnollisen valituksen 10.4.2015 ja yhtyi PMO:n eläkeyksikön yksikönpäällikön analyysiin (jäljempänä hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehty päätös).\nIII Oikeudenkäynti virkamiestuomioistuimessa ja valitusta koskeva oikeudenkäynti unionin yleisessä tuomioistuimessa\n12 Kantaja nosti virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 17.7.2015 jätetyllä kirjelmällään kanteen, jossa hän vaati riidanalaisen päätöksen ja hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamista ja komission velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Kanne kirjattiin asianumerolla F-104/15.\n13 Kanteensa tueksi kantaja esitti kolme kanneperustetta, joista ensimmäisen mukaan asiassa oli tehty oikeudellinen virhe tai ilmeinen arviointivirhe sovellettaessa henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevaa 18 ja 20 artiklaa, toisessa esitettiin lainvastaisuusväite ja väite siitä, että asiassa oli rikottu yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, ikään perustuvan syrjinnän kieltoa koskevaa periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta, ja kolmannen mukaan asiassa oli tulkittu virheellisesti perhe-eläkesäännöissä tarkoitettua puolison käsitettä.\n14 Komissio vaati kanteen hylkäämistä ja kantajan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut.\n15 Euroopan parlamentti hyväksyttiin väliintulijaksi tukemaan komission vaatimuksia 9.11.2015 annetulla päätöksellä.\n16 Virkamiestuomioistuin kumosi riidanalaisen päätöksen 20.7.2016 antamallaan tuomiolla RN v. komissio (F-104/15, EU:F:2016:163; jäljempänä alkuperäinen tuomio). Se myös velvoitti komission vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan kantajalle asian käsittelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut. Parlamentin oli vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.\n17 Alkuperäisessä tuomiossa virkamiestuomioistuin totesi lähinnä, että vaikka henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa ei nimenomaisesti säädetty kantajan erityistilanteesta, artiklan sanamuoto ei sulkenut pois tulkintaa, jonka mukaan hallinnon oli otettava huomioon käsiteltävänä olleiden avioliittojen yhteiskesto eli kantajan ensimmäisen ja toisen saman virkamiehen kanssa solmiman avioliiton yhteiskesto, kun se tutki, täyttyikö asiassa kyseisessä säännöksessä perhe-eläkkeen myöntämisen edellytykseksi säädetty vaatimus siitä, että avioliitto oli kestänyt viisi vuotta.\n18 Lisäksi virkamiestuomioistuin katsoi, että jos henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevaa 18 ja 20 artiklaa olisi tulkittava siten, että niissä kielletään kantajan avioliittojen yhteiskeston huomioon ottaminen, kyseisissä säännöksissä säädettäisiin entisten virkamiesten eloon jääneiden puolisoiden erilaisesta kohtelusta sen mukaan, oliko avioliitto solmittu ennen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä vai sen jälkeen. Siten virkamiestuomioistuin katsoi, että koska tällainen tulkinta ei ollut nimenomaisesti poissuljettu artiklan sanamuodon perusteella, henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevaa 20 artiklaa oli tulkittava yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti siten, että siinä nimittävälle viranomaiselle asetetaan velvollisuus avioliiton vähimmäiskestoa koskevan edellytyksen täyttymisen tutkimisen yhteydessä laskea yhteen eri avioliittojen kestot tilanteessa, jossa – kuten on käsiteltävässä asiassa – kantaja on ollut naimisissa kahdesti saman virkamiehen kanssa, ensimmäisen kerran ennen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä ja toisen kerran tämän jälkeen.\n19 Näin ollen virkamiestuomioistuin hyväksyi ensimmäisen kanneperusteen, joka koski oikeudellista virhettä, ja kumosi riidanalaisen päätöksen.\n20 Komissio valitti alkuperäisestä tuomiosta kirjelmällä, jonka se jätti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 29.9.2016 ja joka kirjattiin asianumerolla T‑695/16 P. Komissio vaati, että unionin yleinen tuomioistuin ensinnäkin kumoaa alkuperäisen tuomion, toiseksi hylkää kanteen perusteettomana, jos unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että asia on ratkaisukelpoinen, ja kolmanneksi velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.\n21 Unionin yleinen tuomioistuin (muutoksenhakujaosto) hyväksyi 18.7.2017 annetulla tuomiollaan komissio v. RN (T‑695/16 P, ei julkaistu, EU:T:2017:520; jäljempänä valituksesta annettu tuomio) toisen valitusperusteen ensimmäisen osan ja kolmannen valitusperusteen kolmannen osan, joissa komissio väitti lähinnä, että virkamiestuomioistuin oli tehnyt oikeudellisen virheen tulkitessaan henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevaa 20 artiklaa.\n22 Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kun virkamiestuomioistuin oli katsonut, että riidanalainen säännös ei sulkenut pois tulkintaa, jonka mukaan hallinnolla oli käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa yksittäistapauksessa velvollisuus ottaa huomioon avioliittojen yhteiskesto avioliiton kestoa koskevan edellytyksen täyttymisen tutkimisen yhteydessä, se oli tulkinnut säännöstä erityisen laajasti. Tällainen tulkinta on kuitenkin vastoin vakiintunutta oikeuskäytäntöä, jonka mukaan Euroopan unionin oikeussääntöjä, joissa myönnetään oikeus rahallisiin suorituksiin, on tulkittava suppeasti. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan kyseisellä tulkinnalla hallinnolle asetettiin lisäksi velvollisuus, joka ei perustunut kyseiseen säännökseen ja joka oli ristiriidassa oikeusvarmuuden periaatteen kanssa.\n23 Unionin yleinen tuomioistuin katsoi lisäksi, että virkamiestuomioistuimen omaksuma henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 20 artiklan tulkinta merkitsi sitä, että hallinnolle asetettiin velvollisuus katsoa, että avioliitto, joka oli purettu tuomioistuimen antamalla avioeroa koskevalla tuomiolla, saattoi edelleenkin vaikuttaa oikeuteen saada perhe-eläkettä kyseisen artiklan nojalla. Unionin yleinen tuomioistuin totesi, että tällaisesta mahdollisuudesta säädettiin henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa, jota ei kuitenkaan voitu soveltaa käsiteltävässä asiassa kyseisen säännöksen kolmannen kohdan nojalla, koska kantaja oli mennyt uudelleen naimisiin puolisonsa kanssa 20.8.2012.\n24 Unionin yleinen tuomioistuin lisäsi, että asiassa ei ollut lausuttava virkamiestuomioistuimen käsittelemästä kantajan väitteestä, joka koski suhteellisuusperiaatteen rikkomista, koska väite perustui alkuperäisessä tuomiossa omaksuttuun oikeudellisesti virheelliseen tulkintaan henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevasta 20 artiklasta.\n25 Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin kumosi alkuperäisen tuomion. Lisäksi se totesi, että virkamiestuomioistuin ei ollut tutkinut kantajan kolmatta kanneperustetta, katsoi siksi, että asia ei ollut ratkaisukelpoinen, ja palautti asian unionin yleisen tuomioistuimen muun kuin muutoksenhakujaoston käsiteltäväksi ja jätti kysymyksen oikeudenkäyntikuluista ratkaistavaksi myöhemmin.\n26 Nyt käsiteltävänä oleva kanne on siten kirjattu vireille tulleeksi asianumerolla T‑442/17 RENV.\nIV Asian käsittelyn vaiheet ja asianosaisten vaatimukset palautuksen jälkeen\n27 Valituksesta annetun tuomion jälkeen asianosaisia ja väliintulijaa on pyydetty esittämään kirjalliset huomautuksensa asian käsittelyn jatkamisesta unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 217 artiklan 1 kohdan mukaisesti.\n28 Kantaja ilmoitti 6.9.2017 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon jättämällään asiakirjalla, että hän ei esitä kirjallisia lisähuomautuksia. Myös parlamentti ilmoitti samana päivänä jättämällään asiakirjalla, että se ei esitä kirjallisia huomautuksia. Komissio esitti kirjalliset huomautuksensa myöhässä, 4.10.2017. Komission esitettyä selityksen myöhästymiselleen unionin yleisen tuomioistuimen neljännen jaoston puheenjohtaja päätti liittää kyseiset huomautukset käsiteltävän asian oikeudenkäyntiasiakirjoihin.\n29 Unionin yleinen tuomioistuin pyysi 19.12.2017 työjärjestyksensä 89 artiklassa tarkoitettuina prosessinjohtotoimina asianosaisia ja väliintulijaa ottamaan kantaa siihen, onko kantajalla käsiteltävässä asiassa enää oikeussuojan tarvetta.\n30 Parlamentti ilmoitti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 4.1.2018 jätetyllä asiakirjalla, ettei se aikonut vastata 19.12.2017 esitettyihin kysymyksiin. Kantaja ja komissio ovat vastanneet prosessinjohtotoimiin tässä järjestyksessä 5.1.2018 ja 8.1.2018. Molemmat asianosaiset ovat katsoneet, että kantajalla on säilynyt oikeussuojan tarve.\n31 Unionin yleinen tuomioistuin esitti 20.11.2018 työjärjestyksensä 89 artiklassa tarkoitettuina prosessinjohtotoimina uusia kysymyksiä asianosaisille ja väliintulijalle. Asianosaiset ja väliintulija ovat vastanneet kysymyksiin vastaamiselle asetetussa määräajassa.\n32 Unionin yleisen tuomioistuimen neljännen jaoston puheenjohtaja on 11.3.2019 antamallaan määräyksellä lykännyt käsiteltävän asian käsittelyä, kunnes asiassa C‑460/18 P, HK v. komissio, on annettu asian käsittelyn päättävä ratkaisu.\n33 Kun unionin yleisen tuomioistuimen jaostojen kokoonpanoja muutettiin, asian esittelevä tuomari siirrettiin seitsemänteen jaostoon ja näin ollen myös käsiteltävä asia siirrettiin kyseisen jaoston käsiteltäväksi.\n34 Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamo ilmoitti asianosaisille ja väliintulijalle 23.12.2019 päivätyillä kirjelmillä, että koska 19.12.2019 oli annettu tuomio HK v. komissio (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119), asian käsittelyä jatkettiin, ja pyysi heitä toimittamaan huomautuksensa päätelmistä, jotka kyseisen tuomion perusteella tässä asiassa oli tehtävä. Asianosaiset ja väliintulija noudattivat pyyntöä asetetussa määräajassa.\n35 Koska asianosaiset eivät olleet pyytäneet, että asiassa järjestetään istunto, unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että sillä oli asian asiakirja-aineiston perusteella riittävät tiedot, ja päätti ratkaista asian ilman asian käsittelyn suullista vaihetta työjärjestyksensä 106 artiklan 3 kohdan mukaisesti.\n– kumoaa hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen\n37 Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin\n38 Parlamentti vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin hylkää kanteen.\nA Oikeudenkäynnin kohde ja laajuus palautuksen jälkeen\n39 Ensiksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kumoamisvaatimuksista, jotka kohdistuvat muodollisesti hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehtyyn päätökseen, seuraa, että valituksen kohteena ollut toimi saatetaan unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, kun vaatimuksilla ei sellaisinaan ole itsenäistä sisältöä (ks. tuomio 6.4.2006, Camós Grau v. komissio, T‑309/03, EU:T:2006:110, 43 kohta ja tuomio 13.7.2018, Curto v. parlamentti, T‑275/17, EU:T:2018:479, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).\n40 Koska valituksen hylkäämisestä tehdyssä päätöksessä ainoastaan vahvistetaan riidanalainen päätös ja täsmennetään sen tueksi esitettyjä perusteluja, käsiteltävässä asiassa on todettava, ettei valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamista koskevilla vaatimuksilla ole itsenäistä sisältöä ja ettei niistä siten ole tarpeen lausua erikseen. Riidanalaisen päätöksen laillisuutta arvioitaessa on kuitenkin välttämätöntä ottaa huomioon valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen perustelut, koska niiden katsotaan vastaavan riidanalaisen päätöksen perusteluja (ks. vastaavasti tuomio 30.4.2019, Wattiau v. parlamentti, T‑737/17, EU:T:2019:273, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).\n41 Toiseksi oikeudenkäynnin laajuudesta palautuksen jälkeen on muistutettava, että oikeuskäytännössä on katsottu, että kun ratkaisu on kumottu ja asia on palautettu unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi, asia tulee vireille valituksesta annetun tuomion nojalla ja unionin yleisen tuomioistuimen on lausuttava uudelleen kaikista kantajan esittämistä kumoamisperusteista, lukuun ottamatta tuomiolauselmaan sisältyviä seikkoja, joita ei ole kumottu valituksesta annetulla tuomiolla, ja päätelmiä, jotka ovat välttämättömänä perustana mainituille seikoille, koska ne ovat tulleet oikeusvoimaisiksi (ks. analogisesti tuomio 14.9.2011, Marcuccio v. komissio, T‑236/02, EU:T:2011:465, 83 kohta).