Personal Lainat: Hanki itsellesi Avoimet alkaen Tuotot - Gothic Nordmar\nPersonal Lainat: Hanki itsellesi Avoimet alkaen Tuotot\nWysłany: Nie 1:11, 09 Lut 2014 Temat postu: Personal Lainat: Hanki itsellesi Avoimet alkaen Tuotot\netsiminen laadukkaimmat vaatimatonta lause tarkoitukseen laina ? Mutta mutta pysty haku toteutettavissa henkilökohtainen laina pakkaus itsellesi sitten yrittää kanssa tarkka ay palkkapäivä laina. Jos löydät pankkikortti joka on merkittäviä rajoitus , et ehkä tehdä credit kortti prosessia kaikki velka niin huomaat menoja vain kulut oman onnittelukortti . Henkilökohtainen laina yleensä luullaan henkilökohtainen luottoraja . Jos on taloudellinen perusta järkeviä ja järjesti , palkkapäivä laina voi antaa että lisätuloja ihmiset tarvitsevat aina ne kiinnostuit ilman kiinni ne tietämättömiä tai kiistely ne osaksi rahoitus lopussa . Voit ostaa käteisenä vain täyttämällä suoraviivaista net hakulomake joidenkin vaaditaan tosiasiat ja heti, kun sovellus Lainan täyttää hyväksynnän asuntolainan yritys , teidän odotettavissa laina ehkä sijoittaa osaksi tilisi päivänä, on soveltamalla [link widoczny dla zalogowanych] he ovat tietoisia kaikki sinun täytyy tietää, noin talon lainat ja löytää heitä. Monet palkkapäivä etukäteen ihmiset vaaditaan nopeasti fix verkkotunnus ei usko suhteen vuosi osuus ladattujen mutta vaihtoehtoisesti kustannuksella määrä . On koska linjalla lainanantajat menetelmä pankkilainaa hetkessä ja offerrncompetitive maksuja. Pitäisikö sinun tulee kertyminen Usd 20.000 Dollari 25.000 aluksi ottaen seuraavissa tapoja :.\nVoiko Home - Tällä hetkellä palveluksessa Miehet ja naiset Hanki Nämä lainat ?. enemmän saatavuus kyky helpompi Miss monet haasteita ja löytää nopeampaa ohjelma todetulla henkilökohtaiset haluaa . Koska heillä on enemmän käteisellä alkajaisiksi , heillä ei ole niin kova aika esittäminen henkilökohtaiset lainat ja ihmiset, jotka kärsivät ollut vaikeuksia aikana . Arvioijan yleensä tuotto pystyä sisäänkirjautumista järjestäminen ja määrittämään yhtiö on hemorrhaging dollaria [link widoczny dla zalogowanych] Sovellus tarpeet määrä tietoa kuin etiketti oman hakijan , hänen kunkin hänen vanhetessa sukupuolta , info, tili Lajike , ikä - postilähetys osoite , ja niin edelleen . Jolla huono luottoluokitukset ei vakava asia . Jos haluat kuljettaa hienoimmista asioista nämä 2 palkintoja , niin saada laina kanssa huhtikuu on alle sen, mitä nykyinen hinnat on avulla voit säästää rahaa jos maksat saati uteliaisuutta ottaa matala vauhti vakauttamista laina .\nNiin, useimmat luotto etsijät valitse ottaen vakuudettomia henkilökohtaisia ??lainoja ostoa auto . Toki , heitto suuria dollaria on kokonaistaloudellisuus lähes varmasti johtoaan joitakin ihmisen pienet - name pontta joka tulee saatiin presidentti Obama asia puhua kuluessa myöhemmät 14 monta kuukautta kun hän pyritään pysyä oman tehtävä . Joten, ilman palkka veron vakuutti , pankki kuuluu rahallisesti altis skenaario aiheesta pankki henkilökohtaiset lainat [link widoczny dla zalogowanych] vasara kuluessa taloudellinen Markkinapaikka on Saavutukset unleveraged työttömien henkilökohtaiset lainat koko enemmän täydellisesti - arvostavat koska notkeutta . Koska 1000 yksilöiden määräsi vakuutus ne löydät itsesi menoja 52. Esittävä web-pohjainen tutkimus voimin voit etsiä rahoituslaitos jolla on auton rahoitus saamatta Corp - allekirjoittaja, mutta silti joka on kohtuullinen korot .\nAluksi , se on tarkoitus käsittelevät oikeudenmukaisesti välitöntä tarpeisiin joten , ne joka on on osoitettu tulevaisuudessa . Anything koulutusta lainan suunnitelma tekee teidän tutkija elävä paljon helpompaa ja voi tukea sinua tajuissaan omassa tutkimus [link widoczny dla zalogowanych] edulliseen vakuudettomat lainat brittiläinen voitto lainanottajat poistamisessa kaikki vaikeaa taloudellisten tilanteiden että tapahtuu näille ihmisille. Yhtä , se on myös erittäin tärkeää varoa tahansa docs joka EHKÄ puhdas aukkoja.\nSiellä olet nopea , helppoa ja saatavilla ketään, joka haluja heitä.


Krokotiileja Väinölänniemen vesillä - Steelers\nAmerikkalaista jalkapalloa Kuopiossa\n31.7.2019 by Roope Korhonen\nKrokotiileja Väinölänniemen vesillä\nViime viikon helteet ovat jo hieman hellittäneet ja Steelers (6-2) palaa parin viikon vierasmatkoiltaan takaisin aina aurinkoiselle Väinölänniemelle. Kuopiolaisten vanavedessä Vänärille lipuu myös sakki nälkäisiä krokotiilejä. Torstaina 1.8. nähdään miten käy, kun viimeisestä playoff-paikasta tällä hetkellä otetta pitävä Seinäjoki Crocodiles (3-4) saapuu haastamaan Kuopio Steelersiä.\nEdellinen ottelu joukkueiden välillä pelattiin pari viikkoa sitten Seinäjoella. Kyseessä olikin aikamoinen jännitysnäytelmä, joka ratkesi aivan ottelun loppuminuuteilla #23 Santeri Inkisen syötönkatkoon ja sen jälkeiseen kelloa kuluttaneeseen hyökkäysvuoroon. Edelliseen otteluun verrattuna molemmat joukkueet ovat hieman erinäköiset, sillä tällä hetkellä Italiassa käynnissä olevat U19 EM-kisat verottavat molemmilta joukkueilta tärkeitä pelaajia. Steelers reagoi näihin puutteisiin jo viime viikolla Saintsia vastaan peluuttamalla keskushyökkääjä #3 Gerard Johnsonia jonkin verran laitahyökkääjänä. Johnsonin tonttia tuurasi useaan otteeseen enimmäkseen puolustusta tällä kaudella pelannut #26 Aku Uotila. Nähtäväksi jää miten Seinäjoki korvaa esimerkiksi tukimies #24 Saidou Jallown poissaolon.\nMolemmat joukkueet ovat pelanneet kohtaamistensa välissä yhden ottelun. Steelers kävi helteisellä Pyynikillä suurinumeroisen hyökkäystaistelun Tampere Saintsia vastaan napaten pisteet kotiin vieraista. Crocodiles taasen matkusti Helsinkiin Velodromille sarjakärki Roostersia vastaan. Suuret pistemäärät kasattiin myös Roosters-Crocodiles ottelussa, joka päättyi seinäjokelaisten harmiksi tappioon 61-36. Crocodiles kuitenkin on osoittanut olevansa erittäin iskukykyinen kärkijoukkueita vastaan ja Steelersin tuleekin olla erittäin varovainen pitääkseen pisteet Väinölänniemellä. Erityisesti pitkät heitot tuntuvat onnistuvan Crocodilesin pelinrakentaja #6 Jonathan Bakeriltä. Steelers-puolustuksen on oltava siis hereillä Croco-hyökkäyksen vikkelien laitahyökkääjien #8 Patrick McKoy-Wilsonin ja #17 Stéphane Fortesin kanssa, ettei vierasjoukkue pääse nappailemaan helppoja pisteitä pitkillä peleillä. Pitkissä heitoissa kestää tietysti oma aikansa kehittyä, joten ei varmasti tule yllätyksenä jos puolustuksen koordinaattori Petri Pellinen pistää Vaahteraliigan säkkitilaston kärkimies #20 Donavan Haydenin ahdistamaan Bakeria blitzeillä useammin kuin kerran.\nAsetelmat otteluun ovat melko selvät. Steelers lähtee jälleen kerran otteluun ennakkosuosikkina, mutta ei mitenkään isona sellaisena. Crocodiles taistelee paikasta playoffeihin ja vierasvoitto Steelersistä toisi heille kaivattua turvaa sarjataulukkoon. Steelers ei missään nimessä ole lähdössä häviämään, sillä kotietu välieriin on pelistä toiseen vaakalaudalla. Yksikin tappio tässä vaiheessa voi keikauttaa loppukaudesta Steelersin ulos kotiedusta. Tämä ottelu potkaistaan käyntiin torstaina 1.8. klo 18:30 aina aurinkoisella Väinölänniemellä ja Ruutu+ lähetys ottelusta alkaa klo 18:00. Tulkaa siis mukaan ja tuokaa sukulaisten naapuritkin kannustamaan Steelers voittoon!\nKategoriassa: Etusivu, uutiset\nToiseen kotipeliin vieraaksi Vänärin ensikertalainen, Crusaders\nRunkosarjan toinen neljännes aloitetaan vieraspelillä Porvoo Butchersia vastaan\nKotiavaus pelataan vihdoin sunnuntaina, vastaan marssii Seinäjoki Crocodiles\nPäävalmentajan sanoin: Tigers N – Steelers N 72-46\nPäävalmentajan sanoin: Steelers N – Butchers N 0-62\n· Copyright 2019 · Kuopion Steelers · Sollertis ·


KeyKey - paras näppäimistösimulaattori OS X: lle\nOn kiusallista myöntää, mutta minä, henkilö, joka on työskennellyt tekstin kanssa yli 10 vuotta, ei ole vielä oppinut sokeasti kirjoittamista. Syynä ei ole pelkästään luonnollinen laiskuus, vaan myös Macin näppäimistösimulaattorien kurjuus. En vain voinut sietää olemassa olevien sovellusten oppimisjärjestelmän kammottavaa suunnittelua ja järjettömyyttä. Mutta aamunkoitto murtui horisontissa, kun KeyKey-kirjoituskouluttaja ilmestyi elämääni.\nMyötätuntoa jo aiheutti se, että hakemuksen tekijöillä oli samankaltaisia ongelmia, ja ne ratkesivat ne luomalla tehokkaan simulaattorin, joka on miellyttävä käyttää. Ja jos henkilö luo jotain itselleen, niin hän välttämättä investoi koko sielunsa työhön.\nKäyttäjäkohtaisen viestinnän alussa KeyKey antaa perusasetuksen sokeiden kirjoitusten yksinkertaiselle taiteelle, jossa puhutaan kullekin sormelle osoitetuista avaimista.\nJa käsien sijainti näppäimistöllä.\nEnglanninkielinen (kaksi asettelua QWERTY ja DVORAK), ukrainalainen ja venäjä ovat käytettävissä koulutukseen.\nJos unohdat, minkä oppitunnin aikana tarvittava kirjain on vastuussa, voit vakoileilla näytön näppäimistöä. Se korostuu mukavalla ympyrällä.\nTilastosovellus on yksinkertainen ja ymmärrettävä.\nMutta kaikkein gusto-simulaattori ei ole kauneutta, yksinkertaisuutta ja mukavuutta. Oppimisprosessin filosofia on syy siihen, miksi hakemusta suositellaan ostettavaksi.\nEnnen sovelluksen luomista kaverit analysoivat paljon tekstiä saadakseen selville sanojen, kirjainten ja lauseen keskimääräisen pituuden. Tällä perusteella luotiin kuusi opetusta.\nOppitunnit vaihdetaan automaattisesti opiskelijan edistymisen mukaan. Jos käyttäjä menee sujuvasti ja ilman virheitä, monimutkaisuus kasvaa. Ja päinvastoin. Opetuskirjojen kirjo jatkuu jatkuvasti: suosituimmista harvinaisimpiin. Voit valita minkä tahansa oppitunnin valikosta.\nMielenkiintoinen seikka on myös uuden rivin muodostamisen periaate, kun painat Enter-näppäintä ja lopetat edellisen. Se on muodostettu niin, että sinulla on mahdollisuus työskennellä aikaisemmin tehtyjen virheiden parissa.\nJotain tällaista tapasin vain kerran Keybrin online-simulaattorissa.\nMutta Netissä löysin KeyKey-vertailut vain kuuluisalla "SOLO-näppäimistöllä", jota ei koskaan julkaistu OS X: lle. Yritin yrittää oppia, miten sokeita "SOLO": lla, mutta tämä ohjelma vakuutti minulle, että En voi tehdä sitä.\nMutta KeyKey auttoi minua selviytymään tästä ennakkoluulosta. Syynä on se, että "SOLO" sisältää 100 opetusta, joissa enimmäkseen merkityksetön joukko kirjaimia. Käynnissä olevan konkreettisen kehityksen puute oli hyvin väsyttävää ja tappoi kaiken motivaation ja uskon itseensä.\nKeyKeyn koulutus- ja edistämisjärjestelmä on suunniteltu siten, että käyttäjä näkee jatkuvasti edistystä ja siirtyy eteenpäin jännityksellä, ja jokainen oppitunti varmistaa, että hän onnistuu.\nKehittäjät eivät aio lopettaa ja lupaa, että seuraavassa versiossa näkyy:\nOppitunnit isoilla kirjaimilla.\nPerustoiminnot: puolipiste, pilkku, viiva, kysymys- ja huutomerkit, kaksoispiste, puolipiste.\nHarjoituksen versio Backspace-näppäimellä, kun kaikki virheet on poistettava.\nSisäiset tilastot - KeyKey aloittaa opetustulosten tallentamisen, ja kehittäjien on vain järjestettävä se kauniisti tulevassa versiossa.\nPienet käyttöliittymän parannukset.\nLuultavasti myös uusien kielten syntyminen ja kyky lisätä oma teksti.\nYhteenvetona kaikkeen edellä kirjoitettuun voidaan sanoa, että KeyKey-näppäimistösimulaattori ansaitsee henkilökohtaisen valmentajan nimen, joka on yksilöllisesti mukana kanssanne. Joten, jos haluat hallita pimeän kirjoittamisen taitoa kymmenellä sormella tai jos olet menettänyt uskon kykyihisi, KeyKey tulee sinun välttämättömäksi avustajaksi, joka johtaa sinut katkeraan loppuun.


Nettivaraosa - Peogeot 406 1998 - Auton varaosat - Nettivaraosa\nID 2310787. Kori auton varaosat\nPeogeot 406 Lisätiedot2.0 bensa. Myydään osina pois. uudet takajarrulevyt. Ajokuntoinen vielä. leima menossa vanhaksi. 200e koko auto.\nPeugeot 406 60 €\nPeugeotCoupe 406 V6 100 €\nPEUGEOT406 * Nettivaraosa.com ei vastaa osien tietojen paikkansapitävyydestä. Varmista aina tarkemmat tiedot myyjältä.


