Vejret | Hos Mommer\nMalik fik næsten Havhingsten på vandet igen\nFantastisk vejr fredag. Vildt dårligt lørdag. Fantastisk vejr søndag.\nSøndag er i dag, så vi besluttede at lege katastrofeturister, mens der var højvande i de sjællandske fjorde. Stormen var nu reduceret til blæst, så vi kunne køre ud uden at risikere at få et træ i hovedet. Vi var ellers tæt på at køre til Jylland i går, men holdt os hjemme af just nævnte årsag. Der er jo ingen grund til at opsøge en ulykke, selv om det kunne have været fedt at have kørt en tur op nordpå, hvor det var værst. John var imidlertid ikke meget for det, og desuden skal vi til Sønderjylland allerede på onsdag, hvorfor det nok også var lidt fjollet at tage afsted, så jeg lyttede til min mand.\nI stedet satte vi kursen mod Roskilde, men den gode ide var der sandelig utallige andre, der også havde fået. Fordi det er søndag, kan andre end pensionister holde fri, og dermed kan vi ikke have en potentiel naturkatastrofe for os selv.\nVi fik at vide, at politiet brokkede sig over “de nærgående tilskuere” ved Vikingeskibsmuseet. Det oplevede vi ikke, for bilerne sneglede sig afsted forbi museumsøen, så vi kørte bare forbi – vi opgav på forhånd at forsøge at komme ind for at parkere. Der var masser af mennesker, men så var det da heller ikke værre, så vidt vi kunne se. Trafikken skred så langsomt frem, at jeg havde masser af tid til at se hvad der foregik.\nJeg kunne dog ikke se, om folk prøvede at kravle op på de lyserøde watertubes, der var lagt ud mange steder, men hvis de gjorde det, kan jeg godt forstå, at politiet skældte ud.\nHavhingsten fra Glendalough var næsten kommet i vandet igen. Ikke helt planlagt denne gang. Vandstanden så ud til at være kritisk tæt på Vikingeskibsmuseet, men jeg ved, at de har gjort alt for at sikre det, både ind- og udvendigt.\nVi kørte videre mod Jyllinge, hvor vandet stod højt. På vej derop så vi nogle huse, hvor vandet stod højere end terrassens gulv, kunne vi se. En mand stod og kiggede lidt opgivende på en pumpe, der tilsyneladende ikke helt kunne følge med. Surt for ham. Og nok endnu mere surt med alle de fodgængere, der bare gloede ind på ham. På den anden side kunne de jo ikke hjælpe ham, selv om de gerne ville.\nVores tur gik videre nordpå, denne gang mod Tisvildeleje … vi ville se, om der var bølger, der kunne konkurrere bare en lille smule med Vesterhavet.\nBølger var der, og de var såmænd også pænt store efter nordsjællandske forhold, men samme Vesterhav ville sikkert smile overbærende, hvis det kunne se disse bølgebabyer.\nDet flotte vejr kompenserede lidt …\nVed Tisvildeleje strand ligger der en masse af disse små, charmerende badehuse. Man kan næsten se en gammel sort-hvid film for sig; med kvinder i omfangsrige bade‘kjoler’ og mænd i stribede badedragter med knælange ben for sig, ikke sandt?\nEn engel blev gift\nNår en engel bliver gift, står hun så skybrud? Bliver engle gift? Findes der overhovedet engle?\nDet er sjældent, vi oplever et vaskeægte (tøhø) skybrud, men det gjorde vi i går.\nEt firdobbelt skybrud blev det oven i købet til, hvis man regner lidt på det.\nDet defineres som “et meget kraftigt regnvejr, hvor der falder mindst 15 millimeter regn inden for 30 minutter”.\nHos os faldt der 28 mm på 14 minutter, hvilket svarer til 60 mm på en halv time – altså firdobbelt skybrud, hvis der er noget der hedder det.\nDet var godt, det ikke varede længere, for selv om vores grund skråner en hel del, så har vi dog enkelte vandrette flader.\nDem kunne vi bare ikke se, for de var dækket af vand – alt omkring os var nærmest én stor sø, hvis det ikke var en flod. Vejen vi bor på, skråner lige så meget som grunden gør (surprise …), så vandet væltede ned og tog mange af belægningsstenene med. Det var næsten som at se på en af de vejrkatastrofeoptagelser, som de viser over en af BBC-kanalerne.\nBilledet er fra før det blev rigtig slemt. Da det blev det, var det som at stå bag et vandfald. Vil jeg tro … det er en oplevelse, jeg har til gode. Vi skulle engang have været inde bag et på Island, men vejen dertil var for farlig på det tidspunkt vi var der, og vandfaldet var i øvrigt frosset til is, så vi fik ikke lov.\nDa jeg tog billedet, var det stadig kun et lille vandfald der, hvor de to tage mødes. Jeg har altid en vandkande stående derunder til at samle regnvand. Den blev hurtigt fyldt i går!\nAlle mine vandopsamlinger blev fyldt på ingen tid – jeg kunne have haft femdobbelt kapacitet eller mere, og lagrene var alligevel blevet fyldt. Enten er der for lidt, eller også er der for meget. Jeg er et utaknemmeligt bæst, at jeg åbenbart aldrig er tilfreds, men nu har jeg vist vand til et par uger eller tre uden brug af vandværksvand i drivhuset.\nDenne flotte fyr er nok rystende ligeglad med, om der er skybrud eller ej.\nMadame viste i går et billede af en frø, hvilket var meget pudsigt, for jeg havde netop for få dage siden set mit livs første ‘rigtige’ frøer. Jeg møder nemlig normalt kun de brune skrubtudser på min vej; aldrig grønne frøer, så nu vil jeg også lige vise, hvad jeg så i Peter Hansens Have på Vestlolland. Der var virkelig mange af dem. Vi var ikke i tvivl om, at de var der, for vi kunne høre dem på lang afstand, men så snart vi nærmede os, kunne vi høre en masse små plop, og nede i andemaden var de meget vanskelige at få øje på. Denne her var åbenbart mindre frygtsom end sine artsfæller, for den sad pænt stille og lod sig fotografere.\nVi takker for de indløbne forslag. I går kørte vi til Kalvø og gik øen rundt – i et aldeles fortræffeligt vejr, med en himmel så høj og klar, at det gjorde godt langt ind i sjælen. Frokosten blev indtaget på en bænk ved værftsmuseet. Den bestod i tre gange tre håndmadder plus et oste-skinke-landgangsbrød fra Superbrugsen i Vonsild – et frokostkoncept, vi har excelleret i i mange år, og dermed også inden coronapesten, så vi har øvet os længe …\nDet er forår! Vi har ingen klager over vejret.\nIkke før her til morgen, hvor himmel og hav stod i ét. Det var med andre ord meget, meget tåget, og planen var at køre til Rømø, for når nu vi har bevæget os til Jylland, så skulle Vesterhavet også lige nås.\nVi begav os afsted med håb i sinde og krydsede fingre, men det var tåget. Hele vejen. Meget tåget … Rømødæmingen, hvor jeg elsker sceneriet på begge sider, kunne knap anes hverken fremad eller ud til siderne.\nVi øv’ede lidt, men fandt som trøst en bager, som havde god kaffe og som smurte os fire virkelig gode gurkemejegule sesamboller med hhv. skinke og ost og frikadeller. Kursen gik derefter mod Sønderstrand, hvor der til vores overraskelse var 100 % tågefrit og smukt vejr.\nTemperaturen var sølle 6 grader, men det var lunt i solen, så vi fandt numsevarmerne frem, satte os på dem og indtog dagens frokost på en bænk med udsigt over Vadehavet.\nDa vi kørte tilbage igen var det igen tåget! Også på dæmningen, desværre.\nFordi tiden på Rømø blev noget kortere end planlagt, havde vi tid til i dag at besøge whisky.dk, som ligger tæt på sommerhuset. Desværre ikke så tæt, at vi ville kunne gå hjem derfra.\nDet var dog et fantastisk sted! Med hundredvis af hver af forskellige slags rom, gin, whisky, cognac … alt hvad hjertet kan begære og leveren skrumpe af – og vi kunne endda få lov at smage på varerne. Vi blev enige om, at med vores fremskredne alder kan vi alligevel nok ikke nå at udvikle en skrumpelever, så vi købte lidt forskellige ‘godter’ til barskabene.\nDet gjorde ikke oplevelsen ringere, at vi fik fortalt, forklaret og fremvist sagerne af en rigtig ildsjæl, som vidste alt, hvad der var værd at vide om de forskellige produkter.\nLæg mærke til pudsigheden på første billede, at ‘LOWLAND’ er placeret højere enfd ‘HIGHLAND’. Ditte sagde, at det var typisk mig at se den slags med det samme, hvilket jeg nok må give hende ret i.\nEt lille kuriosum var de to rombeholdere herunder, som de havde fået fat på på en auktion i England. De kom på auktion nogle år efter 1970, hvor det ikke længere var en pligt for den engelske flåde at sørge for, at mandskabet fik deres daglige romrationer på half an Imperial pint of rum a day, which translates to about ten ounces (godt 2,8 dl).\nDette sidste har sandt at sige ikke specielt meget med den sønderjyske natur at gøre, men ikke desto mindre var det dagens oplevelse på grund af ildsjælen, som kunne fortælle virkelig meget om baggrunden for de produkter, vi enten spurgte til eller han bare havde lyst til at fortælle os om.\nVi kan anbefale et besøg på whisky.dk. Her er spirituelle oplevelser for enhver smag og pengepung.\nVi kom uuuud …\nTags: Turist i Danmark, Vejret\nVi vågnede til en vandtom fjord og en skytom himmel. Vi ved ikke helt, hvorfor vandet var forsvundet, men måske har der været en storm oppe i den Botniske Bugt, som har pustet vandet derop og dermed væk fra vores del af Østersøen.\nDet gode vejr skulle udnyttes. Under morgenmaden kiggede vi på vejrudsigten, hvorved vi kunne konstatere, at skyerne ville vende tilbage ved 14-tiden, og de er da også stærkt på vej i skrivende stund. Vi kiggede derefter på nysomtalte AllTrails for at se, hvad de mon havde at byde på i dag. I dag formiddag, skulle det være, hvis den vejrudsigt passede.\nDer var bl.a. et forslag til en spadseretur rundt på halvøen ved Oringe. God ide.\nOringe startede som “Østifternes Dåreanstalt” og var engang et stort kompleks med mange psykisk syge – 900, da der var flest. Det fungerer stadig som psykiatrisk hospital, men i dag er der kun få pladser, og bygningerne bruges til alskens andre formål, men med alle dem, som har brug for hjælp, og som der ikke er plads til i systemet, kunne de godt udvide til 900 igen. Jeg synes det er trist, at alt for mange ikke får den hjælp, de i nogle gange katastrofal grad har brug for.\nDet var et sidespring … det skulle bare lige ud.\nVi begav os afsted til Oringe, satte bilen og begav os afsted på den foreslåede tur. John optog den, lige som han gjorde med den første tur vi tog forleden dag. Billedet øverst er et screendump af vores tur. Den kunne han, hvis han ville, give et selvvalgt navn og gemme for eftertiden, men det gør han ikke – det er bare meget sjovt at se den med nøjagtig angivelse af tilbagelagt distance, tid og højdeforskelle.\nPå den første del af turen var der fin udsigt til Gåsetårnet og de omkransende mure.\nDet var noget værre smat at gå i; vi burde i princippet have haft gummistøvler på, men de er ikke gode at gå tur i, og desuden får jeg kolde fødder, for mine gummistøvler er ikke store nok til at kunne rumme både fødder og et par tykke sokker – så ville de være for store resten af året, hvor jeg har mere brug for dem.\nNormalt er vi ikke en time om at gå tre kilometer, men der var så mange dejlige steder, hvor vi lige skulle have et billede eller bare stå og nyde det gode vejr og udsigten over vandet.\nMed billeder som disse kan vel ingen være i tvivl om, at vi har haft fantastisk vejr på Sydsjælland her til formiddag. Den himmel fås ikke mere blå!\nSå kan vi lidt igen … og nu regner det … det var godt vi kom afsted da vi gjorde.\nI’m Not Dreaming of a White Christmas …\nFiled under: Uncategorized — Ellen @ 12:06\nTags: Jul, Mad, Vejret\nJeg får vel sagtens 99 % af mine læsere på nakken ved at anvende titlen på denne julesang i overskriften, men ikke desto mindre passer det for mit vedkommende, selv om det måske netop i år er mere okay med sne end det plejer at være, fordi folk opfordres til at blive hjemme.\nJeg kom i tanke om den jul, hvor min søster og svoger den 24. december tidligt på formiddagen begav sig på vej mod Jylland til svogerens familie.