\n42 Käsiteltävässä asiassa valituksesta annetun tuomion tuomiolauselman 1 kohdassa kumotaan alkuperäinen tuomio toisen valitusperusteen ensimmäisen osan ja kolmannen valitusperusteen kolmannen osan hyväksymisen perusteella. Kyseisissä valitusperusteissaan komissio väitti lähinnä, että virkamiestuomioistuin oli tehnyt oikeudellisen virheen, kun se tulkitsi henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevaa 20 artiklaa siten, että hallinnolla oli velvollisuus ottaa huomioon kantajan kahden avioliiton yhteiskesto, ja että virkamiestuomioistuin oli tulkinnut säännöstä sen selvän sanamuodon vastaisesti. Valituksesta annetussa tuomiossa ei sen sijaan ole otettu kantaa ensimmäisen ja toisen valitusperusteen muihin osiin eikä kolmanteen valitusperusteeseen.\n43 Näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen on otettava uudelleen kantaa kaikkiin kantajan esittämiin kumoamisperusteisiin valituksesta annetussa tuomiossa esitettyjen oikeudellisten tulkintojen valossa, sillä kyseiset tulkinnat ovat unionin yleisen tuomioistuimen kannalta sitovia käsiteltäessä asiaa, joka on palautettu sen käsiteltäväksi.\n44 Tältä osin komissio väittää, että valituksesta annetussa tuomiossa on myös arvioitu kantajan toista kanneperustetta, joka koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen, ikään perustuvan syrjinnän kiellon periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen rikkomista.\n45 On totta, että unionin yleinen tuomioistuin on todennut valituksesta annetun tuomion 63 kohdassa, että virkamiestuomioistuin oli arvioinut kantajan syrjintäkiellon periaatetta koskevia väitteitä tulkitessaan henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevaa 20 artiklaa. Unionin yleinen tuomioistuin on kuitenkin todennut, että virkamiestuomioistuin oli suorittanut tämän tarkastelun vasta ensin katsottuaan, että tulkinta, jonka mukaan huomioon oli otettava kantajan avioliittojen yhteiskesto, ei ollut poissuljettu kyseisen säännöksen sanamuodon perusteella. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että koska kyseinen alustava arvio oli oikeudellisesti virheellinen ja koska alkuperäinen tuomio oli kumottava kyseisellä perusteella, asiassa ei ollut tarpeen lausua kantajan väitteestä, joka koski suhteellisuusperiaatteen väitettyä rikkomista.\n46 Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin ei ole valituksesta annetussa tuomiossaan tutkinut toisen kanneperusteen osia, jotka koskevat yhdenvertaisen kohtelun periaatteen, ikään perustuvan syrjinnän kiellon periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen rikkomista.\n1. Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee oikeudellista virhettä henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 18 ja 20 artiklan tulkinnassa\n47 Siltä osin kuin on kyse ensimmäisestä kantajan kanteensa tueksi esittämästä kanneperusteesta, joka koskee väitettyä oikeudellista virhettä henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 18 artiklan tulkinnassa, kuten virkamiestuomioistuin on katsonut ilman että valituksesta annetussa tuomiossa olisi kritisoitu tätä tulkintaa, kantaja ei voi pätevästi vedota asemaansa eloon jääneenä puolisona kyseisen artiklan nojalla saadakseen perhe-eläkettä 7.5.1988–29.4.1996 voimassa olleen ensimmäisen avioliittonsa nojalla (ks. vastaavasti valituksesta annettu tuomio, 11 kohta, ja alkuperäinen tuomio, 28 ja 30 kohta).\n48 Väitetystä henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 20 artiklan tulkinnassa tapahtuneesta oikeudellisesta virheestä on todettava, että – kuten edellä 42 kohdassa todetaan – valituksesta annetussa tuomiossaan unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevaa 20 artiklaa ei voitu tulkita siten, että hallinnolla oli velvollisuus ottaa huomioon kantajan kahden avioliiton yhteiskesto (ks. vastaavasti valituksesta annettu tuomio, 49 ja 57 kohta).\n49 Näin ollen on katsottava, että – toisin kuin kantaja väittää ensimmäisessä kanneperusteessaan – komissio ei tulkinnut henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevaa 20 artiklaa virheellisesti, kun se katsoi, että tutkittaessa, täyttyikö asiassa henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädetty avioliiton viiden vuoden vähimmäiskestoa koskeva edellytys perhe-eläkkeen myöntämiselle, huomioon oli otettava ainoastaan kantajan kuolleen puolisonsa kanssa solmiman sellaisen toisen avioliiton kesto, joka solmittiin kyseisen puolison palvelussuhteen päättymisen jälkeen.\n50 Näin ollen ensimmäinen kanneperuste on perusteeton.\n2. Toinen kanneperuste, jonka mukaan henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 20 artikla on lainvastainen, koska siinä rikotaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, ikään perustuvan syrjinnän kiellon periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta\n51 Kantaja väittää, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 20 artikla, jonka nojalla riidanalainen päätös on tehty, on lainvastainen. Kantaja väittää lähinnä, että artiklassa rikotaan yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja ikään perustuvan syrjinnän kiellon periaatetta, sellaisina kuin ne on vahvistettu muun muassa Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 20 ja 21 artiklassa ja henkilöstösääntöjen 1 d artiklassa.\n52 Kantaja katsoo, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa edellytetään, että ikääntyneiden pariskuntien on solmittava avioliitto, joka kestää vähintään viisi vuotta, jotta eläkkeelle jääneen virkamiehen eloon jäänyt puoliso voi saada perhe-eläkkeen, vaikka kun on kyse nuoremmista pariskunnista, jotka ovat solmineet avioliittonsa virkamiespuolison palvelussuhteen aikana, eloon jääneellä puolisolla on oikeus perhe-eläkkeeseen yhden ainoan avioliittovuoden jälkeen kyseisen liitteen 18 artiklan nojalla. Tällaiset pariskunnat ovat toisiinsa rinnastettavissa perhetilanteissa riippumatta siitä, milloin he tekevät päätöksen avioitua, eli ennen tai jälkeen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä. Tältä osin kantaja väittää, että sillä, kuinka kauan virkamies on suorittanut eläkemaksuja unionin eläkejärjestelmään, ei voida perustella kyseistä erilaista kohtelua.\n53 Lisäksi kantaja väittää, että säädettyä erilaista kohtelua ei voida perustella objektiivisesti ja asianmukaisesti lumeavioliittojen ja petosten torjumisella. Pariskuntien erilaisella kohtelulla, joka perustuu avioliiton solmimisajankohtaan, ylitetään sen rajat, mitä on pidettävä soveltuvana ja tarpeellisena kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi, koska siinä ei mitenkään oteta huomioon eloon jääneen puolison yksittäistilannetta. Kantaja korostaa erityisesti sitä, että petoksen olettamaa ei voida mitenkään kumota. Kantaja lisää, että unionin eläkejärjestelmän taloudellisen tasapainon säilyttämistä koskevalla tavoitteella ei myöskään voida perustella säädettyä edellytystä siitä, että avioliiton on tullut kestää viisi vuotta, koska komissio ei ole suinkaan osoittanut, että käsiteltävänä olevan asian kaltaiset tilanteet voisivat horjuttaa kyseistä tasapainoa. Joka tapauksessa unionin tuomioistuin ei hyväksy luonteeltaan pelkästään julkistaloudellisia perusteluja.\n54 Komissio väittää, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevaa 20 artiklaa koskeva lainvastaisuusväite on jätettävä tutkimatta, koska väitteitä ikään perustuvasta syrjinnästä tai suhteellisuusperiaatteen rikkomisesta ei esitetty hallinnollisessa valituksessa. Siten kantaja ei ole komission mukaan noudattanut valitusta ja sen jälkeen nostettua kannetta koskevaa saman sisällön vaatimusta.\n55 Toissijaisesti komissio väittää, että esitetty lainvastaisuusväite on perusteeton. Komissio katsoo, että kyseinen erilainen kohtelu ei perustu virkamiehen ikään vaan siihen, onko virkamies siirtynyt eläkkeelle vai ei. Lisäksi virkamies ja entinen virkamies – ja virkamiehen ja entisen virkamiehen puoliso – eivät ole tilanteissa, jotka ovat rinnastettavissa toisiinsa, koska ensimmäisessä tilanteessa kyseisen virkamiehen urassa voi tapahtua kehitystä ja hän voi jatkaa työskentelyään ja eläkemaksujen suorittamista, kun taas jälkimmäisessä tilanteessa näin ei enää ole. Komission mukaan mainittu ero virkamiehen ja entisen virkamiehen tilanteiden välillä on vahvistettu 17.6.1993 annetussa tuomiossa Arauxo-Dumay v. komissio (T‑65/92, EU:T:1993:47).\n56 Komission mukaan kyseinen erilainen kohtelu on joka tapauksessa perusteltu, koska perhe-eläke kertyy välillisesti virkamiehen eläkejärjestelmään ennen eläkkeelle siirtymistään suorittamien eläkemaksujen perusteella. Komission mukaan henkilöstösäännöissä edellytetään sellaista olemassa ollutta taloudellista yhteyttä toimielimen ja perhe-eläkettä hakevan eloon jääneen puolison välillä, joka syntyy, kun kuolleen virkamiehen puoliso on avioliiton välityksellä välillisesti osallistunut virkamiehen palkasta pidätettyjen eläkemaksujen maksamiseen jaksoina, jolloin virkamies on toiminut tehtävissä.\n57 Lisäksi komissio katsoo, että erilainen kohtelu on perusteltu perhe-eläkkeen tarkoituksen perusteella, jona on turvata virkamiehen eloon jääneen puolison aineellinen hyvinvointi. Riski siitä, että tämä hyvinvointi vaarantuu, on korkeampi, kun on kyse virkamiehen eloon jääneestä puolisosta, jonka virkamiehen kuolema on yllättänyt virkamiehen palvelussuhteen aikana, kuin silloin kun on kyse entisen virkamiehen eloon jääneestä puolisosta, jolla on ollut aikaa tehdä tarvittavat toimenpiteet varmistuakseen tällaisesta taloudellisesta turvasta.\n58 Komissio väittää lisäksi, että vähintään viisi vuotta kestänyttä avioliittoa koskevalla edellytyksellä, jota sovelletaan eloon jääneeseen puolisoon, kun avioliitto on solmittu virkamiehen palvelussuhteen päättymisen jälkeen, pyritään ehkäisemään petoksia ja säilyttämään eläkejärjestelmän taloudellinen tasapaino. Komission mukaan petosriski on korkeampi silloin, kun avioliitto on solmittu palvelussuhteen päättymisen jälkeen, koska kuolema on paremmin ennakoitavissa. Viisi vuotta kestänyttä avioliittoa koskevalla edellytyksellä pyritään siten estämään hätätilanteessa solmitut avioliitot, joiden pääasiallisena tarkoituksena on hankkia entisen virkamiehen eloon jääneelle puolisolle oikeus perhe-eläkkeeseen.\n59 Parlamentti lisää, että vähintään viisi vuotta kestänyttä avioliittoa koskevalla edellytyksellä voidaan välttää se, että nuorempi henkilö väärinkäyttää eläkkeellä olevan, ikääntyneemmän virkamiehen heikkoutta siinä toivossa, että hän voisi pian saada elinikäisen oikeuden perhe-eläkkeeseen.\na) Kysymys siitä, täyttääkö väite henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 20 artiklan lainvastaisuudesta tutkittavaksi ottamisen edellytykset\n60 Oikeuskäytännöstä ilmenee, että lähtökohtaisesti liitännäisen oikeussuojakeinon, josta on kyse lainvastaisuusväitteessä, järjestelmän vuoksi on perusteltua, että unionin tuomioistuimissa ensimmäisen kerran esitetty lainvastaisuusväite tutkitaan kanteen ja valituksen vastaavuutta koskevasta säännöstä poiketen (ks. vastaavasti tuomio 27.10.2016, EKP v. Cerafogli, T‑787/14 P, EU:T:2016:633, 47 kohta). Siten pelkästään se, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 20 artiklan lainvastaisuutta koskeva väite on esitetty ensimmäisen kerran vasta kannekirjelmässä, ei merkitse, että väite on jätettävä tutkimatta.\n61 Mahdollisuus lainvastaisuusväitteen esittämiseen virkamiehen ja toimielimen välisessä oikeudenkäynnissä edellyttää kuitenkin useiden tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymistä. Koska kyse on liitännäisestä oikeussuojakeinosta, sen edellytyksenä on ensinnäkin, että pääasiaa koskeva kanne on nostettu, toiseksi, että se on kohdistettu virkamiehelle vastaiseen päätökseen, kolmanneksi, että pääasiaa koskevan kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyvät, neljänneksi, ettei virkamiehellä ole ollut mahdollisuutta vaatia hänelle vastaisen päätöksen perustana olevan yleisesti sovellettavan toimen kumoamista ja viidenneksi, että yleisesti sovellettava toimi ja riitautettu yksittäistapausta koskeva päätös liittyvät toisiinsa riittävästi (tuomio 27.10.2016, EKP v. Cerafogli, T‑787/14 P, EU:T:2016:633, 67 kohta).