Stages af stress - Psykoser 2018\nStages af stress\nStress er en af de vigtigste årsager til udviklingen af psykosomatiske patologier. Det kan forekomme i absolut enhver person, uanset deres køn, arbejdsvilkår, alder. En tilstand som nød, som indebærer et langt og intens kursus, med passagen gennem alle faser af stress, er en udløser for udviklingen af hypertension, forskellige arytmier. Det kan også fremkalde en funktionsfejl i fordøjelseskanalen, der forårsager gastrit eller colitis. Hovedpine, nedsat seksuel lyst næsten altid ledsaget af strømmen af stress.\nHovedårsagerne til stressudviklingen er et stort antal forskellige situationer, som vi opfatter som farlige, og der er ofte en utilstrækkelig reaktion på dem. Dette udløser mekanismer til at mobilisere beskyttelsesressourcerne i vores krop. Dette medfører udvikling af stress, hvis stadier er kendt for næsten alle mennesker.\nDet skal tages i betragtning, at stress er realiseret på grund af frigivelsen af hormoner i blodbanen. Hovedaktørerne er adrenalin, norepinephrin. Dette betyder, at de vigtigste manifestationer af denne tilstand vil være dem, der forårsager disse hormoner. Kroppen af absolut alle mennesker reagerer identisk på stress, så tre stadier af stress beskrives, beskrevet som langt tilbage som 1936 af forskeren Hans Selye.\nDe vigtigste etiologiske årsager\nEksperter deler stressfaktorerne af stress på det fysiologiske og psykologiske. Den første fremkalder udviklingen af biologisk stress og den sidste psyko-følelsesmæssige.\nFysiologiske årsager er de virkninger, der kan skade en person på grund af ugunstige miljømæssige forhold eller andre traumatiske virkninger. Ofte taler vi om temperaturforhold, alle slags skader, utilstrækkelig mængde mad eller vand, livstruende faktorer, samt andre situationer, der kan underminere helbredet.\nMen til dato er der meget mere opmærksom på de psykologiske aspekter. De er opdelt i informative og følelsesmæssige komponenter, der vedrører psykologiske årsager. De skader ikke menneskers sundhed, men varigheden af deres indflydelse er meget længere, hvilket reducerer muligheden for en normal, naturlig reaktion på dem. Dette fører til, at der stiger betydeligt stressniveauet. Psykosomatiske patologier udvikler sig lige under påvirkning af psykisk stress.\nAlle stadier af stressudvikling opstår under påvirkning af konfliktsituationer, høje belastninger, konstant behov for at opfinde noget eller omvendt fra for monotont arbejde. Et højt ansvarsniveau indebærer også et højt stressniveau, fordi kroppen er konstant stresset, hvilket fører til udtømning af sine beskyttelsesreserver.\nNylige undersøgelser fra eksperter på dette område udsender miljøbelastning. Kroppens evne til at overleve under barske forhold bliver studeret. Det handler ikke kun om miljøforurening. For eksempel, livet i lejlighedsbygninger eller højhuse, forsømmelse af fysisk aktivitet på bekostning af elevator eller transport, tilstedeværelsen af forskellige elektriske apparater. Alt dette fører til forstyrrelse af normale humane biorhythmmer, hvilket fremkalder et konstant højt niveau af stress.\nAlle faser af stress har et typisk kursus. Angst er karakteriseret ved, at kroppen, der har fået et stænk af hormoner, begynder sin forberedelse til beskyttelse mod den traumatiske faktor eller at undslippe fra det. Denne fase udvikler sig på grund af indflydelsen af binyrehormoner, og immunsystemet og fordøjelsesorganerne er også involveret. Man bør huske på, at reduktion af kroppens modstand mod patogener også gælder for dette stadium. Dette omfatter også sådanne processer som tab af appetit, krænkelse af madfordøjelsen.