Lapsella oli taas tänään hyvä syy juhlahinkuun. Hän kaikkivoipaisesti MÄÄRÄSI, että meillä on kerhon jälkeen naamiaiset, ja kaikilla on PAKKO olla "valepuku". Äidin TÄYTYY tehdä kakku ja hänelle PITÄÄ antaa lahjoja. Tämä höpötys alkoi jo toissapäivänä.\nKun vihdoin päästiin yhteisymmärrykseen, että ei ole pakkoja, ja että määräily ei tunnu muista kivalta, saatiin aikaiseksi puoli tuntia kestävät ihan pienen vaivan valepukubileet. Keskimmäisen kanssa oltiin prinsessa ja kuningatar. Miuku ja mr Pii olivat tiikereitä. Sille mainitsematta jätetylle kukaan ei tainnut rooliasua edes ehdottaa. Sen verran jo olemme oppineet. Hän sai olla hovikuvaaja.\nVarsin oli kiva juhlatuokio. Arkeen putkahti ripaus luksusta ja tulevaisuuden kultaisia lapsuusmuistoja. Voisin muuten ihan hyvin alkaa kuninkaalliseksi. Sen verran hyvin taas viihdyin itsekin pitsihelmoissa, kruunussa ja naamaan liimatuissa tarroissa. (Mekko on muuten euron kirpparilöytö, jota oon jo monissa kotinaamiaisissa käyttänyt. Pikkiriikkisen prinsessamekko on sen sijaan ensimmäinen prinsessaleikkimekkoni jostain 25 vuoden takaa. Tikruasusta kerroin täällä, ja sovittelinpa itsekin tuota asua. Sitä vertauskuvallista asua testailin alkuviikosta myös...)\nTunnisteet: arjen luksus, höpsis, juhlat, söpöä, äiteily


Retket piristys arkeen - Lukijoilta - Turun Sanomat\nMeitä on joukko ehtoopuolen ihmisiä, jotka mieleltämme olemme virkeitä ja järki pelaa, vaikka askel ei enää olekaan kaksikymppisen. Olemme myös hyvin liikkuvaisia ja siksi meillä on onni kuulua kerhoihin, jotka tekevät tälle ikäryhmälle sopivia matkoja ja retkiä.\nMutta olemme kuulleet, että myös Turussa on sellaisia vanhusten kerhoja, jotka rajoittavat kerholaisten matkoja monenlaisilla tekosyillä. Jo matkoja ilmoitettaessa ilmoitetaan, ettei huonojalkaisten tarvitse retkille vaivautua. Matkalla kun voi olla mukulakivikatuja, pitkiä portaita ym. Nämä tuntuvat kummallisilta tekosyiltä. Enemmän taitaa olla kiinni siitä, minkälainen on kerhon vetäjä.\nEikö ole niin, että monelle vanhukselle yhteiset matkat ja retket ovat ainut piristys ankeaan arkeen. Eikä monellakaan ole muulla tavoin mahdollisuutta matkustamiseen. Niin, että matkatkin maistuvat, kun on kunnon vetäjä matkassa.


Tiedote: Esport Oilersille uusi logo ja visuaalinen ilme | esportoilers.fi\nTiedote: Esport Oilersille uusi logo ja visuaalinen ilme\nEsport Oilersin visuaalinen ilme on saanut päivityksen, sillä seura on ottanut tänään käyttöönsä uuden logon, kirjasimen sekä värimaailman. Viime syksystä lähtien työstettyä uudistusta on toteutettu yhteistyössä Street Games Oy:n kanssa.\nOilersin toiminnanjohtaja Jouni Vehkaoja on varsin tyytyväinen visuaalisen ilmeen lopputulokseen.\n- Nykyisen ilmeen kanssa on kuljettu seitsemän vuotta ja päivitys on ollut harkinnassa jo muutaman vuoden ajan. Vanha ilme jouduttiin luomaan melkoisessa kiireessä, sillä seura oli kauniisti sanottuna kaoottisessa tilassa keväällä 2013. Uutta ilmettä päästiin työstämään viime syksynä, ja koimme että nyt on sopiva aika tulla asian kanssa ulos.\n- Olen tyytyväinen lopputulokseen. Värimaailma antaa hyvät mahdollisuudet ja logo tuo ilmeeseen tiettyä selkeyttä, Vehkaoja jatkaa.\nKoko seuran kattava visuaalisen ilmeen muutos tehdään vaiheittain, ja ensimmäisenä uuden ilmeen saa käyttöönsä miesten edustusjoukkue – Öljymiehet. Öljymiehet astelee kevään pudotuspeleihin uusissa pelipaidoissa heti tämän illan ottelusta lähtien ja joukkue pelaa ensi syksystä alkaen kotiottelunsa mustilla pelipaidoilla ja vieraissa valkosilla. Uusituissa pelipaidoissa on tänään nähtävillä myös seuran uusi kirjasin, joka koristaa pelaajien sukunimeä ja pelinumeroa.\n- Näin iso muutos tullaan toteuttamaan vaiheittain. Liigajoukkue pääsee toimimaan suunnannäyttäjänä jo kevään aikana. Seurassa on 1800 jäsentä ja reilut 50 joukkuetta, joten on luonnollista että näin iso muutos tulee ottamaan aikaa. Juniorijoukkueilla tulee olemaan ensi kaudella ns. siirtymäkausi, joten ensi kaudella tullaan varmuudella näkemään uutta ja vanhaa sekaisin.\nOilersilla on jatkossa uuden, virallisen logon lisäksi käytössään myös muutama vaihtoehtoinen logo. Uuteen logoon pääset tutustamaan Esport Oilers TV:ssä. Uusia materiaaleja on nähtävillä myös seuran somekanavissa heti viikonlopun aikana.\n- Urheilumaailmassa logot ja seuravärit herättävät usein vahvoja tunteita ja jakavat mielipiteitä. Uskon kuitenkin, että olemme tehneet uuden ilmeen kanssa onnistuneita valintoja, ja että seuran jäsenet ja kannattajat ovat tästä ajan myötä samaa mieltä, Vehkaoja kertoo lopuksi.


Blogikirppis: toukokuuta 2012\nDr Denimin todella joustavat pillifarkut koossa 28/32. Aloitushinta (sisältää postikulut) on 11 €. Huutoaikaa on 19.5 klo 18.00 asti. Muistakaa jättää sähköpostiosoitteenne huudon mukana.Minimikorotus on 0,5€.\nLähettänyt Xenia klo 10.25 3 kommenttia:\nTunnisteet: Dr Denim\nTummat, muutaman kerran käytetyt Crocker farkut koossa 28/32 (lahkeista otettu pikkasen sisään). Malli on myötäilevä. Aloitushinta (sisältää postikulut) on 12 €. Huutoaikaa on 19.5 klo 18.00 asti. Muistakaa jättää sähköpostiosoitteenne huudon mukaan.Minimikorotus on 0,5€.\nLähettänyt Xenia klo 10.18 1 kommentti:\n36 kokoinen Gina Tricotin hame, jossa vetoketju edessä. Vyötäröltä napakka ja lantiolta rennompi. Huutoaikaa on lauantaihin 19.5 klo 18.00 asti. Lähtöhinta sisältää postikulut, ja se on 5 €. Muistakaa jättää huutaessanne myös sähköpostisoitteenne mukaan.Minimikorotus on 0,5€.\nLähettänyt Xenia klo 10.15 9 kommenttia:\nTästä postauksesta ylöspäin on uusia tuotteita. ;)\nLähettänyt Xenia klo 10.10 Ei kommentteja:


Tarkasteltaessa erilaisia pelejä, joita lIVE kasinot ja vedonlyöntisivustot, vähiten voidaan sanoa, että yhdelläkään päivällä ei ole mahdollisuutta olla tylsää, olipa se kuinka monimutkaista tahansa. Otetaan esimerkki Live Football Studio. On melkein varmaa, että jotkut ihmettelevät, onko kyseessä oikea peli, josta voi lyödä vetoa. Vastaus on positiivinen, mutta se herättää toisen kysymyksen. Mikä tämä peli on?\nMikä on Live Football Studio?\nAasian kasinoissa tarjottavista peleistä kiinnostuneilla on epäilemättä tunne nähdä tuttu peli. He eivät ole väärässä. Live Football Studiossa on useita kohokohtia Evolution GamingLive Dragon Tiger. Suurin ero näiden kahden välillä on se, että tässä painotetaan jalkapalloa. Tämä peli on kehitetty eurooppalaiselle yleisölle, joten ei ole yllättävää, että se perustuu maanosan suosituimpaan urheilulajiin. Mutta mikä on Live Football Studio? Live Football Studio on korttipeli, jonka säännöt ovat niin yksinkertaisia, että ne näyttävät lapsellisilta. Ei tarvitse lyödä vetoa ja odottaa pelin tuloksia. Se on klassinen korttipeli, jolla on joitain erityispiirteitä.\nKuinka pelata Live Football Studiota?\nPeli alkaa vedonlyöntisarjalla. Voit valita seuraavista vaihtoehdoista: tasapeli, vierasvoitto tai kotivoitto. Kun vedot on tehty, jakaja jakaa kortit. Molemmat ovat auki, toinen asetetaan Koti-asentoon, toinen Poissa-asentoon. Korkein arvoinen kortti voittaa. Jos pelaaja on lyönyt vetoa sijainnistaan, hän voittaa. Se on niin yksinkertaista.\nLive Football Studio -säännöt\nPelin äärimmäisen yksinkertaisuuden vuoksi on vaikea, ellei melkein mahdotonta, puhua säännöistä. Ainoa asia, joka tulee mieleen, on korttien sijoitus. Korkein arvo on ässä. Seuraavaksi tulevat kuningas, kuningatar ja Jack. Loput kortit luokitellaan niiden numeeristen arvojen mukaan. Jälleenmyyjä voi piirtää kaksi korttia samaa maata, samaa symbolia tai eri pukuja, mutta sillä ei ole merkitystä. Ainoa asia, joka merkitsee peliä, on kuhunkin korttiin liittyvä arvo.\nKuinka Live Football Studio toimii?\nPeriaatteet ovat suhteellisen yksinkertaisia, siksi keskitymme kertoimiin. Niitä on vain kolme. Kuten jo edellä mainittiin, peluri voi lyödä vetoa "Koti", "Poissa" tai Tasapeli. Jos kaksi ensimmäistä vaihtoehtoa on helppo ymmärtää, herää kysymys, mikä on tasapeli. Se on alkeellista! Jos "Koti" -kortin arvo on sama kuin "Poissa" -kortin arvo, se on tasapeli.\nEntä kertoimet? Halvimmat kertoimet ovat "Koti" ja "Vieras". Ne ovat vain 1: 1. Näillä kahdella ei ole mahdollisuutta voittaa omaisuuksia. Mielenkiintoisin veto, mutta myös riskialttiin on tasapeli. On melko harvinaista, että jakaja jakaa kaksi samanarvoista korttia, ja tämä on niin epätavallista, että kertoimet ovat 11: 1.\nKuinka voittaa Live Football Studiossa: Live Football Studio -strategia\nOn aivan normaalia etsiä tapoja optimoida uhkapeli tarpeettomien taloudellisten menetysten välttämiseksi. Se toimii monien kasinopelien ja jopa joidenkin online-videopelien kanssa. Live Football Studion tilanne on kuitenkin täysin erilainen. Vaikka sitä on helppo pelata, se on myös yksi satunnaisimmista peleistä, joita voi pelata. Mikään strategia ei toimi tässä tapauksessa, pelaaja voi luottaa vain onnien.\nKuinka voit tiivistää mitä Live Football Studio?\nSe on kasinopeli, korttipeli, jota on helppo pelata.\nMikä vuosi Live Football Studio ilmestyi ensimmäisen kerran?\nLive Football Studio on suhteellisen nuori. Se ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 2018, juuri ennen Venäjän jalkapallon maailmancupia.\nMitkä ovat vedot Live Football Studiossa?\nKoti - 1: 1 Vieras - 1: 1 Tasapeli - 11: 1.\nKuinka monella kortilla osallistujat pelaavat?\nKaksi! Yksi "Koti" ja yksi "Poissa".


Upeita kuvia luonnosta - Oriveden Sanomat\nJaa: Reijo Kahelin Julkaistu 11.1.2017 00:00 Uutiset\nLintuja, oravia, saukonpoikia. Vuokkojen kevätkuoro Eräjärveltä ja Rentun ruusu Hiedasta. Harrastajavalokuvaaja Minna Knuuttila on kuvannut Oriveden luontoa monipuolisesti ja kauniisti.\nEräjärven Lounarin tammikuun näyttelyssä vuoden kierto tulee hienosti esille. Kevään valo korpipurolla Haikarasta aloittaa kasvukauden. Se saa täyttymyksensä Onnistaipaleen Keltaisilla niityillä.\nSyksyn lähestyessä vietetään Soimasuolla Sinistä aamua. Ennen lumentuloa on Minna vanginnut kuviinsa Pakkasen puremat Kutemajärveltä, samoin kuin Suukkosuutkin eli jäätyneet punatorvijäkälät.\nTalven tuloa ennakoi Hiedan ensilumi. Lakkasuon koskematon hanki kertoo orivesiläisluonnon rauhasta.