\n62 Käsiteltävässä asiassa on todettava, että kantaja on esittänyt henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 20 artiklan lainvastaisuutta koskevan väitteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttävän pääasiaa koskevan kanteen yhteydessä. Pääasiaa koskevassa kanteessa vaaditaan kantajalle siten vastaisen riidanalaisen päätöksen kumoamista, että päätöksellä häneltä evätään perhe-eläke. Lisäksi yksityishenkilönä kantajalla ei ole ollut mahdollisuutta vaatia suoraan sitä, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 20 artikla kumotaan. Lisäksi on ilmeistä, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII oleva 20 artikla ja riidanalainen päätös liittyvät toisiinsa riittävästi, sillä riidanalainen päätös perustuu mainittuun säännökseen.\n63 Edellä todetun perusteella on katsottava, että kantajan esittämä henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 20 artiklan lainvastaisuutta koskeva väite täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset.\nb) Kysymys siitä, onko henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 20 artiklan lainvastaisuutta koskeva väite perusteltu\n64 On muistutettava, että yhdenvertaisen kohtelun periaate on perusoikeuskirjan 20 artiklassa vahvistettu unionin oikeuden yleinen periaate, josta perusoikeuskirjan 21 artiklan 1 kohdassa määrätty syrjintäkiellon periaate on erityinen ilmaus. Mainittu periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tilanteita ei kohdella eri tavalla eikä erilaisia tilanteita kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella (ks. tuomio 5.7.2017, Fries, C‑190/16, EU:C:2017:513, 29 ja 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).\n65 Oikeuskäytännöstä seuraa, että jotta unionin lainsäätäjää voitaisiin moittia yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamisesta, tämän on pitänyt kohdella toisiinsa rinnastettavia tilanteita eri tavalla, minkä vuoksi tietyille henkilöille aiheutuu haittaa muihin verrattuna (ks. vastaavasti tuomio 14.12.2018, FV v. neuvosto, T‑750/16, EU:T:2018:972, 89 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).\n66 Tilanteiden rinnastettavuutta koskevasta vaatimuksesta on todettava, että kyseistä rinnastettavuutta on arvioitava kaikkien näille tilanteille ominaisten seikkojen kannalta. Nämä seikat on muun muassa määritettävä ja niitä on arvioitava unionin sen toimen kohteen ja päämäärän valossa, jolla kyseinen erottelu otetaan käyttöön. On myös otettava huomioon sen alan periaatteet ja tavoitteet, johon kyseinen toimi kuuluu (ks. tuomio 19.12.2019, HK v. komissio, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).\n67 Lisäksi ratkaistaessa, rikotaanko henkilöstösäännöissä säädetyllä toisiinsa verrattavien tilanteiden kohtelulla yhdenvertaisen kohtelun periaatetta, tilanteiden vertailun on perustuttava kohdennettuun analyysiin niiden sääntöjen muodostamasta kokonaisuudesta, joilla kutakin vertailuun otettavaa tilannetta säännellään, ottaen huomioon erityisesti riitautetun säännöksen tavoite (ks. analogisesti tuomio 9.3.2017, Milkova, C‑406/15, EU:C:2017:198, 58 kohta).\n68 Jotta erilainen kohtelu voisi olla yhdenvertaista kohtelua ja syrjintäkieltoa koskevien yleisten periaatteiden mukaista, tämän eron on oltava perusteltu objektiivisen ja kohtuullisen kriteerin perusteella, joka on oikeassa suhteessa tällä erottelulla tavoiteltuun päämäärään (ks. vastaavasti tuomio 15.2.2005, Pyres v. komissio, T‑256/01, EU:T:2005:45, 61 kohta). Tältä osin perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa määrätään, että perusoikeuskirjassa tunnustettujen oikeuksien ja vapauksien käyttämistä voidaan rajoittaa ainoastaan lailla sekä kyseisten oikeuksien ja vapauksien keskeistä sisältöä kunnioittaen. Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti rajoituksia voidaan säätää ainoastaan, jos ne ovat välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.\n69 Oikeuskäytännössä on todettu, että suhteellisuusperiaate edellyttää, että unionin toimielinten säädöksillä, päätöksillä ja muilla toimilla ei saa ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista niillä lainmukaisesti tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, eli silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoituksenmukaisen toimenpiteen välillä, on valittava vähiten rajoittava, eivätkä toimenpiteistä aiheutuvat haitat saa olla liian suuria tavoiteltuihin päämääriin nähden (ks. tuomio 26.2.2016, Bodson ym. v. EIP, T‑240/14 P, EU:T:2016:104, 116 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).\n70 On kuitenkin lisättävä, että unionin lainsäätäjällä on väärinkäytön ja jopa petosten torjumiseksi harkintavaltaa perhe-eläkettä koskevan oikeuden määrittämisessä (tuomio 19.12.2019, HK v. komissio, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 89 kohta). Se, että lainsäätäjälle on tunnustettu tällainen harkintavalta, merkitsee, että on tutkittava, onko unionin lainsäätäjä katsonut kohtuuttomasti, että käyttöön otettu erilainen kohtelu voi olla soveltuva ja tarpeellinen sellaisen oikeutetun tavoitteen saavuttamiseksi, johon on vedottu (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 14.12.2018, FV v. neuvosto, T‑750/16, EU:T:2018:972, 114 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).\n71 Kysymys siitä, onko henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädetty avioliiton vähimmäiskestoa koskeva edellytys ristiriidassa yhdenvertaista kohtelua ja ikään perustuvan syrjinnän kieltoa koskevien yleisten periaatteiden kanssa, on ratkaistava kaikkien näiden periaatteiden perusteella ottaen huomioon kyseisen edellytyksen tavoitteet. Siten on tutkittava, onko edellytyksestä säädetty lailla yhdenvertaista kohtelua koskevan oikeuden ja kaikenlaisen syrjinnän kiellon keskeistä sisältöä kunnioittaen, ovatko henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 ja 20 artiklassa tarkoitetut tilanteet toisiinsa rinnastettavissa, ja jos kyllä, pyritäänkö henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädetyllä vähintään viisi vuotta kestänyttä avioliittoa koskevalla edellytyksellä yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen. Tältä osin on tutkittava, onko unionin lainsäätäjä katsonut kohtuuttomasti, että käyttöön otettu erilainen kohtelu voi olla soveltuva ja tarpeellinen tällaisen tavoitteen saavuttamiseksi.\n1) Erilaisen kohtelun olemassaolo\n72 On muistutettava, että 19.12.2019 annetussa tuomiossaan HK v. komissio (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 68 kohta) unionin tuomioistuin katsoi, että perhe-eläkkeen tavoitteena on turvata eloon jääneelle puolisolle korvaavat tulot, joilla pyritään osittain korvaamaan hänen kuolleen puolisonsa tulojen menetys. Unionin tuomioistuimen mukaan oikeudelle perhe-eläkkeeseen ei ole asetettu varoja tai varallisuutta koskevia edellytyksiä, joiden mukaan eloonjäänyt puoliso ei kykenisi huolehtimaan elatuksestaan ja jotka osoittaisivat siten, että hän on ollut taloudellisesti riippuvainen kuolleesta puolisosta (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2019, HK v. komissio, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 69 kohta).\n73 Perhe-eläkkeen myöntäminen riippuu sen sijaan yksinomaan kyseisen henkilön ja kuolleen virkamiehen välisistä oikeudellisista siteistä (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2019, HK v. komissio, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 70 kohta). Tämän edellytyksen lisäksi sovelletaan edellytystä avioliiton vähimmäiskestosta, joka on tässä tapauksessa vuosi henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 18 artiklan mukaan ja viisi vuotta henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 20 artiklan mukaan.\n74 Seuraavaksi on todettava, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 ja 20 artiklassa kohdellaan eri tavalla entisten virkamiesten eloon jääneitä puolisoja sen mukaan, oliko avioliitto solmittu ennen kyseisten virkamiesten palvelussuhteen päättymistä vai sen jälkeen. Kuten myös unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksesta annetun tuomionsa 47 kohdassa, näin ollen on niin, että kriteeri, jonka perusteella lainsäätäjä on erotellut kyseiset kaksi tilannetta toisistaan, on avioliiton solmimisajankohta.\n75 Eloon jääneen puolison ja kuolleen virkamiehen väliset oikeudelliset siteet ovat luonteeltaan samanlaisia riippumatta siitä, onko avioliitto solmittu ennen vai jälkeen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä. Näiden siteiden oikeudellinen luonne ei muutu sen mukaan, toimivatko virkamiehet työtehtävissä vai eivät, eikä sen mukaan, kuinka suuria eläkemaksuja unionin eläkejärjestelmään on suoritettu tai on vielä suoritettava.\n76 Lisäksi henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 ja 20 artiklassa säädetään molemmissa sellaisen entisen virkamiehen eloon jääneen puolison oikeudesta perhe-eläkkeeseen, jonka palvelussuhde on päättynyt ja joka näin ollen ei enää kuolinhetkellään suorita eläkemaksuja unionin eläkejärjestelmään.\n77 Siten komissio ei voi vedota 17.6.1993 annettuun tuomioon Arauxo-Dumay v. komissio (T‑65/92, EU:T:1993:47) osoituksena siitä, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 ja 20 artiklassa tarkoitetut tilanteet ovat erilaisia. Kuten nimittäin mainitun tuomion 33 kohdasta ilmenee, yhteisöjen ensimmäisen asteen tuomioistuin on vertaillut siinä yhtäältä sellaisen entisen virkamiehen eloon jääneen puolison tilannetta, joka oli kuollut sen jälkeen, kun hänen palvelussuhteensa oli päätetty eri toimenpiteellä ja hän oli saanut kyseistä tilannetta koskevassa erityisasetuksessa säädettyjä etuuksia ja etuja, ja toisaalta sellaisen virkamiehen eloon jääneen puolison tilannetta, joka kuoli palvelussuhteensa aikana, mistä säädetään henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 17 artiklassa.\n78 Tästä seuraa, että komission väitteet, joiden mukaan kyseinen erilainen kohtelu liittyisi virkamiehen urakehitykseen ja eläkemaksujen suorittamiseen eläkejärjestelmään, on hylättävä.\n79 Lisäksi henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 ja 20 artiklassa säännellyn perhe-eläkkeen tarkoituksena on korvata eloon jääneelle puolisolle entisen virkamiehen kuolemasta aiheutuva tulojen menetys. Perhe-eläkkeellä eloon jääneelle puolisolle myönnetään siis korvaavat tulot (ks. edellä 72 kohta). Siten se, että kuollut virkamies on avioitunut ennen tai jälkeen palvelussuhteensa päättymistä, ei ole omiaan olennaisesti vaikuttamaan eloon jääneen puolison tilanteeseen hänen aviovarallisuusoikeuksiensa osalta. Lisäksi kuten edellä 72 kohdassa todetusta ilmenee, unionin tuomioistuin on katsonut, että eloon jääneen puolison taloudellisten tarpeiden taso tai se, onko tällainen puoliso mahdollisesti taloudellisesti riippuvainen kuolleesta virkamiehestä tai kuolleesta entisestä virkamiehestä, eivät ole kriteeri, joka olisi otettava huomioon.\n80 Näin ollen on todettava, että entisten virkamiesten sellaisten eloon jääneiden puolisoiden tilanne, jotka ovat solmineet avioliittonsa ennen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä, ei eroa entisten virkamiesten sellaisten eloon jääneiden puolisoiden tilanteesta, jotka ovat solmineet avioliittonsa palvelussuhteen päättymisen jälkeen, kun kyse on perhe-eläkkeen myöntämisestä henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 18 tai 20 artiklan nojalla.\n81 Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että henkilöstösäännöissä säädetään avioliiton solmimisajankohtaan perustuvasta toisiinsa rinnastettavien tilanteiden erilaisesta kohtelusta, koska avioliiton solmimisajankohta on ainoa kriteeri, jonka perusteella määräytyy, milloin henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 tai 20 artiklassa säädettyjä edellytyksiä avioliiton eri vähimmäiskestoista sovelletaan.