\nHvis den traumatiske, stressende situation blev hurtigt løst, vil alle de ændringer, som kroppen gennemgik, passere uden spor eller skade. Det kan løses på følgende måder:\nBeslutningen af konflikten på nogen måde.\nMed en lang løbetid af en sådan faktor kan organismers utilstrækkelige reaktioner begynde, hvilket tyder på, at kroppens reserver løber ud. I tilfælde af meget stærke stressfulde situationer, især dem, der har et fysiologisk grundlag - skader, overophedning, hypotermi, fører meget ofte til døden.\nModstand eller modstand\nDen anden fase opstår, når niveauet af den adaptive kapacitet i den menneskelige krop er meget overskredet, det kan ikke klare en sådan belastning alene. Denne fase af stress involverer kontinuiteten i kroppens funktion, mens det er meget vanskeligt at skelne det fra det normale ved eksterne tegn. Alle processer, både fysiologiske og psykologiske, mobiliseres, de bevæger sig til højere niveauer. Alle psykologiske manifestationer, såsom angst, aggressiv adfærd, angst, signifikant reduceret og kan forsvinde helt.\nMan bør huske på, at den menneskelige krop ikke kan tilpasse sig ubestemt, der er visse niveauer, der ikke kan overskrides. Hvis det sker, går personen gennem alle faser af stressudvikling på en gang, den såkaldte udmattelse udvikler sig.\nDepletion er noget, der ligner den første fase af udtalt stress, men har intet at gøre med det andet. Det er vigtigt at forstå, at nu er det umuligt at mobilisere alle kroppens reserver. Derfor græder han lige nu for hjælp, både med fysiologiske og psykologiske manifestationer.\nUnder fase 3 er der stor risiko for at udvikle psykosomatiske patologier, og et stort antal psykologiske patologier forekommer. Hvis stressfaktoren ikke fjernes fra kontakt med en person, er hans tilstand signifikant dekompenseret, i særligt alvorlige tilfælde er døden mulig.\nOfte manifesterer dekompensation sig som en langvarig alvorlig depression. Det er også muligt at udvikle en nervøs sammenbrud. Dynamikken i denne fase af stress er altid negativ, det vil sige for at en person skal vinde, har han brug for ekstern støtte. Nogle gange kan det være de psykologiske aspekter af pleje, psykoterapi, ofte til medicin. Det er vigtigt at eliminere triggerfaktoren rettidigt, og også for at hjælpe den person, der overvinder det.\nHvis stressniveauet er ubetydeligt, kan det blive besejret uden hjælp. Og nu kræver anden fase støtte udefra. Behandling af stress bør altid være omfattende. Det omfatter ikke kun psykologisk støtte, men også forskellige terapeutiske foranstaltninger. Der skal lægges særlig vægt på en persons livsstil.\nBiologisk stress kræver eliminering af den traumatiske faktor, hvorefter patienter foreskrives medicinske procedurer eller medicin. Ofte er de ikke påkrævet, da hormonel ubalance er meget kortvarig.\nPsykologisk stress sammen med miljø kræver følgende tilgange:\nRationalisering af livsstil. Dette er grundlaget for en vellykket kur. Det kræver en forandring på alle områder, opgivelsen af dårlige vaner, normalisering af arbejde og hvile, søvn. Du bør også være opmærksom på ernæringsindtag, fysisk aktivitet. Det vil ikke være overflødigt at fjerne overvægt, regelmæssig motion.\nDen anden vigtigste tilgang til stressterapi er brugen af tilstrækkelig fysisk aktivitet. At det er den fysiologiske mekanisme til udnyttelse af stresshormoner. Med sin hjælp er det også muligt at udføre forebyggelse af denne tilstand, da det kan forhindre dets udvikling eller reducere intensiteten væsentligt. Det er også vigtigt at bemærke, at fysisk aktivitet bidrager til produktion af glæde eller glæde hormoner - endorfiner, serotonin. Type aktivitet bør vælges individuelt af den behandlende læge, den afhænger direkte af den fysiske form og evner hos den enkelte patient.