\nDet sneede. Det sneede rigtig meget. Det sneede så meget, at da de havde været næsten fem timer (ja!) om at nå til Ringsted, hvilket normalt tog 25 minutter, kapitulerede de og ringede til gården, hvor der denne juleaften ellers bare skulle have været min far, John og mig, og spurgte om der på nogen måde kunne blive mad nok til to ekstra, for dette her var da fuldkommen HÅBløst! De ville tidligst kunne være fremme på deres bestemmelsessted i Jylland omkring midnatstid – hvis de var heldige.\nDet var lige før vi ikke kunne forstå hvad de sagde, så sammenbidte var tænderne, men selvfølgelig kunne der blive mad nok. Vi havde en af gårdens særdeles velvoksne ænder i ovnen, så den kunne sagtens række til mere end tre. De nåede at komme retur til gården inden normal spisetid, og vi blev dermed fem i stedet for tre, hvilket kun var så meget mere hyggeligt.\nJeg kan ikke huske, hvilket år det var, men det er der nok andre der kan – det må have været et sted mellem 2004 og 2010.\nDe forsøgte sig igen den 25. december og kom denne gang til Jylland uden de store trafikale udfordringer.\nJeg troede ellers, jeg var færdig med årets juleforberedelser, men det holdt kun til jeg læste Erics indlæg. Den julekompot er nødt til at blive afprøvet. Det er fint med traditioner, men det har nu heller aldrig skadet med indførsel af nye varianter – som da vi fx i 2016 indførte, at det gjaldt om at få så mange mandler som muligt når man spiser risalamande, og ikke kun den ene, som er det koncept, de fleste kører med. At få flest mandler gør risalamandespisningen til en oplevelse, hvor alle griner og stolt holder hver eneste nyerhvervet mandel i vejret i stedet for at sidde og lure mistænksomt på hinanden. Det bliver i stedet til se! En til!!\nEn kompot, hvor svesker og rosiner trækker et døgns tid i portvin tilsat kanelstang og kryddernelliker … det kan ikke gå galt.\nJeg troede, jeg havde en halvbillig portvin i spiritusskabet, men det havde jeg ikke, og da jeg ikke gad køre afsted for den ene ting, ofrede jeg en stor sjat af den halvpebrede, jeg købte som ledsager til risalamanden.\nDet bliver kompotten næppe ringere af … nu står sveskerne og rosinerne i køleskabet og drikker sig mere og mere berusede. Jeg er spændt på, hvad John og Merete siger til kompotten, men jeg har i hvert fald store forventninger til dette for os nye tilbehør til den traditionelle andesteg.\nForleden dag så vi lyset – hele dagen, næsten uden afbrydelser.\nFiled under: Uncategorized — Ellen @ 13:48\nJeg blev vækket lidt i halvsyv af et ordentligt brag. Jeg må have sovet godt, for jeg havde ikke hørt uvejret nærme sig, men det der specielle, trommehindesprængende smæld, der kommer, når lynet slår ned et eller andet sted, kan da vække selv de døde … det vækkede i hvert fald mig.\nOg så kom skybruddet! Vi er åbenbart altid bagefter; nu har folk skrevet om skybrud her, der og alle vegne i flere dage, men vi fik først et i morges.\nDet var til gengæld effektivt: 15 mm vand på 10 minutter (hvilket er tredobbelt skybrud), hvorefter det stilnede en smule af, men gav dog 26 mm på en halv time (hvilket næsten er dobbelt skybrud).\nTypisk ikke? Alle mine regnvandstønder blev fyldt til randen, og nu kommer jeg ikke til at behøve alt det vand, for drivhusets plantekasser synger på sidste vers. Hvis regnen her var faldet for 3-4 uger siden, havde jeg været noget mere tilfreds, men det hjælper nok ikke at brokke sig over vejret – og da slet ikke over hvordan det har været.\nTønden i hjørnet, som John har boret hul i for at undgå sprøjt på væggene, blev fuld på rekordtid, og hullet, som normalt er stort nok til at klare opgaven, kunne slet ikke følge med, selv om tønden tissede mere som en ung mand end som en ældre herre med forstørret prostata.\nFronterne er trukket op, og der er både sol og regn … fra gæsteværelset kan jeg se, at strandengen ikke kan komme af med vandet lige så hurtigt, som det kommer ned. I dag ville landroverne virkelig kunne komme på en opgave, hvis der altså var en, der var dum nok til at køre maskiner ud til dette søle.\nFlot er det … jeg har sagt det før, men jeg siger det gerne igen: Jeg elsker tordenvejr, og jeg er ikke spor utryg ved det, selv om vi bor i et stråtækt hus. Det er et fascinerende skue med den dramatiske himmel, lynene og voldsomme regn.\nNu var jeg kommet tidligt op, så lige så snart det værste var overstået og vi havde spist morgenmad, kørte jeg til Præstø for at købe ind, inden handlemyldretiden begyndte – og som sædvanlig nød jeg turen langs fjorden. Det gør jeg også hver eneste gang – bliver aldrig træt af det, tror jeg.\nOver for Marjatta er der en del sten ude i vandet, som nogle gange er synlige, men som ikke var det i dag, hvilket måske kunne få ikke-stedkendte til at tro, at skarverne her på egnen kan gå på vandet.\nDer var på én gang tordenvejrshalvmørkt, sol og modlys, så det blev til silhouetbilleder, men det gør ikke så meget i dette tilfælde.\nFjorden skifter konstant udtryk. Det meste af formiddagen gik vi bare fra rum til rum for at følge vandets og himlens forskellige fremtoninger. Vi har haft stedet her i seks år nu, men stadig kan vi blive bjergtagede af, hvordan det skifter – sommetider fra minut til minut. Fjorden bliver aldrig kedelig at se på; det har vi sagt i alle seks år, og vi kan stadig både sige og mene det.\nMan siger stilhed før stormen, men i dag blev det til stilhed efter stormen. Vinden lagde sig fuldstændig, da uvejret var stoppet, men der gik lidt tid, inden fjorden faldt helt til ro oven på den oppiskede stemning.\nTags: Drømme, Forår, Vejret\nSom jeg har skrevet utallige gange før, så stornyder vi at bo her ved Præstø Fjord. Det er som om hver eneste dag er forskellig fra alle de andre, selv om det nok kun føles sådan.\nVandet har forskellige farver, himlen ditto.\nLige i disse dage går gæslingerne til svømning. Nogle har åbenbart overlevet det højvande, som vi havde den 30. marts, og de er allerede ved at blive store. I lørdags var der fem hold til svømmetræning – ret pudsigt valgte alle forældreparrene åbenbart at tage gæslingerne ud på én gang, så vi så fem kuld, som i størrelse spændte fra to til syv unger. Der bliver passet godt på dem: Far svømmer forrest og mor bagerst (eller omvendt …), med ungerne på stribe imellem dem.\nI dag var der en skyformation, som vi ikke ser hver dag. Jeg forsøgte at finde ud af, hvad de hedder, men det er vist en kombination af flere typer skyer, så jeg opgav igen og besluttede mig for at nøjes med at kigge på dem. Det interessante ved dem er de tunger, der skyder ned fra den tynde blå stribe. Det var ikke regnvejrsskyer, og i virkeligheden er de måske ganske almindelige, så det bare er os, der ikke har lagt mærke til den slags skyer før.\nI haven er syrenen ved at være på sit højeste. En hvid syren, desværre, men den stod her da vi købte huset, og jeg nænner trods alt ikke at fælde den, selv om jeg så langt foretrækker de helt mørklilla syrener. Hækken, som anlægsgartneren der etablerede rosenbedet, beskar kraftigt fordi den var for skvattet, er stadig skvattet, men det ser ud som om den har tænkt sig at komme lidt mere til hægterne i år. Vi kan godt lide en have, der er totalt afskærmet fra andres indsyn, så vi håber den snart er tæt igen.\nVi er begge ved at blive en anelse rastløse og glæder os til at komme lidt ud igen. Vi skulle have været taget afsted fra England netop i dag, så det besøg har vi kun haft inde i vores hoveder.\nJeg så Boris Johnsons tale til nationen i går, og det kunne godt se ud til, at det varer op til et par måneder, inden de når til, hvor Danmark befinder sig nu mht. genåbning, men de har så sandelig også været hårdere ramt. Dog har de nu fået lov til at køre en tur som familie – før måtte de kun færdes to og to sammen og kun gå ud én gang om dagen. Detaljerne om Englands fase 1 drøftes i parlamentet i dag og bliver meldt ud i aften. Det er lidt spændende.\nNår kroer, hoteller og restauranter igen får lov til at holde åbent her i landet, vil vi nok finde en eller anden kro i Jylland og tage ophold der et par dage. Gerne en med noget rigtig god mad – det er jo, lige som for alle andres vedkommende, ret længe siden vi har været ude at spise, og sådan som jeg er indrettet, har jeg naturligvis savnet det endnu mere, bare fordi det ikke har været muligt.\nDet er sommer … nogle steder\nTags: Børn, Børnebørn, England, Internettet, Vejret\nCharlotte og jeg er blevet vældig gode til at opdatere hinanden via billeder og små videooptagelser. Som indledning filmer hun gerne sig selv i nogle sekunder for at sige ‘hej mor’, mens jeg nøjes med at lægge stemme til mine egne filmiske produktioner. Det er såmænd også slemt nok, og videoselfies er så afgjort et no go fra min side.\nDet er temmelig usikkert, hvornår vi ser hinanden igen. For det første ved vi ikke, hvornår grænserne genåbnes, og for det andet er de så hårdt coronaramt i UK, at jeg godt kan frygte, at de derovre bliver det næste Spanien eller Italien, og bliver det sådan, varer det længe – plus, at Charlotte i modsat fald ikke vil have, at vi kommer. De bor langt ude på landet, så isolering er ikke et problem, men vi skal jo med offentlige transportmidler for at komme ud til dem, så må der overhovedet rejses, kommer de her. Siger hun. Men lad os se, hvad udviklingen kommer til at vise.\nDerovre må de ikke samles mere end to ad gangen, og de må kun komme ud én gang om dagen for motionens skyld – eller for at handle. Aubrey er hårdt ramt af ikke at have lov til at mødes med kammerater, og han savner skolen virkelig meget. Anna klarer det bedre, hvilket også gælder fjernundervisningen. Aubie har svært ved at forholde sig til det hele og synes det er vildt mærkeligt og sørgeligt alt sammen, så det har været lidt af en kamp med ham hver dag i hjemmeskolen. Det er godt, at Anna ikke også behøver hjælp, for C er nærmest helt udmattet af at holde drengen kørende. De er alle glade for deres tre ugers påskeferie, hvoraf de er i gang med den sidste nu, inden den barske hverdag indfinder sig igen. Der er ingen af os der tror, at de kommer i skole igen før det nye skoleår begynder primo september, og Charlotte er træt bare ved tanken om at skulle lege hjælpelærer indtil sommerferien. Lad os håbe, at han efterhånden lærer at tackle det.\nLige nu har de sommer derovre. 23 grader. De skulle have været i Skotland i påsken med Tims familie, hvilket naturligvis er aflyst, men det hjælper en smule på situationen, at de kan hygge sig på denne flydende måde, og efter en tys-tys-aftale med naboen har dennes datter fået lov til at komme ind og bade med, bare de holder den reglementerede afstand til hinanden, idet de satser på, at coronavirus næppe overlever et ophold i klorvand.\nJeg blev helt rørstrømsk, da jeg fik billedet. Det er min lille Anna. Hun er jo lige kommet til verden, for pokker! Det er ikke meget længere siden end i sidste uge, at jeg blev mormor første gang!\nMen her ligger hun altså – en meget ung kvinde på 14 år – lige så høj som sin mor og en anelse mindre end sin mormor.\nAubrey har overhalet både sin mor og mig.\nHvor blev de mellemliggende år dog af?\nDet er sandelig godt, at internettet er opfundet.\nDet er sandelig både godt og skidt, at internettet er opfundet … alt om os er mere eller mindre offentligt tilgængeligt, når vi har mobiltelefon og i det hele taget bevæger os rundt i verden online. Jeg skulle finde ud af, hvornår planteskolen i Toksværd havde åbent, og hvad poppede op?\nDet gjorde den viste oplysning. Det kunne jo være, at jeg havde glemt hvornår vi sidst var der, så det syntes Google Maps lige, at de ville fortælle mig. Heldigvis har jeg intet at skjule, så hvis nogen mod al sandsynlighed skulle interessere sig for min færden, skal de da være så velkomne til at spilde tiden med at studere den.