Walman Hoitovihko Jan 9, 2014 18:23:16 GMT 2\nPost by Clara on Jan 9, 2014 18:23:16 GMT 2\nAstelin kepein askelin tallille. Ulkona oli hämärää näin aamutuimaan, kun ei ollut lunta. Ilma oli kolea ja harmaa, kuin syksyllä. Tyydyin potkiskelemaan pikkukiviä ja seuraamaan niiden vierimistä tien pinnalla, kunnes niiden vauhti lopulta hiljeni, hiipui, pysähtyi. Huokaisin ja annoin katseeni lipua korkeiden puiden latvoihin, jotka erottuivat tummina harmaata taivasta vasten. Viileä tuuli huojutti niiden latvoja ja tunkeutui takin kauluksesta sisään, saaden minut nopeuttamaan askeleitani. Kaipasin lunta, valkeutta, kirpeää pakkasta. Talvea.\nSeppele loisti pimeässä kuin majakka. Tallin ikkunat säkenöivät valoa ja tulvivat lämpöä ja turvallisuutta. Tarhoissa ensimmäiset hevoset kirmasivat onnellisina vapaudestaan. Erivärisiä loimia erottui pimeästä. Havaitsin Annen kävelevän ponitarhalta tallille päin. Pysähdyin ja jäin odottamaan naista.\n- Huomenta! Sinähän olet aikaisessa, nainen tervehti.\nHymyilin vastaukseksi ja kysyin, oliko Walmaa viety vielä ulos.\n- Ei vielä. Siirin ja Pampun ehdin jo viedä, Anne kertoi.\nNyökkäsin ja kysyin, voinko viedä Walman hieman myöhemmin ulos. Anne antoi luvan.\nOlin juuri astumassa talliin Anne vanavedessäni, kun tunsin jotain märkää tipahtavan poskelleni. Pysähdyin ja käännyin ympäri niin nopeasti, ettei Anne ehtinyt varautua, vaan oli vähällä törmätä minuun.\n- Ai sori, pahoittelin nolona.\n- Ei se mitään, Anne rauhoitteli.\nKäännyin nyt katsomaan ulos ja näin suuria, valkoisia lumihiutaleita, jotka leijailivat hiljalleen maahan. Jos lunta tulisi tätä vauhtia, muutaman tunnin päästä maa olisi jo peittynyt kevyeen, valkoiseen vaippaan. Mielessäni vilahteli kuvat lumihevosesta, jonka voisimme rakentaa uudelleen, laukkaamisesta paksussa hangessa, ehkä rekiajelustakin. Olihan jotkut Seppeleen hevosista opetettu ajolle?\n- Sataa lunta! Annekin huomasi keskeyttäen ajatukseni.\n- Talvi tulee sittenkin! kiljahdin riemusta.\nLämmin onnen tunne pulppuili sisälläni ja tunsin lähes pikkulapsen omaista innostusta. Tallin omistajatar nauroi innostukselleni ja kysyi, olinko vielä käynyt katsomassa Lailan varsaa.\n- Ai onko se syntynyt jo? kysyin silmät suurina.\n- Syntyihän se jo viime vuoden puolella, Tapanin päivänä, Anne kertoi.\n- En mä tienny mitää! huudahdin hämmästyneenä.\nAnne muistutti, ettei minua kyllä tallilla ollut tämän vuoden puolella paljoa näkynyt. Niinhän se oli, alkuvuosi oli kulunut kavereiden luona kyläillen, ja vasta edellisenä päivänä olin ehtinyt tallille. Ja silloinkin vain pikaiseen tervehtimään Walmaa.\n- Niin ja viimevuoden lopulla mä kyllä kävin täällä, mutten käynyt kuin ponikarsinalla. Enkä oo jutellu paljoa muiden kanssa, muistin. - Harmi, olisi ollut kiva nähdä vastasyntynyt varsa, jatkoin.\n- No eiköhän niitä myöhemmin tule, Anne lohdutti. - Mutta mennäänkö nyt katsomaan varsaa, ennen kuin aivan kastutaan tässä lumisateessa?\n- Joo, kiva! hymyilin ja vetäisin puisen oven auki.\nLämmin tulvahdus hevosen tuoksua toivotti meidät tervetulleiksi valoisaan talliin, ja jatkoimme matkaa käytävällä iloisesti rupatellen. Ulko-ovi kolahti kiinni takanamme ja sulki lumisateen viileään pakkasilmaan.\nAstelimme hiljaisen käytävän läpi kohti Lailan karsinaa. Suurinosa hevosista oli jo viety ulos, vain muutamia oli enää sisällä. Jaakko lakaisi käytävää ja tervehti meitä lyhyesti.\n- Täällähän se pikkuinen on, Anne sanoi lempeästi ja pysähtyi Lailan karsinan eteen.\nKurkistin sisään ja henkäisin ihastuksesta. Suuri, harmaa puoliveritamma seisoi karsinassaan ja katseli meitä hiukan varautuneesti. Kellertävillä oljilla makasi tummankirjava, hento varsa, joka katsoi meitä suurilla silmillään. Se ponnisti pitkille, honteloille jaloilleen oljet kahisten ja hoiperteli emänsä taakse.\n- Voi miten suloinen, henkäisin.\n- Voit sinä karsinaankin mennä, Anne sanoi. - Muistat vaan edetä rauhassa. Laila voi luulla, että yrität tehdä jotain varsalle.\nKatsoin Annea epäröiden.\n- Saanko oikeasti?\n- Juu juu, minä vahdin tässä ovella, nainen vakuutti ja avasi oven minulle.\nAstuin hitaasti olkien päälle ja katselin Lailaa, joka heilutti korviaan epäröiden.\n- En mä tee sun varsalle mitään, vakuutin ja otin askeleen eteenpäin.\nLaila jännittyi, mutta kävelin hitaasti sen luo ja laskin käteni tamman kaulalle hopeanhohtoiselle kaulalle.\n- Sulla on hieno varsa, kehuin antaen käteni lipua Lailan silkinpehmeällä karvalla. - Ja säkin olet hieno. Hyvä äiti, hymisin.\nLaila laski päätään ja katsoi minua tummilla viisailla silmillään, joista kuvastui ystävällisyys ja pieni ujous. Samassa jokin kolahti käytävällä ja sai Lailan nostamaan päänsä ylös. En perääntynyt, vaan seurasin katseellani tamman liikkeitä. Tunsin itseni pieneksi hiirulaiseksi suuren ja upean tamman rinnalla. Nielaisin ja mietin, kuinka korkealla olisinkaan sen selässä.\n- Saanko silittää varsaasi? kysyin tammalta.\nSe laski hieman päätään ja käänsi sitä nähdäkseen jälkeläisensä. Otin askeleen sivulle niin, että näin varsan ja kyykistyin hiukan.\n- Tule vain, rohkaisin ja ojensin kättäni.\nVarsa katsoi minua ujosti emänsä takaa ja vilkaisi tätä kuin kysyäkseen luvan. Laila vaikutti rauhalliselta, joten pikkuhevonen otti askeleen eteenpäin ja nuuhkaisi ilmaa uteliaasti. Puhelin sille niitä ja näitä ja seurasin varsan liikkeitä, katsomatta sitä kuitenkaan silmiin. Ujosti se lähestyi askel askeleelta, kunnes oli vain metrin päässä. Tamma kurkotti kaulaansa ja sen pehmeä turpa sipaisi kämmentäni.\n- Olet sinä hieno, kehuin tamman ottaessa askeleen vielä lähemmäs niin, että yletyin silittämään sitä.\nJa voi kuinka pehmoinen varsakarva olikaan! Olisin voinut silittää kirjavaa hevosta vaikka kuinka kauan, mutta Anne huhuili minulle, että varsa pitäisi nyt jättää rauhaan ja että hänen pitäisi viedä loput hevoset ulos. Palasin siis karsinan ulkopuolelle ja katselin, kun Anne lukitsi oven.\n- Jääkö varsa tänne Seppeleeseen? tiedustelin.\n- Ei, se lähtee yksityistallilleni, Anne kertoi.\nHuokaisin hieman pettyneesti. Varsa oli niin suloinen, että olisi ollut mukava seurata sen kasvua, ja ehkä jopa itse ratsastaa sillä joskus!\n- Mikä varsan nimi on? kysyin.\n- Luna, Anne hymyili.\nLaila ja Luna. Maistelin nimeä mielessäni. Se oli kaunis ja sopi hyvin kauniille tammalle.\nKivutessani portaita ylös yläkertaan mietin, miten ihanaa olisi, jos Walma saisi varsan. Sellaisen todella pienen ja pörröisen… ”Minkähän värinen siitä tulisi?” mietiskelin astuessani ylimmille rapuille.\n- Varmaan musta. Tai kirjava, mutisin itsekseni.\n- Mikä java? kuulin yhtäkkiä hämmästyneen äänen.\nKiljahdin ja olin kaatua selälleni rapuissa. Viime tingassa tarrasin kiinni portaiden kaiteeseen ja vilkaisin ylöspäin.\n- Robert! Ei saa säikytellä! moitin blondia poikaa, joka seisoi portaiden yläpäässä.\nTämä vain virnisti, ja pian pojan viereen ilmestyi Jesse, joka katsoi meitä hämmästyneenä.\n- Mitäs täällä kiljutaan? hän ihmetteli.\n- Toi säikäytti! selitin ja kipusin viimeisetkin raput ylös.\n- Enhän, olin vaan tulossa alas ja ihmettelin kun puhuit jostain javasta, Robert puolusteli.\n- Mä sanoin kirjava, tokaisin ja kävelin kaapilleni.\n- Kirjava? Jesse hämmästyi.\n- Lailan varsa, sanoin hymyillen.\n- Varsa? pojat toistivat.\nNyökkäsin, ja nämä lähtivät yhteistuumin alakertaan puhellen keskenään iloisesti. Huokaisin ja avasin kaappini oven. Ylimmällä hyllyllä oli kolme kirjaa siististi pinossa: päällimmäisenä paksu, sininen päiväkirjani, sitten ruskeakantinen albumi ja alimmaisena punainen vihko, jota en ollut lukenut sitten elokuun. Otin albumin kirjojen välistä ja suljin kaappini, ennen kuin palasin alakertaan.\nAvasin Walman karsinan oven ja hätyyttelin mustan, kärsimättömän pikkutamman kauemmaksi, jotta pääsin sujahtamaan oven sisäpuolelle. Salpa loksahti takanani lukkoon, ja metallin pehmeä kalahdus kaikui tallin tyhjillä käytävillä. Hymyilin Walmalle, joka liikehti hieman hermostuneesti.\n- Kyllä sä pääset ihan kohta kavereidesi luo, rauhoittelin ja silitin tamman otsaa.\nIstuuduin pehmeille oljille seinän viereen ja avasin albumini. Olin kerännyt sinne kuvia minun ja Walman yhteiseltä taipaleelta. Ensimmäinen kuva oli vaellukselta, sillä sitä ennen otetut kuvat olin kiinnittänyt sinitarralla kaappini oven sisäpuolelle.\n” Vaelluksen ensimmäinen päivä, alkutaipaleella Elli otti jonon viimeisimmistä ratsukoista kuvan. Sää oli aurinkoinen ja lämmin. Näkymiä Pyöstin vuorelta.”\nHymyilin kuvalle. Muistin vieläkin oikein hyvin lämpimänloppukesän sään, satulan narinan ja leppoisan tuulen mäen päällä. Muistin ne kauniit maisemat, kimmeltävän Liekkijärven ja kirkkaan taivaan. Annoin katseeni siirtyä alempaan kuvaan, jossa minä ja Simona laukkasimme poneillamme sänkipellolla. Kuva oli otettu syyskuussa pidetyllä maastoreissulla. Pampula viskoi päätään ja Walma kiiti eteenpäin harja hulmuten. Minä ja Simona nautimme vauhdin hurmasta ja syksyn kauniista väriloistosta.\nKatselin kuvaa haikeana. Eilen Simona oli ilmoittanut lopettavansa Pampulan hoitamisen. Ja Anne oli kertonut, että Pampula myytäisiin. Jäisimme Inkerin, Siirin ja Walman kanssa nelistään ponikarsinaan. Minua se ei haitannut, sillä toivoin voivani tutustua Inkeriin paremmin. Silti mieleni oli haikea, sillä tunsinhan Simonan parhaiten Seppeleestä, ja olimme tehneet niin paljon asioita yhdessä.\n- Mutta näenhän minä Simbeä koulussa, vaikka käydäänkin eri luokkaa, muistutin itseäni ja nousin ylös. Suljin valokuva-albumin ja tipautin sen karsinan ulkopuolella olevaan koriin.\n- Eiköhän lähdetä ulos, tuumailin Walmalle.\nTamma pärskähti ja kuopaisi kaviollaan olkia.\n- Malttia, naurahdin ponille ja poimin sen riimun karsinan ulkopuolella olevasta koukusta.\nWalma työnsi halukkaasti turpansa riimuun ja sain vedettyä helposti niskahihnan ponin mustien korvien taakse. Kiinnitin soljet ja napsautin narun kiinni riimuun.\n- Sitten mennään! hihkaisin ja työnsin karsinanoven auki.\nWalma yritti etuilla minua käytävällä ja kiskoi narua kärsimättömästi. Tiukensin narua ja pysäytin ponin.\n- Rauhoitu, sanoin tammalle ja nykäisin sen liikkeelle.\nTyönsin tallin oven auki ja hymyilin. Ulkona satoi tiuhaan suuria, valkoisia lumihiutaleita, jotka leijailivat hiljaa maahan täydentämään koskematonta, valkoista vaippaa. ”Jos Simona hoitaisi vielä Pampua, niin voisimme lähteä yhdessä maastoon”, ajattelin, mutta karistin ajatuksen mielestäni. Nyt ei ollut aika jäädä jossittelemaan, vaan mennä eteenpäin, kohti uusia haasteita ja tuttavuuksia. Oli uusi vuosi ja uudet kujeet!\nWalman Hoitovihko Jan 14, 2014 21:57:47 GMT 2 via mobile\nPost by Clara on Jan 14, 2014 21:57:47 GMT 2\nPoneja ja temppuja\nLaskin kynän pöydälle ja suljin päiväkirjani. Lämmitin käsiäni kuuman kaakaomukin ympärillä ja otin paremman asennon Seppeleen yläkerran sohvalla. Inkeri oli lähtenyt jo kotiinsa sen jälkeen, kun olimme palanneet maneesilta talliin. Olimme opettaneet poneille erilaisia temppuja maneesissa päivän tuntien jälkeen, kun olimme ensin harjanneet ponit ja kiinnittäneet maneesin oveen lapun "Hevosia irti!". Matkalla maneesille oli ollut jo pimeää, ja pakkanen oli kiristynyt kaiken aikaa. Walma oli kävellyt kerrankin kiltisti vieressäni Inkerin ja Siirin perässä. Suljettuamme maneesin oven huolella, olimme napsauttaneet valot maneesiin ja vieneet ponit keskelle kullan keltaista hiekkakenttää ja päästäneet ne irti. Alkulämmittelyksi olimme leikkineet tammojen kanssa hippaa, yrittäen saada ne purkamaan suurimmat energiansa pois, jotta ne malttaisivat keskityä temppuihin. Kun lopulta, hengästyneinä pitkän jahtaamisen jälkeen saimme Siirin ja Walman ahdistettua maneesin nurkkaan ja tarraamaan kiinni niiden riimuista, heitin toppatakkini katsomon eturivin penkille. Siinä juostessa oli tullut hieman kuuma...\nOlin tutkinut tallin yläkerrassa vanhoja hevoslehtiä ja löytänyt sieltä muutamia kivoja temppuja. Varustaessamme poneja, olin selittänyt niitä Inkerille, ja olimme valinneet niistä pari helpoiten toteutettavaa. Nyt aioimme opettaa ponit kumartamaan. Ei mitään erityisenvaikeaa, että hevonen polvistuisi toiselle etujalalleen ja toisen ojentaisi eteen, vaan niin, että saisimme Walman ja Siirin edes laskemaan päätään. Otimme hieman etäisyyttä toisiimme, jotta ponit malttaisivat keskittyä, eivätkä kuikuilisi koko aikaa toistensa tekemisiä.\nAnnoin riimunnarun olla löysällä ja näytin Walmalle kädessäni olevaa herkkua – porkkanan palaa. Kyykistyin ja laitoin herkun ponin etujalkojen taakse niin, että Walma ylettyi ottamaan sen. Kutsuin tammaa nimeltä, toivoen ponin tottelevan. Walma laski hieman päätään, ja koetin auttaa ponia ohjaamalla sen kaulaa varovasti toisella kädellä. Walma kurotti päätään herkkua kohti, mutta yritti päästä helpoimman kautta ja peruutti hieman. Kyykkysiltäni en saanut sitä estettyä, joten nousin seisomaan ja talutin ponin takaisin paikalleen. Kyykistyin jälleen ja yritin nyt saada tamman pysymään paikoillaan. Laitoin herkun jälleen sen etujalkojen taakse ja kutsuin ponia nimeltä. Nyt pidin pientä tuntumaa Walman suuhun kokoajan, mutta annoin ponille kuitenkin tilaa kumartua. Heti sen yrittäessä peruuttaa, tiukensin hieman narua ja annoin sitten vapaata, kun poni ei enää vetänyt. Sitten yritin uudelleen, ja nyt Walma pysyi paikoillaan. Ponin kumarruttua tarpeeksi, palkitsin sen heti herkulla. Sitten käännyin Inkerin puoleen ja huikkasin:\n- Ei Siiri ensin tajunnut, mutta sitten se kumartui jo vähän, Inkeri naurahti.\n- Ookei, kokeillaanko sitten sitä pallotemppua? kysyin innoissani.\nInkeri vilkaisi kelloa ja totesi, että se oli jo aika paljon ja meidän kannattaisi lähteä jo tallille. Niinpä sammutimme valot maneesista ja tallustimme kuun valossa talliin.\nVenyttelin ja laskin tyhjän kaakaokupin kädestäni. Hoidettuamme ponit, olimme jättäneet ne nauttimaan iltaruoistaan, ja Inkeri oli lähtenyt kotiin. Minä taas olin kivunnut lämmittelemään yläkertaan ja kirjoittamaan päiväkirjaani. Nyt kello alkoi olla jo paljon, kun kuulin oven kolahtavan.\n- Moi, Salma ja Emmy! tervehdin kaksikkoa hymyillen.\n- Moikka! Mitäs sä oot tänään puuhaillu? Emmy kysyi ystävällisesti.\n- Opetettiin poneille temppuja Inkerin kanssa, kerroin. – Mutta nyt mun täytyy kyllä mennä, jatkoin hymyillen ja huiskautin tytöille kättäni. Sipsutin portaat alas ja astelin ponien karsinalle. Ne olivat saaneet heinänsä rouskutettua, ja Walma kurkotti kaulaansa uteliaasti karsinan oven yli. Tamma huokaisi ja silitin hellästi sen sametin pehmeää turpaa. Talli oli jo hiljainen, joku kolisteli rehulassa ja hevoset mutustivat viimeisiä heinän rippeitään.\n- Hyvää yötä pikkuinen, kuiskasin mustan tamman pörröiseen korvaan.\nTämä on niin ihana, pääsee heti hoitajan tunnelmiin käsiksi! Antaisin superin, jos niitä olisi lisää! =) ~Anne\nLast Edit: Aug 29, 2020 23:59:07 GMT 2 by Clara\nWalman Hoitovihko Jan 29, 2014 20:03:03 GMT 2 via mobile\nPost by Clara on Jan 29, 2014 20:03:03 GMT 2\nJoulukarsina - kuvamaksu\nLast Edit: Aug 29, 2020 23:58:47 GMT 2 by Clara\nWalman Hoitovihko Feb 3, 2014 15:28:25 GMT 2 via mobile\nPost by Clara on Feb 3, 2014 15:28:25 GMT 2\nLast Edit: Aug 29, 2020 23:58:27 GMT 2 by Clara\nWalman Hoitovihko Feb 13, 2014 19:37:52 GMT 2\nPost by Clara on Feb 13, 2014 19:37:52 GMT 2\nLast Edit: Aug 29, 2020 23:57:54 GMT 2 by Clara\nWalman Hoitovihko Feb 16, 2014 16:43:56 GMT 2 via mobile\nPost by Clara on Feb 16, 2014 16:43:56 GMT 2\nLast Edit: Aug 29, 2020 23:57:44 GMT 2 by Clara\nWalman Hoitovihko Mar 12, 2014 19:58:03 GMT 2\nPost by Clara on Mar 12, 2014 19:58:03 GMT 2\nLast Edit: Mar 12, 2014 19:59:19 GMT 2 by Clara\nWalman Hoitovihko Mar 31, 2014 13:35:20 GMT 2\nPost by Clara on Mar 31, 2014 13:35:20 GMT 2\n'Katselin sitä tummanpunaista tallirakennusta, seisoen parkkipaikalla. Minun päälläni oli vain tummansiniset pillifarkut, valkoiset säärystimet, netistä tilattu, mustakultainen Chanelin, ohut niinsanottu talvitakki. Punaiset hiukseni olivat auki, osittain molemmilla olkapäilläni ja osittain takana. Pipoa minulla ei ollut, se vain sotkisi hiukseni.Kävelin hiljalleen märkää, hiekkapohjaista tietä pitkin, ja mietin mahtoiko Clara tunnistaa minua. Minua, joka oli muuttanut yht'äkkiä Helsinkiin ja muuttunut radikaalisti sitten Tammikuun alun, ei varmaankaan. Olin luvannut Claralle pysyväni ponityttönä aina, se olisi onnistunut ilman muuttoa. Olisin varmasti nyt Pampulan iloinen hoitaja.. ja, mutta missä rautias shetlanninponi nyt oli? Anne oli puhunut jotain ponin myymisestä, kun olin sanonut tuolle eroavani hoitajan pestistä. Clara oli varmasti aina se sama kaksitoistavuotias blondi, joka pysyisi hevostyttönä, mutta.. minä olin muuttunut'\nAnnoin käteni levätä Walman selän päällä ja toisella kädellä pidin tiukasti kiinni punaisesta riimunnarusta, joka roikkui löysänä mun ja ponin välillä. Paksu, musta karva tuntui suloisen pehmeältä sormiani vasten, kun käteni liukui rennosti ylöspäin tamman harjanjuureen, ja upotin palelevat sormeni mustien jouhien tarjoamaan lämpöön. Pihan lumi oli sohjoutunut hevosten jaloissa loskaiseksi jäähileeksi, ja tallin katolta lumet olivat tippuneet jo pari päivää sitten alas. Ränneissä lotisi vesi, ja leppeä, viileä kevättuuli pörrötti Walman harjaa askeltaessamme pihan yli tarhalle. Saavutimme vankan puuaidan ja seurasimme sen viertä tarhan portille saakka. Vedin käteni pois Walman jouhien seasta ja avasin metallisen salvan. Työnsin portin auki ja nykäisin ponin liikkeelle. Walma hirnahti iloisesti havaitessaan Siirin muiden ponien joukossa. Vein käteni tamman leuan alle ja napsautin narun irti. Lukon pehmeän äänen kuullessaan Walma hyppäsi innoissaan pois mun viereltä ja lähti astelemaan mutaisen tarhan poikki. Hetken aikaa se etsi hyvää paikkaa ja kellahti sitten piehtaroimaan nautinnollisesti. Minä katselin sitä ja ajattelin kauhulla sitä harjausurakkaa, joka minua odottaisi kun hakisin myöhemmin illalla mutaisen ponin tarhasta.\nPalasin talliin viivytellen, hitaasti auringon kevyestä lämmöstä nauttien. Riimunnaru heilahteli rennosti kädessäni ja mustat tennarit lipsuivat lumisohjossa. Pysähdyin ja avasin ruskean tallinoven. Astuin sisään ja annoin oven kolahtaa takanani kiinni. Suljin silmäni heinän ja hevosen tuoksu, kotoisa hörähtely ja lämmin, pulppuava onnentunne sydämessä.\n- Herätys, haaveilija, pehmeä tytönääni sanoi.\nRäväytin silmäni auki ja huomasin tuijottavani sinisenruskeisiin, lempeisiin silmiin.\n- En kai säikäyttänyt? tyttö kysyi haroen sormillaan tuuheaa, punertavaa tukkaansa.\nPudistin hämmentyneenä päätäni.\n- Joskus sitä jää haaveilemaan, mutisin hiljaa ja hieman nolona.\nTyttö nyökkäsi ymmärtäväisesti.\n- Olen muuten Kuú, hoidan Eelaa, tämä esittäytyi.\n- Clara, vastasin hymyillen ujosti.\nVälillemme laskeutui hiljaisuus, ja huomasin tytön tarkastelevan minua erikoisilla silmillään.\n- Mutta kuule, Eela odottaa, Kuú naurahti sitten ja antoi haaveilevan katseensa lipua tallin ovelle.\nNyökkäsin ja heilautin kättäni tuolle salaperäiselle metsänpeikolle. Tyttö lähti kävelemään rauhallisesti, kevein askelein ovelle ja sujahti pehmeästi ulos kevätsäähän.\nMinä jatkoin matkaani vieläkin hieman häkeltyneenä yllättävästä tapaamisesta. Olin varmasti ollut erikoinen näky seistessäni siinä keskellä käytävää, silmät kiinni, kaikessa rauhassa. Haaveilija, jonka kuka tahansa saattoi herättää, palauttaa maanpinnalle loputtomattomista pilvilinnoistaan. Nyt kuitenkin menin hakemaan kottikärryjä, tartuin niiden metallisiin sarviin, nostin talikon ja harjan kyytiin ja käänsin kärryt käytävälle. Talikko ja harja pomppivat kolisten kärryjen metallista laitaa vasten työntäessäni niitä käytävää pitkin ponikarsinalle. Boksia ei oltu vielä siivottu, joten olin päättänyt ottaa työn vastuulleni. Kasper näkyi luovan kantaa pikkupuolen karsinoista, ja ohi kulkiessani nyökkäsinkin tälle tervehdyksen. Jätin kottikärryt ponikarsinan ulkopuolelle, astuin talikko kädessäni karsinaan ja riisuin takkini sen avoimen oven päälle. Aloin nostella lantakikkareita kärryihin talikolla.\nKäsivarsia alkoi pian pakottaa ja suuri, tummanvihreä villapaita tuntui hiostavalta. Nojasin välillä mulle ylipitkään talikkoon ja jatkoin taas työtäni, kunnes olin putsannut kaikki lantakasat karsinasta. Tartuin jälleen kottikärryjen sarviin ja työnsin ne kulman ympäri tallin ulko-ovelle. Painavien kärryjen pyörä lipsui sohjoisella pihamaalla ja pysähtyessäni välillä lepäämään, saatoin kääntyä katsomaan taakseni ja nähdä mutkittelevan uran, jonka kärryjen pyörä oli painanut lumeen. Lopulta, hikisenä ja hengästyneenä saavuin lantalalle ja kippasin kuorman sinne. Takaisinpäin tullessa kärryt liikkuivat yllättävän kevyesti pihan yli, eikä matkaan takaisin talliin tuntunutkaan kuluvan kuin pieni hetki, niin etten muista siitä näin jälkeenpäin kuin lähestyvän autonhurinan, kun punainen, tutunnäköinen auto kaarsi Seppeleen pihaan, enkä millään saanut päähäni mistä auto oli mulle tuttu.\nPunaisen auton arvoitus ratkesi pian sen jälkeen, kun olin saanut karsinan siivottua. Nojailin poniboksin oveen, kun kuulin auton äänen vaimenevan ja katoavan lopulta kokonaan. Hetken kuluttua tallin ovi kolahti kiinni ja kevyt ilmavirta pyyhkäisi käytävän yli. Kuulin ripeiden askelten äänen kovaa betonilattiaa vasten, ja hetken päästä kulman takaa astui esiin punatukkainen tyttö. Jo toinen uusi tuttavuus tänään? Niin mä aluksi ajattelin, mutta ei. Tyttö näytti todella tutulta, tutummalta kuin punainen auto, mutta kuitenkin niin vieraalta ja etäiseltä. Ruskeat silmät liukuivat käytävän yli ja huomasivat minut siinä, nojailemassa karsinanoveen.\n- Moi, mä oon Katariina ja haluisin tutustuu paikkoihin tääl, tyttö tervehti pieni hymy sievillä, huulipunan korostamilla huulillaan.\n- Oon Clara ja hoidan Walmaa, esittäydyin hämmentyneenä.\nTytön ääni kuulosti vielä tutummalta, niin tutulta että menin sanattomaksi. Siinä me seisoimme hiljaa, ja punatukkainen tyttö katseli minua tarkasti, kunnes hän yhtäkkiä purskahti raikuvaan nauruun.\n- Aprillia! tyttö huudahti. -Heh heh, läppä oli, hän selitti naurunsa lomasta, kun en ymmärtänyt.\nSilloin minä tunnistin.\n- Simbe! kiljaisin ja hyppäsin tytön kaulaan.\nTyttö halasi minua varovasti ja astui sitten pari askelta kauemmas. Siinä me seisoimme ja tarkastelimme toisiamme. Simona oli muuttunut parissa kuukaudessa hurjasti. Poissa olivat oranssit letit, tilalla tummanpunaiset, pitkät ja laineikkaat hiukset. Kasvoja koristi huoliteltu meikki, ja vaatetus viittasi kaupunkilaistytön elämään. Mustat pillifarkut ja merkkihuppari eivät olleet ihan tavalliset tallivaatteet. Yhtäkkiä tunsin itseni nuhjuiseksi ylisuuressa, kulahtaneessa villapaidassani ja vanhoissa, kauhtuneissa ratsastushousuissani. Olin sitaissut vaaleat hiukseni huolimattomasti harottavalle, löysälle nutturalle, johon varmaan oli tarttunut muutama kellertävä heinänkorsi.\n- Mä tulin katsomaan poneja, Simona selitti katkaisten välillemme laskeutuneen hiljaisuuden.\nMutisin jotain epämääräistä vastaukseksi ja vilkaisin tyttöä ujosti.\n- Täällä on tapahtunut vaikka mitä, kerroin hymyillen epävarmasti.\n- Ja mä haluan tietää kaiken! Simona naurahti.\nHeinänkorret työntyivät villapaidan läpi ja pistelivät mukavasti vatsaani. Makoilimme Simonan kanssa heinävintillä, jonne olimme kivunneet saadaksemme rauhassa vaihtaa kuulumisia. Simona oli vaatinut minua kertomaan kaiken, ihan kaiken, mitä tallilla oli tapahtunut sen jälkeen, kun hän oli muuttanut ja joutunut lopettamaan Pampulan hoitamisen. Ja minä kerroin, kerroin Perlino-elokuvan kuvauksista ja roolistani siellä, uusista hoitajista ja ratsastustunneista, siitä, että olin päässyt ratsastamaan Lailalla, unelmien hevosellani. Kerroin, että Nadja oli lopettanut hoitamisen ja että talliin oli tullut uusi hevonen, Windi. Ja kun olin kertonut kaiken tärkeän, puhuin koulusta, keväästä ja säästä, kaikesta turhasta. Ja Simona kuunteli, makasi vatsallaan heinissä, heilutteli rennosti jalkojaan ja pyöritteli heinänkortta käsissään.\nLopulta en keksinyt mitään sanottavaa ja vaikenin. Välillemme laskeutui hiljaisuus, kuuntelimme molemmat tarkkaavaisesti tallin puolelta kuuluvia ääniä, kavioiden kopinaa ja hoitajien iloisia huudahduksia.\n- Mitenkäs sulla on menny? kysyin jotain sanoakseni.\nSimona kierähti selälleen, heilautti punaiset hiuksensa olkapäänsä yli ja räpäytti ripsivärin tummentamia ripsiään. Sitten hän kertoi uudesta koulustaan Helsingissä, kavereistaan ja kaikesta mukavata, mitä hän oli ehtinyt tehdä.\n- Stadissa kaikki on paljon isompaa, tyttö hehkutti.\nNyökkäsin ajatusten pyöriessä hurjaa vauhtia päässäni. Oli hyvä, että Simona oli löytänyt uusia ystäviä, mutta silti tunsin oloni haikeaksi, kun ajattelin mitä kaikkea me voisimme tehdä, jos tyttö asuisi vielä Liekkijärvellä.\n- Mennäänkö katsomaan Windiä? kysyin palauttaen puheenaiheen takaisin hevosiin.\n- Joo, ihan kohta, Simona myöntyi ja kutitti minua poskesta heinänkorrella.\nMinä yritin vastahyökkäystä ja kurotin kättäni kutittaakseni tyttöä vatsasta.\n- Hihhih, ei saa! Simona kikatti ja sai kutitettua minua kyljestä.\nPian painimme heinissä kuin pikkulapset, eikä Simonakaan enää välittänyt, vaikka heiniä tarttui hänen punertaviin hiuksiinsa. Hetken aikaa tuntui kuin olisimme palanneet ajassa taaksepäin, kuin vieressäni makaisi lettipäinen Peppi Pitkätossu.\nLast Edit: Aug 29, 2020 23:57:16 GMT 2 by Clara\nWalman Hoitovihko Apr 5, 2014 21:31:11 GMT 2 via mobile\nPost by Clara on Apr 5, 2014 21:31:11 GMT 2\n"Joko laukataan?" Walma kysyy.\nLast Edit: Aug 29, 2020 23:56:56 GMT 2 by Clara\nWalman Hoitovihko Apr 21, 2014 15:45:59 GMT 2\nPost by Clara on Apr 21, 2014 15:45:59 GMT 2\nMahalaskua ja uusia tuttavuuksia\nMusta, nahkainen ohja painoi kämmentäni ilkeästi ratsastushanskojen läpi. Walma tepasteli allani malttamattomana korvat hörössä ja pieni poninkeho täynnä energiaa ja menohaluja. Tamma nyki tyytymättömänä lisää ohjaa, mutta pidätin sitä vielä kentän kulmaan saakka, ennen kuin myötäsin hieman ja annoin laukka-avut. Tuntui kuin allani olisi räjähtänyt pommi. Walma oikaisi reilusti kulmassa ja säntäsi tikittävään kiitoraviin rauhallisen laukan sijasta. Yritin istua alas satulaan ja nojata taakse, mutta se oli vaikeaa, sillä ponin askeleet pompottivat hurjasti ja olin menettää tasapainoni. Jouduin sahaamaan ohjilla voimakkaasti, jolloin tyytymättömänä päätään viskova poni hidasti tasaiseen harjoitusraviin. Seuraava kulma lähestyi, ja tällä kertaa valmistelin laukannoston huolella, ja sainkin Walman hypähtämään kolmitahtiseen askellajiin, jälleen tosin reilusti kulmasta oikoen. Poni allani liikkui kankeasti eikä suostunut taipumaan kulmissa, joten ohjastin sen keskiympyrälle kiristäen sisäohjaa. Walma hangoitteli vastaan ja putosi raville, kääntäen eturuumiinsa kokonaan ulos ympyrältä. Ponin mustat, lyhyet jalat tikkasivat maata tahattomassa pohkeenväistössä kuin siksakkia menevä ompelukoneenneula. Kiristin sisäohjaa entisestään ja myötäsin ulko-ohjalla, kallistaen itseäni vielä kevyesti ympyrän keskustaa kohti. Walma oli sotkeutua jalkoihinsa sen pään osoittaessa eri suuntaan kuin muu poni, eikä sen auttanut muu kuin kääntyä ympyrälle. Itsekin olin luiskahtaa alas satulasta ja tarrasin kaksin käsin kiinni ponin mustaan harjaan. Myötäsin heti ohjaa saavuttaessani jälleen tasapainon, mutta tiukensin sisäohjaa heti myötäyksen jälkeen merkiksi Walmalle, että ympyrä jatkui yhä. Toistin liikkeen vielä kertaalleen, kunnes poni taipui tarpeeksi. Päästyämme takaisin uralle, hiljensin ponin käyntiin ja annoin sen venyttää kaulaansa parin kierroksen ajan.\nKevyt kevättuuli puhalsi kentän yli ja nostatti vaaleaa hiekkaa ilmaan. Muutama päivä sitten taivas oli ollut tasaisen harmaa ja pienet vesipisarat olivat hakanneet maata saaden ilmassa leijuneen pölyn laskeutumaan. Nyt ilma oli mukavan raikas ja aurinko kurkisteli ujosti pilviverhon takaa kuivattaen maan. Kentän valkoisen ristiaidan takana kasvoi iloisia, keltaisia leskenlehtiä. Edellisenä päivänä oli pidetty kouluvalmennus, ja olin nyt päättänyt kokeilla, muistiko Walma mitään eilen opittuja asioita. Poni oli kehittynyt selvästi syksystä, nyt se taipui jo jotenkin ympyrällä, mutta kulmia se oikoi niin, että kentän ura alkoi muistuttaa lähinnä enemmän soikiota tai kananmunaa kuin suorakulmiota. Valmennuksessa Anne oli saanut tulla raipan kanssa auttamaan, jotta poni oli saatu menemään kulmat kunnolla. Nyt se tuntui unohtaneen senkin, ja laiskotteli entiseen tapaansa. Aioin perehtyä viimeisen viidentoista minuutin ajaksi kulmien ratsastamiseen, sillä oikomista ei katsottaisi hyvällä harjoituskilpailuissa, jotka järjestettäisiin noin viikon kuluttua.\nAloin hakea Walmaa kuolaintuntumalle ja ratsastin sitä reippaassa käynnissä uraa pitkin kulmaa kohti, enkä huomannut uteliasta silmäparia, joka seurasi puuhiamme kentän laidalta. Muutamaa metriä ennen kulmaa Walma yritti tuttuun tapaansa oikaista, mutta nyt olin tiukkana ja kiristin ulko-ohjaa yrittäen pitää ponin mahdollisimman suorana. Walma heitteli päätään turhautuneena ja sipsutti allani kääntyen lähes poikittain uralle, jolloin ajoin tammaa entistä voimakkaammin eteen kohti kulmaa. En kuitenkaan arvannut, kuinka rajun reaktion Walma saisi. Aivan yhtäkkiä se nykäisi päänsä alas, ja tunsin liukkaiden nahkaohjien lipuvan käsistäni. Musta poni heitti karvaisen takalistonsa kohti kirkkaan sinistä taivasta ja potkaisi kiukkuisesti ilmaa takajaloillaan. Minä en ehtinyt varautua siihen lainkaan, mutta hätäpäissäni sain kahmaistua kaksin käsin mustista jouhista kiinni. Raivokas pukkisarja lennätti minut korkealle ilmaan ja tunsin jalustimien luiskahtavan jaloistani. Putosin takaisin satulaan kuin perunasäkki, ja se oli sitten menoa. Walma nappasi kuolaimen hampaisiinsa ja paineli korvat luimussa pitkin kenttää hurjaa kiitolaukkaa. Minä pompin selässä jalustimien hakatessa ponin kylkiä ja puristin mustia jouhia käsissäni kuin hengen hädässä. Lähestyimme seuraavaa kulmaa hyytävää vauhtia, ja tunsin kyynelten polttelevan silmiäni. Mikä Walmalle oikein tuli? Eikö se aikonut pysähtyä ollenkaan? Mitä jos se sotkeutuisi vapaana liehuviin ohjiin ja kaatuisi? Voisimme tällaisessa vauhdissa kaatua kulmassakin, käännös oli niin jyrkkä...\nVaikka sain tehdä kaikkeni pysyäkseni ponin selässä, yritin kurottaa ohjia käsiini. Ne olivat jo lennähtäneet pois tamman kaulalta ja liehuivat nyt vaarallisen lähellä sen mustia töppöjalkoja, jotka kiidättivät meitä tuhatta ja sataa ympäri kenttää. Varovasti irrotin toisella kädelläni otteen jouhista ja kurotin alas ja sivulle henkeäni pidättäen. Minulla oli jo valmiiksi täysi työ pysyä selässä, ja jos Walma nyt kääntyisi, tippuisin satavarmasti pää edellä hiekkaan ponin jalkojen juureen. Nyt oli kuitenkin toimittava nopeasti, joten venytin kättäni vielä hieman pidemmälle ja nappasin ohjista kiinni. Suoristauduin satulassa, nojasin taaksepäin ja kiskaisin kaikin voimin ohjista. Luulin, ettei Walma pysähtyisi millään, mutta kuolain luiskahtikin sen hampaista ja poni taisi tuntea kunnon riuhtaisun suupielissään, sillä se pysähtyi yhtäkkiä kaikki neljä jalkaa eri suuntiin harittaen. Minä liidin kädet levällään ilmojen halki, lentoni päättyessä näyttävään mahalaskuun maan kamaralle nenäni auratessa kapean uran kentän hiekkaan.\nMakasin aivan hiljaa paikallani ja kuulin samassa lähestyviä juoksuaskeleita, kun hiekka rapisi kenkien alla.\n-Sattuiko suhun? huolestunut tytönääni kysyi.\nKohotin katseeni ja kohtasin mustahiuksisen, paria vuotta minua vanhemman tytön huolestuneet silmät.\n-Öö, ei… kai, mutisin hämmentyneenä erittäin vakuuttavasti ja nousin istumaan.\n-Sun nenästä tulee verta, tyttö huomautti ja kaivoi taskustaan puhtaan nenäliinan ja ojensi sen mulle.\n-Kiitti, mutisin ja väänsin kasvoilleni jonkinmoisen hymyn.\n-Se näytti aika pahalta, tyttö jatkoi.\n-Walma on pahalla päällä, irvistin. – Oon sen hoitaja, Clara.\n-Mä oon Sandra, ja aloitin juuri Ariston hoitamisen, tyttö kertoi.\nVilkaisin Sandraa uteliaasti ja painelin varovasti nenääni valkoisella liinalla. En ollut tiennytkään, että Aristoteleelle oli valittu uusi hoitaja.\n-Mä voin ottaa Walman kiinni, Sandra tarjoutui ja nousi ylös.\nMinäkin kohottauduin seisomaan ja jäin katselemaan, kun tyttö käveli mustat hiukset poninhännällä heilahdellen kentän toiseen päähän sännänneen Walman luo. Tamma oli pysähtynyt syömään aidanviereen kasvaneita leskenlehtiä, ja antoi ottaa itsensä helposti kiinni. Sandra lähti taluttamaan palleroponia luokseni, joten tungin nenäliinan taskuuni ja pudistelin enimmät hiekat vaatteistani.\n-Kiitti, hymyilin tytölle ja otin nahkaohjat vastaan.\nKumarruin tutkimaan Walman jalat ja ilokseni sain todeta, ettei niistä löytynyt naarmun naarmua välikohtauksesta huolimatta.\n-Sitten takaisin ratsaille, Sandra naurahti minulle.\nKatsoin häntä hämmentyneenä. Tiesinhän minä, että satulasta putoamisen jälkeen piti aina nousta takaisin, mutta nyt minua ei suoraan sanottuna huvittanut. En minä pelännyt, mutta… toisaalta mietin, mitä jos Walma tekisi saman uudelleen? Entä jos en saisi sitä tällä kertaa pysäytettyä ja kävisi pahemmin?\n-Pelottaako sua? Se on kyllä ihan ymmärrettävää, Sandra myönsi huomattuaan reaktioni.\n-Ei, ei mua pelota, puuskahdin ja puristin huuleni tiukasti yhteen.\nIhan varmasti en pelkäisi! En satavarmana! Käännyin takaisin Walman puoleen ja työnsin jalkani jalustimeen. Hymyilin Sandralle ja päätin, että vaikka mikä olisi, minä kyllä ratsastaisin!\nLast Edit: Sept 15, 2014 11:29:35 GMT 2 by Anne\nWalman Hoitovihko May 10, 2014 20:46:04 GMT 2\nPost by Clara on May 10, 2014 20:46:04 GMT 2\nVappu. Sen tulon huomasi jo nyt, vaikka varsinainen juhlapäivä olisi vasta huomenna. Koko talli oli koristeltu serpentiinein, joiden kirkkaat värit toivat kaikille iloisen tunnelman. Olohuoneeseen ja toimistoon oli puhallettu suuria, värikkäitä ilmapalloja, joita ei saanut viedä tallin puolelle räjähdysvaaran takia, etteivät hevoset säikähtäisi. Olkkarin jääkaappiin oli ilmestynyt kolme suurta muovipulloa täynnä kultaisen sävyistä, kuplivaa simaa, ja kaapin päälle oli eksynyt muutama munkkipussi. Edellisenä päivänä olin istuskellut muiden hoitajien kanssa kentän laidalla tuntia katselemassa, ja Salma oli ehdottanut yhteistä Vappumaastoa täksi päiväksi, sillä huomenna tallilla järjestettäisiin VappuVaihtarit - niminen tapahtuma. Lopulta olimme saaneet kasaan mukavan maastoporukan: minä, Salma, Emmy, Pihla, Kuú, Essi, ja Fiia olimme sopineet tapaavamme tänään kentällä neljän aikoihin.\nVihellellen iloisesti harjasin Walman viimeisiä talvikarvan rippeitä irti ulkona hoitopuomilla. Olin saanut seurakseni Pihlan ja Pella-ponin. Olimme päättäneet letittää värikästä nauhaa ja tallin takaa löytämiämme leskenlehtiä ponien harjoihin, ja vartin uurastuksen jälkeen niillä olikin oikein kunnon vappukampaukset. Walman harjassa oli muutama pieni letti, joihin olin pujottanut leskenlehtiä ja jotka olin sitonut kiinni serpentiinillä. Nyt korkkiruuvin tavoin kiertyvät nauhat lepattivat tuulessa ja saivat Walman hieman hermostumaan.\n”Tehän olette tammat hienoiksi laittaneet”, Annekin ihasteli taluttaessaan Topia talliin. ”Odottakaas hetki niin otan niistä kuvan.”\nNaurahdin ja tartuin Walman nahkaisiin suitsiin. Viileä kevättuuli pörrötti mustan tamman paksua harjaa, kun ujutin auringon valossa kiiltävät kuolaimet sen suuhun ja näpräsin suitsien soljet kiinni. Samassa Anne saapuikin paikalle kameransa kanssa ja pyysi meitä asettumaan poniemme viereen niin, että kaikki neljä näkyisivät kuvassa.\n”Hymyä!” nainen huikkasi mustan kameranmöhkäleen takaa.\nMe poseerasimme Pihlan kanssa kameralle esittäen leveintä hymyämme. Napsittuaan pari kuvaa Anne tiedusteli, minne olemme matkalla.\n”Me lähetään hoitajaporukalla Vappumaastoon”, ilmoitin hymyillen innostuneesti.\nOikeastaan minua jännitti hieman, Walma kun tuntui olevan hieman keväästä sekaisin ja innokkaalla päällä.\n”No sittenhän voin ottaa koko poppoosta kuvan!” tallin omistaja päätti.\nPian kaikki seitsemän ratsukkoa olivat kokoontuneet kentälle. Anne nojasi valkoisena hohtavaan ristiaitaan ja komensi meitä asettumaan kaartoon kentän keskelle.\nKamera kävi, ja pääsimme lähtemään matkaan. Me kuljimme Walman kanssa jonon viimeisinä, Pihlan ja Pellan perässä. Ratsuni kyttäsi aluksi sen harjaan sidottuja serpentiinejä, jotkaliehuivat kevyesti tuulessa. Se yritti kääntää päätään nähdäkseen värikkäät paperinauhat ja tepasteli koko alkumatkan hermostuneena, tehden välillä pieniä sivuloikkia, ennen kuin totesi koristeet vaarattomiksi. Jono kiemurteli metsään puiden lomitse. Jonon kärkipäästä kuului iloista rupattelua, ja pinnistin kuuloani kuullakseni jotain hevosten pärskähtelyjen ja kavioiden kopinan yli.\n”Huomennahan on VappuVaihtarit”, kuulin Kuún sanovan.\n”Shettispäivä”, Essi naurahti. ”Saa nähdä mitä Sirpatortilla tykkää musta.”\n”Jännää, pääsen kokeilee Bonnieta!” Emmy hihkaisi innoissaan.\n”Lupaan, ettet pety!” Salma nauroi.\n”Ravataan!” joku huusi jonon kärjestä.\nJono kiihdytti vauhtia ja Walma muiden mukana, vaikken ollut ehtinyt edes antaa apuja sille. Hidastin ponin pidätteillä takaisin käyntiin, sillä en halunnut sen ottavan tavaksi vauhdin kiihdyttämistä ilman ratsastajan pyyntöä. Palleroponi viskoi päätään tyytymättömänä ja painoi kuolaimelle niin, että ohja painui syvälle kämmeneeni ratsastushanskojenkin läpi. Purin hampaani yhteen ja yritin pitää tamman polulla, kun se tepasteli hermostuneesti poikittain. Se olisi niin halunnut juosta koko ajan etääntyvän Pellan perään.\n-Walma! karjaisin mustan ponin heittäessä takapäänsä vihaisesti ilmaan.\nHuuto tehosi, ja poni siirtyi nykivään, ylireippaaseen käyntiin. Hetken päästä painoin pohkeillani varovasti Walman kylkiä ja myötäsin hiukan ohjilla. Tamma kiihdytti kiitoraviin ja heilautti päänsä ylös nykäisten ohjat käsistäni. Ponin tikittävä askel sai minut pomppimaan holtittomasti sen selässä, mutta sinnittelin kyydissä, vaikka hukkasinkin siinä hässäkässä toisen jalustimeni. Pian saimme jo käyntiin hidastaneen hevosletkan kiinni, ja Walmankin täytyi hidastaa vauhtiaan.\n”Tuliko ongelmia?” Pihla kysyi kääntyen Pellan satulassa katsomaan minua.\nBrunette lepuutti kättään harmaan ponin takamuksella, kun kurottauduin varovasti pitämään kiinni jalustimesta samalla kun työnsin jalkani takaisin siihen.\n”Joo, Walma on vähän itsepäinen tänään”, myönsin irvistäen. ”Mutta kyllä se oppii.”\n”Niin”, Pihla hymyili ja kääntyi jälleen katsomaan eteenpäin, kun ylitimme hiljaisen autotien.\nKäännyimme tien toisella puolen pellolle, ja joku huusi taas jonon kärjestä:\n”Otetaan ravikisa pellon poikki!”\nEhdotus sai kannatusta, joten siirsimme ratsumme raviin. Walma oli innoissaan juoksemisesta ja nosti ravin hyvin. Enää emme kulkeneet jonossa, vaan pikemminkin yhdessä suuressa laumassa. Monien ratsut hypähtivät laukalle, mutta Walma ravasi kuin kanuuna. Pihla ja Pella jäivät nopeasti kauas taakse, ja aloimme saavuttaa muita. Pieni shetlanninponi kipitti hurjaa vauhtia Elmon ohitse, enkä ehtinyt keventää sen askelten mukana, vaan nousin jalustimille ja yritin mukailla nopeita, tikittäviä liikkeitä. Kiidimme vielä Essin ja Hestian rinnalle, mutta emme päässeet ohitse. Kirjava poni oli hypähtänyt laukalle, ja Essi yritti pidättää sitä, jotta saisi ratsunsa hidastamaan raviin, mutta kun Hestia näki Walman kipuavan rinnalleen, ei sillä ollut aikomustakaan hidastaa.\nPellon reuna lähestyi aivan liian nopeasti, ja meidän täytyi hidastaa käyntiin. Walma olisi halunnut vieläkin juosta, sillä se ei sietänyt häviötään, vaikka olikin paljon muita pienempi ja nyt aivan läkähdyksissä. Voittajaksi selviytyivät nipin napin Kuú ja Eela, Salman ja Bonnien ollessa hyviä kakkosia.\n”Walmahan juoksi ihan älyttömän kovaa, vaikka onkin noin pieni”, Fiia kehui posket punoittaen.\nHymyilin porkkanapäälle ylpeänä pikkuisesta palleroponistani.\n”Kiitos. Ihme ettei Walma hypähtänyt laukalle”, mietiskelin.\n”Siitä voisi tulla hyvä raviponi”, Essi totesi.\n”Ehkä”, mutisin. ”Mutta se on tuntikäytössä, joten tuskin.”\n”Ajetaanhan Siirilläkin”, blondi muistutti. ”Kysy edes Annelta, voisko sitä opettaa ajolle!”\n”Joo”, myönnyin ja aloin itsekin jo innostua asiasta.\nJatkoimme matkaa käynnissä ja päätimme ratsastaa laukkasuoralle ja sieltä kyläkaupan kautta takaisin Seppeleeseen. Pysyttelimme pääosin käynnissä muutamaa ravipätkää lukuun ottamatta. Noin kymmenen minuutin päästä olimme perillä peltojen halki kulkevan suoran päässä.\n”Ravin kautta laukkaan!” Salma huudahti jostain jonon alkupäästä.\nPainoin pohkeeni Walman kylkiin, ja se lähti tikittämään ravissa Pellan perässä. Nousin jalustimille kevyeen istuntaan ja yritin pitää innostuneen ponin aisoissa. Hetken päästä nostimme kolmitahtisen, keinuvan laukan, jolloin saatoin istua alas satulaan ja vain mukailla ponin liikkeitä. Walma liiti eteenpäin, ja takerruin sen mustaan harjaan ponin töppöjalkojen niellessä maata. Ratsuni yritti ohittaa edellä innokkaasti laukkaavan Pellan, ja annoinkin sen laukata hetken harmaan ponivanhuksen vierellä. Walma pukitti ilosta, mutta minulla ei ollut vaikeuksia pysyä selässä. Onni kupli sisälläni mukavasti kuin kullankeltainen sima kielen päällä, vauhti toi vedet silmiin. Siinä oli niin hyvä olla, että ihan nauratti.\nLast Edit: May 10, 2014 20:46:32 GMT 2 by Clara\nWalman Hoitovihko May 10, 2014 21:02:42 GMT 2\nPost by Clara on May 10, 2014 21:02:42 GMT 2\n"Hei, voinko mä istua tähän?" Maria kysyy.\nKäännän hämmästyneenä katseeni kuluneesta englannin kirjastani brunetteen, ruskeasilmäiseen tyttöön. Hän on istunut viereiselle pulpetille ja hymyilee minulle. Hämmennyn täysin, sillä koko vuoden olen istunut yksin. Kaikilla muilla on ollut pari niillä tunneilla, joilla istumapaikat saa itse valita, mutta parittoman oppilasmäärän vuoksi jonkun on väistämättä täytynyt istua yksin. Aina se olen ollut minä, sillä minulla ei ole luokaltamme ystävää. Ei sillä, etten tulisi hyvin toimeen muiden tyttöjen kanssa, olen kyllä saanut muutamasta ihan hyvän kaverin, mutta kaikilla heillä on jo paras ystävä. Siksi jäin usein istumaan yksin, mutta kun laitoin koululaukkuni viereiselle penkille, se ei tuntunut enää niin tyhjältä.\n"Joo", tajuan vastata Marialle, joka nojautuu pulpettiin ja naputtaa hyvin teroitetulla kynällään sen vaaleaa puupintaa.\n"Kiva", tyttö hymyilee ilahtuneena ja nostaa kirjansa pöydälle.\nVilkaisen taakseni luokan perälle, jossa Maria yleensä istuu parhaan kaverinsa Lotan vieressä. Nyt blondi istuu yksin, mutta hymyilee minulle. Käännyn takaisin ja vilkaisen Mariaa. En ymmärrä, miksi hän vaihtoi paikkaa.\n"No niin, aloitetaan. Ottakaa sivu 152", opettaja sanoo.\n"Sähän harrastat ratsastusta?" Maria kysyy hiljaisella äänellä.\nNyökkään ja etsin oikean sivun kirjasta.\n"Mäkin käyn ratsastamassa Lotan kanssa, Simora-nimisellä pikkutallilla", tyttö kertoo innokkaasti. "Missä sä ratsastat?"\n"Seppeleessä, se on lähellä Simoraa", vastaan hymyillen.\nOn kiva kuulla, että joku muukin luokaltamme ratsastaa. Ja minä kun olin luullut olevani ainut.\n"Ai tunneilla?" Maria tiedustelee.\n"Ei kun mulla on oma hoitsu", vastaan hymyillen ajatellessani rakasta palleroponiani.\n"Wautsi!" Maria huudahtaa ja saa opettajan vilkaisemaan meitä kulmat kurtussa.\n"Millainen?" Maria kuiskaa niin hiljaa, ettei opettaja kuule.\n"Sen nimi on Walma, se on musta ja shettis. Tamma siis", kerron.\n"Voisinko mä tulla joskus katsomaan sitä?" Maria innostuu.\nVilkaisen häntä mietteliäästi. En tunne tyttöä kovin hyvin ja se saa minut hieman epäröimään. Toki Maria vaikuttaa mukavalta, mutta hän ja Lotta ovat hieman nenäkkäitä ja turhankin itsevarmoja. Mutta mistäs sitä tietää, ehkä he ovatkin todellisuudessa erilaisia, kuin mitä ensivaikutelma antaa ymmärtää.\n"Mutta huomenna ei käy, kun mulla on soittotunti", Maria kiirehtii sanomaan.\n"Käviskö torstaina?" ehdotan. "Walmalla on sillon vapaapäivä, voitas ratsastaakin."\n"Joo", Maria myöntyy iloisena.\nVaihdamme vielä ennen tunnin loppua puhelinnumeroita, ennen kuin koulun kello soi ja vapauttaa meidät loppupäiväksi oppivelvollisuudesta.\nKarvat vain pölisevät, kun puunaan Walmaa valmiiksi Miniponit!-tunnille. Aurinko heittää kirkkaita säteitään ponin mustaan selkään ja saa karvan tuntumaan käden alla lämpimältä. Walma nautiskelee keväästä sillä aikaa, kun minä ahkeroin harjojen kanssa.\n"Moi, mun nimi on Ella ja ratsastan Walmalla tänään", kuulen jonkun kertovan.\nKäännyn ja näen suunnilleen minun pituisen, vuotta tai paria nuoremman tytön, jolla on vaaleahkot, letitetyt hiukset. Kypärä heiluu rennosti hänen kädessään, ja päällään hänellä on selvästi käytössä ollut turvaliivi.\n"Siinä tapauksessa olet saapunut oikeaan paikkaan", hymyilen. "Oon Clara ja hoidan Walmaa."\n"Okei, kiva. Voinko mä auttaa jotenkin?" Ella kysyy reippaasti.\n"Totta kai! Anne sanoi, että te meette tänään ilman satulaa", muistelen ja tytön nyökätessä jatkan: "Voit harjata Walman loppuun niin käyn hakemassa sulle suitset. Onhan sulla oma kypärä ja turvaliivi?"\nElla nyökkää, joten jätän hänet sukimaan ponia puhtaaksi. Itse kiiruhdan hiljaisen tallin läpi varustehuoneeseen ja nappaan Walman ruskeat suitset käsiini. Puristan kylmää kuolainta kädessäni ja astun takaisin lämpimään auringon valoon.\n"Tässä", sanon ja ojennan suitset Ellalle.\nTämä pujottaa ne tottuneesti Walman päähän ja nappaa kypäränsä seinän vierestä. Tungettuaan sen päähänsä, hän irrottaa Walman puomista ja lähtee kentälle päin.\nKatson hetken kaksikon perään, kun Ella pysäyttää Walman kentälle ja ponkaisee ponin paljaaseen selkään. Myös Siiri, Pella ja Venna ovat valmiina, kun Anne saapuu paikalle. Ponit lähtevät ravaamaan kenttää ympäri. Ella istuu rennosti satulassa ja hänen vaaleat palmikkonsa paukkuvat rytmikkäästi tytön selkää vasten. Voisin jäädä katsomaan tuntia vaikka kuinka pitkäksi aikaa, mutta pian pakotan itseni liikkeelle. Kerään Walman harjat maasta laatikkoon ja nappaan riimun ja narun toisella kädelläni. Vilkaisen vielä kerran kentälle, jossa ratsukot leikkivät hippaa, ennen kuin astun hämärään talliin.\nSatulahuoneessa törmään Pipsaan ja Ilonaan, jotka istuvat penkillä puhdistamassa hoidokkiensa varusteita.\n"Harmi kun ehdin nykyään käydä tallilla niin harvoin", Ilona huokaa.\n"Kesällä on onneksi aikaa", Pipsa sanoo. "Ai, moi, Clara!" tyttö huudahtaa huomattuaan minut.\n"Tekis kyl mieli mennä joku päivä maastoon. Tai treenata oikein syvällisesti Lailan kanssa", Ilona haikailee.\n"Onneksi Walmalla on huomenna vapaapäivä", puuskahdan.\nEn ollut ehtinyt tamman selkään sitten vappuratsastuksemme, ja siitäkin oli lähes viikko aikaa. Koska koulussa oli vain kokeita, kokeita ja kokeita.\n"Niin", Pipsa hymyilee.\nSanon heipat kaksikolle ja lähden kohti poniboksia.\nHämmästyksekseni löydän kuitenkin Inkerin levittämässä puhtaita olkia lattialle.\n"Ai, sä ehditkin mua ennen", huikkaan iloisesti karsinan matalan seinän yli.\n"Joo", tyttö hymyilee kääntyen katsomaan ja pyyhkäisee vaalean hiussuortuvan kasvoiltaan. "Kerrankin kun ehdin."\nNyökkään hymyillen ja kerron kipuavani sitten yläkertaan. Vilkaisu olkkarin kelloon kertoo, että minulla on vielä vartti aikaa ennen Minaritunnin loppumista. Koska se kestää vain puoli tuntia, ehdin ratsastaa Walmalla kentällä loppupuoliskon ennen seuraavaa tuntia. Walma menisi sitä seuraavalle jatkotunnille, mutta sitä ennen minun täytyisi kyllä lähteä jo kotiin.\nRojahdan istumaan sohvalle Pihlan viereen ja venyttelen makeasti. Huoneessa ei ole meidän lisäksemme muita kuin Emmy ja Salma, jotka istuvat pöydän ääressä höyryävien teemukien kanssa ja juttelevat hiljaisella äänellä.\n"Miks kevät aina väsyttää näin paljon?" Pihla kysyy haukotellen.\n"Sen kun tietäis", mutisen ja ojennan jalkojani. "Piristäiskö pikku maastolenkki Minaritunnin jälkeen?"\n"Vois olla. Mut Pella menee tänään tosin jo kahdella tunnilla..." brunette empii.\n"Mut se ei olekaan osa-aikaeläkkeellä", Pihla naurahtaa.\n"Totta", myönnän, "mutta jos käytäisiin vaan pienellä käyntilenkillä lähi metsässä, vaikka valaistu lenkki?"\n"No joo, eihän noin hyvästä tarjouksesta voi millään kieltäytyä!" Pihla hymyilee.\nLähdemme vaihtamaan ratsastusvaatteet päällemme. Etsin kaapistani harmaat ratsastushousuni ja ruskeat kengät. Kuluneet, harmaat kollarini heitän kaapin pohjalle ja kiskon ratsastushousut tilalle vilkuillen samalla hätäisesti ympärilleni, mutta ketään asiaankuulumattomia henkilöitä ei onneksi ole lähettyvillä. Pian olemme Pihlan kanssa valmiita ja ryntäämme portaat alas kypärät käsissämme iloisesti heiluen. Jäämme nojaamaan kentän aitaan ja katselemme, kun ratsukot suorittavat perinteiset loppukäynnit.\nPian Ella taluttaa jo Walman ulos kentältä ja tulee luokseni.\n"Otatsä Walman?" hän kysyy.\n"Joo. Me mennään heittää pikku lenkki metsässä", selitän hymyillen.\n"Okei, ens viikolla nähään taas!" Ella nyökkää ja lähtee kohti parkkipaikkaa.\nMe nousemme Pihlan kanssa ponien paljaisiin selkiin ja ohjaamme ne metsään kiemurtelevalle polulle. Tuuli humisee korvissa ja iltalinnut visertävät suloisesti puissa. Walman selkä on ihanan lämmin ja turvallinen allani. Aurinko lämmittää mukavasti kasvojani, tuuli pyyhkäisee hiussuortuvan pois silmiltäni. Ponien kavioiden äänet hukkuvat polun pehmeään lehtipeitteeseen. Olen miltei varma, ettei mikään voisi rikkoa tämän ihanan kevätillan rauhaa.\nWalman Hoitovihko May 13, 2014 16:43:29 GMT 2\nPost by Clara on May 13, 2014 16:43:29 GMT 2\nHiirenkorvia ja uusia ystäviä\n”Missä se sun hoitsu on?” Maria kysyy meidän kävellessä tallin käytävää pitkin.\nOlimme tulleet suoraan koulusta bussilla Seppeleeseen, kuten oli sovittu. Koko matkan Maria oli kysellyt minulta kaikenlaista; millainen Walma oli luonteeltaan, kuinka kauan olin hoitanut sitä, olinko kilpaillut sillä ja niin poispäin.\n”Se on tarhassa, kun sillä on vapaapäivä”, selitän ohittaessamme poniboksin. ”Se asuu tossa sen toisen shetun, Siirin kanssa”, jatkan osoittaen matalaseinäistä karsinaa käytävän kulmassa.\n”Okei. Mennäänkö me sitten hakee se sieltä?” Maria utelee.\n”Joo, mutta vaihdetaan ensin vaatteet ja siivotaan karsina”, vastaan.\n”Missä me vaihetaan ratsastusvaatteet päälle?” Maria kysäisee.\n”No sä voit käydä tuol vessassa”, sanon empien ja osoitan helpotuslaitoksen ovea. ”Mun vaatteet ovat tuolla ylhäällä”, jatkan nyökäten yläkertaan vieviä portaita kohti.\nMaria nyökkää ja sovimme tapaavamme portaiden alapäässä hetken kuluttua. Kipaisen portaat ylös ja kaivan kaappini avaimen reppuni pohjalta. Etsin liilan hupparin alimmalta hyllyltä ja laitan sen T-paitani päälle. Kouluvaatteet tungen reppuni uumeniin. Olen juuri vetämässä harmaita ratsastushousujani jalkaani, kun Maria astelee portaita ylös. Yritän kiskoa housut kokonaan päälleni, ja olen vähällä samalla kompastua kenkiini.\n”Mä ajattelin tulla kattoon, joko sä oot valmis…” brunette mutisee.\n”Joo, mä tuun kohta”, puuskahdan nolona ja saan kuin saankin housut jalkaani.\nPitäisi itsekin varmaan alkaa vaihtaa vaatteita vessassa, kun kaappien ohi kuitenkin kulki aina hoitajia ja joskus myös muita ihmisiä.\n”Onpa Walma söötti!” Maria hihkaisee. ”Eikös se olekin tuo musta poni tuolla?” hän jatkaa osoittaen hennolla sormellaan tarhan portilla kurkkivaa shetlanninponia.\nOlimme siivonneet karsinan nopeasti ja lähteneet hakemaan Walmaa tarhasta.\n”Joo”, vastaan lyhyesti.\n”Saanko mä taluttaa sen talliin?” tyttö kysyy ja kiiruhtaa aidan viereen rapsuttamaan ponia.\nNyökkään ja ojennan vaaleanpunaisen riimunnarun Marialle. Tyttö saa ponin helposti kiinni ja napsauttaa narun kiinni sen riimuun. Hän avaa portin ja taluttaa Walman ulos tarhasta. Minä lykkään portin kiinni kaksikon perästä ja juoksen heidät sitten kiinni.\nKävelemme pihan yli tallille Marian kehuessa Walmaa koko matkan ajan.\n”Onpa sillä ihanat silmät, ja se on ihanan pieni!”\nNyökkään ja vilkaisen ruskatukkaista tyttöä. Hän on minua päätä pidempi, siis varmaan jo lähelle 160-senttinen. Walmalle hän on periaatteessa liian pitkä, mutta uskottelen itselleni, ettei haittaa, vaikka hän ratsastaisi sillä. Ihan pikkuisen vain.\nViemme Walman karsinaan ja alamme harjata sitä yhdessä. Maria kertoo, että hän ja Lotta ovat molemmat ratsastaneet kaksi vuotta tunneilla. Itse asiassa hän puhuu kokoajan, taukoamatta. Se on hyvä, sillä itse en keksisi mistään puhuttavaa.\n”Mäkin haluaisin oman hoitohevosen, mutta äiti ei suostu siihen, että ravaisin yhtenään taliilaa”, tyttö huokaisee.\n”Harmi. Mutta sä voit tulla välillä hoitaa Walmaa mun kanssa”, ehdotan.\n”Se olisi kivaa!” Maria sanoo ja hänen ilmeensä kirkastuu huomattavasti.\nAnnan tytön putsata Walman kaviot samalla, kun haen itse satulan ja suitset. Tallin käytävällä pyörii innokkaita tuntilaisia, jotka hoitavat ratsujaan kuntoon seuraavalle tunnille. Ilmoitustaulun luona parveilee kourallinen tyttöjä tutkimassa, minkä hevosen ovat tunnille saaneet.\n”Sä voit laittaa Walmalle satulan, niin mä pistän suitset”, sanon Marialle palattuani karsinaan. ”Onnistuiko kavioiden putsaus?”\n”Joo”, tyttö nyökkää ja ottaa satulan kiitollisena vastaan.\nMinä siirryn ponin pääpuoleen ja pujotan kuolaimet sen suuhun. Walma ravistaa päätään ärtyneenä, jolloin suitsien laitto vaikeutuu huomattavasti. Kiedon käteni ponin pään ympärille ja pidän sitä paikoillaan samalla kun vedän niskahihnan pörröisten korvien taa.\n”Valmista tuli”, huikkaan Marialle.\n”Samoin!” kuuluu iloinen vastaus.\nTalutamme Walman kentälle. Annan tamman ohjat jälleen Marialle ja tungen itse kypärän päähäni. Ilma on viileä, ja tuuli käy tallinpihan yli saaden pilvet lipumaan sinisellä taivaalla. Välillä aurinko kurkkaa vaaleiden pilvilampaiden takaa ja valaisee keväistä maisemaa.\n”Kiitos”, sanon Marian ojentaessa ohjat minulle kentän laidalla.\nTyttö pitää meille porttia auki minun taluttaessa ponin kentälle. Lasken jalustimet ja säädän ne jonkun pitkäkoipisen shettisratsastajan jälkeen omille pikkukintuilleni sopiviksi. Kiristän vielä satulavyön ja ponkaisen satulaan. Heitän aitaan nojaavalle brunetelle iloisen hymyn ja kannustan Walman käyntiin.\nKierrän kentän kertaalleen molempiin suuntiin pitkin ohjin ja alan sitten tekemään voltteja muutaman jokaiselle sivulle. Walma alkaa hiljalleen vertyä ja kulkea rennommin ja taipuisammin. Poni pyöristyy hyvin allani ja kuuntelee apujani yllättävän hyvin viimeaikaiseen kevätsekoiluun verrattuna, joten nostan ravin. Keventäen teen pari volttia ja ohjaan sitten Walman lävistäjälle. Yritän saada ponin venyttämään askeltaan kohti lisättyä ravia, mutta se vain tikittää koko ajan kiihtyvällä vauhdilla. Onneksi se ei kuitenkaan hypähdä laukalle, kuten monet muut nuoret hevoset. ”Täytyy tosiaan kysyä Annelta, voisiko Walmalle opettaa ajoa”, tuumailen mielessäni.\nPalattuani uralle, nostan kulmasta laukan ja laukkaan rentoa laukkaa pitkät sivut molempiin suuntiin.\n”Okei”, tämä saa riittää, totean ja hidastan käyntiin. ”Nyt on sun vuoro”, sanon Marialle ja pysäytän ponin aidan viereen.\n”Saanko tosiaan ratsastaa sillä?” tyttö hämmästyy.\n”Totta kai!” hymyilen.\n”Voi kiitos!” Maria huudahtaa hymyillen leveästi.\n”Saat lainata mun kypärää”, tarjoan tytön kiivettyä aidan yli kentälle.\n”Sä olet niin kauhean kiltti”, tämä huokaisee.\nNaurahdan vain ja pidän Walmaa paikoillaan samalla kun tyttö kipuaa ponin selkään. Samalla ihastelen keväistä luontoa, sateen jälkeen puhjenneita pieniä, vaaleanvihreitä hiirenkorvia, jotka tunkeutuvat ujosti päivänvaloon koivujen pulleista silmuista. Marian istuessa viimein tamman selässä ja loistaessa kuin Naantalin aurinko, olen hyvin iloinen siitä, että otin tytön mukaani tallille.\nLast Edit: May 13, 2014 17:23:52 GMT 2 by Clara\nWalman Hoitovihko May 13, 2014 16:49:05 GMT 2 Perla likes this\nPost by Clara on May 13, 2014 16:49:05 GMT 2\nLast Edit: Aug 29, 2020 23:56:17 GMT 2 by Clara\nWalman Hoitovihko May 21, 2014 19:22:06 GMT 2 via mobile\nPost by Clara on May 21, 2014 19:22:06 GMT 2\nKävimme Inkerin kanssa oikein kunnon ponimaastossa kevään kunniaksi. Minun oli tarkoitus liittää tähän tarinakin, mutta en ole ehtinyt kirjoittamaan, joten vähän myöhässä tulee nyt tämä kuva, vaikka olen tämän jo ajat sitten piirtänyt : )\nLast Edit: Aug 29, 2020 23:56:01 GMT 2 by Clara