\n82 Tästä erilaisesta kohtelusta aiheutuu edellä 65 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettua haittaa entisten virkamiesten eloon jääneille puolisoille, jotka ovat solmineet avioliittonsa virkamiehen palvelussuhteen päättymisen jälkeen ja joihin sovelletaan henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevaa 20 artiklaa, verrattuna entisten virkamiesten eloon jääneisiin puolisoihin, jotka ovat solmineet avioliittonsa ennen palvelussuhteen päättymistä ja joihin sovelletaan henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevaa 18 artiklaa.\n83 Tältä osin on myös todettava, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädetystä vähintään viisi vuotta kestänyttä avioliittoa koskevasta edellytyksestä aiheutuu erityistä haittaa entisten virkamiesten kanssa avioituneille eloon jääneille puolisoille, koska selvästi suurimmassa osassa tapauksista on niin, että koska virkamies siirtyy palvelussuhteensa päättyessä eläkkeelle, jonne siirtymisen iästä säädetään henkilöstösäännöissä, entinen virkamies on vanhempi kuin tehtävissään edelleen toimiva virkamies. Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa tarkoitetut entiset virkamiehet ovat siten yleensä avioituneet vanhempina kuin henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 artiklassa tarkoitetut entiset virkamiehet, jotka ovat avioituneet ennen palvelussuhteensa päättymistä. Näin ollen entisen virkamiehen kanssa avioituneiden eloon jääneiden puolisoiden on yleensä vaikeampi täyttää henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädetty avioliiton vähimmäiskestoa koskeva edellytys, joka koskee viiden vuoden vähimmäiskestoa, kuin sellaisten eloon jääneiden puolisoiden, jotka ovat avioituneet virkamiehen kanssa ennen tämän palvelussuhteen päättymistä ja joiden osalta henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 artiklassa säädetään vain vuoden pituisesta avioliiton vähimmäiskestosta.\n84 Näin ollen on niin, että koska henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädetään edellytys siitä, että avioliiton on tullut kestää vähintään viisi vuotta, kyseisessä artiklassa säädetään entisen virkamiehen kanssa tämän palvelussuhteen päättymisen jälkeen avioituneiden eloon jääneiden puolisoiden kohtelusta, joka on epäedullisempaa kuin henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 artiklassa säädetty kohtelu, jota sovelletaan sellaisiin eloon jääneisiin puolisoihin, jotka ovat avioituneet virkamiehen kanssa virkamiehen palvelussuhteen aikana ja joiden virkamiespuolisot ovat yleensä olleet tällöin nuorempia kuin entiset virkamiehet.\n85 Näin ollen henkilöstösäännöissä säädetään myös toisiinsa rinnastettavien tilanteiden erilaisesta kohtelusta, joka perustuu välillisesti entisen virkamiehen ikään avioliiton solmimishetkellä.\n2) Perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen kriteerien täyttyminen ja erilaisen kohtelun perustelut\n86 Aluksi on todettava, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevalla 20 artiklalla käyttöön otetusta erilaisesta kohtelusta säädetään perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ”lailla”, koska kyseinen säännös on osa henkilöstösääntöjä.\n87 Lisäksi perusteluna kyseiselle erilaiselle kohtelulle komissio vetoaa ensinnäkin siihen, että riski siitä, että eloon jääneen puolison hyvinvointi vaarantuu, on korkeampi, kun on kyse virkamiehen eloon jääneestä puolisosta, jonka virkamiehen kuolema on yllättänyt virkamiehen palvelussuhteen aikana, kuin silloin kun on kyse entisen virkamiehen eloon jääneestä puolisosta, jolla on ollut aikaa tehdä tarvittavat toimenpiteet varmistuakseen tällaisesta taloudellisesta turvastaan.\n88 Tältä osin on riittävää todeta, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 ja 20 artiklassa säädetään molemmissa vanhuuseläkettä saaneen entisen virkamiehen eloon jääneelle puolisolle maksettavasta perhe-eläkkeestä. Siten molemmissa tilanteissa eloon jäänyt puoliso hakee perhe-eläkettä tilanteessa, jossa hänen aviopuolisonsa palvelussuhde on jo päättynyt. Komission väitteellä, jonka mukaan virkamiehen kuolema palvelussuhteen aikana on suurempi yllätys eloon jääneelle puolisolle kuin entisen virkamiehen kuolema eläkkeellä, ei siten ole merkitystä.\n89 Toiseksi komissio, jota parlamentti tukee tältä osin, katsoo, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädetyn vähintään viisi vuotta kestänyttä avioliittoa koskevan edellytyksen tarkoituksena on yhtäältä estää petoksia ja toisaalta säilyttää unionin eläkejärjestelmän taloudellinen tasapaino. Näitä kahta tavoitetta on syytä arvioida peräjälkeen edellä 70 kohdassa viitatun oikeuskäytännön perusteella.\ni) Petosten estämistä koskeva tavoite\n90 Aluksi on muistutettava, että unionin tuomioistuimen mukaan petosten ja oikeuden väärinkäyttämisen kiellon periaate on unionin yleinen oikeusperiaate, jota yksityisten on noudatettava (tuomio 19.12.2019, HK v. komissio, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 88 ja 89 kohta). Petosten torjuminen on siten yleisen edun mukainen tavoite.\n91 Tältä osin 19.12.2019 annetusta tuomiosta HK v. komissio (C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 89 ja 90 kohta) ilmenee lähinnä, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 17 artiklassa säädetyn kaltaisella edellytyksellä siitä, että avioliiton on oltava kestänyt vähintään vuoden, pyritään varmistamaan asianomaisten henkilöiden välisten suhteiden todenperäisyys ja vakaus eikä se siten ole ilmeisen soveltumaton petosten torjumista koskevaan tavoitteeseen nähden.\n92 Siten ei ole kohtuutonta, että edellytykseksi sille, että virkamiehen tai entisen virkamiehen eloon jääneellä puolisolla on oikeus perhe-eläkkeeseen, asetetaan se, että avioliitto on täyttänyt tietyn vähimmäiskestoa koskevan edellytyksen. Tällaisella edellytyksellä voidaan nimittäin varmistua siitä, että kyseistä avioliittoa ei ole solmittu pelkästään yhteiselämän viettämisen kannalta epärelevanteista syistä, kuten esimerkiksi puhtaan taloudellisista tai oleskeluoikeuden saamiseen liittyvistä syistä.\n93 On kuitenkin korostettava, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa, jota sovelletaan, kun avioliitto on solmittu virkamiehen palvelussuhteen päättymisen jälkeen, säädetään avioliiton vähimmäiskestoa koskeva edellytys, joka on viisi kertaa pidempi kuin henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 artiklassa säädetty edellytys, jota sovelletaan, kun avioliitto on solmittu ennen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä.\n94 Siten on vielä tutkittava, ylitetäänkö henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädetyllä avioliiton vähimmäiskestoa koskevalla edellytyksellä, jota sovelletaan täysin poikkeuksetta, ilmeisellä tavalla se, mikä on tarpeellista sen varmistamiseksi, että mahdollisuutta petoksiin ei synny.\n95 Tältä osin on todettava aluksi, että oikeudenkäyntiasiakirjoissa ei ole vakuuttavaa selitystä tai sellaisia todisteita, jotka osoittaisivat oikeaksi komission ja parlamentin esittämän olettaman siitä, että todennäköisyys vilpillisen avioliiton solmimisesta kasvaa virkamiesten palvelussuhteiden päättymisen jälkeen esimerkiksi siten, että virkamies, joka menee naimisiin päivää ennen palvelussuhteensa päättymistä, vähemmän todennäköisesti solmisi vilpillisen avioliiton kuin virkamies, joka menee naimisiin palvelussuhteensa päättymistä seuraavana päivänä. Komissio ja parlamentti eivät myöskään ole selventäneet, mistä syystä virkamies, jonka palvelussuhde on päättynyt, olisi siten vähemmän kyvykäs varautumaan hänen kanssaan naimisiin haluavan henkilön vilpillisiin tarkoitusperiin kuin edelleen tehtävissään toimiva virkamies, että olisi tarpeen säätää viisi kertaa pidemmästä avioliiton vähimmäiskestosta, jota sovelletaan tilanteissa, joissa avioliitto on solmittu virkamiehen palvelussuhteen päättymisen jälkeen.\n96 Seuraavaksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yleinen petoksen olettama ei ole riittävä oikeuttamaan toimenpidettä, joka haittaa EUT-sopimuksen tavoitteiden toteutumista (ks. tuomio 19.12.2012, komissio v. Belgia, C‑577/10, EU:C:2012:814, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).\n97 Lisäksi on todettava, että avioliiton kesto ei välttämättä ole ainoa avioliiton aitoutta kuvastava tekijä (ks. analogisesti tuomio 20.6.2013, Giersch ym., C‑20/12, EU:C:2013:411, 72 ja 73 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 18.7.2013, Prinz ja Seeberger, C‑523/11 ja C‑585/11, EU:C:2013:524, 36 ja 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).\n98 Henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa käytetään ainoastaan vähintään viisi vuotta kestänyttä avioliittoa koskevaa edellytystä säätämättä minkäänlaisista poikkeuksista, joten eloon jääneen puolison, joka on solminut avioliittonsa entisen virkamiehen palvelussuhteen päättymisen jälkeen, on mahdotonta vedota siihen, että avioliitto on solmittu vilpittömässä mielessä, riippumatta siitä, millaisia objektiivisia todisteita hän voisi esittää tältä osin. Siten kyseisessä artiklassa säädetään alle viisi vuotta kestäneisiin avioliittoihin sovellettavasta yleisestä petoksen olettamasta, jota ei voida kumota.\n99 Sen sijaan henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 18 artiklan toisessa kohdassa säädetään objektiivista seikoista, joiden täyttyessä avioliitolta ei edellytetä vähimmäiskestoa, nimittäin siitä, että virkamiehen ennen palvelussuhteen päättymistä solmimasta avioliitosta on syntynyt lapsi, jonka elatuksesta eloon jäänyt puoliso huolehtii tai on huolehtinut. Lainsäätäjä on siten katsonut, että kun on kyse avioliitosta, joka on solmittu ennen entisen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä, on olemassa objektiivisia seikkoja, joiden perusteella olettama petoksesta voidaan kumota.\n100 Edellisessä kohdassa mainitut objektiiviset seikat ovat selviä kriteerejä, joiden avulla perhe-eläkkeiden hallinto voi toimia tehokkaasti ja siinä voidaan noudattaa oikeusvarmuuden periaatetta.\n101 Käsiteltävässä asiassa on niin, että vaikka kantajan toinen avioliitto on solmittu hänen aviopuolisonsa palvelussuhteen päättymisen jälkeen, asiaan liittyy useita objektiivisia seikkoja, joilla voidaan osoittaa, että kyse ei ole vilpillisestä avioliitosta. Kantaja ja hänen puolisonsa nimittäin asuivat yhdessä parisuhteessa vuodesta 1985 alkaen. Heille syntyi lapsi 10.6.1987. He solmivat ensimmäisen avioliittonsa 7.5.1988. Aviopuolisot toki erosivat 29.4.1996, mutta he alkoivat viettää uudelleen yhteiselämää vuonna 2002 ja menivät uudelleen naimisiin 20.8.2012. Komissio tai parlamentti ei myöskään ole väittänyt, että käsiteltävässä asiassa olisi kyse petoksesta.\n102 Lisäksi on niin, että avioeronsa jälkeen kantaja ei mennyt naimisiin kolmannen henkilön kanssa. Siten on niin, kuten muun muassa unionin yleinen tuomioistuin toteaa valituksesta annetun tuomionsa 56 kohdassa, että jos hän ei olisi mennyt uudelleen naimisiin entisen aviopuolisonsa kanssa, hän olisi voinut saada perhe-eläkettä eronneena puolisona henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 27 artiklan nojalla, mutta hän menetti kyseisen oikeuden, koska hän meni uudelleen naimisiin.\n103 Kun lisäksi otetaan huomioon henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa tarkoitettujen entisten virkamiesten yleensä korkeampi ikä, tällaisten entisten virkamiesten kanssa naimisiin menneiden eloon jääneiden puolisoiden on erityisen vaikea täyttää edellytys siitä, että avioliitto on kestänyt vähintään viisi vuotta. Siten artikla voi estää huomattavan useita tällaisia puolisoita saamasta perhe-eläkettä, vaikka he olisivat voineet osoittaa, ettei avioliittoon liittynyt vilppiä.\n104 Lisäksi on muistutettava, että lainsäätäjä ei ole kaikissa tilanteissa kieltänyt tapauskohtaista harkintaa henkilöstösääntöjen soveltamisalalla. Siten henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 1 artiklan  kohdan d alakohdassa säädetään, että kotitalouslisään on oikeutettu ”erityisellä ja perustellulla päätöksellä, jonka nimittävä viranomainen tekee todistusvoimaisten asiakirjojen perusteella” virkamies, joka ei täytä kotitalouslisän myöntämisen edellytyksiä mutta joka tosiasiallisesti huolehtii perheen elatuksesta.