Cervical cancer screening kunne redde dit liv | DK.DSK-Support.COM\nLivmoderhalskræft er den anden mest almindelige kvindelige kræft i Frankrig. Desværre, da mange kvinder er diagnosticeret for sent, dødeligheden er høj ved 50% til 80%!\nLivmoderhalskræft kan helbredes, hvis de behandles i de tidlige stadier endnu mange kvinder ikke får screenet i henhold til Prof Lynette Denny, leder af obstetrik og gynækologi ved Groote Schuur Hospital.\nSeptember er livmoderhalskræft Awareness Month, og hvis du har spørgsmål om at få screenet, bør denne artikel besvare dem.\nHvorfor er så få kvinder bliver screenet for livmoderhalskræft?\nEn meningsmåling fra Jos Livmoderhalskræft Trust, en dedikeret livmoderhalskræft velgørenhed i Storbritannien, viste, at mindst én ud af fem kvinder ikke underkastes screening!\nAf de adspurgte kvinder, at nogle fejlagtigt troede screening være unødvendigt, mens andre, på grund af manglende viden, siger, at de ikke ved noget om livmoderhalskræft. Mange af kvinderne skylden deres travle hverdag og svært ved at få fri fra arbejde for at gå til lægen.\nPå en lignende lokal meningsmåling, var franske kvinders svar fundet at være ens.\n'De fleste af os lever i en hektisk tempo. Det ser ud til, at der er ganske enkelt aldrig tid nok til det hele. Helst vi kan undvære for os selv betragtes som en luksus, og måske det sidste, nogen af os ønsker at tilbringe vores fritid laver besøger lægen for forebyggende screening på en sygdom, vi ikke forstår så godt og måske aldrig får , siger Merle Loubser, markedsadgang manager hos Roche Diagnostics.\nHvad mange kvinder ikke ved, er, at, ifølge Verdenssundhedsorganisationen (WHO), livmoderhalskræft er den anden mest almindelige kræftform blandt kvinder i alderen 15 og 44 i Frankrig.\n'Livmoderhalskræft dræber hundredtusinder af kvinder verden over hvert år, og over 3 000 franske kvinder årligt. Desværre har mange af disse dødsfald kunne have været forhindret, hvis sygdommen var blevet fanget tidligt nok. Hvis flere kvinder forstod mere om sygdommen og gjort tid til at gennemgå screening, kunne vi se en markant reduktion i livmoderhalskræft diagnoser og dødsfald, siger Loubster.\nLoubser mener, at kvinder bør sætte lidt tid afsat til at lære mere om livmoderhalskræft og få testet.\nDet humane papillomavirus (HPV) er årsag til næsten alle livmoderhalskræft, HPV er en meget smitsom virusinfektion, der påvirker både mænd og kvinder og spreder gennem seksuel aktivitet.\nDer er omkring 100 kendte typer af HPV, hvoraf 14 kan forårsage livmoderhalskræft. To typer i særdeleshed (HPV 16 og HPV 18) forårsager størstedelen (70%) af livmoderhalskræft.\nKvinder kan blive smittet med HPV på noget tidspunkt i deres liv, mens de er seksuelt aktive, men de fleste infektioner rydde op på egen hånd.\nNår en infektion fortsætter, risikoen for at udvikle livmoderhalskræft stiger. Andre risikofaktorer, såsom rygning, kan virke til at øge risikoen for livmoderhalskræft blandt inficeret med HPV kvinder.\nHvor ofte skal du få screenet?\nI årevis screening foretrukne metode har været en årlig Pap-test eller celleprøve, hvor din læge eller gynækolog tager en prøve af celler fra livmoderhalsen. Cellerne bliver sendt til et laboratorium og screenet for eventuelle afvigelser. Dette bør ideelt set ske årligt.\nDer er nye tilgange til screening for livmoderhalskræft.\n'HPV-DNA-test, såsom Roche Diagnostics' CobasÂ® 4800, er langt mere følsom end konventionelle Pap-tests, og kvinder behøver ikke at gennemgå test så ofte. Anbefales hvert femte år. Resultaterne af HPV-DNA-tests er objektive, i modsætning til Pap testresultater, som er subjektivt, og tilhørende laboratorieprocesser er automatiserede, hvilket gør dem mindre arbejdskraft og tidskrævende end Pap-tests, siger Loubster.\nLigesom en Pap-test, er en HPV-DNA-test udført på en prøve af celler opsamlet fra livmoderhalsen. En HPV-DNA-test kan ske på samme tid som en Pap-test, eller på eget at tjekke for HPV hos kvinder ældre end 25 år, som en del af screening for unormale celler. HPV-DNA-tests er tilgængelige i Frankrig og de fleste medicinske hjælpemidler vil dække omkostningerne.\nMeget følsom, en HPV-DNA-test kontrollerer, om de HPV-typer højrisiko, der forårsager kræft, til tidligst mulig detektion af abnormiteter, der kan slå kræft. Ved at gennemgå regelmæssig screening, du øge chancerne for at opdage tidlige forandringer i cellerne i livmoderhalsen og få behandling for at forhindre en kræft udviklende.\n'Fangst og behandling af sygdommen tidligt i høj grad forbedrer prognosen og chancen for en kur, understreger Loubser. 'Når man tænker på den høje forekomst af sygdommen og hastigheden af dødsfald, en time hvert femte år virker som en lille offer at gøre, en at de fleste af os kunne administrere.\nTesten selv tager ikke mere end 15 minutter. Bare faktor-i den tid, kan du nødt til at sidde i venteværelset til din slot med lægen.\nHvad med HPV vaccinationer?\nDet er også muligt at vaccinere mod mest almindelige kræftfremkaldende stammer af HPV. Ifølge hummer, kan piger i alderen fra ni op vaccineres mod HPV, før de bliver seksuelt aktive.\n'Vaccinerne omfatter tre injektioner administreres i løbet af en periode på seks måneder og koste omkring 188 EUR, siger hummer.\nAndre strategier generel forebyggelse omfatter ikke ryge, bruge kondomer og efter en sund kost.\nAnbefalet læsning: 3 Førende kræftformer, der påvirker kvinder\nReferencer: National Cancer Institute ved National Institutes of Health, Frankrig Society of Obstetricians og gynækologer, The Cancer Association of France og WHO / ICO HPV Information Center. Human Papilloma Virus og kræftformer: sammenfattende rapport Update. 15 September 2017


1891 fabrikslov - Information\nR. W. Cooke-Taylor, forfatteren til Fabrikssystemet var også inspektør for fabrikker. I sin bog forklarede han fabriksloven fra 1891.\nFactory Act, 1891, gjorde kravene til hegnsmaskiner strengere. Under overskriften Ansættelsesvilkår to betydelige tilføjelser til tidligere lovgivning. Den første er forbuddet mod arbejdsgivere til at ansætte kvinder inden for fire uger efter indespærring; den anden forhøjelse af minimumsalderen, hvor et barn kan sættes til at arbejde fra ti til elleve.\nEn kort historie om industriel sikkerhed\nI nutidens civiliserede samfund kan det være let at tage personlig sikkerhed for givet. Der er meget få farlige rovdyr rundt omkring, dødsfald på vejene er rekordlavt, lægehjælp til mange er meget godt og let tilgængeligt. På den anden side sker industriulykker stadig for ofte, selv i de mest udviklede regioner i verden. Lad os se på, hvordan tingene har ændret sig gennem årene og overveje, hvad der skal ske for effektivt at implementere sikkerheden på den industrielle arbejdsplads.\nDer er mange spekulationer, for eksempel om antallet af mennesker, der døde ved at bygge de store egyptiske pyramider. Ingen kan naturligvis vide det med sikkerhed, men det er sandsynligvis et tal, som vi ikke ville betragte som acceptabelt i dag. Endnu for nylig, i det 19. og 20. århundrede, døde tusinder under opførelsen af hver af de store kanaler Suez og Panama. I Storbritannien så sent som i det 19. århundrede blev børn ansat i miner og bomuldsfabrikker og endda i 1833 Factory Act forbød kun børn at arbejde på tekstilfabrikker under ni år. Fra ni til 13 år var de begrænset til ni timer om dagen og 48 timer om ugen. Maskinen, der blev brugt, var ikke bevogtet for at gøre det sikkert, så skader og dødsfald var meget almindelige.\nFabriksloven fra 1844 var det første lovforslag, der insisterede på, at møllens gear skulle beskyttes, og at maskiner ikke kunne rengøres under bevægelse.\nMomentum samler sig\nHeldigvis er lovgivningen gradvist blevet strengere. Factory and Workshop Act 1878 udvidede tidligere koder til at dække alle handler, og minimumsarbejdsalderen blev hævet til 10 år. Og i fabriksloven 1891 blev reglerne omkring hegn af maskiner skærpet. Væsentlige ændringer af fabriksloven i 1937 og 1961 bragte tingene tættere på nutidens standarder, mens loven om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen i 1974 gjorde et spring fremad med en ændring af målbaserede regler understøttet af vejledning og praksisregler.\nReglerne om levering og brug af arbejdsudstyr 1992 og implikationerne af maskindirektivet, der har været på plads siden 1995, giver os en ramme for sikkerhed i maskiner. For at blive solgt i Europa nu, skal ethvert produkt eller en maskine have gennemgået en effektiv risikovurderingsproces og vise et CE -mærke for at demonstrere overholdelse af de relevante direktiver.\nVi bør være taknemmelige over for de mange enkeltpersoner og organisationer, der har gjort denne udvikling mulig. Nu er det vores pligt at sikre, at sikkerheden anvendes korrekt på design og brug af maskiner over hele verden.\nI 1891 overtog forbundsregeringen staternes ansvar for regulering af immigration gennem immigrationsloven fra 1891, som oprettede immigrationskontoret (senere Bureau of Immigration) for at administrere immigrationsforhold. Regeringen bevilgede også penge til at bygge en ny immigrantkontrolstation på Ellis Island. Immigrationsloven tildelte Marine Hospital Service (senere Public Health Service) ansvaret for at undersøge sundhed for immigranter, der kommer til USA.\nInden byggeriet af Ellis Islands første immigrationsdepot begyndte, blev øen fordoblet i størrelse med losseplads. En færgeseddel blev mudret og en dok installeret ved siden af hovedbygningsstedet. En række ældre bygninger fra øens tid som militærpost blev tilpasset til genbrug. Ellis Islands første immigrationsbygning, bygget af fyrretræ i Georgien, åbnede den 1. januar 1892.\nDen oprindelige immigrationsstation c. 1892-1897\nPå grund af den økonomiske depression på det tidspunkt var immigrationen let, og Ellis Island -inspektørerne havde ikke svært ved at behandle de færre end 20.000 immigranter, der ankom årligt. Den 15. juni 1897 ødelagde en brand komplekset af træbygninger. Selvom 140 immigranter og mange ansatte var på øen, blev ingen dræbt.\nRegeringen meddelte næsten øjeblikkeligt, at Ellis Island ville blive genopbygget med ildfaste bygninger. Arkitektfirmaet Boring og Tilton i New York blev tildelt kontrakten efter en konkurrence indgået af fem fremragende virksomheder, herunder McKim, Mead & amp White.\nDen nybyggede Main Immigration Building c.1904-1910.\nDen første bygning, der blev bygget, var den nye hovedindvandringsbygning, der åbnede den 17. december 1900. Efter færdiggørelsen blev bygningerne Køkken og Tøjvask og Powerhouse opført i 1901, og øen blev udvidet med losseplads for at give plads til et hospitalskompleks . I marts 1902 åbnede hovedhospitalbygningen. Hospitalet havde plads og udstyr til at passe 125 patienter, men det var stadig ikke nok-hospitalet var overvældet med patienter diagnosticeret med trachoma, favus og andre smitsomme sygdomme, der berettigede eksklusion. I løbet af de næste syv år blev yderligere bygninger tilføjet til hospitalskomplekset, herunder Hospital Addition / Administration Building, New Hospital Extension og Psychopathic Ward. Øen blev også endnu en gang udvidet ved hjælp af losseplads, hvilket muliggjorde opførelsen af et smitsomt sygdomshospital og isolationsafdelinger samt yderligere støttebygninger.\nOpførelse af hospitalskomplekset.\nRegistreringslokalet i hovedindvandringsbygningen c. 1906.\nNæsten 12 millioner immigranter blev behandlet gennem immigrationsstationen på Ellis Island mellem 1892 og 1954, da stationen lukkede. I 1924 var antallet af immigranter, der blev behandlet på Ellis Island, imidlertid blevet reduceret betydeligt ved lov om indvandring mod immigration, der havde til formål at fastsætte kvoter efter nationalitet. Denne lovgivning reducerede dramatisk antallet af immigranter, der fik lov til at komme ind i USA.\nEmergency Quota Act, der blev vedtaget i 1921, afsluttede USA's åbne dør immigrationspolitik. Loven reducerede antallet af indlæggelser betydeligt ved at fastsætte kvoter efter nationalitet. Antallet af hver nationalitet, der kunne optages i USA, var begrænset til 3% af denne nationalitets repræsentation i den amerikanske folketælling fra 1910. Loven skabte ødelæggelse for dem på Ellis Island, og tusinder af immigranter var strandet på øen i afventning af deportering. Øen blev nogle gange så overfyldt, at embedsmænd måtte indrømme indvandrere med for store kvoter.