Julkaistu: 21.1.2011 9:28 , Päivitetty: 21.1.2011 9:28\nYhdessä opiskelutoverinsa Sergey Brin kanssa Googlen perustanut Larry Page, 37, palaa huhtikuun alusta yhtiön toimitusjohtajiksi. Nykyinen toimitusjohtaja Eric Schmidt, 55, siirtyy yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi. Hän kirjoitti blogissaan keskittyvänsä jatkossa sopimuksiin, kumppanuuksiin ja asiakkaisiin.\n– Larry on valmis. On hänen vuoronsa johtaa tätä, Smidt sanoi eilisessä sijoittajapuhelussa.\nPage ja Brin pyysivät Schmidtin hallituksen puheenjohtajaksi vuonna 2001, mutta jo samana vuonna kokenut Schmidt otti Page paikan Googlen toimitusjohtajana.\nBrin keskittyy nyt strategisten hankkeiden ja uusien tuotteiden kehittämiseen, yhtiö tiedotti eilen.\nSchmidtin aikana Google kehittyi 200 työntekijän start-up-yhtiöstä maailman käytetyimmän hakukoneen omistajaksi, jolla oli yli 29 miljardin dollarin liikevaihto viime vuonna. Hänen johdossaan tapahtui myös Googlen listautuminen vuonna 2004.\n– Tämä on myönteinen osoitus perustajien täydestä sitoutumisesta liiketoimintaan, Citigroupin analyytikko Mark Mahaney arvioi San Franciscosta.\nJohtajanvaihdos merkitsee myös sukupolvenvaihdosta. Toimitusjohtajana kokenut tietojenkäsittelytieteen tohtori Schmidt on lähes 20 vuotta Pagea vanhempi. Perustaessaan Googlen Page ja Brin olivat opiskelijoita Stanfordin yliopistossa.\nGooglen tulosparannusta siivitti hakukonemainonnan lisääntynyt kysyntä. Myös uudempi liiketoiminta ja siellä matkapuhelinbisnes toi kasvua. Google on lyönyt menestyksellä läpi älypuhelimissa käytetyn Android-käyttöjärjestelmänsä.\nHakukonejätin nettotulos parani loka–joulukuussa 29 prosenttia edellisvuoden vertailukaudesta 2,54 miljardiin dollariin. Osakekohtainen tulos nousi 7,81 dollariin 6,13 dollarista.\nKertaeristä puhdistettuna osakekohtainen tulos oli 8,75 dollaria. Analyytikoiden konsensusennuste oli uutistoimisto Bloombergin keräämien ennusteiden perusteella 8,08 dollaria.\n– Neljäs neljännes merkitsi loistavaa päätöstä loistavalle vuodelle, väistyvä Schmidt hehkutti tulosraportissa.\nLiikevaihto – ilman kumppanisivustoille ohjattua liikevaihtoa – nousi 6,4 miljardiin dollariin 5,0 miljardista dollarista, kun odotukset liikkuivat noin 6,1 miljardissa dollarissa.\nYhtiön liikevaihdosta pääosa tulee hakutuloksiin liitetyistä mainoksista.\nGoogle oli joulukuussa edelleen selvä markkinajohtaja Yhdysvalloissa. ComScoren mukaan lähes 67 prosenttia hauista meni Googlen piikkiin. Yahoon ja Microsoftin yhteenlaskettu osuus oli 28 prosenttia.\nGoogle julkisti tuloksensa eilen illalla New Yorkin osakemarkkinoiden sulkeutumisen jälkeen. Yhtiön osakekurssi laski varsinaisen kaupankäynnin aikana eilen 0,8 prosenttia Nasdaq-pörssissä.