\n105 Kaiken edellä esitetyn perusteella on kohtuutonta katsoa, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädetty vähintään viisi vuotta kestänyttä avioliittoa koskeva edellytys, joka on viisi kertaa pidempi kuin henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 18 artiklassa säädetty edellytys ja josta ei ole säädetty yhtään poikkeusta, jonka perusteella voitaisiin osoittaa, että avioliittoon ei liity petosta, riippumatta siitä, millaisia objektiivisia todisteita on esitetty, voisi olla tarpeellinen petosten torjumista koskevan tavoitteen saavuttamiseksi.\nii) Unionin eläkejärjestelmän taloudellisen tasapainon säilyttämistä koskeva tavoite\n106 Aluksi on täsmennettävä, että oikeuskäytännössä on katsottu, että unionin eläkejärjestelmän taloudellisen tasapainon säilyttämistä koskevaa tavoitetta voidaan pitää oikeutettuna (ks. vastaavasti tuomio 15.2.2005, Pyres v. komissio, T‑256/01, EU:T:2005:45, 64 ja 65 kohta). On kuitenkin lisättävä, että pelkästään tällaisella julkistaloudellisella tavoitteella ei voida perustella yhdenvertaisen kohtelun yleisestä periaatteesta poikkeamista (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 21.7.2011, Fuchs ja Köhler, C‑159/10 ja C‑160/10, EU:C:2011:508, 74 kohta).\n107 Kuten edellä 105 kohdassa katsottiin, henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädettyä avioliiton vähimmäiskestoa koskevaa edellytystä ei voida perustella petosten torjumista koskevalla tavoitteella. Näin ollen kyseisessä artiklassa käyttöön otettua erilaista kohtelua ei voida perustella pelkästään unionin eläkejärjestelmän taloudellisen tasapainon säilyttämisellä.\n108 Joka tapauksessa on todettava, että komissio ja parlamentti eivät ole esittäneet minkäänlaista näyttöä siitä, että unionin eläkejärjestelmän taloudellinen tasapaino vaarantuisi, jos entisten virkamiesten eloon jääneet puolisot, jotka ovat solmineet avioliittonsa virkamiehen palvelussuhteen päättymisen jälkeen, voisivat saada perhe-eläkettä, vaikka heidän avioliittonsa ei ole kestänyt vähintään viittä vuotta. Asiassa ei ole myöskään osoitettu, että taloudelliseen tasapainoon ei voitaisi päästä, jos henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädettäisiin poikkeuksista edellytykseen siitä, että avioliiton on tullut kestää vähintään viisi vuotta.\n109 Lisäksi komission väitteestä, jonka mukaan entisen virkamiehen eloon jäänyt puoliso, joka on solminut avioliittonsa virkamiehen palvelussuhteen päättymisen jälkeen, ei ole osallistunut maksujen suorittamiseen unionin eläkejärjestelmään, on todettava, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 20 artiklan sanamuodosta tai asiayhteydestä, johon kyseinen säännös kuuluu, ei ilmene, että perhe-eläkkeen saaminen edellyttäisi riittävän vahvaa taloudellista yhteyttä eloon jääneen puolison ja sen toimielimen välillä, jossa virkamies tai entinen virkamies on toiminut virkatehtävissä. Päinvastoin riittää, että avioliitto, joka on solmittu ennen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä, on kestänyt vähintään vuoden, jotta eloon jäänyt puoliso voi saada tällaista eläkettä, vaikka virkamies kuolee esimerkiksi uransa alussa (henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 17 artiklan nojalla) tai vaikka avioliitto on solmittu joitain päiviä ennen virkamiehen palvelussuhteen päättymistä (henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 18 artiklan nojalla).\n110 Näin ollen henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa otetaan käyttöön entisten virkamiesten eloon jääneiden puolisoiden erilainen kohtelu, joka ei ole perusteltu petosten torjumista koskevan tavoitteen nojalla, koska se ei ole tarpeellinen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi, eikä unionin eläkejärjestelmän taloudellisen tasapainon säilyttämistä koskevan tavoitteen nojalla.\n111 Lisäksi siltä osin kuin henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa säädetään pariskuntiin, joiden avioliitto on kestänyt alle viisi vuotta, sovellettavasta yleisestä petoksen olettamasta, jota ei voida kumota, vaikka yleinen petoksen olettama ei ole riittävä oikeuttamaan toimenpidettä, joka haittaa EUT-sopimuksen tavoitteiden toteutumista, artiklassa ei kunnioiteta yhdenvertaista kohtelua koskevan oikeuden ja kaikenlaisen syrjinnän kiellon keskeistä sisältöä.\n112 Näin ollen henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa rikotaan yhdenvertaisen kohtelun yleistä periaatetta ja ikään perustuvan syrjinnän kiellon periaatetta. Näin ollen kantajan esittämä lainvastaisuusväite on hyväksyttävä.\n113 Näin ollen riidanalaiselta päätökseltä, joka on tehty henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevan 20 artiklan nojalla, puuttuu oikeusperusta, joten se on kumottava.\n3. Kolmas kanneperuste, joka koskee virhettä perhe-eläkettä koskevissa säännöissä tarkoitetun puolison käsitteen tulkinnassa\n114 Kantaja väittää, että pariskunnan käsitettä ei voida tulkita siten, että se kattaa ainoastaan avioliittoon perustuvat parisuhdemuodot, kun otetaan huomioon tältä osin useiden vuosien aikana tapahtunut yleinen yhteiskunnallinen kehitys. Tästä kehityksestä ovat osoituksena yhtäältä henkilöstösääntöjen 1 d artiklan 1 kohdan toinen alakohta, jossa muut parisuhteet kuin avioliitto rinnastetaan avioliittoon, ja toisaalta laaja rekisteröityjen parisuhteiden tunnustaminen unionin alueella. Näin ollen asiassa ei voida jättää huomiotta kantajan ja hänen kuolleen puolisonsa yhteiselämän kestoa, sellaisena kuin se ilmenee useista eri asiakirjoista.\n115 Komissio, jota parlamentti tukee, kiistää kantajan väitteet.\n116 On muistutettava, että henkilöstösääntöjen liitteessä VIII olevassa 20 artiklassa oikeus perhe-eläkkeeseen rajataan eloon jääneelle ”puolisolle”. Tämä merkitsee sitä, että perhe-eläkkeen saajan on oltava ollut entisen virkamiehen kanssa siviilioikeudellisessa suhteessa, joka on muodostanut heidän välilleen oikeuksien ja velvollisuuksien kokonaisuuden (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2019, HK v. komissio, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 71 kohta).\n117 Tältä osin unionin tuomioistuin on muistuttanut, että vaikka avoliittojen ja virallisten parisuhteiden – kuten avioliiton – välillä voi joiltakin osin olla samankaltaisuuksia, niistä ei välttämättä seuraa, että nämä kaksi parisuhteen muotoa olisi rinnastettava toisiinsa. Avioliitolle on nimittäin tunnusomaista tiukka muodollisuus, ja sillä luodaan aviopuolisoiden välisiä merkittäviä vastavuoroisia oikeuksia ja velvollisuuksia, joihin kuuluvat avustamis- ja solidaarisuusvelvollisuudet (tuomio 19.12.2019, HK v. komissio, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 72 ja 73 kohta).\n118 Unionin lainsäätäjä on lisäksi nimenomaisesti ulottanut henkilöstösääntöjen avioituneita henkilöitä koskevien säännösten soveltamisen tietyin edellytyksin henkilöihin, jotka ovat muussa rekisteröidyssä parisuhteessa kuin avioliitossa. Tältä osin henkilöstösääntöjen 1 d artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta ilmenee, että jotta muu rekisteröity parisuhde kuin avioliitto voitaisiin rinnastaa henkilöstösäännöissä tarkoitettuun avioliittoon, virkamiehen, joka on rekisteröity muun vakiintuneen parisuhteen kuin avioliiton osapuoleksi, on täytettävä kyseisessä säännöksessä asetetut lakisääteiset edellytykset (tuomio 19.12.2019, HK v. komissio, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 74 ja 76 kohta).\n119 Unionin tuomioistuin on katsonut, että sitä vastoin avoliiton kaltaiset muut tosiasialliset parisuhdemuodot eivät vastaa kyseisiä ominaispiirteitä, koska niillä ei lähtökohtaisesti ole lakisääteistä asemaa (tuomio 19.12.2019, HK v. komissio, C‑460/18 P, EU:C:2019:1119, 78 kohta).\n120 Käsiteltävässä asiassa kantaja väittää, että hän on asunut yhdessä ja viettänyt yhteiselämää kuolleen entisen virkamiehen kanssa vuodesta 2002 alkaen ennen kuin pariskunta avioitui uudelleen vuonna 2012. Kantaja ei kuitenkaan esitä, että ennen uutta avioliittoaan pariskunta olisi muuten rekisteröinyt parisuhteensa. Lisäksi asiassa on riidatonta, että kuollut entinen virkamies oli naimisissa kolmannen henkilön kanssa 11.9.1998–22.12.2011.\n121 Näin ollen kantajalla ei voi olla oikeuksia henkilöstösääntöjen 1 d artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa säädetyn nojalla.\n122 Lisäksi on todettava, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin ottaa huomioon käsiteltävänä olevan kanteen yhteiskunnallisen asiayhteyden, sen tehtäviin ei kuulu henkilöstösääntöjen soveltamisalan laajentaminen puolison käsitteen osalta. Tällaisen muutoksen tekeminen kuuluu lainsäätäjän toimivaltaan (ks. vastaavasti tuomio 17.6.1993, Arauxo-Dumay v. komissio, T‑65/92, EU:T:1993:47, 30 ja 31 kohta).\n123 Lisäksi, kuten komissio huomauttaa, lainsäätäjä on henkilöstösääntöjen muutosten yhteydessä ottanut huomioon yhteiskunnallisen kehityksen. Lainsäätäjä on erityisesti muuttanut henkilöstösääntöjen 1 d artiklan 1 kohdan toista alakohtaa Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta 22.3.2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY, Euratom) N:o 723/2004 (EUVL 2004, L 124, s. 1) muiden parisuhteiden kuin avioliittojen huomioon ottamiseksi.\n124 Näin ollen kolmas kanneperuste on hylättävä perusteettomana.\n125 Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäinen ja kolmas kanneperuste on hylättävä perusteettomina ja riidanalainen päätös on kumottava toisen kanneperusteen nojalla.\n126 Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 133 artiklan mukaan ratkaisu oikeudenkäyntikuluista annetaan tuomiossa tai määräyksessä, jolla asian käsittely päätetään. Työjärjestyksen 219 artiklan nojalla, jota voidaan soveltaa analogisesti käsiteltävänä olevassa palautuksen jälkeisessä asiassa, ja koska unionin yleinen tuomioistuin on valituksesta annetussa tuomiossaan määrännyt, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin, unionin yleinen tuomioistuin päättää oikeudenkäyntikuluista, jotka ovat aiheutuneet yhtäältä SEUT 270 artiklan nojalla vireille tulleista oikeudenkäynneistä virkamiestuomioistuimessa ja unionin yleisessä tuomioistuimessa sekä toisaalta muutoksenhakuasian käsittelystä unionin yleisessä tuomioistuimessa.\n127 Tältä osin työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.\n128 Edellä esitetyistä perusteluista ilmenee, että komissio on viime kädessä hävinnyt asian. Näin ollen komissio on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka ovat aiheutuneet yhtäältä alkuperäisestä oikeudenkäynnistä virkamiestuomioistuimessa asiassa F-104/15 ja toisaalta käsiteltävänä olevasta palautuksen jälkeisestä asiasta.\n129 Muutoksenhakuasian T‑695/16 P osalta komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan työjärjestyksen 211 artiklan 3 kohdan nojalla. Koska lisäksi unionin yleinen tuomioistuin on hyväksynyt komission valituksen, muutoksenhakuasiasta kantajalle aiheutuneet kulut on jätettävä hänen vastattavakseen.\n130 Lisäksi työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan toimielimet, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Näin ollen on päätettävä, että parlamentti vastaa sille asiasta F-104/15 ja käsiteltävänä olevasta palautuksen jälkeisestä asiasta aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista. Kun parlamentti ei toisaalta ole jättänyt kirjelmiä muutoksenhakuasiassa ja kun unionin yleinen tuomioistuin antoi siinä ratkaisun ilman asian käsittelyn suullista vaihetta, parlamentti ei ole osallistunut muutoksenhakuasian käsittelyyn työjärjestyksen 211 artiklan 5 kohdassa tarkoitetulla tavalla eikä sille siten ole aiheutunut oikeudenkäyntikuluja kyseisen asian käsittelystä.\n1) Kumotaan 24.9.2014 tehty Euroopan komission päätös, jolla RN:n perhe-eläkehakemus hylätään.\n2) Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan RN:lle asian F-104/15 ja käsiteltävänä olevan palautuksen jälkeisen asian käsittelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.\n3) Komissio ja RN vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan asiassa T‑695/16 P.\n4) Euroopan parlamentti vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan asiassa F-104/15 ja käsiteltävänä olevassa palautuksen jälkeisessä asiassa.\n* Lainausta on korjattu unionin tuomioistuimessa, koska asetuksen suomenkielinen versio on virheellinen.