\nPsykologisk støtte - Psykoterapi sessioner. Varigheden af en sådan behandling vælges af en specialist.\nDrogbehandling afhænger af sværhedsgraden af stress, tilstedeværelsen af psykosomatisk patologi.\nAbsolut alle mennesker, uanset alder, køn og faglig aktivitet, er underlagt stress. Det flyder alt det samme. Derfor kan vi generelt skelne mellem 3 faser af stress. Dette er:\nHovedårsagen til psykisk stress er den hyppige påvirkning af negative faktorer på kroppen, som opfattes af en person som farlig, og den kan ikke reagere tilstrækkeligt på dem. "Negative faktorer" i dette tilfælde indebærer enhver handling af befolkningen omkring dig, uforudsete omstændigheder (sygdom, DPT osv.), Mental og fysisk træthed mv.\nBekæmpelsen af stress bør begynde i første fase. Da hyppig følelsesmæssig stress kan påvirke alle processer i kroppen, hvilket fører til udvikling af forskellige sygdomme.\nNår en person er under stress, begynder hans blodtryk at stige, hans hjerteslag forøges, han har problemer med fordøjelsen og sexlivet. Derfor er det meget vigtigt at vide, på hvilket tidspunkt stress begynder og hvordan det manifesterer sig.\nDen første fase af stress er angst. Det er karakteriseret ved produktion af specifikke hormoner af binyrerne (adrenalin og norepinephrin), som forbereder kroppen til det kommende forsvar eller flyvning. De har stærkt indflydelse på fordøjelsessystemet og immunforsvarets arbejde, og som følge heraf bliver en person i denne periode mere sårbar over for forskellige sygdomme.\nOfte under udviklingen af den første fase af følelsesmæssig stress er det fordøjelsessystemet, der lider, fordi en person, der er ængstelig enten begynder at spise konstant eller nægter at spise mad generelt. I det første tilfælde opstår strækningen af mavevægge, bugspytkirtlen og tolvfingertarmen er stærkt stressede. Som følge heraf er der fejl i deres arbejde, hvilket fører til en øget produktion af fordøjelsesenzymer, som "spiser" dem indefra.\nI det andet tilfælde (når en person nægter mad), lider maven selv stærkt, da "materialet" til forarbejdning ikke kommer ind i det, og produktionen af mavesaft fortsætter. Det fører også til skade på slimhinderne i kroppen, hvilket bidrager til udviklingen af ulcerative sygdomme.\nDe vigtigste symptomer på udviklingen af denne fase af stress er følgende:\nden konstante tilstedeværelse af angst;\nfald eller sæt af kropsvægt.\nHvis i denne periode situationer, der fører til stress, hurtigt løses, så går det første trin alene. Men hvis det var forsinket i lang tid, kropsbygningen "tændes" modstandstilstanden, hvorefter dens udmattelse opstår.\nTrin II - Modstand\nEfter den første fase af stress kommer fase II af den følelsesmæssige tilstand - modstand eller modstand. Med andre ord begynder kroppen at tilpasse sig miljøforholdene. En person har styrke, depression forsvinder, og han er klar til igen. Og hvis man skal tale generelt, så kan det på dette stadium af stressudvikling forekomme, at en person er helt sund, hans krop fortsætter med at fungere normalt, og hans adfærd er ikke anderledes end normal.\nI løbet af perioden af modstand af kroppen forsvinder næsten alle tegn på psykologisk stress.\nDet er dog værd at bemærke, at kroppens evner ikke er uendelige. Før eller senere vil de langsigtede virkninger af stressoren mærkes.\nTrin III - Udmattelse\nI tilfælde af at stresspåvirkningen på kroppen varer meget lang tid, forekommer fase III efter udløsning af anden fase - udmattelse.\nI sit kliniske billede ligner det det første trin. Men i dette tilfælde er yderligere mobilisering af kropsreserver umulig. Derfor kan vi sige, at den vigtigste manifestation af fasen af "udmattelse" er faktisk et råb om hjælp.