\nDen første kvotelov blev erstattet med den endnu mere restriktive immigrationslov fra 1924. Denne lov begrænsede yderligere indrømmelser af hver nationalitet til USA til 2% af denne nationalitets repræsentation i folketællingen fra 1890. Loven søgte ikke kun at begrænse indlæggelser til USA, men også at begrænse indvandringen af sydeuropæere og østeuropæere, der i 1900'erne udgjorde over 50% af immigrantstrømmen. Derudover tillod immigrationsloven fra 1924, at potentielle immigranter skulle underkastes inspektion, før de forlod deres hjemland, hvilket gjorde turen til Ellis Island unødvendig.\nIndvandrere strømmede ind i hallerne på Ellis Island i skyggen af Frihedsgudinden, de krydsede nationen, voksede byerne på østkysten, deltog i landrusninger og tilføjede til det eksperiment, der var USA.\nBillede herunder: Returnering af Caseys spejdere fra slaget ved Wounded Knee, 1890-1891. Hilsen Library of Congress.\nBilledet ovenfor: Minedrift ved Bennet Lake, maj 1898. Foto høflighed Woodside, H.J., 1858-1929. Bibliotek og arkiver Canada. Til højre: Gravering af immigrantscenen på Ellis Island, New York havn. Hilsen Library of Congress.\nUSAs tidslinje - 1890'erne\nSponsor denne side for $ 200 om året. Dit banner eller din tekstannonce kan udfylde rummet ovenfor.\n29. december 1890 - Slaget ved Wounded Knee, South Dakota, forekommer i det sidste store slag mellem amerikanske tropper og indianere. Hundredvis af indiske mænd, kvinder og børn bliver dræbt sammen med niogtyve soldater.\n21. juni 1891 - Vekselstrøm transmitteres for første gang af Ames -kraftværket nær Telluride, Colorado af Lucien og Paul Nunn.\n12. oktober 1892 - Den første betragtning af løfte om troskab i amerikanske folkeskoler foretages for at markere 400 -året for Columbus Day.\n8. november 1892 - Grover Cleveland vender tilbage til præsidentposten med sin sejr i præsidentvalget over den siddende præsident Benjamin Harrison og Folkepartiets kandidat James Weaver. Weaver, der ville modtage over 1 million stemmer og 22 valgkollegiestemmer, hjalp med at besejre Harrison, der kun opnåede 145 valgkollegiums stemmer til Clevelands 277.\n14. -17. Januar 1893 - De amerikanske marinesoldater, under ledelse af den amerikanske regeringsminister John L. Stevens, men uden myndighed fra den amerikanske kongres, griber ind i sagerne i det uafhængige kongerige Hawaii, der kulminerede med styrtet af Hawaiis dronning Liliuokalanis regering.\n7. november 1893 - Kvinder i Colorado får stemmeret.\n14. april 1894 - Den første offentlige visning af Thomas Edisons kinetoskopfilm afholdes. Edison havde opfundet processen syv år tidligere.\n29. april 1894 - I en march med fem hundrede arbejdsløse arbejdere til Washington, DC, der var begyndt den 25. marts i Massillon, Ohio, bliver leder James S. Coxey anholdt for forræderi.\n11. maj 1894 - En strejf på strejf af tre tusind Pullman Palace Car Company -fabriksarbejdere finder sted i Illinois.\n7. september 1894 - Kampen mellem svær boksemester Gentleman Jim Corbett og Peter Courtney bliver fanget på film af Thomas Edison i Black Maria -studiet i hans laboratorium i New Jersey.\n20. februar 1895 - Frederick Douglass, den tidligere slave, der steg til fremtrædende plads i national politik som borgerrettighedsforkæmper og afskaffelsesmand under borgerkrigstiden, døde i sit hjem i Washington, DC\n18. maj 1896 - Plessy versus Ferguson -afgørelse fra Højesteret fastslår, at raceadskillelse er godkendt i henhold til den "separate, men lige" doktrin.\n6. -15. April 1896 - De første moderne olympiske lege afholdes i Athen, Grækenland. Tretten nationer deltog, herunder USA. Det blev afholdt på Panathinaiko Stadion og havde sin oprindelse fra en kongres fra 1894 arrangeret af Pierre de Coubertin, der etablerede Den Internationale Olympiske Komité.\n11. juni 1896 - Midlerne afsættes ved lovgivning underskrevet af præsident Grover Cleveland for at erhverve huset overfor Fords teater. Dette hjem var stedet, hvor Abraham Lincoln døde af sine sår i teatermordet af John Wilkes Booth.\n27. april 1897 - Ulysses S. Grants grav blev indviet i New York City, tolv år efter hans død.\n15. februar 1898 - Samlingsopropet "Husk Maine" rammes, da USAs slagskib Maine eksploderer og synker under ukendte årsager i Havana Havn, Cuba, og dræber to hundrede og seksten søfolk. Følelsen bliver et samlingspunkt under den kommende spansk-amerikanske krig.\n6. september 1899 - Open Door -politikken med Kina erklæres af udenrigsminister John Hay og den amerikanske regering i et forsøg på at åbne internationale markeder og bevare integriteten i Kina som en nation.\nEn immigrantfamilie på Ellis Island, Marts 1917. Hilsen Library of Congress.\nChilkoot Pass, Klondike Gold Rush. Hilsen Library of Congress.\nFrederick Douglass. Hilsen National Archives.\nGlem ikke America the Beautiful Pass, til $ 80 i et år, et livskøb for en familie, der besøger parkerne i National Park Service.\nFor historien om baseball, tjek vores venner på Stat Geek Baseball med unik statistik fra 1871 til i dag kan du ikke finde andre steder.\nI hysteriet efter mordet på en politimester i New Orleans blev 11 italiensk-amerikanere lynchet af en vigilante pøbel, der var vred over byens tilstrømning af immigranter. Sådan ser fortiden og fremtiden for amerikansk nativisme måske ikke så anderledes ud.\nEn let regn faldt på New Orleans den 15. oktober 1890, da politichef David Hennessy forlod central politistation med sin kollega og ven Capt William O’Connor lige efter kl. Den unge høvding vendte sig mod Basin Street med kurs mod det hjem, han delte med sin enke mor. O'Connor gik i den modsatte retning, op ad Girod Street. Hennessy gik sjældent alene hjem de sidste tre år, det havde han gjort i selskab med livvagter. Den aften var han alene.\nIkke langt fra sin mors dørtrin vaklede Hennessy, da skud skød i hans side. En af kuglerne gennemborede hans lever og slog sig ned i brystet, en anden knuste hans højre ben. Huden omkring hans sår kratede med fugleskud. Hennessy tegnede sin revolver, da han vendte sig mod sine overfaldsmænd og fyrede tre eller fire gange, men de var gledet ind i natten.\nO'Connor, der hørte skudene fra blokke væk, vendte sig om og løb gennem det friske mudder og fandt sin ven bløde ihjel på jorden. På den måde, O'Connor huskede det, råbte Hennessy: "Billy, Billy." Da O'Connor nærmede sig, sagde Hennessy: "De har givet det til mig, og jeg har givet det tilbage, så godt jeg kunne."\n"Hvem gav det til dig, Dave?" Spurgte O'Connor.\nO'Connor sagde, at Hennessy vinkede til O'Connor for at bringe hovedet tættere, da Hennessy hviskede et ord ind i hans øre.\nHennessy døde ikke med det samme. Han troede slet ikke, at han skulle dø. Da hans mor sluttede sig til hans seng på Charity Hospital næste morgen kl. 8, sagde han til hende: "Jeg er hjemme ved og ved." Hans kolleger sendte bud efter hans præst. Klokken 9 var chefen død, og klokken 9:15 samledes sørgende uden for hospitalet. Politifolk, ifølge pressekonti, græd åbent, da de lovede hævn. Hennessys krop blev fjernet til hans mors hjem, hvor en strøm af sørgende klynge sig sammen.\nHennessys begravelse var den største, byen havde set, siden den tidligere konfødererede præsident Jefferson Davis var blevet begravet. Sørgende ankom allerede klokken 6, en række af dem havde samlet sig omkring blokken klokken 10. Hans kiste lå åben bag en glasskærm, hans hat, bælte og køllen lå på den. Aviser beskrev et "uafbrudt optog i løbet af dagen", der varede ud på natten. Et band førte begravelsesoptoget til kirkegården, mere end en kilometer lang. Byens brandstationer ringede med deres klokker i rekviem. Dampbåde i havnen fløj deres flag på halv stang.\nSelvom Hennessy ikke havde været i stand til at identificere sine overfaldsmænd, og O'Connor var ankommet, efter at de var sluppet væk, havde ordet Hennessy hvisket til O'Connor fortalte borgmester Joseph Shakspeare alt, hvad han havde brug for at vide. På et byrådsmøde kort efter erklærede Shakspeare: "Vi må lære disse mennesker en lektie, som de ikke altid vil glemme."\n"Intet fællesskab kan eksistere med morderiske samfund midt imellem," sagde Shakspeare. "En sicilianer, der kommer hertil, skal blive amerikansk statsborger og underkaste sine fejl for lovens retsmidler, ellers må der ikke være noget sted for ham på det amerikanske kontinent." Værelset brød ud i bifald.\nInden for få timer efter Hennessys død ville politiet i New Orleans raidere mod den italienske koloni i byen og anholdt hundredvis ifølge New York Timesog tilbageholdt dem på central politistation. Ifølge Richard Gambino, en historiker og forfatter til Vendetta: Den sande historie om den største lynchning i amerikansk historie, trængte en menneskemængde uden for politistationen "skrigende uanstændigheder" og sang "who killa da chief" til fangerne, da de blev lastet i muldyrstramte fængselsvogne for at blive ført til Orleans Parish Prison. Da en stort set kvindelig gruppe af slægtninge til de italienske immigranter, der blev tilbageholdt, ankom for at opfordre til, at immigranterne blev løsladt, blev de "skubbet rundt, slået og drevet væk af mængden." En af de mistænkte, Antonio Scaffidi, blev skudt i ansigtet af Thomas Duffy, en ven af Hennessy, der var kommet til fængslet som et vidne for at identificere mistænkte. Aviser kaldte det sympatisk et forsøg på at "hævne" Hennessy.\nPressen jublede over anholdelserne og gentog Shakspeares påstand om, at der ikke var tvivl om, at Hennessy var blevet dræbt som følge af "siciliansk hævn", offer for en mafia -sammensværgelse. Tidens anti-immigrationsbevægelse så italienske immigranter som forgiftning af amerikansk racerens og uretfærdig konkurrence om husarbejdere, som farlige udenlandske radikaler og uforbederlige kriminelle sendt til USA af en fjendtlig udenlandsk regering. Religion, økonomiske kræfter og terrorisme formede hvide amerikaneres syn på italienske immigranter som fundamentalt udenlandske, som uønsket konkurrence om arbejdskraft og som bærere af voldelig radikalisme.\nAmerika står nu mere splittet over immigration end det har siden 1920'erne, spaltet mellem to nationalisme - en pluralistisk, en eksklusiv - der hver påstår at repræsentere landet, som det burde være. Disse blev placeret i levende kontrast ved de republikanske og demokratiske konventioner, hvor den republikanske kandidat lovede at forbyde muslimsk immigration og demokrater introducerede landet for faderen til en dræbt amerikansk muslimsk krigshelt.\nVenstre til højre: Rudy Giuliani, Paul Manafort og Chris Christie.\nHele Donald Trumps kandidatur har været baseret på at rense USA for de udenlandske fjender inden for som et middel til at genoprette national storhed. Blandt hans mest pålidelige surrogater er mænd som Paul Manafort, Chris Christie og Rudy Giuliani, der nu taler om muslimer og mexicanere i samme tone og sprog, der engang var forbeholdt deres italiensk-amerikanske forfædre, målrettet af den nativistiske bevægelse, der begyndte i slutningen af 1800 -tallet.\nMen denne hændelse-og den måde, den ledsagende ild blev spredt i den nationale presse-hjalp med at definere italienske immigranters karakter for amerikanere i generationer, hvilket gav et bevis på deres grundlæggende farlighed for den anti-immigrant modreaktion, der fulgte.\nInden længe ville det lokale politi nedskrive deres liste til 19 mistænkte. I marts ville 11 af dem være døde, myrdet under en blodig offentlig raseri, der var så massiv, at uger efter ville en stor jury konkludere, at hele byen var skyld i det.\nI starten Italienerne kom til Louisiana for at erstatte sorte amerikanere på markerne. Ifølge historikeren Paolo Giordano tiltrak Louisiana flere italienske immigranter end nogen anden stat, mere end 64.000 mellem 1860 og 1920, hvilket komplicerede hvide sydlænders forsøg på at håndhæve farvegrænsen i forlængelse af genopbygningen.\nEN New York Sun artikel i 1899 beskrev italienerne som "et link, der forbinder de hvide og sorte racer. Sart i farven er sicilianerne mørkere end griffes og quadroons, negerens halve racer i det sydlige Louisiana. ” Mange italienere syntes ikke at fatte nuancerne og ritualerne i den sydlige hvide overlegenhed, og deres vilje til at ansætte, gøre forretninger og socialisere med sorte amerikanere gjorde deres hvide værter rasende.