Perusopetus paranee yksinkertaisin keinoin | Mielipide | HS\nPerusopetus paranee yksinkertaisin keinoin\nViimeisimmän Pisa-tutkimuksen julkistamistilaisuudessa vuosi sitten opetusministeri Krista Kiuru (sd) julisti, että Suomen koulutusjärjestelmä vaatii päivittämistä, ei kokonaisuudistusta.Tilaisuuden jälkeen on käynnistetty laajapohjainen kehittämishanke, jonka tavoitteena on selvittää peruskoulun nykytilaa ja oppimistulosten heikkenemisen syitä, kaventaa tyttöjen ja poikien oppimistulosten eroja sekä löytää keinoja oppilaiden kouluviihtyvyyden ja motivaation parantamiseen.\nPeruskoulu antaa valmiudet kaikkeen myöhempään oppimiseen. Sellaiset perustaidot kuin lukeminen, kirjoittaminen ja laskeminen sekä sosiaalisten taitojen ja inhimillisyyden oppiminen eivät muutu miksikään, vaikka järjestelmää muutettaisiin tai käynnistettäisiin ties millaisia kehityshankkeita.Tuntuu, että perusopetuksen uudistajat ovat unohtaneet, että oppimistulokset lähtevät ruohonjuuritasolta, perusasioihin panostamisesta. Viimeksi Kari Uusikylä (HS Mielipide 15. 12.) kirjoitti, että koulusta ei saa tehdä markkinatoria vaan on voitava keskittyä perusasioihin.Koulun ja opetusmenetelmien tulee muuttua ajan hengessä. On kuitenkin muistettava, että menetelmät ovat aina vain apuväline, eivät itsetarkoitus.Tietotekniikka on tullut kouluihin jäädäkseen. Näin pitääkin olla. Se ei silti ole tärkein asia, mihin koulussa keskitytään.Mitä pienemmistä oppilaista on kyse, sitä enemmän tulee keskittyä olennaiseen. Laajempiin tavoitteisiin voidaan pyrkiä vasta, kun perustaidot on opittu kunnolla. Liiallisella kiireellä ja asioiden pinnallisella käsittelyllä ei päästä opetussuunnitelman tavoitteisiin.Oppimistulosten paraneminen lähtee hyvin käytännönläheisistä asioista. Ryhmäkoot tulee saada niin pieniksi, että opettajalla on aikaa jokaiselle oppilaalle, niin tukea tarvitsevalle kuin lahjakkaallekin.Koulussa pitää pystyä hyväksymään niin sanottu "viipyilemisen pedagogiikka", jossa asioihin perehdytään tarpeeksi kauan ennen kuin siirrytään uuteen. Nämä perusasiat parantavat myös opiskelumotivaatiota.Perusopetuslain uudistamisen seurauksena kouluissa siirryttiin erityisopetuksessa muutama vuosi sitten niin sanottuun kolmiportaiseen tukeen. Tilanne on kuitenkin karannut käsistä.Resurssien riittämättömyys haittaa kaikkia. Byrokratia on lisääntynyt. Opettajan ja erityisopettajan aika menee pääosin papereiden pyörittämiseen, ja lapsi jää sijaiskärsijäksi.Perusopetus paranee, kun panostetaan perusasioihin. Näillä eväillä voidaan edetä kohti hallitusohjelman tavoitetta, jonka mukaan Suomi on osaavin kansakunta vuonna 2020.Matti SippolapuheenjohtajaSuomen luokanopettajat ry\nViimeisimmän Pisa-tutkimuksen julkistamistilaisuudessa vuosi sitten opetusministeri Krista Kiuru (sd) julisti, että Suomen koulutusjärjestelmä vaatii päivittämistä, ei kokonaisuudistusta.Tilaisuuden jälkeen on käynnistetty laajapohjainen kehittämishanke, jonka tavoitteena on selvittää peruskoulun nykytilaa ja oppimistulosten heikkenemisen syitä, kaventaa tyttöjen ja poikien oppimistulosten eroja sekä löytää keinoja oppilaiden kouluviihtyvyyden ja motivaation parantamiseen.Peruskoulu antaa valmiudet kaikkeen myöhempään oppimiseen. Sellaiset perustaidot kuin lukeminen, kirjoittaminen ja laskeminen sekä sosiaalisten taitojen ja inhimillisyyden oppiminen eivät muutu miksikään, vaikka järjestelmää muutettaisiin tai käynnistettäisiin ties millaisia kehityshankkeita.Tuntuu, että perusopetuksen uudistajat ovat unohtaneet, että oppimistulokset lähtevät ruohonjuuritasolta, perusasioihin panostamisesta. Viimeksi Kari Uusikylä (HS Mielipide 15. 12.) kirjoitti, että koulusta ei saa tehdä markkinatoria vaan on voitava keskittyä perusasioihin.Koulun ja opetusmenetelmien tulee muuttua ajan hengessä. On kuitenkin muistettava, että menetelmät ovat aina vain apuväline, eivät itsetarkoitus.Tietotekniikka on tullut kouluihin jäädäkseen. Näin pitääkin olla. Se ei silti ole tärkein asia, mihin koulussa keskitytään.Mitä pienemmistä oppilaista on kyse, sitä enemmän tulee keskittyä olennaiseen. Laajempiin tavoitteisiin voidaan pyrkiä vasta, kun perustaidot on opittu kunnolla. Liiallisella kiireellä ja asioiden pinnallisella käsittelyllä ei päästä opetussuunnitelman tavoitteisiin.Oppimistulosten paraneminen lähtee hyvin käytännönläheisistä asioista. Ryhmäkoot tulee saada niin pieniksi, että opettajalla on aikaa jokaiselle oppilaalle, niin tukea tarvitsevalle kuin lahjakkaallekin.Koulussa pitää pystyä hyväksymään niin sanottu "viipyilemisen pedagogiikka", jossa asioihin perehdytään tarpeeksi kauan ennen kuin siirrytään uuteen. Nämä perusasiat parantavat myös opiskelumotivaatiota.Perusopetuslain uudistamisen seurauksena kouluissa siirryttiin erityisopetuksessa muutama vuosi sitten niin sanottuun kolmiportaiseen tukeen. Tilanne on kuitenkin karannut käsistä.Resurssien riittämättömyys haittaa kaikkia. Byrokratia on lisääntynyt. Opettajan ja erityisopettajan aika menee pääosin papereiden pyörittämiseen, ja lapsi jää sijaiskärsijäksi.Perusopetus paranee, kun panostetaan perusasioihin. Näillä eväillä voidaan edetä kohti hallitusohjelman tavoitetta, jonka mukaan Suomi on osaavin kansakunta vuonna 2020.Matti SippolapuheenjohtajaSuomen luokanopettajat ry


Harmaa ja muut iloiset värit: Kaksiviikkoinen\nPikkutyttönen täytti eilen kaksi viikkoa. Sen kunniaksi hän hymyili ensimmäistä kertaa, varmaankin puolivahingossa, mutta varsin suloisesti kuitenkin.\nElotyttö on rauhallinen tapaus, hän itkee ainoastaan kylvyssä ja karrrrmean nälän vaivatessa. Yleensä hän ilmoittaa nälästään hihkumalla toiveikkaasti Ä-Ä-ÄH! Hän kestovaippailee, on täysimetyksellä eikä viihdy vaunuissa, mutta onneksi kantoliinassa. Leikkimatolla roikkuva peili kiinnostaa, mutta kaikkein mielenkiintoisinta on vieressä puuhaileva isosisko.\nÖisin hän syö kolmesti ja päivällä lukuisia kertoja. Illalla hänet laitetaan ensimmäiselle ja pisimmälle unipätkälle omaan sänkyynsä, mutta loppuyön hän nukkuu meidän vieressä. Vireimmillään hän on aamuisin ja aamupäivisin, iltapäivä ja ilta torkutaan ja tankataan.\nSyntymän jälkeen mietityttänyt keltaisuus hävisi viikon ikään mennessä ihosta ja pari päivää myöhemmin valkuaisistakin. Navantynkä jo viiden päivän iässä ja napa parani hyvin.\nHeräillessään Elotyttö on ihan isänsä näköinen. Hänellä on samoja ilmeitä ja eleitä kuin Ellulla ja kuulemma hänessä on jotain miunkin näköä. Koko perheen tyttö siis.\nMeidän pikkukulta. <3\nAiheina: elotyttö, lapsi\nNinni 24. elokuuta 2016 klo 20.06\nIhana pikkuinen, tyytyväisenä turvalonkeronsa kanssa. Tuossa kuvassa hän on minusta kovasti isänsä näköinen. :)\nMinna N 26. elokuuta 2016 klo 9.05\nTurvalonkero on alkanut kelvata seuraksi noin minuutin kerrallaan. :D\nTerhi | Äiti ja melukylän lapset 24. elokuuta 2016 klo 23.18\nNiin kaunis pieni.♥ Ja kylläpä hänessä onkin isänsä näköä, ainakin tuossa kuvassa. :)\nMinna N 26. elokuuta 2016 klo 9.06\nMeistäkin hän on kovin söpönen, vaikka olemmekin hiukan jäävejä sanomaan. :D\nMaria // Love Beyond Words 25. elokuuta 2016 klo 21.34\nTepazu/ Inspiraation vietävänä 26. elokuuta 2016 klo 9.28\nTyttö on niin hellyttävä tapaus! ♡ Miusta tyttö muistuttaa Ellua pienenä. Ja Ellukin on jo niiiin iso tyttö, kylläpä tämä aika menee!\nMinna N 26. elokuuta 2016 klo 10.44\nHeissä tosiaan on jotain samaa, ainakin huolestunut ilme. :D\nKarkkis 29. elokuuta 2016 klo 0.19\nOikein vauvaisia kuulumisia, monin paikoin kuulostaa ihan samalta kuin Bonbon kaksiviikkoisena! Tosin hän taisi silloin vielä viihtyä vaunuissa. Mukavaa, että Elotyttö on rauhallinen tapaus.


65 neliötä - part 5+ | Sängyn alla\nVähän pelkäsin ja aavistelin tässä käyvän näin. Meidän makuuhuoneen esittelyssä mainitsin meidän toisen vaatehuoneen ja lupasin kurskistuksen sinne. Ja niin vain tämä jäi roikkumaan ilman kuvaa. Nyt kun muuttokin on jo viimeisiä pikkutavaroita ja siivoamisia vailla valmis, saatte viimein sen syyn miksi meidän makkarissa oli pakko olla vaaterekki.\nViimeisenä pääsette kurkistamaan meidän talon miesluolaan!\nYksi suurimpia ongelmia muuttaessa oli minne sijoitettaisiin tietokone. Minä toivoin saavani äidin vanhan pianon siskoni luota meille ja olohuone on jossain määrin hankalan muotoinen tai sitten meillä on vain liian iso sohva.\nLopulta anopin kannustuksella todettiin kaikista parhaimmaksi ratkaisuksi sijoittaa tietokone isompaan vaatehuoneeseen eli makkarin vaatehuoneeseen. Sen olin jo muutenkin määrännyt puoliskolleni jolla on huomattavasti enemmän vaatteita kuin minulla.\nMinun ajatukseni oli jättää pöytähyllyn kanssa samaan tasoon yksi sivuhylly (vaatehylly) johon oltaisiin sijoitettu kaikki puoliskoni koulukirjat ja kansiot. Lupasin myös, että puoliskoni saa hankkia sinne sellaisen pienen jääkaapin jos vain löytyy tarpeeksi halvalla. Puoliskoni kuitenkin päätyi ottamaan hyllyn kokonaan pois, koska se teki huoneesta liian ahtaan.\nTässä oli meidän koko koti. Kiitos käynnistä :)\nKaikkien huoneiden esittelypostaukset löytyy linkin 65m2 takaa, ja edellinen kotimme seuraa linkkiä 56m2. Ja kunhan tavarat löytävät paikkansa, vanhan asunnon avaimet on palautettu ja arki täällä uudessa kodissa pääsee rullaamaan, kutsun teidät samanlaiselle vierailulle tännekin.


Päivystävien sairaanhoitajien kokemuksia työstään ja osaamisestaan - Theseus\nPäivärinta, Emmi-Maaria; Kuoppala, Henni (2014)\nONT FINAL.pdf (627.4Kt)\nOpinnäytetyön tarkoituksena oli kartoittaa päivystävien sairaanhoitajien kokemuksia työstään ja osaamisestaan sekä selvittää heidän valmiuksiaan toimia työnkuvan edellyttämällä tavalla. Opinnäytetyön tavoitteena oli, että tutkimustuloksia voidaan hyödyntää päivystävän sairaanhoitajan työssä Peruspalveluliikelaitos JYTA:n alueella, täydennyskoulutuksessa sekä päivystävän sairaanhoitajan erikoistumisopinnoissa.\nOpinnäytetyössä tuli esille, kuinka tutkimuksen suunnittelu ja toteutus tapahtui. Opinnäytetyössä käytettiin kvalitatiivista eli laadullista tutkimusmenetelmää. Aineiston keruu tapahtui Webropol-kyselyn avulla. Kyselyyn osallistui kuusi JYTA-alueen päivystävää sairaanhoitajaa. Kyselyn avulla saatu tutkimusaineisto analysoitiin sisällönanalyysia käyttäen.\nTutkimuksesta saatujen tulosten mukaan päivystävät sairaanhoitajat kokivat tarvitsevansa enemmän aikaa lääkäreiden konsultoimiseen. Päivystävien sairaanhoitajien mielestä työnjako hoitajien ja lääkäreiden välillä onnistui hyvin. Jo valmiit päivystävät sairaanhoitajat toivoivat pidempiä harjoittelujaksoja päivystävien sairaanhoitajien erikoistumisopintoihin. Myös mahdolliset täydennyskoulutukset olivat toivottuja.