Jyväskylä avaa superviikonlopun | KooKoo\nJyväskylä avaa superviikonlopun\nKooKoon kahden kovan matsin viikonloppu starttaa perjantaina Jyväskylästä. Lauantaina edessä on kotimatsi SaiPaa vastaan.\nHienon kiekkoviikonlopun alkupalat tarjoillaan perjantaina Jyväskylän Hippoksella. Lauantaina KooKoo isännöi SaiPaa paikallispelissä Lumon Areenalla, mutta ennen sitä jaossa on kolme yhtä tärkeää sarjapistettä Jyväskylässä.\nHyökkääjä Anrei Hakuliselle perjantain JYP-peli on kolmas KooKoon paidassa.\n- Joukkueena KooKoo on mielestäni todella potentiaalinen ja yllätysvalmis. Koppi on täynnä hyviä jätkiä. Minut otettiin hyvin vastaan ja olihan täällä jo entuudestaan tuttuja jätkiä, kuten Bobi Lehtonen, jonka huonoja juttuja meinasi olla jo vähän ikävä, Hakulinen veistelee.\nHakulinen pelasi muutamia vuosia sitten TUTO:ssa yhdessä nykyisten KooKoo-pelaajien Mikko Lehtosen ja Marlo Koposen kanssa.\nTurusta toisen polven Liiga-kiekkoilijan tie vei Lahden Pelicansiin ja sieltä viime viikolla Kouvolaan.\n- Pelicans oli enemmän sellainen suoraan ylöspäin painava joukkue. KooKoo pyrkii tulla fiksusti paineen alta pois, eikä ruiski vain. KooKoon systeemi sopii paremmin minun pelityyliini. Erilainen tyyli ottaa alkuun varmasti hetken aikaa.\nHakulisen pistesaldo on karttunut kahden KooKoon Blues-voiton aikana yhdellä syöttöpisteellä. Hyökkääjän alustaman osuman viimeisteli viime sunnuntain kotiottelussa Mikko Lehtonen. Hakulinen on pelannut molemmat matsit Jarkko Malisen ja Juha-Pekka Haatajan ketjun vasemmassa laidassa.\n- Alku on ollut ihan OK. Varmasti pelaaminen kehittyy koko ajan parempaan päin, kun pääsee paremmin joukkueen systeemiin sisään ja löytää yhteisen sävelen Malisen ja Haatajan kanssa, Hakulinen linjaa.\n- Olen päässyt pelaamaan pari peliä aika paljon isommilla minuuteilla kuin Lahdessa. Siellä vastuu jäi viime aikoina pieneksi, joten on ollut todella mukavaa päästä taas kunnolla pelaamaan.\nKooKoo kohtaa perjantaina JYPin kolmannen kerran. Ensimmäinen vääntö päättyi Jyväskylässä kotivoittoon 3–0 ja toinen Kouvolassa KooKoon eduksi samoin lukemin. Hakulinen ehti kohdata Pelicans-paidassa jyväskyläläiset kolmesti.\n- Ensimmäinen kymmenminuuttinen tulee olemaan todella kova. JYP antaa ihan älyttömän kova paineen, mutta siitä kun selviämme, niin kaikki on mahdollista. Kolmea pistettä totta kai haetaan, mutta ensimmäisen kympin kanssa täytyy olla todella hereillä.