\nSomatiske sygdomme begynder at udvikle sig i kroppen, alle tegn på psykisk lidelse vises. Med yderligere eksponering for en stressor opstår dekompensation og alvorlige sygdomme udvikles, hvilket endda kan medføre et fatalt udfald.\nDecompensation i dette tilfælde manifesterer sig i form af en dyb depression eller en nervøs sammenbrud. Uheldigvis er dynamikken i stress på scenen "udmattelse" allerede irreversibel. En person kan kun komme ud af det ved hjælp af hjælp udefra (medicinsk). Patienten kræver at tage sedativer, samt hjælp fra en psykolog, der vil hjælpe ham med at overvinde vanskeligheder og finde vej ud af denne situation.\nStress er en farlig ting, der kan føre til udvikling af alvorlige psykiske sygdomme. Derfor er det meget vigtigt i begyndelsen af dets manifestation at lære at håndtere det selv.\nDen største årsag til stress er den overflod af situationer, vi opfatter som farlige, kombineret med umuligheden af et passende svar på dem. Samtidig lanceres mekanismer til mobilisering af alle kræfter i kroppen. De fører til udseendet af de ovennævnte symptomer.\nDen vigtigste fysiologiske mekanisme til realisering af stress er hormonal. Stress begynder med en signifikant frigivelse af adrenalin og norepinephrin. Følgelig er dets manifestationer virkninger, der er karakteristiske for adrenalins virkning. Kropets respons på stress er det samme for alle mennesker. Derfor er der tre hovedfaser af stress. De blev beskrevet af Hans Selye i 1936.\nDette stadium er en reaktion på de frigivne stresshormoner, der tager sigte på at forberede sig på forsvar eller flyvning. Dens dannelse involverer adrenalhormoner (adrenalin og norepinephrin), immun- og fordøjelsessystemerne. I denne fase reduceres kroppens modstandsdygtighed mod sygdommen dramatisk. Forstyrret appetit, fødeabsorption og udskillelse. I tilfælde af en hurtig løsning af situationen eller muligheden for en naturlig reaktion på en stressor (flyvning, kamp eller anden fysisk aktivitet) forsvinder disse ændringer uden spor. Hvis en stressende situation forlænges, uden mulighed for et tilstrækkeligt svar eller for stærkt - der kommer en udtømning af kropsreserver. Ekstremt stærke stressorer, især af fysiologisk art (hypotermi eller overophedning, forbrændinger, skader) kan være dødelige.\nOvergangen af stress til dette stadium sker, hvis organisatorens tilpasningsevne tillader at klare stressoren. I denne fase af stress fortsætter kroppen med at fungere, næsten ikke skelnes fra normal. Fysiologiske og psykologiske processer overføres til et højere niveau, alle kroppens systemer mobiliseres. Psykologiske manifestationer af stress (angst, irritabilitet, aggression) formindskes eller forsvinder helt. Imidlertid er kroppens evne til at tilpasse ikke uendelig, og med fortsat stress begynder den næste fase af stress.\nPå nogle måder ligner den første fase af stress. Men i dette tilfælde er yderligere mobilisering af kropsreserver umulig. Derfor er de fysiologiske og psykologiske symptomer på dette stadium faktisk et råb om hjælp. På nuværende tidspunkt udvikler somatiske sygdomme mange psykiske lidelser. Med fortsatte virkninger af stressorer opstår dekompensation og en alvorlig sygdom, i værste fald selv død er muligt. Med udbredelsen af psykologiske årsager til stress manifesterer dekompensation sig i form af alvorlig depression eller en nervøs sammenbrud. Stressens dynamik på dette stadium er irreversibel. Afgang fra en stressende tilstand er kun mulig med hjælp. Det kan være at fjerne stressoren eller hjælpe med at overvinde den.