Perheen uusi kuski | Apu\nPerheen uusi kuski\nIsältä pojalle. Maailmanmestari Ari Vatanen jännittää poikansa Maxin ralliuran käänteitä. – Nyt vasta tajuan vaimoni Ritan huolen minusta. Huoli kuuluu olennaisena osana ralliurheiluun, Ari myöntää.\nSaunan kiuas kihisi, kun lauteella istuva parikymppinen Max Vatanen kysyi isältään, olisiko hänen liian myöhäistä oppia ajamaan.\nAri Vatasen sydämen valtasi suunnaton ilo. Poika oli sittenkin kiinnostunut rallista omaehtoisesti!\n– Hyvä, ettei minulle tullut kyynel silmään, kun näin hänessä samat haaveet ja toivon, joka oli itselläni joskus, Ari sanoo nyt.\nTeini-iässä Maxia ei ollut kotipihan vanha Opel kiinnostanut, sillä skeittaaminen oli hänen juttunsa.\nAjamiseen oli puitteet, mutta isä ei halunnut painostaa poikaa ratin taakse. Hän kannusti lapsiaan seuraamaan omaa poltettaan.\n”Eläkää itsellenne merkityksellinen elämä. Älkää olko omassa elämässänne sivustakatsojana vaan olkaa siellä myrskyn silmässä,” isä oli opastanut.\nMonet Maxin ikäiset pojat olivat ajelleet syrjäisillä pelloilla jo viisi vuotta ennen ajokortti-ikäänsä, mutta vaikka Max oli aina rakastanut vauhtia, ajatus rallista alkoi kypsyä hänen päässään vasta täysi-ikäisenä.\nNyt 23-vuotias mies on ajanut noin vuoden Suomessa ja Virossa. Rallipiireissä Maxia on luonnehdittu lupaavaksi tulokkaaksi.\n– Olen aivan kuten kuka tahansa aloitteleva kuski. Totta kai minulla on paineita hiukan enemmän kuin jollain muulla, joka ei ole maailmanmestarin poika. En voi vielä kehua näytöilläni ja haluan pitää tavallaan matalaa profiilia, Max kertoo.\nArikin pyrkii pitämään tietyn etäisyyden innostaan huolimatta. Kaikkiin kisoihin isä ei halua mennä, jotta poika saisi hoitaa hommansa rauhassa.\nKun Ari Vatanen aloitti uransa, autot olivat yksinkertaisia. Omatekoisella autolla pystyi hätyyttelemään maailman huippuja, ja paikkakunnan huoltoaseman viritykset riittivät.\nEi onnistu enää. Autourheilu on yhä kalliimpaa ja tekniikka modernimpaa. Rallimaailman realiteetit ovat kylmät, ja ani harva kuski tienaa ajamisella.\nSponsoreita tarvitaan kipeästi ja ajaminen on murto-osa koko kakusta. Pelin uusiin sääntöihin kuuluvat sosiaalinen media ja itsensä brändääminen.\nRallikuski voi pärjätä muullakin kuin ajamisella. Esimerkiksi amerikkalaisen Ken Blockin uusinta videota on katsottu netissä jo yli 50 miljoonaa kertaa, vaikkei hän kuulu MM-kärkikymmenikköön. Block on jopa tunnetumpi kuin maailmanmestari Sébastien Loeb.\n– Pitää olla kekseliäs. Jotta pääsee ajamaan, pitää saada rahaa. Ja kun sitä saa, ihmisten pitää vielä tykätä sinusta, Max kertoo.\nHän nauttii Youtube-videoiden kuvaamisesta. Max Vatanen scares his dad -nimisellä pätkällä Ari-isä istuu ensimmäistä kertaa poikansa kyytiin sen jälkeen, kun tämä on alkanut ajaa kilpaa. Pojan vauhti yllättää isän, ja Olga-auton pysähdyttyä käydään lyhyt palautekeskustelu.\nMAX: Ärsytti, kun joka mutkalla sanoit, että jarruta, jarruta!\nARI: En sanonut mitään, en! Max, sä et saa ärsyyntyä. Mutta hyvin ajoit, huuh-huh! En tuu sun kyytiin enää.\n(Ari katsoo ikkunasta ulos ja hymyilee.)\nARI: En tule enää Maxin kyytiin. Mua pelotti! En tiedä. Poika on oppinut ajamaan tällä välin.\nNyt isä toteaa, että toisen kyydissä pelkääminen on inhottava tunne.\n– Ei Max tehnyt yhtään virhettä, mutta kyllä minä pelkäsin, että me sinne puiden väliin lennetään.\nNiin, pelko. Autourheilu eroaa muusta urheilusta riskiensä takia. Sulkapallossa ohilyönti on vain ohilyönti, mutta jos rallissa tekee virheen, voi päätyä ojaan puuta päin.\nMax näki äskettäin elokuvan Rush, joka kertoo kuuluisista formulakuskeista Niki Laudasta ja James Huntista. Elokuvassa pohditaan formuloiden turvallisuusriskejä 1970-luvulla. Ajat ovat muuttuneet, mutta autourheilussa on yhä vaaransa.\n– Kolikon toinen puoli on adrenaliini. Elokuvassa sanotaan hyvin, että mitä lähempänä kuolemaa olet, sitä enemmän elossa tunnet olevasi, Max sanoo.\n– Se on täysillä elämistä, intensiivistä, Ari lisää.\nKumpaakin toki huolestuttaa se, että rallissa tapahtuu pahoja onnettomuuksia. Viime vuonna Euroopassa kuoli ainakin kolme kartturia ja yksi italialaiskuski. Tämä syksy on ollut yhtä synkkä. Saksan MM-rallin Historic-luokassa kuolivat hollantilainen kuljettaja ja kartanlukija, kun auto syöksyi puuta päin ja syttyi tuleen.\n– Myös Saksan paras naiskuski ja hänen kartturinsa kuolivat onnettomuudessa. Neljä ihmistä kuukauden sisällä, Max luettelee.\nMiltä tällaiset uutiset tuntuvat?\n– Eihän sitä voi miettiä. Jos miettisi, niin ei olisi ajamassa. Pitää vain satsata turvallisuuteen ja ajaa järjellä. Virhe voi tulla tosi helposti, Max sanoo.\nVasta nyt Ari Vatanen ymmärtää, miltä läheisestä tuntuu seurata rallikuskin elämää sydän kurkussa. Tänä kesänä hän on itse odottanut maalissa, kun oma poika on kisannut numerolla 107.\n– Tulee auto 105, sitten kuuluu auton 106 moottorin ääni. Hei, nyt pitäisi tulla Maxin auto, kuuluuko mitään... Mitä, eikö mitään kuulu, eihän vaan hän ole ajanut ulos?\n– Huolen aspekti on olennainen osa ralliurheilua, ja nyt vasta tajuan sen huolen, joka Ritalla oli minusta, Ari miettii.\nRita-vaimo on kokenut ralliperheen äitinä jo niin paljon, ettei sitä Arin mielestä oikein ymmärräkään. Hän on joutunut näkemään tv-kuvaruudustaan kesämökillä, kuinka naistoimittaja kertoo Ari Vatasen loukkaantuneen hengenvaarallisesti Argentiinan-rallissa.\nSilti Rita oli ensimmäisenä kannustamassa miestään Argentiinan jälkeen vuonna 1985. Hän tiesi, että ralli on Arille oma paikka, se maailma, josta tämä sai elämäänsä hapen.\nRita on istunut myös kartanlukijan paikalla, jotta hän näkisi, millainen henkinen paine auton sisällä on ja kuinka hän osaisi tukea miestään oikealla tavalla.\n– Kyllä hän kaikkensa on tehnyt minun eteeni. Olemme olleet hyvä tiimi, vaikkei sitä voi silotella liian täydelliseksi. Kun olen tullut kotiin, paidat ovat olleet pinkassa odottamassa ja monta muutakin asiaa. Rita on pitänyt kaikki langat käsissään, jotta herra voisi taiteilla maailmalla.\nAri sanoo olevansa tuupovaaralainen juntti, joka on oppinut suomenruotsalaiselta vaimoltaan paljon. Olisi pitänyt kuunnella vielä paljon enemmänkin.\n– Onhan nainen lähtökohtaisesti paljon viisaampi kuin mies. Armi Ratia on sanonut, että on vaikeaa olla nainen, kun miehet ovat niin tyhmiä. No, sehän on fakta.\nAri muistelee 1990-luvun loppua, kun Rita ajoi Vatasten perheen auton Ranskasta Helsinkiin. Ari odotteli kotona ja huolehti jatkuvasti, onko vaimolla kaikki hyvin.\n– Silloin Rita sanoi: ”Kuulehan ukko. Jos sinä olet täällä ollut kaksi päivää huolissasi nukkumatta yöllä, niin mieti, mitä 20 viime vuotta on ollut. Joka kerta kun puhelin on soinut, olen saanut pelätä, tuletko pää kainalossa kotiin.” Ja olin tullutkin, Ari miettii.\nNyt kun Max on alkanut ajaa, Ari on ymmärtänyt asiat uudessa valossa. Hän sanoo myös aliarvioineensa vaimonsa osuuden omaan menestykseensä.\nIsän ja pojan suhteessa tulee Arin mielestä väkisinkin jännitteitä, koska välit ovat läheiset. Isä neuvoo yleensä liikaa ja kuuntelee liian vähän.\nToisaalta hän myös herkistelee ja on kiitollinen. Aivan äskettäin Ari ajoi ohi Kirugisen sairaalan, jossa hän taisteli 1980-luvulla hengestään. Rita oli soitettu paikalle, koska Arin tila oli kriittinen ja happiarvot hälyttävät.\n– Tiettävästi kukaan Suomessa ei ollut selvinnyt niin huonoista arvoista. Sen jälkeen saimme vielä Maxin. Tässä me nyt ollaan, ja silti minun on aina pakko sanoa, että miksi sä pidät haarukkaa väärin päin, Ari nauraa.\n– Isän neuvominen kuuluu asiaan. Mutta kun ajan rallia, haluaisin mielelläni, että isä on kaukana, Max sanoo.\n– Minä ymmärrän sen. Pitää saada rauhassa keskittyä, Ari nyökyttelee.\nVatasten perhe elää kahdessa maassa. Ari ja Rita asuvat Etelä-Ranskan Aix-en-Provencessa koirien kera, lapset omilla tahoillaan Suomessa.\nArin pesti Viron autourheiluliiton puheenjohtajana vie hänet usein Tallinnaan, ja hän pyrkii käväisemään aina Helsingin kautta.\nMax on syntynyt Etelä-Ranskassa ja asunut siellä 20 vuotta. Nykyisen helsinkiläisen mentaliteetti on enemmän ranskalainen kuin suomalainen.\n– Tykkään Suomessa siitä, että täällä voi luottaa ihmisiin. Joka paikassa ei tarvitse laittaa auton ovia lukkoon, ja koulussa pystyy jättämään laukun mihin vain. Siinä on suuri ero, jossa Suomi voittaa.\nToisaalta Suomessa ei ole samanlaista sosiaalista elämää kuin Ranskassa.\nSiellä tarjoamisen kulttuuri ystävien kesken on vapaampaa, vanhempia kunnioitetaan ja hississä tai kuntosalilla tervehditään, vaikkei tunnettaisi.\n– Ranskassa on myös helpompi lähestyä ihmisiä ja pyytää vaikka toisia opiskelijoita syömään. Se on vaivatonta... Onko se oikea sana? Max kysyy isältään.\nNuorempi Vatanen puhuu täydellistä suomea, ja vain muutama sana paljastaa, ettei hän ole asunut koko ikäänsä Helsingissä.\nAri miettii, miten Ranska-vuodet ovat muuttaneet hänen näkövinkkeliään Suomeen. Maailmanmestari on ylpeä isänmaastaan, mutta suomalaisten virkamiesten holhousta hän kavahtaa. Voisimme päättää vahvemmin omista asioistamme. Arista tuntuu usein siltä, että Suomen kansalaiset ovat valtion palvelijoita, vaikka valtion pitäisi olla kansalaisia varten.\n– Kun lähden Suomesta pois, minulla on tunne, että voin hengittää ihmisenä vapaammin. Suomessa on tiettyä tasapäistämisen kulttuuria, kun taas ulkomailla annetaan erilaisten kukkien kukkia vapaasti.\nUlkomailla eivät myöskään kaadu seinät, jos parkkeeratun auton perä jää hiukan suojatien päälle. Ranskalaisilla on isompia ongelmia.\nVataset kuitenkin kaipaavat Suomeen sen verran hanakasti, että he suunnittelevat paluuta Tuupovaaraan.\nArin isän 1950-luvulla hankkima hehtaaritontti odottaa järven rannalla talonrakennusprojektia.\nTällä hetkellä keskustellaan rakennusluvista. Jos ne saadaan, talo on tarkoitus rakentaa ympärivuotiseen käyttöön.\n– Oikeasti haluaisin sen. Olemme Ritan kanssa innoissamme miettineet, olisiko meillä vielä mahdollisuus asua Tuupovaarassa, Ari sanoo.\nSyntynyt Tuupovaarassa 27.4.1952.\nNeljä lasta. Asuu vaimonsa Ritan kanssa Ranskan Aix-en-Provencessa.\nRalliautoilun maailmanmestari vuodelta 1981. Uralla myös lukuisia muita voittoja, muun muassa nelinkertainen Pariisi–Dakar-rallin voittaja.\nEuroopan parlamentin jäsen 1999–2009.\nViron autourheiluliiton puheenjohtaja (2013–).\nSyntynyt Ranskan Aix-en-Provencessa 26.9.1990.\nValmistunut kauppatieteiden kandidaatiksi ranskalaisesta kauppakorkeakoulusta. Opiskellut vaihto-oppilaana Mikkelissä.\nDebytoi ralliautoilijana viime vuoden elokuussa.\nAjanut Ford Fiesta R2 -autollaan Suomessa ja Virossa


Jari Tervo kertoo Viiden jälkeen -ohjelmassa Loiri-kirjasta – jopa Loirin asunnonhakuilmoitus löytyy kirjasta: ”He saivat yhden läävämäisen tarjouksen” - MTVuutiset.fi\nKatso kirjailija Jari Tervon haastattelu kokonaan.\nJulkaistu 12.09.2019 18:48\nVesa-Matti Loirin elämästä kertova kirja julkaistiin tänään. Kirjailija Jari Tervo uppoutui kirjoittamisen prosessiin jopa siinä määrin, että haastatteluja Loirin kanssa kertyi sata tuntia.\nNäyttelijä, muusikko ja viihdetaiteilija ”Vesku” Loiri on tunnettu hahmo, mutta hänen elämästään kirjan kirjoittanut Jari Tervo karsastaa markkinointivaihetta, joka seuraa tunnetustakin henkilöstä kirjoitetun kirjan julkaisua.\n– Tämä on kaoottista vaihetta ja nyt on sitten hankalampi paikka edessä, eli kirjan markkinoiminen. Siihen liittyy matkustamista ja ihmisille kertomista. En ole esiintyvä taiteilija, niin miksi toistan samoja asioita? Tervo pohtii.\nVesa-Matti Loirin ura oli päättyä heti alkuunsa – kertoo kirjassaan järkyttävän uutisen vieneen maailman jalkojen alta\nHän kutsuu Loiria tuttavallisesti ”Matiksi”. Kirja ei syntynyt käden käänteessä.\n– Jututin Mattia sata tuntia nauhalle. Lisäksi haastattelin muun muassa hänen ystäviään ja entisiä rakastettujaan. Aina löytyi jokin mielenkiintoinen tiedonsiru, jonka halusin ottaa talteen. Kirjan tekeminen oli kuitenkin hauskaa, enkä missään vaiheessa ajatellut sen olleen työteliästä, enkä myöskään halunnut luopua siitä.\nTiedonsiruja ja yksityiskohtia kirjasta löytyykin. Siinä on muun muassa Loirin vanha asunnonhakuilmoitus, jossa hän haki ystävänsä kanssa asuntoa ”jostakin Helsingin liepeiltä”.\n– He saivat yhden läävämäisen tarjouksen ja se oli ainoa, joka saatiin, kirjailija hymähtää.\nLoiri sai ensimmäisen elokuvaroolinsa 17-vuotiaana Mikko Niskasen kulttielokuvassa ”Pojat”.\n– Näin sen elokuvan ihan kloppiaikana. Minua harmitti silloin kovasti, että niin kovin nuori sälli näyttelee, kirjailija muistelee.\nUutuuskirja: Vaimon kuolema ajoi Loirin yrittämään itsemurhaa: "Hän huuhtoi kaikki pillerit alas lasillisella vettä"\nKulttuuri Vesa-Matti Loiri Jari Tervo Kirjallisuus Kotimaa


äänekosken helluntaiseurakunta - NUORTENILTA\n28.2.2020 19:00 Lisää kalenteriin 28-2-2020 19:00:00 50 äänekosken helluntaiseurakunta - NUORTENILTA Yhteinen NUORTENILTA yhdessä Suolahden Kotikirkon nuorten kanssa! Mukavaa yhdessäoloa, puuhaa, purtavaa ja Sanan opetusta. Illasta vastuussa Valenca Kunnala, Jani Utriainen ja Tom. Yhteinen nuortenilta on joka kuukauden viimeinen perjantai seurakunnassamme. Tule kaverisi kanssa mielenkiintoiseen iltaan! Äänekoskentie 238 Äänekosken Helluntaiseurakunta ja Suolahden Kotikirkko false DD/MM/YYYY\nÄänekosken Helluntaiseurakunta ja Suolahden Kotikirkko\nYhteinen NUORTENILTA yhdessä Suolahden Kotikirkon nuorten kanssa! Mukavaa yhdessäoloa, puuhaa, purtavaa ja Sanan opetusta. Illasta vastuussa Valenca Kunnala, Jani Utriainen ja Tom. Yhteinen nuortenilta on joka kuukauden viimeinen perjantai seurakunnassamme. Tule kaverisi kanssa mielenkiintoiseen iltaan!