Television lihottamissa lajeissa urheilijat tienaavat kuin johtajat - Keskisuomalainen\nTalous 01.11.2016 15:56\nSuomalaisurheilijoiden tulotiedot kertovat urheilumaailman jakautumisesta television lihottamiin, rahakkaisiin lajeihin ja niihin, joissa urheilijat sinnittelevät hyvin pienillä tuloilla. Tulonjako urheilumaailman jakolinjan eri puolilla on aivan erilainen.\n– Näissä tv-lajeissa työläiset ovat samalla tulotasolla kuin johtajat, STTK:n pääekonomisti Ralf Sund muistuttaa ja viittaa Pohjois-Amerikan suurten palloilusarjojen lisäksi tennikseen ja golfiin.\nSundin mielestä suomalaisen urheilun julkisen tuen jakamisessa pitäisi tehdä rohkeammin painopistevalintoja.\n– Pitäisi valita rohkeammin, mihin satsataan. Tiedän, että se on äärimmäisen vaikea päätös, mutta nyt sen tekevät markkinat.\nKannattaako valtion rahaa laittaa lainkaan urheiluun?\n– Urheilussa on edelleen kaksi asiaa, joilla sitä voi perustella. Ensimmäinen on kansanterveyden näkökulma. Toinen on huippu-urheilu kansakunnan käyntikorttina ja esikuvana sohvaperunoille, mutta nämä kaksi perustelua huippu-urheilun tukemiselle ovat voimakkaasti heikentyneet, Sund sanoo.\nTulonjako urheilumaailman jakolinjan eri puolilla on aivan erilainen.