\nTraditionelt er årsagerne til stress opdelt i fysiologisk (biologisk stress) og psykologisk (psykoøkonomisk). Til fysiologiske er der direkte traumatiske effekter og negative miljøforhold. Disse kan være varme eller kulde, skader, mangel på vand og mad, trussel mod livet og andre faktorer, som direkte påvirker helbredet.\nI moderne forhold er psykologiske årsager til stress meget mere almindelige. Allokere informative og følelsesmæssige former for psykologisk stress. De er forenet af manglen på en direkte trussel mod helbredet, den lange varighed af eksponering for stressorer og umuligheden af et naturligt respons på stress. Konflikter, ublu arbejdsbyrde, behovet for konstant at generere ideer eller omvendt for monotont arbejde, højansvar fører til en konstant spænding af kroppens reserver. Psykosomatiske sygdomme udvikler sig i de fleste tilfælde nøjagtigt som et resultat af psykologisk stress.\nFor nylig er kroppens reaktion på at leve i unaturlige forhold i stigende grad skelnet som en særskilt art - miljøbelastning. Blandt dens årsager er ikke kun luft-, vand- og fødeforurening. At bo i højhuse, den aktive brug af transport, husholdningsapparater, elektriske apparater, ændrer rytmen af søvn og vækkelse i lang tid har en skadelig virkning på menneskekroppen.\nI den første fase af stress kan en person nemt klare det alene. Og fra det andet han har brug for hjælp og hjælp udefra. Stressterapi er nødvendigvis kompleks og omfatter både terapeutiske foranstaltninger og psykologisk bistand og ændringer i livsstil.\nTerapeutiske foranstaltninger til biologisk stress er begrænset til eliminering af den traumatiske faktor og lægehjælp. På grund af manglen på langsigtede hormonforstyrrelser kan kroppen genoprette sig selv.\nI tilfælde af psykisk og miljømæssig stress er der behov for komplekse terapeutiske foranstaltninger.\nLivsstilsændring. Den første og vigtigste betingelse for en vellykket opsving. Det indebærer ændringer på alle områder af livet, der bringer dem tættere på mere naturlige: går i seng senest kl. 23.00, ændrer kost til fordel for højere forbrug af minimalt forarbejdede fødevarer, overvægt, øget fysisk aktivitet, reduceret alkoholforbrug mv.\nØvelse er en vigtig metode til at håndtere stress. Under træning aktiveres den naturlige mekanisme for adrenalinudnyttelse. Det er således muligt at forhindre forekomsten af stress eller reducere dets manifestationer væsentligt. Endvidere begynder endorfiner at frigive hormoner med glæde og fornøjelse med belastninger, der varer mere end 20-30 minutter. Den direkte type fysisk aktivitet vælges individuelt, baseret på evner hos en bestemt person, det kan variere fra gåture til aktivt arbejde i gymnastiksalen.\nPsykologisk bistand består i undervisningsmetoder til afslapning og tilgivelse, der letter oplevelsen af konfliktsituationer.\nNarkotikabehandling er nødvendig, når man tilmelder sig en somatisk patologi og vælges individuelt.\nFor nogle år siden oplevede jeg, hvad stress var. Ordningen for dens forekomst er enkel - første regelmæssige problemer på arbejdspladsen, så min fars død, min alvorlige sygdom, svigt i et forhold (skilsmisse). Generelt brød jeg ned. Hun klatrede kun ud ved hjælp af en skiftende natur - hun forlod alt og gik i ro med venner i Gorny Altai i to uger. Forresten tog jeg også Afobazol på samme tid, men jeg er sikker på, at tur og hjælp fra venner hjalp mig.\n3 faser af stress\nStress er kendetegnet ved kroppens mentale og fysiske reaktion på irritation eller frygt. Dette er en sådan forsvarsmekanisme, der gives til mennesket af natur. Kortsigtede stressfulde situationer kan endda være gavnlige, da de tvinger kroppen til at mobilisere, bringe det til tone, men langsigtet stress er skadeligt, og i dens udvikling går det gennem 3 faser.