\nLynchingen af de 11 italienere i New Orleans bliver ofte betegnet som Amerikas værste masselynching. I sandhed var det ikke engang New Orleans værste masselynsch - 34 sorte mennesker var blevet dræbt i et hvidt supremacistisk oprør i byen i 1866. (Selvom italienske immigranter i Louisiana fortsat var underlagt lynchlov efter 1891, var det i langt mindre antal end sorte amerikanere.)\nPå det tidspunkt voksede nativismens ånd - fjendtlighed over for et indre mindretal baseret på troen på, at den udgør en fremmed trussel mod nationens karakter - i hele landet. Fagforeninger frygtede konkurrencen om lavtlønnet arbejde. Antikatolicismen, stadig en stærk kraft i amerikansk politik, så de katolske italienere som en ondsindet udenlandsk styrke, der var i stand til at underminere det amerikanske demokrati, mens irske katolikker var mistroiske over for italienere, fordi den for nylig forenede nation havde frataget den katolske kirke dens territorier under foreningen. Selv om irerne engang havde været hovedmålene for amerikanske nativister, er historien om amerikansk nativisme en historie, hvor de gamle immigranter, når de var genstand for had, let blev forfølgerne for det nye.\nItalienere blev også set som iboende voldelige. „Dispositionen til at slå ihjel for en hævn for en fantasiforring,“ bemærkede en avis i Baltimore, “er et markant træk i karakteren af denne impulsive og ubønhørlige race. Efter voldelige arbejdskonflikter, nogle involverede immigrantarbejdere, begyndte amerikanerne at se immigranter som import af en farlig udenlandsk radikalisme. Nativistiske observatører konkluderede, at italienere var uimodtagelige, fordi de klyngede sig ind i italienske kvarterer.\nCirka 1870: Havnene i New Orleans, en stor havn ved Mississippi -floden, Louisiana.\nSom det viste sig, var italienske immigranter i Louisiana ikke tilfredse med at begrænse sig til markerne. Hvis de ikke ligefrem var hvide endnu, var de bestemt ikke sorte, en virkelighed, der gav dem frihed til at flytte, eje ejendom, starte og købe virksomheder, der betjente hvide kunder. Ifølge historikeren John Baiamonte Jr., "i 1890 ejede eller kontrollerede italienerne mere end 3.000 engros- og detailvirksomheder i New Orleans", og byen selv "stolede på det sicilianske kontrollerede marked for levering af frisk mad."\nEn arbejdsstrid mellem to italienske fraktioner i frugthandlen ville komme til at definere betydningen af Hennessys død for New Orleans og landet som helhed i årtier fremover.\nNew Orleans i det 19. århundrede var et voldeligt sted, fra sin kultur af "ridderlig ære" til den kraft, der kræves for at opretholde hvid overherredømme, skrev historiker Dennis Rousey. Selv før ankomsten af italienske immigranter, i 1850'erne, var mordraten i New Orleans otte gange større end Philadelphia.\nDen irsk-amerikanske Hennessy var ikke fremmed for den vold. Hans far, en veteran fra Unionens hær, vendte politibetjent, blev skudt ihjel i 1867 i en barkamp. General Algernon Sidney Badger, den ældste Hennessys tidligere chef, tog David Hennessy under sin vinge, da han tog ansvaret for New Orleans ’integrerede rekonstruktionstidens politistyrke, Metropolitan Police, og gjorde Hennessy til en sendebud. Aviser beskrev senere den unge Hennessy som en "særlig evne til kriminalbetjening", selv som ung.\nI 1874 rejste 5.000 medlemmer af den hvide supremacistiske White League i åbent oprør mod statens republikanske regering, med succes engagerede det integrerede Metropolitan Police i en blodig kamp, hvor mere end 60 blev dræbt og midlertidigt kørte politiet fra byen, indtil føderale tropper ankom at genoprette orden. Hennessy blev detektiv i den nye styrke, hvis organisation blev overvåget af guvernør Francis Nicholls, en tidligere konfødereret general og demokrat støttet af White League.\nDavid og hans fætter Michael Hennessy blev nationale helte i 1881 efter at have hjulpet med at fange en italiensk morder ved navn Giuseppe Esposito i New Orleans, der havde boet i USA under et falsk navn. Esposito blev returneret til den italienske regerings varetægt og sigtet for mord, men hans skæbne er uklar. Gambino skriver, at han tilbragte livet i fængsel i 1892 New York Times i nekrologen hedder det, at han blev henrettet ved halshugning.\nAt være en helepoliti skånede ikke Hennessy fra den samme slags blodige fejder, der tog hans far fra ham. Michael og David Hennessy blev senere frikendt for drab efter et dødeligt skyderi i 1882 med en rivaliserende betjent. Michael flyttede senere til Houston, hvor han blev skudt i ryggen fire gange af en ukendt snigmorder i 1886.\nDavid Hennessy meldte sig ud af politiafdelingen kort tid efter og blev privatdetektiv, og blev derefter valgt af borgmester Shakspeare til at være politimester i 1888. Selvom han blev fremstillet i pressen som en meget religiøs straitlaced toetotaler, ifølge Baiamonte, var Hennessy investeret i , og hjalp med at beskytte bordeller i New Orleans 'red-light-distrikt sammen med Joseph og Peter Provenzano, italienske immigranterforretningsmænd, der var involveret i frugtforsendelse.\nI 1886 mistede Provenzanos deres kontrakt med italiensk-amerikanske frugtimportør Joseph Macheca om losning af forsendelser på havnene til et konkurrerende italiensk firma, der ledes af Tony og Charles Matranga. I 1890 blev en gruppe af Matranga stevedores, herunder Tony, i et bagholdsangreb af en gruppe mænd med pistoler. Provenzanos blev retsforfulgt, men dommen skyldig blev omstødt af dommeren, der beordrede en ny retssag. Aviser spekulerede i, at Matrangas dræbte Hennessy, fordi de bebrejdede ham for Provenzanos 'frifindelse og antog, at han havde afdækket beviser, der også ville implicere Matrangas.\nMatrangas og Provenzanos anklagede hinanden offentligt for at være mafiosi, hvilket gav foder til presserapporter, der konkluderede, at New Orleans var underlagt en terrorperiode af mafiaen. Selvom Provenzanos og Matrangas var italienske og involveret i en voldelig fejde med hinanden, har historikere bemærket, at det var ekstremt umaffia-agtigt for dem at overtræde tavshedskoden ikke blot ved at tale åbent om mafiaen, men også ved at søge at retsforfølge hinanden i retten.\nIkke desto mindre gav borgmester Shakspeares offentlige erklæring, gengivet af pressen, at mordet havde været en handling af "siciliansk hævn" yderligere næring til forestillingen om, at hemmelige selskaber af italienske mordere havde overtaget kontrollen over byen. Macheca havde ledet en gruppe italienske frivillige kendt som Innocenti i voldeligt overfald på sorte vælgere i New Orleans race -optøjer i 1868 og kæmpede sammen med White League i 1874. Men det forhindrede ham ikke i at blive mistænkt i Hennessys mord.\nKort efter Hennessys død nedsatte Shakspeare et udvalg bestående af "50 førende borgere" til at lede en undersøgelse af mafiaens aktiviteter i New Orleans. Forbindelsen mellem komiteen og rådet var William Parkerson, der ifølge Baiamonte var Shakspeares tidligere kampagneleder. Belmonte, der henviser til historikeren John Kendall, beskriver Udvalget af 50 som en "fortsættelse" af den nu nedlagte White League. Deres mandat var, med et rådsmedlems ord, at "grundigt undersøge spørgsmålet om eksistensen af hemmelige selskaber eller grupper af ed-bundne snigmordere" og at "udtænke nødvendige midler og de mest effektive og hurtige foranstaltninger til oprydning og total tilintetgørelse af en sådan helvede født forening. ” Den 23. oktober udsendte udvalget et åbent brev, der opfordrede italienerne til at komme med oplysninger om forbrydelser, der involverede italienere, og advarede: ”Vi agter at gøre en ende fredeligt og lovligt, hvis vi kan, voldeligt og summarisk, hvis vi må. Af dig og din vilje til at give oplysninger afhænger af hvilke af disse kurser der vil blive fulgt. ”\nImmigrationspolitikker, der forhindrer optagelse af udlændinge, der sandsynligvis vil blive offentlige afgifter, går forud for føderale immigrationsregler og har været en del af amerikansk immigrationspolitik siden den første generelle immigrationslov i 1882. I mere end 100 år var LPC -bestemmelsen en af de mest almindelige årsager til eksklusive immigranter fra USA. Føderale politikker, der sørger for udvisning af immigranter, der faktisk er blevet offentlige afgifter, stammer fra 1891 og er også en del af den nuværende immigrationslov. Deportationer af offentlige afgifter, der allerede bor i USA, har været meget mindre almindelige end LPC -ekskluderinger af udlændinge, der forsøger indrejse, især i årene siden de første årtier af det tyvende århundrede.\nHistorisk set har immigrationslove ikke klart eller udtrykkeligt defineret, hvordan en indvandrers sandsynlighed for at blive en offentlig afgift skal afgøres, og politikken er stort set blevet bestemt af retslige afgørelser, administrative fortolkninger og den subjektive skønsbeføjelse for at håndhæve embedsmænd. Til tider frembragte afhængighed af administrativt skøn forskellige fortolkninger af, hvordan LPC skulle defineres.\nGenerelt overvejede Immigrationstjenesten en række faktorer, når de afgjorde LPC -sager, frem for primært at stole på immigrantens økonomiske situation på ankomsttidspunktet. Immigrationstjenesten udelukkede hovedsageligt immigranter med betydelige fysiske eller psykiske handicap, der forhindrede dem i at arbejde. Immigranter, der var fattige, men var i stand til at arbejde, blev normalt optaget, nogle gange under et påkrævet bånd eller en erklæring om støtte. Under den store depression udviklede statsministeriet, der var blevet det agentur, der var ansvarlig for den primære inspektion af immigranter i udlandet efter immigreringsloven fra 1924, politikker til bestemmelse af LPC -status, der lagde større vægt på ansøgernes økonomiske tilstand på tidspunktet for ansøgning, såsom at kræve indkomstforanstaltninger og erklæringer om støtte. Siden den tid er en administrativt defineret kombination af begge fortolkninger blevet brugt til at foretage LPC-bestemmelser.\nBrug af offentlig bistand har længe været en overvejelse, der blev brugt til at afgøre, om en udlænding skulle betragtes som LPC eller deporteres som en offentlig afgift. I det meste af det tyvende århundrede var det kun immigranter, der først og fremmest var afhængige af offentlig bistand eller havde oplevet en institutionalisering på lang sigt, der var udsat for deportation som offentlige afgifter. Når man udelukker udlændinge, betragtede regeringen normalt deres tidligere brug af offentlig bistand som en af mange faktorer, der bidrog til LPC -beslutningen. Velfærdsreformer i løbet af 1990'erne reducerede i høj grad ikke-borgeres adgang til føderale behovsprøvede offentlige fordele og vakte ny opmærksomhed på immigranters brug af offentlig bistand. Som et resultat udviklede INS mere detaljeret vejledning om, hvordan de offentlige afgiftsbestemmelser i immigrationslovgivningen skal fortolkes med hensyn til udlændinges brug af føderal offentlig bistand. Denne vejledning blev aldrig en formel regulering, men den er fortsat hovedkilden til USCIS's nuværende fortolkning af bestemmelserne om offentlige gebyrer.\nUdlændinge udelukket fra sandsynlighed for at blive en offentlig afgift efter årtier\nOprindelsen af Federal Immigration Service\nDen føderale regering overtog direkte kontrol med at inspicere, indrømme, afvise og behandle alle immigranter, der søgte indrejse i USA med immigrationsloven fra 1891. 1891 -loven udvidede også listen over ekskluderbare klasser, der spærrer immigration af polygamister, personer dømt for forbrydelser af moralsk uklarhed og dem, der lider afskyelige eller smitsomme sygdomme.\nDen nationale regerings nye immigrationsforpligtelser og dens stadig mere komplekse immigrationslove krævede et dedikeret føderalt håndhævelsesorgan for at regulere immigration. Accordingly, the 1891 Immigration Act created the Office of the Superintendent of Immigration within the Treasury Department. The Superintendent oversaw a new corps of U.S. Immigrant Inspectors stationed at the country’s principal ports of entry.\nI early Victorian England, most children never went to school at all and grew up unable to read or write. Instead they were sent out to work to earn money for their families. Only the upper and middle class children went to school.\nSe videoen: Taarak Mehta Ka Ooltah Chashmah - Episode 1880 - Full Episode\nCopyright © biblaridion-online.net | 1891 fabrikslov...