Pieni päivitys - Peuramaa Golf\n19.8.2019 16.4.2020 / Paikallissäännöt, Tasoitus ja sääntö\nPaikallissääntöjen kohtaa 13. ollaan päivitetty. Vanha sääntö meni seuraavasti:\nKiinteät haitat viheriön läheisyydessä (ml. kastelulaitteen kannet viheriöllä Pikku Peura -kentällä)\nKiinteästä haitasta saa vapautua säännön 16.1 mukaisesti. Pelaajalla on myös seuraavat vapautumisvaihtoehdot, kun kiinteä haitta sijaitsee lähellä viheriötä tai viheriöllä ja on pelaajan pelilinjalla:\nPallo yleisellä pelialueella: Pelaaja voi vapautua säännön 16.1b mukaan, jos kiinteä haitta on pelilinjalla viheriöllä, tai enintään kahden mailanmitan etäisyydellä viheriöstäja enintään kahden mailanmitan etäisyydellä pallosta.\nPoikkeus: Ei vapautumista, jos pelaajan valitsema pelilinja olisi selvästi epätarkoituksenmukainen.\nPäivitetty versio kohdasta 13. menee seuraavasti:\nKiinteästä haitasta saa vapautua säännön 16.1 mukaisesti. Pelaajalla on myös seuraava vapautumisvaihtoehto, kun kiinteä haitta sijaitsee pelaajan pelilinjalla viheriöllä, tai lähellä viheriötä yleisellä pelialueella väyläpituuteen tai lyhyemmäksi leikatulla alueella. Pelaaja voi vapautua säännön 16.1b mukaan, jos kiinteä haitta on pelilinjalla viheriöllä, tai enintään kahden mailanmitan etäisyydellä viheriöstä ja enintään kahden mailanmitan etäisyydellä pallosta. Huom.: Myös pelaajan pallon on tällöin oltava yleisellä pelialueella väyläpituuteen tai lyhyemmäksi leikatulla alueella. Poikkeus: Ei vapautumista, jos pelaajan valitsema pelilinja olisi selvästi epätarkoituksenmukainen.\nMuutoksen perusteena on yhdenmukaisuus SGL:n kilpailumääräysten (ns. Hard Card) kanssa. Paikallissäännön tarkoitus alun perinkin on ollut vain mahdollistaa forelta tai väylältä puttaavalle vapaa linja reikään. Usein putteri on vielä tarkoituksenmukainen maila tähän tilanteeseen. Raffista ei pitäisi yleensäkään olla tarkoituksenmukaista putata, vaan sieltä pelaajilla on käytössään mailoja (tai normaalista puttaamisesta poikkeavia lyöntitapoja putterillakin) joilla haitta on muuten väistettävissä. Lisäksi raffista myönnettävä vapautus voisi johtaa pudottamispaikan valinnan myötä pelin jatkumiseen lyhyeksi leikatulta alueelta, mikä olisi noissa tilanteissa golfpelin hengen kannalta kohtuuttoman suuri tilanteen helpottuminen.\nKUUKAUDET Valitse kuukausi syyskuu 2021 elokuu 2021 heinäkuu 2021 kesäkuu 2021 toukokuu 2021 huhtikuu 2021 maaliskuu 2021 helmikuu 2021 tammikuu 2021 joulukuu 2020 marraskuu 2020 lokakuu 2020 syyskuu 2020 elokuu 2020 heinäkuu 2020 kesäkuu 2020 toukokuu 2020 huhtikuu 2020 maaliskuu 2020 helmikuu 2020 tammikuu 2020 joulukuu 2019 marraskuu 2019 lokakuu 2019 syyskuu 2019 elokuu 2019 heinäkuu 2019 kesäkuu 2019 toukokuu 2019 huhtikuu 2019 maaliskuu 2019 helmikuu 2019 tammikuu 2019 joulukuu 2018 marraskuu 2018 lokakuu 2018 syyskuu 2018 elokuu 2018 heinäkuu 2018 kesäkuu 2018 toukokuu 2018 huhtikuu 2018 maaliskuu 2018 helmikuu 2018 tammikuu 2018 joulukuu 2017 marraskuu 2017 lokakuu 2017 syyskuu 2017 elokuu 2017 heinäkuu 2017 kesäkuu 2017 toukokuu 2017 huhtikuu 2017 maaliskuu 2017 helmikuu 2017 tammikuu 2017 joulukuu 2016 marraskuu 2016 syyskuu 2016 elokuu 2016 heinäkuu 2016 kesäkuu 2016 toukokuu 2016 huhtikuu 2016 maaliskuu 2016 helmikuu 2016 tammikuu 2016 marraskuu 2015 syyskuu 2015 elokuu 2015 heinäkuu 2015 kesäkuu 2015 toukokuu 2015 huhtikuu 2015 maaliskuu 2015 helmikuu 2015 tammikuu 2015 joulukuu 2014 lokakuu 2014 syyskuu 2014 elokuu 2014 heinäkuu 2014 kesäkuu 2014 toukokuu 2014 huhtikuu 2014 maaliskuu 2014 helmikuu 2014 tammikuu 2014 joulukuu 2013 marraskuu 2013 lokakuu 2013 elokuu 2013 heinäkuu 2013 kesäkuu 2013 toukokuu 2013 huhtikuu 2013 maaliskuu 2013 helmikuu 2013 tammikuu 2013 joulukuu 2012 lokakuu 2012 syyskuu 2012 elokuu 2012 heinäkuu 2012 kesäkuu 2012 toukokuu 2012 huhtikuu 2012 maaliskuu 2012 helmikuu 2012 joulukuu 2011 marraskuu 2011 lokakuu 2011 syyskuu 2011 elokuu 2011 kesäkuu 2011 toukokuu 2011 huhtikuu 2011 maaliskuu 2011 tammikuu 2011 joulukuu 2010 marraskuu 2010 lokakuu 2010 elokuu 2010 heinäkuu 2010 kesäkuu 2010 toukokuu 2010 maaliskuu 2010 helmikuu 2010 tammikuu 2010 marraskuu 2009 lokakuu 2009 syyskuu 2009 elokuu 2009 heinäkuu 2009 kesäkuu 2009 toukokuu 2009 huhtikuu 2009 maaliskuu 2009 helmikuu 2009 tammikuu 2009 marraskuu 2008 lokakuu 2008 syyskuu 2008 elokuu 2008 heinäkuu 2008 kesäkuu 2008 toukokuu 2008 huhtikuu 2008 maaliskuu 2008 helmikuu 2008 tammikuu 2008 joulukuu 2007 marraskuu 2007 lokakuu 2007 syyskuu 2007 elokuu 2007 heinäkuu 2007 kesäkuu 2007 toukokuu 2007 huhtikuu 2007 maaliskuu 2007 helmikuu 2007 tammikuu 2007 joulukuu 2006 marraskuu 2006 lokakuu 2006 elokuu 2006 kesäkuu 2006 toukokuu 2006 maaliskuu 2006 helmikuu 2006 joulukuu 2005 marraskuu 2005 lokakuu 2005 syyskuu 2005 heinäkuu 2005 kesäkuu 2005 toukokuu 2005 huhtikuu 2005 tammikuu 2005 joulukuu 2004 marraskuu 2004 syyskuu 2004 heinäkuu 2004 kesäkuu 2004 toukokuu 2004 huhtikuu 2004 maaliskuu 2004 helmikuu 2004 tammikuu 2004 joulukuu 2003 marraskuu 2003 lokakuu 2003 syyskuu 2003 elokuu 2003 heinäkuu 2003 kesäkuu 2003 toukokuu 2003 huhtikuu 2003 maaliskuu 2003 helmikuu 2003 tammikuu 2003 joulukuu 2000\n© 2021 Peuramaa Golf Hjortlandet, Peuramaantie 152, 02480 Kirkkonummi , ajanvaraus 0200 22 122 (0,78€/min+pvm), ravintola, (09) 2955 8230


Nuorten viesti koulutuksen ja työelämän tulevaisuudesta\nOlkinuora, Satu (2009)\nSuomalainen koulutusorganisaatio ja -politiikka ovat maailman kärkiluokkaa ja nuoremme loistavat vuosi toisensa jälkeen OECD:n toteuttamissa oppimista mittaavissa PISA -vertailuissa (Nuorisobarometri. Opetusministeriö 2008, 21). Samaan aikaa kouluviihtyvyys on kuitenkin jatkuvassa laskussa ja nuorten mielenterveys ja sen seuraukset ovat alati median puheenaiheena. Miksi ihmeessä?\nToukokuussa 2009 Taloudellisen tiedotustoimiston toimesta 260 nuorta kokoontuivat pohtimaan ”Millaisessa Suomessa sinä haluat elää ja vaikuttaa vuonna 2019?”. Käsiteltäviä kategorioita oli kolme: 1) koulutus ja työelämä, 2) terveys ja hyvinvointi ja 3) yhteisöllisyys. Lopputuloksena syntyi Nuorten tulevaisuusviesti, jossa nuoret kertoivat mitä he muuttaisivat Suomen tulevaisuudessa. Toivomuslistalla paremmasta huomisesta oli mm. ammatillisen tutkinnon tiivistäminen kaksivuotiseksi, enemmän sosiaalisia ja elämäntaitoja koulutukseen sekä mielenterveyspalveluiden tuominen lähemmäs nuoria. Tämä opinnäytetyö Nuorten viesti koulutuksen ja työelämän tulevaisuudesta kuvaa ja raportoi tuon prosessin kulkua, kokoaa tutkimustuloksia nuorten arvoista ja elämästä sekä pohtii mitä nuoret oikeastaan haluavat koulutukselta ja työelämältään?\nNuorten tulevaisuusviesti oli osa laajempaa tutkimuskokonaisuutta, johon kuuluivat myös verkkokyselynä toteutettu Nuorten arvot ja elämä -tutkimus, Nuorten Korpilampi -seminaari, Myötätuuleen.fi -kampanjasivusto sekä Nuorten tulevaisuusviesti -lehti. Opinnäyte pohjaa kyseisiin tutkimuksiin.\nNuorten tulevaisuusviesti -lehti luovutettiin Pääministeri Matti Vanhaselle kesäkuussa 2009 viestiä rakentaneiden nuorten, Taloudellisen tiedotustoimiston sekä Nuorisoasian neuvottelukunnan puolesta.