\n3 stadier af stress i psykologi\nDen første antagelse, at stress i dens udvikling går gennem flere faser, fremsat af en videnskabsmand fra Canada, Hans Selye. Han undersøgte alvorligt og dybt dette fænomens karakter og kom til den konklusion, at den samme psykiske stress forårsager den samme reaktion hos forskellige mennesker. Det er, uanset stimulansen, forbliver de biokemiske ændringer i organerne ens. Baseret på dette blev tre faser fremhævet, som er under stress, her er de:\nAngst. I dette tilfælde begynder binyrerne at udskille særlige hormoner - adrenalin og norepinephrin, som stimulerer kroppen til enten at beskytte eller undslippe. Men samtidig lider det menneskelige immunsystem, modstanden mod sygdomme og infektioner falder, arbejdet i fordøjelseskanalen forværres. I medicinsk praksis er mange eksempler blevet beskrevet, når angst forårsagede tarmlindring, det vil sige diarré. Hvis organismen på dette stadium befries fra negativ ekstern indflydelse, er dens funktioner fuldstændig genoprettet.\nModstand. Kroppen beslutter at kæmpe, det vil sige på dette af de 3 faser af stress, mobiliseres dets kræfter. Samtidig forværres den fysiske sundhed ikke, men en person kan blive mere aggressiv og spændende.\nUdtynding. Under sin langsigtede eksponering udefra klarer kroppen at sprede hele sin styrke. Som følge heraf udvikler en dyb depression eller nervøs sammenbrud. Den fysiske tilstand er meget dårlig, der er forskellige sygdomme, der endda kan være dødelige.\nStress er et sæt reaktioner i kroppen, der opstår, når en person står over for en dramatisk ændring i forholdene. Kroppen reagerer på, hvad det opfatter som aggression eller pres.\nEn fremragende videnskabsmand Hans Selye i 1975 fandt ud af, at der er tre faser af reaktionen på stress. En person, afhængigt af stressorer (faktorer der forårsager stress), kan gå gennem dem alle eller kun en eller to faser. Varigheden af hver fase af stress er individuel.\nAngst: Den første fase af stress\nAngst er kroppens respons til ægte eller imaginær aggression. Også denne fase af stress kaldes "kamp eller løb" eller et stadium af mobilisering.\nTegn på angstfasen er: intermitterende og accelereret vejrtrækning, hurtig hjerterytme, højt blodtryk, klump i halsen, angst. Eleverne udvider og musklerne strammer. Disse reaktioner skyldes frigivelsen af adrenalin, som forbereder kroppen til øjeblikkelig handling.\nModstand: anden fase af stress\nPå dette stadium af stress begynder kroppen at tilpasse sig stresset. Hvis tryk eller aggression varer lang tid, fremkommer en afhængighedsreaktion, der gør det muligt for kroppen at blive mere modstandsdygtig i en given situation: På denne måde kan kroppen undgå udmattelse, da energiforbruget forårsaget af stress kompenseres.\nPå dette stadium af stress begynder kroppen at producere andre hormoner, glucocorticoider, hvis fysiologiske rolle ligger præcist i anti-stress og anti-shock-virkningen. Niveauet af glukose, en nødvendig hjerte muskel og hjerne stiger. Personen i denne fase af stress beslutter, om han vil stå over for faren eller vælge at lade som om ikke at bemærke det.\nDet adaptive respons på stress kan være en reaktion:\nDenne fase af stress kaldes også intern stress, et stadium af modstand, eller en periode med deponering. Fysisk er modstandsfasen karakteriseret ved træthed, angst og glemsomhed.\nDepletion: den tredje fase af stress\nUdtømningsfasen opstår, når kroppen ikke længere er i stand til at mobilisere for at finde ressourcer til at modstå stress. Fysiske og psykologiske kræfter er opbrugt, en persons evne til at fungere effektivt har tendens til at være nul.