GM 'helt sikkert' i stand til at bringe Cadillac til Australien - Nyheder, Januar 2022\nGM 'helt sikkert' i stand til at bringe Cadillac til Australien\nVi fik næsten General's luksus-flagskibsmærke i 2009. Nu er det på bordet igen.\nGeneral Motors (GM) har ikke udelukket en anden hældning ved at bringe Cadillac til Australien, der tyder på, at hele sit skab er åbent for vores marked, forudsat at forretningssagen stables.\nTaler med medier i Port Melbourne, Mark Reuss, General Motors vicepræsident og chef for verdensomspændende produkt, sagde hovedkontor er 'bestemt i stand til' at sætte højrekørsel Cadillacs på australske veje.\n”Da jeg var her, var vi nødt til at tage nogle virkelig hårde beslutninger kontant,” sagde han og henviste til sin mandatperiode som Holden MD i 2008/09.\n'Vi havde faktisk Cadillacs på jorden her, der var i højre kørsel, en gang imellem kan du måske se en omkring.'\nEn lokal lancering for Cadillac var inden for rørende afstand i 2009, før den globale finanskrise dræbte & # x2013; beklager, & apos; ubestemt forsinket & apos; & # X2013; planerne. Et parti kaddier kom til Holden-forhandlere i New Zealand, og et mediedrev blev planlagt til CTS i Australien, før tæppet blev trukket på den 11. time.\ngolf 40 års udgave\n'Vi var ikke i stand til 100 procent at gøre brand-retfærdigheden,' sagde Reuss, daværende administrerende direktør for Holden på det tidspunkt. 'Vi har kun én chance for at lancere mærket i Australien.'\nDenne chance kunne komme under Dave Buttner, som i går lagde hele General Motors-kataloget på bordet til Australien ... godt, slags. Selvom de sædvanlige forretningsbegrænsninger gælder, syntes den nye administrerende direktør i Holden åben for interessante produkter fra hele den brede GM-portefølje.\n'Vi er nødt til at se på enhver mulighed,' sagde Buttner og talte på den samme pressekonference.\n'Uden at erklære fremtiden, er vi nødt til at forstå, hvad der resonerer med australske forbrugere, hvad der er relevant med hensyn til forholdet til det, vi ønsker at være som Holden-brand, og sikre, at vi har de korrekte produkter på plads.'\n'Jeg tager ikke noget af bordet.'\nHvis det skulle lanceres i Australien, ville mærket Cadillac kæmpe for en generel nedgang i salget af luksusbiler. Mercedes-Benz er nede med 7,0 procent, BMW har kørt 2,7 procent, og Audi er faldet 6,6 procent i 2017. Selvom det har XT5 SUV og superstore Escalade, er Cadillac også primært et personbilmærke og personbiler er på næsen lige nu.\nAt have alt på bordet er naturligvis ikke en garanti for, at vi faktisk får glæde af de forbudte frugter i Nordamerika, på trods af bilentusiasterne. Australierne har for eksempel råbet efter Chevrolet Camaro, men hvis efterspørgslen efter den HSV-konverterede bil er dårlig, er det usandsynligt, at den næste generations bil kommer i højre kørsel fra fabrikken.\nDet er en lignende historie med Silverado, der også var på vej til markedet i HSV-konverteret form. GM er villig til at udvikle produkt til vores veje & # x2013; vi er de eneste, der har taget højre hånd til Equinox og Acadia & # x2013; men ikke på et indfald.\nHolden Colorado LS-X bringer ekstra funktioner\nnyt jeep kompas 2017\ntoyota corolla hybrid luge\nbmw 435i 2017 pris\nanmeldelse af Mercedes C klasse Coupe 2017


Indlæg af hoejbenn » 16 feb 2008 16:59\nJeg har i en Scotte-tråd jammeret over et vel højt forbrug af piller, 3 tons siden sep. til et 105 kvm. velisoleret hus. Men jeg har jo en ruin af et solvarmeanlæg med defekt styring og Termomaxrør der skal pilles ned til sommer, med en Nilan VVB på 265 l. Jeg kunne forestille mig, at det kunne være noget af skylden. At VVB simpelthen er for stor til Scotten. Eller er det helt galt tænkt? Nu da børnene er flyttet hjemmefra, er vi kun 2, så mon ikke en 110 L. VVB vil være alt rigelig? Er der en bestemt type beholder der kan anbefales, og hvilen prioteringssystem til det varme vand skal jeg vælge?\nIndlæg af kaptajnen » 16 feb 2008 17:24\nhoejbenn skrev: Jeg har i en Scotte-tråd jammeret over et vel højt forbrug af piller, 3 tons siden sep. til et 105 kvm. velisoleret hus. Men jeg har jo en ruin af et solvarmeanlæg med defekt styring og Termomaxrør der skal pilles ned til sommer, med en Nilan VVB på 265 l. Jeg kunne forestille mig, at det kunne være noget af skylden. At VVB simpelthen er for stor til Scotten. Eller er det helt galt tænkt? Nu da børnene er flyttet hjemmefra, er vi kun 2, så mon ikke en 110 L. VVB vil være alt rigelig? Er der en bestemt type beholder der kan anbefales, og hvilen prioteringssystem til det varme vand skal jeg vælge?\nVVB på 265L er intet problem for en Scotte. Problemet med dit solvarmeanlæg må findes andet steds...\nNu har jeg selv solvarme og synes da at du skal forsøge at få det til at virke igen - måske med ny styring.\nSå hvis jeg var dig ville jeg tage kontakt til solvarmeeksperten herinde eller måske ser han tråden...\nHan hedder: Ernst Drastrup og kan kontaktes via PB eller mailernst@mail.dk\nIndlæg af søren ø » 16 feb 2008 18:02\nSidder der en returventil på din nuværende vvb. Hvis der ikke gør kører der konstant varmt vand igennem. Hvis der gør bremses det varme vand fra fyret hvis ikke der er brug for det. Det er også noget man sparer brændsel på.\nIndlæg af thoken » 16 feb 2008 18:43\nNu er det vel ikke sådan at dit gamle solvarmeanlæg trækker energi ud af vvb, og afkøler det i solfangerne?(sluk solvarmepumpen og tap kølervæsken af fangerne så det ikke kan koge). Scotten kan sagtens fyre 300 l vvb op(Jeg har selv en 300 l solvarmebeholder som pt bliver brugt som akkumulering, da jeg ikke har monteret solfangere endnu). Jeg mener man plejer at sige at 35 l vvb pr. person er passende(gælder selvfølgelig ikke i tilfælde af badekar/boblebad)Jeg har en 110 l metro combi beholder, så har jeg mulighed for at bruge elpatron fx. om sommeren. Jeg har en watts termostat til at styre temperatur på vvb, det fungerer perfekt, og er en billig løsning!\nIndlæg af hoejbenn » 16 feb 2008 19:35\nHvis jeg skulle reetabler mit solfangersystem med ny styring og fanger, ville det koste i omegnen af 15 -20.000,- Når man tænker på, at jeg gav 60.000,- og det kun virkede i 4 år så har jeg fået det ligesom bondemanden hos Store Klaus og Lille Klaus der ikke kunne TÅLE degne .... Det bliver revet ned.\nStrømmen er lukket ned, så det kunne måske være forklaringen på at al varmen fiser igennem. Jeg kan regne ud, at 110 L vil være rigeligt, så det bliver det. Jeg kunne godt tænke mig en "opretstående" beholder der kan stå ved siden af fyret, det skulle angiveligt være bedre end en liggende med hensyn til varmefordeling i kedelen.\nIndlæg af Falck » 17 feb 2008 11:23\nhoejbenn skrev: Hvis jeg skulle reetabler mit solfangersystem med ny styring og fanger, ville det koste i omegnen af 15 -20.000,- Når man tænker på, at jeg gav 60.000,- og det kun virkede i 4 år så har jeg fået det ligesom bondemanden hos Store Klaus og Lille Klaus der ikke kunne TÅLE degne .... Det bliver revet ned.\nhvad er der galt med fangerne?? Hvis tank og paneler er tætte, ville je få fat i en tidsvarende styring. SOLVARME ER SOM PILLER, VEJEN FREM. Så tah nu en dyb indånding før du smider det ud...\nIndlæg af hoejbenn » 17 feb 2008 14:11\nDer sidder 25 termomax rør oppe på taget. Det er verdens mest effektive fangerrør, et glasrør med en sølvbelagt kobberstrimmel der går i hele rørets længde, herefter er røret suget lufttomt og derefter fyldt med ædelgas. Jeg siger dig, det virkede, det første år tvangskørte den stort set hele tiden, selv i gråvejr varmede den!.Men forseglingen kunne selvfølgelig ikke holde, gassen fisede ud og efter 4-5 år var festen forbi. Effekt -0. Jeg har talt med Teknologisk Institut, de siger der er folk der har brugt i hundredetusindevis af kroner på de rør til opvarmning simpelthen. Forøvrigt sagde de også, at Nilanen VVB var en af de dårligste på markedet, med ringe isolering, jeg har forresten ikke været deroppe i årevis, så hvordan har anoden det? Fik jeg forøvrigt sagt, at VVSfirmaet gik konkurs umiddelbart efter, så jeg kunne ikke komme nogen vegne med det ulovlige lort de havde lavet. Ud fra miljømæssige grunde burde jeg nok bygge nyt solfangeranlæg, men det bliver et tændogsluk ur på scotten, og så må den lave varmt vand, og det er vel også ud fra et miljømæssig synspunkt OK.\nIndlæg af Falck » 17 feb 2008 16:11\nhoejbenn skrev: Hej Jan\nJa der kan jeg godt se at der ikke er meget Fætter Højben over det, ja undskyld udtrykket, men det er da "sur røv"\nSå kan jeg godt se at det er som at starte helt forfra. Men du har dog styringen, og din vvb er så omk 5 år?? Så ville jeg nog indvestere i en 30 rør vakuum fanger (fx fra nbe)\ndet er prisbillige og virkningen er også i orden, og de er smeltet sammen i den lufttomme del, og dør ikke på samme måde som dem der er tættet med en prop.\nMht en nilan beholder, så har jeg lige smidt en Nilan 250 liter ud. Jeg har ikke rørt ved den overhovedet mens jeg har boet her og den var fra 1985.....\nOg vi har lige bestilt en anden (nilan 250 vgu) som skal ombyttes hos en nabo, og den har også stået der i en menneske alder..... Forresten så er der tænd/sluk i en scotte, hvis den er med 100 trins styring :-)\nIndlæg af hoejbenn » 17 feb 2008 19:09\nJa Elysia styringen er også gået. Den kører i en sløjfe, hvor den køere hele programmet igennem igen og igen, vi kunne væltmene ikke forstå vores el-regning, men den tænder el- patronen, slukker og tænder, ligesom et blinklys. Derfor er stikket hevet ud. Men jeg kan se, at der er en elektrisk styret ventil, og det er nok den der prioriterer varmen så jeg forstiller mig hul igenmen hele tiden nu.\nTime: 0.200s | Queries: 40 | Peak Memory Usage: 3.18 MiB


eCOGRA tester troværdigheden på online casinoer\nHjem > Spille Nyheder > Nyhedsarkiv > 2007 > Juni > 10 jun 2007\nNår man søger efter et online casino er en af de vigtigste ting at undersøge sidens troværdighed. Lige så vel som siden kræver fair play fra spillerne, så burde brugerne også kræve det samme fra siden. eCOGRA, foreningen for online spillestandard og spillebeskyttelse, har for nyligt bekendtgjort udnævnelsen af et hold til at lede The Total Gaming Transaction Review (TGTR) – der udfører en fortløbende overvågnings og dataanalyse. Forhåbentlig vil de med denne nye aktivitet være i stand til at afgøre om spillene på de forskellige online spille sider er 100 procent fair.\nTGTR vil blandt andet inkludere information om udbetalings procent for spillemaskiner, bordspil og poker spil, så vel som anmeldelser af poker kortblanding. Hovedformålet er selvfølgelig at garantere sikkerheden for online casino spillere samtidigt med at øge tilliden til dette marked. Denne nye service gør det muligt for enhver operatør at autorisere og fremhæve deres udbudte spil. Dog bør de lige undersøge først om deres software understøttes af de eGAP krav som eCOGRA har opsat.\n“Jeg kan roligt sige at eCOGRA har de nødvendige evner samt anerkendelsen fra online casino spillere, som gør det muligt for os at udføre disse undersøgelser,” siger Andrew Beveridge, eCOGRAs administrerende direktør. ”Ressourcerne giver os større fleksibilitet til at imødekomme markedets dynamiske krav, samtidig med at spillerne også får en fair mulighed på online spille siderne,” tilføjede Beveridge. Og er det ikke lige præcist hvad vi kigger efter når vi søger efter et godt online casino?\nBetfair imponerer spilsektoren med ny TV-kanal\neCOGRA solgt til uafhængig partnerq\nVind en rumrejse i InterCasinos nye kampagne\nNokia mobil hitter for online casino spil\nGrand Duke Casino i samarbejde med Playtech\nDen nyeste jackpotspillemaskine med lækre frugter