FIINI Koivu-saippua | EkoLyyli\nKesän ja yöttömän yön Koivu-saippua.\n100% biohajoava, ekologinen, vegaaninen.\nKaikki Fiini Naturallyn saippuat valmistetaan käsityönä kylmäprosessimenetelmällä.\nNe sisältävät ainoastaan luonnon omia raaka-aineita.\nSaippuoissamme ei ole keinotekoisia väriaineita, hajusteita eikä lisättyjä kemikaaleja.\nFiini Naturallyn saippuoissa on tallella kylmäprosessimenetelmässä luonnostaan saippuaan muodostuva glyseriini, jolla on ihoon kosteutta vetävä vaikutus. Teollisesti valmistetuissa saippuoissa glyseriini yleensä poistetaan muun kosmetiikkateollisuuden käyttöön.\nKäsintehdyt saippuat glyseriiniä sisältävänä ovat hyvin hellävaraisia iholle.\nKäsien sekä vartalon pesuun.


Nettideittailun pimeä puoli – seuranhakupalveluista yhä enemmän raiskausilmoituksia - MTVuutiset.fi\nNettideittailun pimeä puoli – seuranhakupalveluista yhä enemmän raiskausilmoituksia\nTinder on yksi seuranhakusovelluksista, jonka kerrotaan aiheuttaneen rikostilastojen nousua Iso-Britanniassa. Shutterstock, ABCNews\nJulkaistu 09.02.2016 07:58\nIso-Britannian poliisin mukaan internetin seuranhakupalveluihin liittyvät raiskaustapaukset ovat yleistyneet maassa kuusinkertaisesti viimeisen viiden vuoden aikana, uutisoi Independent.\nNational Crime Agency -poliisiosaston tilastot paljastavat, että vuonna 2014 jopa 184 ihmistä oli ilmoittanut tulleensa raiskatuksi internetissä tavatun henkilön toimesta. Luku on hurja nousu vuoden 2009 tilastoista, joissa 33 ihmisen kerrotaan tehneen ilmoituksen vastaavasta tilanteesta.\nViranomaisten mukaan etenkin nettideittailuun liittyvät raiskaustapaukset jäävät usein ilmoittamatta, ja todellisten lukujen arvioidaan olevan mahdollisesti jopa kymmenkertaiset julkaistuihin tilastoihin verrattuna.\nTuntematon voi olla vakuuttava\nNCA:n vakaviin rikoksiin keskittyvän jaoston päällikkö Sean Sutton kertoi Independent-lehdelle antamassaan haastattelussa, että tilastojen julkistamisen taustalla on halu rohkaista ihmisiä ilmoittamaan tapauksista.\n– Viestimme on se, että poliisi tulee ottamaan nämä tapaukset vakavasti ja hoitamaan ne myötätuntoisesti, hän sanoo.\n– Tuntematonta ei välttämättä osaa epäillä raiskaajaksi. Hän voi olla hurmaava ja vakuuttava. Raiskaajaa ei voi tunnistaa ulkonäöstä.\nSuurin osa raiskauksen uhreiksi joutuneista on nuoria naisia. Noin 85 prosentin osuudesta lähes puolet olivat 20-29-vuotiaita, ja noin neljäsosa 40-49-vuotiaita.\nIso-Britannian poliisi on aiemmin kertonut Tinder- ja Grindr-seuranhakupalveluihin liittyneiden rikosten lisääntyneen seitsenkertaisesti vuosien 2013 ja 2015 välillä.