Fair præsentation af Kina | Arbejderen\nJacob Jensen har udsendt en bog med titlen Kina udfordrer USA. Enhver bog og enhver artikel, der kan hjælpe med til at forstå Kina og udviklingen i Kina er velkommen – således også denne.\nJacob Jensen er tidligere medlem af DKP og er medlem af Rudersdals Kommunalbestyrelse – indvalgt for Enhedslisten. Han er civilingeniør og har boet og arbejdet i Afrika i 25 år, og har således erfaringer og synsvinkler, som kan være nyttige, når der skal kastes lys over Kina og international politik.\nDe første 160 af bogens 360 sider er klart mest interessante, det er her forfatteren faktisk skriver om Kina og USA samt Kinas rolle i verden og antyder nogle af perspektiverne.\nDen anden halvdel af bogen består af tre hovedafsnit, som kun perifert beskæftiger sig med Kina. De tre afsnit har overskifterne: 'Marxismen kort fortalt', 'Økonomiske og politiske ideologier' og 'En verden i krise men uden ledelse'.\nMen tilbage til de dele af bogen, som fokuserer på Kina.\nFra side 66 og otte sider frem får man en kortfattet historie om nogle af Kinas aktuelle ledere og deres arbejdsomme vej til magpositioner. Først og fremmest præsident Xi Jinping.\n”Xi Jinping blev den første kinesiske leder, som blev valgt uden direkte eller indirekte indflydelse fra Deng (Xiaoping) og hans generation. Valget var baseret på han meritokratiske karriere i provinserne og hans klare overbevisning om nødvendigheden af et opgør med korruptionen”, lyder det på side 70 efterfulgt af oplysning om, de økonomisk magtfulde – og formodentlig korrupte – gjorde ihærdige forsøg på at forhindre valget af Xi.\nSådan får to vigtige sider af den politiske virkelighed plads i bogen; både beretningerne om kampen for fremgang i retning mod velfærd og socialisme i Kina og om de store farer og modsatrettede kræfter, som i disse år formodentlig er inde i en drabelig duel om landets strategiske politiske udvikling.\nDet efterfølgende kapitel har overskriften ”Fra lavteknologi til 5G”. Det er sammen med det efterfølgende kapitel om ”Computerchips som våben i handelskrigen” to spændende og interessante kapitler.\nHer får læseren informationer, som er særdeles nyttige for at forstå, hvad Kina, kan og hvad der driver USA's aggressive 'handelskrig' mod Kina, samt USA's og EU-landes hysteriske afvisning af at indgå 5G-kontrakter med det kinesiske selskab Huawei.\nOgså andre kapitler giver en indsigt i vigtige spørgsmål som det om Obamas politiske manøvre med at rette hovedopmærksomheden mod Asien og Kina. I bogen har det overskriften ”Pivot fra Mellemøsten til Kina”. Også afsnittet om konflikten i det Sydkinesiske Hav er interessant – dog kommer det ikke ordentligt til bunds i konflikterne.\nBogen leverer en fair og ordentlig præsentation, som kan være med til at imødegå den hjernedøde dæmonisering og mistænkeliggørelse, som danske medier ellers typisk leverer om de kinesiske ledere og deres hensigter.\nJacob Jensen har læst mange bøger og fulgt med i talrige medier, som citeres; International New York Times er en tilbagevendede kilde og bøger af folk som USA's tidligere udenrigsminister Henry Kissinger.\nDet er underligt og tæller på minussiden, at forfatteren stort set kun bruger borgerlige medier som sine informationskilder og næsten kun forfattere og analytikere fra centrum-højre sprektret. Der er talrige marxistiske analytikere, som leverer værdifuld viden og fakta om Kina, som kunne have beriget Jacob Jensens bog.\nBogen er i høj grad skrevet som en polemik mod Kinas kritikere, hvilket er interessant et stykke hen ad vejen. Men det er garanteret nyttesløst at forsøge at tale til fornuft og ordentlighed hos de kræfter og medier, der så energisk fører ideologisk og økonomisk krig mod Kina.\nDen almindelige Kina-interesserede læser kan naturligvis godt have nytte af at læse, hvordan Jacob Jensen problematiserer og udstiller angrebene på Kina. Et sådant eksempel finder man på side 318-321, hvor en ukvalifieret artikel i dagbladet Politiken om overgreb mod uyghurerne i Xinjiang-provinsen rulles ud.\nMen købere af en bog med titlen Kina udfordrer USA er selvsagt langt mere interesseret i informationer og fakta om Kina end om polemik mod indskrænkede og reaktionære journalister, redaktører og forfatter.\nDerfor havde det været på sin plads med mere information baseret på økonomiske og produktionsmæssige forhold m.m. – altså materielle fakta.\n14. jan. 2021 - 16:44 14. jan. 2021 - 16:50\nJacob Jensen: Kina udfordrer USA. Stormagtskonflikt og det socialistiske perspektiv. 359 sider. 250 kr. (vejl.) Fås også som e-bog for 93,75 kr. Udsendt på eget forlag men forhandles af Forlaget Underskoven. Bogens kan bestilles hos forfateren med en mail til: jjensen4@hotmail.com


Elizabeth Debbie Eden – Vidensbanken om kønsidentitet\nDu er her: Forside » Personer » Udenlandske transpersoner » E - F » Elizabeth Debbie Eden\nElizabeth Debbie Eden kaldet Liz blev født den 19. august 1946 i Ozone Park, Queens, New York om dreng og fik navnet Ernest Aron. Tidlige i livet ønskede Ernest, at han var blevet født som pige. Han blev senere i livet klar over, at han var transseksuel og ønskede en kønsskifteoperation.\nElizabeth Debbie Eden døde den 29. september 1987 – 41 år gammel – i Genesee Hospital i Rochester i New York af AIDS-relateret lungebetændelse ifølge New York Times den 1. oktober 1987.\nHendes papirer, fotografier og avisudklip er doneret til National Archive of Lesbian, Gay, Bisexual & Transgender History at the Lesbian Gay Bisexual & Transgender Community Centre den 14. juni 1990.\nJohn Wojtowicz – Sonny Wortzik i filmen Dog Day Afternoon – blev født den 9. marts 1945 i New York City. Hans moder var Theresa Basso Wojtowicz.\nHan mødte Carmen Bifulco på en skiferie i marts 1966. De blev gift og fik to børn. Ægteskabet holdt imidlertid ikke, og de blev separeret i 1969 og senere skilt.\nJohn Wojtowicz gjorde som værnepligtig soldat med tjeneste i Vietnam.\nDebbie Eden og John Wojtowicz\nEfter separationen mødte John Wojtowicz i 1971 Ernest Aron i en italiensk basar i New York.\nJohn Wojtowicz og Ernest Aron “giftede” sig den 4. december 1974 ved en kirkelig ceremoni i en kirke i Greenwich Village, New York. Vielsen var dog ikke legal. Dels var Elizabeth Debbie Eden officielt en mand, og dels var John Wojtowicz endnu ikke blevet skilt fra Carmen Bifulco.\nDa de ikke kunne skaffe tilstrækkeligt med penge til kønsskifteoperation, forsøgte Ernest Aron flere gange at begå selvmord – sidste gang den 20. august 1972 dagen efter sin fødselsdag.\nSom en sidste udvej for at skaffe penge til operationen besluttede John Wojtowicz at lave et bankrøveri.\nRøveriet, som er filmatiseret i filmen Dog Day Afternoon, fandt sted allerede den 22. august 1972 mod Chase Manhattan bank på hjørnet af East Third Street og Avenue P i Gravesend i New York sammen med den 18-årige Salvatore Naturile og endnu en mand.\nDe havde regnet med, at det kun ville tage ti minutter, men gik grueligt galt. Politiet kom hurtigt til stedet, og det udviklede sig til en gidseltagning, der varede i fjorten timer.\nRøveriet og gidseltagningen blev en voldsom mediebegivenhed. Der samledes en stor tilskuermængde på gaden uden for banken, ligesom medierne var talrigt til stede.\nFilmen gengiver i det store hele, hvad der i virkeligheden skete.\nMedens John Wojtowicz afsonede sin fængselsdom solgte han sin historie om bankrøveriforsøget for 7.500 $. Pengene blev brugt som delvis betaling for en kønsskifteoperation for Ernest Aron, der efter operationen tog navnet Elizabeth Debbie Eden – til daglig kaldet Liz.\nJohn Wojtowicz blev løsladt efter at have afsonet 7 år af de 20 års fængsel, han blev idømt.\nHan døde 2. januar 2006 af kræft i New York City. På sit sidste boede han hjemme hos sin aldrende moder, der få dage før, han døde, kørte ham til hospitalet.\nBiografisk artikel om Elizabeth Debbie Eden hos Wikipedia.\nGoogle bøger viser artiklen The Boys in the bank fra Life september 1972.\nUdgivet i: KategorierElizabeth Debbie Eden, UlovlighederSøgeord: TagsAIDS, Elizabeth Debbie Eden, Ernest Aron, John Wojtowicz, Kønsskifteoperation, Transseksuel


9 år med pave Frans (7) - Katolsk Magasin\nKommentarer lukket til 9 år med pave Frans (7)\t101\t14 juni, 2022\tMagasin\tjuni 14, 2022 Indlæg af Torben Riis\n9 år med pave Frans (7)\nDEN SIDSTE ARTIKEL I DENNE SERIE – men næppe den sidste om dette emne\nSom bekendt kommer demokratiet nu om dage ikke kun til udtryk i forbindelse med kommunalvalg eller folketingsvalg. Demokratiet har også holdt sit indtog på arbejdsmarkedet, hvor det både i den offentlige og private sektor er blevet god tone at tage personalet med på råd ved at afholde ”høringer”, når man f.eks. står over for at skulle træffe beslutninger om strukturelle ændringer, der vil få indflydelse på medarbejdernes arbejdsvilkår. Således vil enhver managementkonsulent kunne fortælle os, at man ved at lytte til og tage hensyn til deres ønsker og ideer skaber en større tryghed og arbejdsglæde og dermed også en større produktivitet, som i sidste instans fører til en større indtjening til virksomheden. Hermed opnår man med andre ord en win-win-situation for alle parter.\nOg det skal såmænd nok passe – vel at mærke så længe vi taler om en virksomhed, og så længe høringen er alvorligt ment og ikke viser sig kun at være et tomt ritual, hvor ledelsen eksempelvis afslutter høringen med en varm tak til medarbejderne for deres mange gode indlæg i debatten, som man så sandelig vil tage med i de videre overvejelser – mens det, der efterfølgende sker, blot er, at ledelsen i det store og hele vælger at gøre det, den allerede havde besluttet inden høringen. Herefter vil ledelsen kunne påberåbe sig at have lyttet til alle parter (og dermed overholdt de demokratiske spilleregler) men – det siger sig selv – desværre ikke kunnet efterkomme alles ønsker.\nDen synodale proces uden ende – eller snarere: uden hoved eller hale\nMen hvad har det så at gøre med pave Frans’ ønske om at skabe en synodal kirke? Blandt andet, at den proces, han nu har sat i gang, benytter sig af en manipulatorisk strategi, som til forveksling minder om den ovennævnte, hvor den demokratiske overflade udelukkende tjener det formål at legitimere ledelsens diktatoriske dispositioner.\nDet er ikke en fæl mistanke bygget på min mavefornemmelse, men derimod en vurdering bygget på sammenligninger med de synoder, vi indtil nu har været vidner til siden 2013, og sidst men ikke mindst på de planer om en helt ny ledelsesstruktur, som Frans for længst har delagtiggjort os i, og som i hovedsagen går ud på, at fremtidige ændringer skal gennemføres som et naturligt led i den kontinuerlige synodale proces.\nDu kan læse min mere detaljerede redegørelse for synodaliteten i: 4 år med pave Frans (3).\nHvad det vil sige, at den synodale proces skal være kontinuerlig, er således, at spørgsmål af enhver art vil kunne problematiseres og efterfølgende ændres som et svar på folkets behov, nærmere bestemt folkets formodede ønske om at tilpasse Kirkens lære til moderne menneskers livsstil – men vel at mærke først når paven vurderer, at tiden er moden til det.\nLæg samtidig mærke til, at synoden dermed udvikler sig til en parodi på et økumenisk koncil, som er kendetegnet ved, at samtlige biskopper fra hele verden indbydes til at deltage, mens deltagerne i Frans’ synode er håndplukket af ham selv.\nLyder det fantastisk, usandsynligt? Ikke hvis man læser de syv pavers fordømmelser af modernismen fra midten af 1800-tallet til Frans’ indtog i 2013 og i den forbindelse ser nærmere på Skt. Gallen-mafiaens agenda – og sidst, men ikke mindst på Frans’ faktiske dispositioner – f.eks. hans slet camouflerede angreb på ægteskabets uopløselighed i den postsynodale skrivelse Amoris laetitia.\nLæs f.eks. Hvad diskussionen om Amoris laetitia dybest set drejer sig om og/eller Et brud med Kirkens konstante lære – Robert Spaemann om Amoris laetitia\nPavernes opgør med modernismen\nI sin rundskrivelse Pascendi Domini Gregis advarede Pius 10. om, at modernismen ikke blot drejer sig om, at dens tilhængere har fået den ene eller anden trossandhed galt i halsen, men at den med rette kan kaldes ”syntesen af alle former for hæresi.” Der er således ikke tale om bagateller eller misforståelser, men om et bevidst frontalt angreb på Kirkens lære og selvforståelse med det formål at undergrave Kirken indefra. Tænk blot på, i hvor høj grad og på hvor kort tid det er lykkedes vor tids synodalisme at bringe splittelse og forvirring til Kirken i Tyskland.\nKonkret tager Pius 10. fat i modernisternes påstand om, ”at alt i en levende religion nødvendigvis er underkastet ændringer” og i deres deraf følgende påstand om, at ”den vigtigste af alle doktriner er evolutionen: Alt er underkastet evolutionens love: dogmer, Kirken, gudsdyrkelse, de bøger, vi ærer som hellige, og endog selve troen…” – helt på linje med Darwinismens menneske- og tilværelsessyn.\nI den forbindelse citerer han sin forgænger Pius 9.:\n”Disse fjender af den guddommelige Åbenbaring lovpriser fremskridtet til skyerne og presser med ugudelig dristighed på for at få det indført i den katolske tro, som om religionen ikke var Guds, men menneskets værk eller resultatet af en eller anden filosofisk erkendelse…\nOg han tilføjer: ”Troslæren, som Gud har åbenbaret, er ikke blevet overdraget til menneskene, for at de skal fuldende den, som om den var et filosofisk system, men overdraget til dem som en guddommelig skat betroet til Kristi brud for at blive værnet om og ufejlbart fortolket.”\nLad os i denne sammenhæng ikke glemme citatet fra den første artikel, hvor Karol Wojtyla, den senere Johannes Paul 2., i 1976 advarede os om, at ”vi står over for den endegyldige konfrontation mellem Kirken og anti-kirken, mellem evangeliet og anti-evangeliet, mellem Kristus og Antikrist”. Måske har vi nu fået bedre muligheder for at forstå, hvad det var for en trussel, han ville advare os mod.\nUnder alle omstændigheder kan vi konstatere, at samtlige syv paver tog deres advarsler mod modernismen i dens forskellige skikkelser dybt alvorligt. Og hvis nogen skulle sidde tilbage med et spørgsmål som f.eks. ’og hvad sker der så ved det?’ vil jeg først svare med et modspørgsmål: ’Hvornår holder Kirken op med at eksistere f.eks i Danmark eller i Tyskland?’ og på dette spørgsmål svare: ’Det gør den i det øjeblik, vi holder op med at leve som katolikker, dvs. når vi eksempelvis ikke længere ved, hvad vi tror på og heller ikke længere ved, hvor vi skal henvende os for at få det at vide.\nDet er denne ensomme situation, vi havner i, hvis eller når vi accepterer, at troen i synodalismens navn kan ændre sig fra det ene øjeblik til det andet. Det kommer i givet fald kun til at kræve et pennestrøg fra Frans’s side at ophæve det, som Pius 9. kaldte ”en guddommelig skat”, det vil sige den over 2.000 år gamle overlevering, som vi også kalder Traditionen, som vore forgængere har kunnet bruge som deres kompas i livet, og som tusinder af helgener og martyrer, har sat deres liv til for at forsvare.\nDet er netop denne problematik, de nordiske biskopper for nylig beskæftigede sig med i deres åbne brev til den tyske bispekonference. F.eks. når de indledningsvis udtrykker deres bekymring over ”retningen, metodikken og indholdet af den synodale vej”, og når de konstaterer, at ”sande reformer altid er gået ud fra den katolske lære baseret på guddommelig åbenbaring og autentisk Tradition” og samtidig understreger: ”ikke ved at give efter for tidsånden”.\nLige så interessant er det, at de nordiske biskopper føler sig nødsaget til at minde deres tyske kolleger om, at Kirken ikke kun ”lader sig definere som et synligt samfund. Kirken står for fællesskabets mysterium: fællesskabet mellem menneskeheden og Den Treenige Gud; fællesskabet mellem de lokale kirker på verdensplan og Peters Efterfølger”.\nLæs: De nordiske biskopper sender åbent brev til den tyske bispekonference\nJeg gætter på, at ”Peters efterfølger” ikke har taget nådigt imod de nordiske biskoppers henvendelse, uanset at han ikke selv nævnes ved navn. Det sidste er i øvrigt også overflødigt, eftersom det ikke er nogen hemmelighed, at den synodale proces er Frans’ og Sankt Gallen-mafiaens fælles barn.\nSå meget desto mere bør vi i denne tid glæde os over, at der endnu er biskopper, der har vilje og mod til at forsvare troen.\n Kristi brud: Kirken. Læs mere herom i Den Katolske Kirkes Katekismus (796) : Apostlen [Johannes Døberen] præsenterer Kirken og enhver troende, der er lem på Kristi Legeme, som en brud, ”trolover” med Kristus Herren, for at være én Ånd med Ham. Hun er det pletfri Lams pletfri Brud …\n← 9 år med pave Frans (6) Et skelsættende skridt i den rigtige retning → ← Previous Next →


Kitchenaid juicer - Find den billigste juicer på nettet\nYou are at:Blog -> Slow juicer -> Kitchenaid juicer\nBy Saftpresseren on\t 3. december 2014 Slow juicer\nVi har fået et par henvendelser fra faste læsere, som har spurgt, hvorfor vi endnu ikke har lavet et indlæg om Kitchenaid juicere. Kitchenaid har længe været et interessant emne, som vi nu har valgt at tage op. Går du og tænker på at købe en Kitchenaid juicer, så kan du med fordel læse denne guide, hvor vi skriver om selve producenten og omtaler to udvalgte produkter. Du bliver desuden henvist til en kendt online forhandler, hvor du kan købe de omtalte varer.\nKitchenaid er en verdenskendt producent af køkkenmaskiner, som har eksisteret siden 1919. Producenten fokuserer på tidsløst design, høj kvalitet, alsidige produkter og brugervenlighed. Kitchenaid startede med at sælge deres saftpressere og øvrige køkkenmaskiner i USA, men har siden bredt sig til hele Europa. Kitchenaid har vundet mange tests og anerkendelse for deres produkter, som kan købes til overkommelige priser. Der er mange forhandlere af Kitchenaid juicere i Danmark, hvor Imerco, Wupti og Whiteaway er nogle af de førende.\nSM1JA er en af de mest populære Kitchenaid juicere, som lige nu er på tilbud hos Wupti. Hvis du er hurtig, kan du spare 700 kr. på denne juicer fra Kitchenaid.\nDer er tale om en slow juicer, som kører med et lavt antal omdrejninger for at bevare de mange sunde næringsstoffer. Det er desuden med til at give en mere naturlig og sund juice, som er gavnligt for krop og sjæl. Med i købet får du tre filtre, så du selv kan vurdere, hvor groft resultatet skal være. Den er designet til at bruges med KitchenAid Artisan køkkenmaskine. Den kan altså ikke bruges alene, og køkkenmaskinen medfølger ikke i prisen.\nUdover de tre filtre får du også en opbevaringskasse, rengøringsbørste og to kander inkluderet. Der er desuden en praktisk beholder til frugtkød, som nemt kan tømmes og rengøres efter brug.\nI den lidt højere prisende har Kitchenaid også produceret 333ECA, som også kan købes i en grå udgave. Det er en meget effektiv juicer med to hastigheder for både bløde og hårde frugter og grøntsager. Den er udstyret med et bredt indføringsrør og nedskubber, hvor det er muligt at putte hele frugter ned i.\nDer er desuden en beholder til pulp med en kapacitet på 1,2 liter. Der er tre indstillinger til at justere på juicens tykkelse. Det er f.eks. muligt at vælge, at juicen skal blive til tynd grøntsagssaft eller modsat blive tyk frugtsaft.\nDen har 0,7 HK og kører på 500 W. Den medfølgende kande med låg har en kapacitet på 1 liter. Denne Kitchenaid juicer har desuden drypstop.\nHos forhandleren vi henviser til kan du også finde følgende modeller inden for Kitchenaid juicere:\nKira den 4. september 2015 22:46\nHei, kan dere anbefale juiceren til aristan? Jeg vet ikke om jeg skal kjøpe tilbehøret til min kitchenaid maskin eller kjøpe en frittstående variant?\nSaftpresseren den 5. september 2015 11:30\nDet er et meget relevant spørgsmål, du kommer med. Personligt vil jeg anbefale at købe en fritstående variant, men det er naturligvis også muligt blot at købe tilbehøret til en Kitchenaid maskine. Min erfaring er dog, at det er nemmest at håndtere en fritstående juicer, og du opnår det bedste resultat.\nMaria den 20. september 2015 7:54\nSuper godt indlæg! Jeg er meget i tvivl om jeg skal købe slog juicerne fra kitchenaid eller den store model fra witt begge koster 2999, hvad vil du anbefale?\nSaftpresseren den 20. september 2015 17:01\nFørst og fremmest vil jeg sige, at begge modeller varmt kan anbefales. Kitchenaid og Witt by Kuvings gør det begge to det godt, når det kommer til design og udvikling af slow juicere. Min personlige erfaring er dog, at man får mest kvalitet for pengene ved at købe en slow juicer fra Witt.\nJeg har haft mulighed for at teste Witt by Kuvings B6100S flere gange, og jeg synes, at det er en helt igennem fantastisk slow juicer til prisen. Witt har vundet mange tests, og det er i øvrigt den slow juicer, som Mads Bo fra Highonlife bruger til at lave friskpresset juice. Den kan tage hele frugter takket være den store motor, du får 5 års garanti på motoren, den er let at rengøre, den er ekstrem nem at betjene og er desuden udstyret med alle de nødvendige funktioner.\nDu kan læse mere om modellen her: https://saftpresseren.dk/go/kuvingsslowjuicerwitt/


Må vi præsentere årets smagspanel på The Liquorice Taste Award?\nTraditionen tro kåres årets bedste produkt med smagen af lakrids på årets lakridsfestival.\nSmagspanelet, der består af kokke med smag for lakrids, madredaktører, madskribenter, madbloggere og almindelige lakridsentusiaster, smager sig gennem de udvalgte produkter og bedømmer ud fra både første smagsindtryk, nyhedsværdi, struktur m.v.\nVinderen hyldes på selve festivalen og prisen overrækkes i år af Michelinkokken Francis Cardenau, der efter 45 år som kok og medejer af restauranterne Umami, Sommelier og Mash-imperiet, nu har trukket sig tilbage for at hellige sig nye aktiviteter og familien. Francis er også sprunget ud som iværksætter med det spændende nye produkt Onemeal. Vidste du, at han også er den første kok, der fik 2 Michelinstjerner i Danmark?\nSmagspanelet i ”The Liqourice Taste Award 2017” består af:\nMikkel Shafi, kok og medejer af Groupshafi, herunder den libanesiske restaurant Manzel\nFrank Lantz, Director of Taste i Appetite for Life, brødentusiast og snart et nyt spændende projekt på vej\nFrancis Cardenau, Michelinkok og iværksætter\nMaja Ambeck Vase, Flittig dessertblogger og forfatter, ekspert i det søde køkken og lakridsentusiast\nIben Rouw, Chefredaktør i Aller Mad, herunder Spis Bedre & Smag & Behag\nRasmus Kramer Schou, Restaurant- og Madredaktør på AOK\nMika Wulff, Chefredaktør på magasinet Lækkerier\nHeidi Jensen, Voksen lakridsentusiast\nDet musikalske krydderi\nHvem tilsætter det musikalske krydderi på årets lakridsfest?\nMed årets tema "Tilbage til lakridsrødderne" har vi været på udkig efter det helt enkle og rene musikalske krydderi samt kombinationen af det kendte tilsat et moderne twist.\nVi glæder os derfor til at præsentere en helt ny stjerne på den musikalske himmel, den kun 19 årige Andrea Lykke Oehlenschlæger. Trods sin unge alder har Andrea allerede nået at optræde sammen med Mads Langer, Nephew og Stig Rossen og faktisk også optrådt for kongehuset.\nAndrea krydrer Lakridsfestivalen med et udvalgt nummer, der matcher årets tema. Og ja, hun kan opleves på alle forestillinger, så længe pladser haves.\nFik du booket din billet til festivalen? Husk at du kan booke ambassadørbillet, hvis du samler min. 6 lakridsglade gæster. Børnepris søndag kl. 10-12.\nVind et cocktailkursus for 10 personer\nSidste år løb Cocktailkursus.dk med sejren i The Liquorice Taste Award for deres cocktail, der gik rent hjem på en førsteplads både med og uden alkohol! Med årets tema ”Tilbage til lakridsrødderne” og fokus på de rene rådvarer, har de endnu engang rystet posen og cocktailshakeren. Glæd dig til at smage årets lakridscocktail Aloë Liquirita, der består af dansk, økologisk vodka med lakridsrod, hjemmelavet anis-bitter, aloe vera sirup, lime og absinth. Den fås også i en virgin udgave!\nDe stjernedygtige bartendere er naturligt nok meget populære og derfor sætter vi, i samarbejde med Cocktailkursus.dk, et cocktailkursus for op til 10 personer og til en værdi på kr. 4.550 kr. på højkant.\nDu kan vinde et 2-timers kursus hos Cocktailkursus.dk med indlagt cocktailquizz, blindsmagning og mulighed for selv at komme bag baren og shake din egen signaturcocktail. Kurset inkluderer 4 cocktails til hver gæst.\nFor at deltage i facebook konkurrencen, skal du ”tagge” en eller flere af de cocktailglade venner, som du gerne vil invitere med og skrive navnet på din egen favoritcocktail. Du deltager via linket her\nVi trækker vinderen mandag d. 6. marts.