17.9.2018 at 21:08\nMeillä on pastillit ja purkat käytössä. Pastillit nuoremmalla repussa kun koulussa ei saa purkkaa syödä, yläkoululainen syö purkkaa vaikka on raudat 😂\nMinä taidan olla meillä se huonoin purkan /pastillin syöjä. Niin kai siinä aina käy kun lapsille muistaa kaikkea tyrkyttää niin ite unohtaa. ..Vähän niinkuin ne vitamiinit. …\nMutta jos voitettais niin purkkaa otettaisiin!\nVoitaisiin harjoitella purkkapallojen tekoa 😃\nPitkään on menty pastilleilla, nyt kohta 5v toisinaan haluaa kokeilla purkkaa (ehdottomasti ”ei väkevää” eli jotain miedon makuista, ei minttua), kuitenkin pastillit on mieluisampia. Kohta varmaan kuopuskin alkaa harjoitella pastilleja.\nMeillä poika vasta reilu vuoden joten pastillit käytössä aterioiden päätteeksi. Ihan hihkui riemusta omassa penkissään kun saa pastillinsa mutusteltavaksi. Toisinaan vanhemmatkin ottavat omaan suuhunsa ja yhdessä nautitaan xylitolit, useimmin jää ottamatta eikä purkkaakaan tule syötyä vaikka se tekisi hyvää. Täytyykin tässä tsempata itseään.\nJoo tuo hei on sopiva sauma alkaa yhdessä opetella siitä vakituista hyvää pastillitapaa, niin sit se vuosia myöhemmin sujuu kuin itsestään ja lapsi osaa/muistaa itsekin pyytää tai ottaa! <3 Meillä tosiaan lapset ei nouse ruokapöydästä ennen kuin purkka tai pastilli on saatu, se on heille niin supertärkeä juttu :) Vaikka meillä tosiaan aikuiselle se omien pastillejen/purkan muistaminen on selvästi hankalampaa kuin lapselle :)\n17.9.2018 at 21:09\nKyllä muistetaan ottaa purkka tai pastilleja! Lapset (4v. ja 3v.) ottavat automaattisesti ruokailun jälkeen jommankumman. Meillä laitetaan uunista ajastus päälle 5 min silloin kun otetaan purkka. Kun ”purkkakello” soi, niin purkka pitää tuoda roskiin. Näin äitikin muistaa, että siellä pienessä suussa tosiaan on se tahmea, venyvä purkka, eikä unohda sitä arkiaskareiden lomassa :D Jos voitan, ottaisin mieluummin purkkapaketin.\n18.9.2018 at 09:53\nHei onpa hauska idea tuo purkkakello!!!\n17.9.2018 at 21:12\nMeillä käytetään enimmäkseen pastilleja, välillä myös purkkaa mutta koen sen pastillin jotenkin helpommaksi kun sitä ei tarvitse vahtia, että tulee laitettua roskiin..\n17.9.2018 at 21:16\nHuonosti muistetaan… Auts! Pastillipurkki löytyy yläkaapista ja niitä itsekin suosin, kun hammaslääkäri kielsi purkan syönnin minulta. :D On niin kuluneet leuat, ettei kuulemma kannata rasittaa.\nMinkä ikäiselle voi muuten alkaa antamaan pastilleja? Yksivuotiaalle?\n18.9.2018 at 09:54\nmulle sanoi aikanaan esikoisen kanssa hammashoitaja, että saa antaa kun ensimmäiset hampaat puhkeavat. Joten juurikin noita herra hakkaraisia annoin sitten aluksi neljäsosapastillin ja myöhemmin puolikkaan ja yksivuotiaalle jo 1 kpl.\n18.9.2018 at 10:02\nNoin mekin ollaan tehty niin kuin Anna A kirjoittaa! Just Hakkaraisilla aluksi aloitettiin siksi, kun ne saa hyvin veitsellä paloiksi.\nJa hei mulla on myös viestiyhteys ksylitolitiedottajaan, voin häneltä vielä kysyä varmistuksen tuohon, että minkä ikäisenä! :)\n18.9.2018 at 10:38\nMoikkamoi! Onpa kiva kuulla, että ksylitolipastillit ovat olleet teillä jo noin aikaisin käytössä. :) Yksilölliset erot on lapsilla suuria eli ihan sellaista kiveenkirjoitettua aloitusaikaa ksylitolin käytölle ei oikein voi antaa. Nyrkkisääntönä se, että kun lapselta sujuu ns. perheen tavallisen ruuan syöminen niin silloin voi aloitella pastillien kanssa, se on joissain 10-14 kk iän paikkeilla. Riippuu siis kovasti yksilöstä ja siitä että osaako syödä vähän ”kokkareista” ruokaa. Totuttelu kannattaa tehdä pikkuhiljaa, aivan kuten Anna A kertoikin. Terkuin, Ksylitolitiedottaja (suuhygienisti) Milla Vihanto Cloettalta\n19.9.2018 at 10:04\n17.9.2018 at 21:22\nMeillä syödään pastilleja, poika (melkein 2v) osaa jo itse pyytää ruuan jälkeen ”Pasti!” tai viimeistään siine vaiheessa kun ollaan syöty ja kysytään ”Otatko pastillin”, niin vastaus on hymy ja ”Joo!”. Hän pitää myös huolen, että myös vanhemmat ottavat pastillit, sillä hän haluaa itse kaivaa purkista pastillit kaikille ja ojentaa ne hymyn ja ”Äiti!/Isi!” -huudahduksen kera. Tai sitten jos hän saa käteensä vain oman pastillinsa, niin huudahdus tulee silti ja hän haluaa nähdä kun äiti pistää pastillin myös suuhun. Joten pastilleita meille otettaisiin mielellään vastaan :)\nHauska muuten tuo saantisuositus, meille suuhygienisti sanoi että 1kpl aterian jälkeen eli 5 pastillia päivässä riittää, jotta saa tarvittavan annoksen täyteen. Tiedä sitten näistä.\n17.9.2018 at 21:38\nTyttö tykkää molemmista ja jos voittaisimme, purkat kuulemma mieluisimmat nyt. Täytyy tunnustaa että kesän jälkeen rutiinit on vielä hakusessa ja xylitolit on kyllä unohtuneet. Kerran päivässä taitaa tyttö nyt ottaa. Pitääpä korjata vanhempien tavat. Itse ottaisin mieluiten pastillin ja onhan niitä aikuiseenkin makuun vaikka mitä kun vaan muistaisi ostaa.\n17.9.2018 at 21:42\nHei purkkaa vois olla kiva kokeilla nyt kohta jo 4 v tytölle😊 tähän asti on menty pastilleilla, mut nyt vois olla otollinen aika kokeilla purkkaa pikkuhiljaa.\nMutta kumpaakin menee, aikuisilla purkka ja lapsilla pastillit\nMeillä on minillä käytössä pastillit ja isommalla likalla ja äitillä purkka.😊 useamman kerran päivässä näitä menee mutta iltapalan jälkeen ei yleensä enää muista tätä🙄 purkkapaketit tulis siis tarpeeseen!\n17.9.2018 at 21:45\nMeillä syödään ruuan jälkeen joko purkkaa tai pastilleja. Yritän pitää niitä aina mukana. Purkka on suosikkia, mutta varmaan on jo lapsikin huomannut että ne katoavat herkästi parempiin suihin..\n17.9.2018 at 22:00\nPastilleja syön esikoisen kanssa. Pastilleja tulee myös kuopus saamaan, jahka hampaita joskus tulee.\n17.9.2018 at 22:01\n2,5v Syö pastillit, ja muistaa kyllä itse pyytää jos ei tarjota 😂 äiti syö kotona pastillin ja töissä purkkaa.. meillä siis pastilleja kuluu.\nPs,eikös ollut sunnuntaina kiva tapahtuma Salpauselän puistossa? 👌\n17.9.2018 at 22:10\nOli! :) Siis kiva tapahtuma :) Olitteko tekin siellä, oisit tullut moikkaamaan! Me oltiin siellä eka kertaa, tultiin kun huomasin, että Mimi ja Kuku on siellä :) Ihan huippukiva päivä oli <3\nMe kun päästiin alueelle niin poika bongasi ekana yllätys yllätys paloauton ja äiti Joelin 🙈\nMe oltiin ehkä viime vuonnakin, Ainakin jossain tapahtumassa tuolla mutta se oli kyllä aamupäivällä. Nyt oli kyllä erikoinen aika, meillä ainakin nukutaan päikkärit just tuolloin, MUTTAäiti halusi nähdä nallekoplan joten vähän unien kanssa säädettiin 😅\nMuistetaan syödä! Ruuan jälkeisestä pastillista/purkasta on tullut ihan pinttynyt tapa lapsille. Purkkaa 6- ja 8-vuotiaat ovat syöneet jo vuosia, mutta viimeiset puoli vuotta vanhempi on ollut purkkakiellossa (eli pastillilinjalla) hammasrautojen (sellainen kitalakiversio) takia. Ja ottaa muuten koville! Hän uhoaa syövänsä kaikki talon purkat kun saa raudat pois :) Niin että purkkaa meille kiitos!\n17.9.2018 at 22:17\nMe myös roudataan ulkomaille pastilleja ja purkkaa sekä pyydetään niitä aina tuliaisiksi. Lapsi ei onneksi syö vielä ollenkaan karkkia vaan pastillit kelpaavat hyvin aina ruoan jälkeen.\n17.9.2018 at 22:42\nPurkkaa tulee syötyä enemmän, kuin pastilleja. Osallistun purkka arvontaan :)\n5v ja 3v molemmat syö nykyään purkkaa. Ja me vanhemmat myös. Ja pääsääntöisesti nuorempikin muistaa sen roskiin viedä. Pastilleja ei oo taidettu kotiin sen jälkeen ostaa kun koira kävi xylitol-myrkytyksen ansiosta tiputuksessa..oli kiva lasku ja raikas hengitys :D\n17.9.2018 at 22:46\nMeillä on käytössä pastillit. Otetaan aina ruokailun jälkeen, myös aikuiset. Hoitolapsillekin on kunnan tarjoamat pastillit. Purkkaa on tainnut esikoinen joskus kokeilla, mutta ei tykännyt.\nPastillit parempia meille, toki purkkaakin voisi kohta taas kokeilla. Pääasiassa muistetaan pastillit, mutta sitte jos ehtii loppumaan niin ei välttämättä muisteta ostaa lisää heti.\nMeillä on 1,5 v lapsella käytössä pastillit. Ollaan sijoitettu ne keittiöön hyllylle ja lapsi osaa itekin jo pyytää niitä ruuan jälkeen. Aikuiset meillä syö myös pastilleja usein kun ne on siinä kivasti tarjolla. Muuten varmaan unohtuisi helpommin. :)


Koko perheen pääsiäismusikaali Kaarinan kirkossa\n20.3.2018 09.56 Palmusunnuntaina Kaarinan kirkossa soiva musikaali kertoo Jeesuksen elämästä ja pääsiäisen ajan tapahtumista erityisesti lapsille sopivalla tavalla, vanhempia unohtamatta. Tarinaa kuljetetaan Lasten virsi -kirjasta valittujen laulujen avulla.\nMaarian seurakunnassa jaettiin yli 25 000 ruokakassia vuonna 2017\n19.3.2018 14.49 Ruoka-apua on tarjottu Maarian seurakunnan alueella Halisissa, Jäkärlässä ja Runosmäessä jo vuosikaudet.\nEarth Hourissa mukana kirkkoja Turussa ja Kaarinassa\n19.3.2018 11.43 Kansainvälinen Earth Hour kiinnittää huomion ympäristön tilaan ja ilmastokriisiin lauantaina 24. maaliskuuta klo 20.30-21.30. Earth Hourin aikana ihmiset ja yhteisöt eri puolilla maapalloa sammuttavat tarpeettomat valonsa tunnin ajaksi ilmaisten näin huolensa ympäristön tilasta.\nUrkusatu esittelee lapsille soitinten kuninkaan\n19.3.2018 09.23 Turun Mikaelinkirkossa (Puistokatu 16) kuullaan torstaina 22. maaliskuuta kello 17 lasten urkusatu, joka kertoo veikeällä tavalla kirkon mahtavan soittimen osista ja toiminnoista.\nMarian ilmestyspäivästä lauluntäyteinen pyhä\n13.3.2018 13.31 Marian ilmestyspäivästä, Marianpäivästä, jota kirkoissa ensi sunnuntaina 18.3. vietetään, on hiljalleen tullut Turun ja Kaarinan seurakunnissa soiva juhlapyhä. Tänäkin Marianpäivänä soi ilmaiskonserteissa moni-ilmeinen kirkkomusiikki railakkaasta gospelista ja Ave Marioista kehtolauluihin.\n12.3.2018 15.26 Suomen evankelis-luterilainen kirkko on avannut asiointipalvelun, jossa voi hoitaa avioliiton esteiden tutkinnan sähköisesti. Palvelu on tarkoitettu kaikille pareille, jotka haluavat saada vireille avioliiton esteiden tutkinnan.\nGospelia Amerikan malliin\n9.3.2018 11.12 Mikaelinkirkossa järjestetään kevään vauhdikkaimmat jamit sunnuntaina 18.3. klo 17, jolloin lauletaan yhdessä tuttua ja uudempaa gospelia Aboa Gospel -kuoron tahdittamana.\nElämän leipää messussa sunnuntaina\n8.3.2018 15.24 Turun ja Kaarinan kirkkojen messuissa ensi sunnuntaina 11. maaliskuuta ehtoollisleipänä tarjotaan seurakuntien omien leipojien leipää. Neljännen paastonajan sunnuntain kirkkovuositeema on Elämän leipä.\nUgandalaispastori Mikaelin Talvipäivillä 9.-11.3.\n6.3.2018 20.40 Ugandassa kirkot kasvavat ja ovat täynnä erityisesti nuoria aikuisia. Yhtenä syynä siihen on kasvavien seurakuntien voimakas rukouselämä.


Hiljaa hyvä tulee | Running To Live\nPosted on elokuu 3, 2012 by Joonas\nNo niin, sitä ollaan taas pitkästä aikaa oman blogin kimpussa.\nViimeaikojen hiljaiselo on johtunut lomakaudesta sekä siitä, että harjoittelu on lähtenyt lievästi sanottuna tahmeasti liikkeelle loukkaantumisten jälkeen. Olen pyrkinyt viime viikot vain juoksemaan, avaamaan lihakset sekä saamaan taas kroppaan saman tuntuman kuin mitä se oli keväällä. Kuvittelin ehkä hieman liian optimistisesti, että juoksu alkaisi kulkea taas samaan rataan, mutta todellisuus iski kuitenkin takaisin hieman kovemmin kuin mihin olin varautunut. Viimeiset viikot ovat siksi olleet tuskaisia. Sykkeet korkealla (lomallakin saattaa olla vaikutusta) ja vauhdit aika hitaita. Vauhdit ovat kuitenkin parantuneet sitä mukaa, kun paikat alkavat aueta, hermotus alkaa taas tulla kohdilleen ja sykkeet laskevat kyllä ajan kuluessa. En ole kuitenkaan vielä tehnyt yhtä ainutta kovaa harjoitusta, koska polvien seudut ovat vielä aavistuksen hellinä fillarikolarista. Tarkoitus olisi jatkaa fiilispohjalta ja noin 50-70 viikkokilometrin määrillä vielä viikko tai kaksi tai niin kauan, kunnes paikat ovat oikeasti kunnossa. Siksi olenkin ottanut osalla lenkeistä hieman lomaa Ambitista, vaikka se onkin niin mahtava laite. Joskus vaan tekee ihan hyvää fiilistellä. Loukkaantumiset ovat myös mahdollistaneet (pakottaneet) viettämään hieman enemmän aikaa salilla, mikä on johtanut ainakin juoksuasennon suhteen aiempaa huomattavasti parempaan keskivartalonhallintaan.\nJossain kunnossa pitäisi kuitenkin olla elokuun lopussa, koska silloin meidän olisi tarkoitus voittaa Tanskan Stadiumin tiimi Suomen tiimin kanssa Helsingin Midnight Runissa. Yhteistreenit ovat jääneet vähälle, mutta elokuun edetessä yhteistreenien määrää on kuitenkin tarkoitus kasvattaa. Vaatteista homma ei ainakaan jää kiinni. Niitä tuli riittävästi.\nTämä kausi on sopinut myös hyvin eri kamojen testaamiseen. Kävimme toissapäivänä ASA-porukan kanssa testailemassa eri tuotteita ja kuvaamassa hieman materiaalia sivuillemme. Juoksu asfaltilla ei ole itselleni mikään ongelma, mutta Pitkäkosken trailit olivat kuitenkin jotain ihan muuta. Aivan mahtava mesta, missä tulen juoksemaan jatkossakin niin testien kuin treenien muodossa. Kuvia tulette näkemään sivuillamme piakkoin. Lauantaina ja sunnuntaina on tulossa hieman juttua Salomonin S-Lab sarjan malleista, Fellcross 3:sta ja XT S-Lab 5:sta. Ensi viikolla juttuja on luvassa ainakin Merrellin Road Glovesta, adidaksen adizeromalliston juoksuvaatteista sekä Salomonin juoksurepusta.\njuoksu juoksuharjoittelu juoksukengät kestävyysjuoksu kuntoutus maastojuoksukengät palautuminen valokuvaus