\nDet er i denne fase af stress, at folk er mest tilbøjelige til sygdom. Den tredje fase af stress opstår under virkningen af super stærke eller ultra lange stimuli, reaktionen på det kan skabe følgende problemer:\nhøjt blodtryk, hjertesygdom, mavesår, slagtilfælde, hududslæt, migræne, infertilitet, irritabelt tarmsyndrom;\nangst, depression, vrede, glemsomhed, panikanfald;\noverspisning, dårlig appetit, stofmisbrug, overdreven rygning, irritabilitet, social udstødelse.\nSådan reduceres kroppens respons på stress\nForskellige afslapningsteknikker, sport, ordentlig hvile og ernæring spiller en rolle for at forbedre fysiske, adfærdsmæssige og følelsesmæssige reaktioner i alle tre faser af stress.\nHvis du øger fysisk modstandsdygtighed over for stress og lærer at slappe af, kan du i fremtiden reducere kroppens modtagelighed til enhver stressfaktor.\nBinyrerne: 3 stadier af stress\nFysisk stress - hårdt arbejde eller for meget fysisk anstrengelse, søvnmangel osv.\nKemisk stress - fra forurening af miljøet, en diæt rig på raffinerede kulhydrater, allergier over for fødevarer eller tilsætningsstoffer, en ubalance af de endokrine kirtler.\nVarme stress - Overophedning eller overkøling af kroppen.\nEmosionel eller mental stress\nGeneral Adaptation Syndrome OAS (General Adaptation Syndrom). Der er tre faser:\nDen første kæde af fysiske og kemiske reaktioner forårsaget af hjernens, nervesystemet og hormonernes interaktion medfører en bueaktivitet i binyrerne.\nDe begynder at arbejde hårdere som reaktion på en stressende situation, faktisk er dette en tilstand af hyperadreni (hyperadrenalinæmi).\nEfter den første angstige reaktion har din krop en genopretningsfase, der varer 24-48 timer.\nPå dette tidspunkt produceres mindre kortisol, kroppen har mindre evne til at reagere på stress. I dette stadium føler du dig træt, sløv og villig til at hvile. Hvis stresset varer længe nok, vil binyrerne til sidst blive udtømt. Sommetider går patienten i lægen med symptomer på hypoadreni (binyreudmattelse).\n2. Modstandsstadium (modstand).\nEfter en tid med vedvarende stress begynder binyrerne at tilpasse og omstrukturere. De har en god evne til at øge deres størrelse og funktionelle aktivitet.\nDen langvarige reaktion af angst begynder som hyperadreni, hvilket fører til hypoadreni, som derefter vender tilbage til en tilstand af hyperadreni i modstandsstadiet.\nDenne fase af modstand kan vare måneder eller endog 15-20 år. Adrenal hormon kortisol er ansvarlig for denne fase.\nDet stimulerer omdannelsen af proteiner, fedtstoffer og kulhydrater til energi gennem glukogenese, der giver energi efter glukose er udtømt i leveren og musklerne. Cortisol giver også det rette niveau af natrium, der er nødvendigt for at opretholde blodtryk og hjertefunktion.\nHvis stressen fortsætter i meget lang tid eller er meget intens, kan modstandsstadiet bevæge sig til tredje fase.\nDette er scenen, når en person mister evnen til at tilpasse sig stress. Funktionen af binyrerne på dette stadium er stærkt begrænset, og fuldstændig forstyrrelse af mange funktioner i kroppen er mulig.\nDe to hovedårsager til udtømning er tabet af natriumioner (på grund af et fald i aldosteron) og faldet i glucocorticoidhormoner, som cortisol, hvilket fører til et fald i glukogenese, hurtig hypoglykæmi, tab af natrium og kaliumretention. Samtidig er insulinniveauerne stadig høje. Der er en svaghed.\nMed mangel på energi, kræver reaktioner, der kræver energi, langsommere. Dette er scenen, når en person højst sandsynligt vil konsultere en læge, da symptomerne ikke allerede går væk.\n1 - binyrerne\n2 - ringere vena cava;\nBinyrerne (glandulae suprarenales) er placeret over nyrerne i niveauet af X-XII-thoracale hvirvler og den bageste del støder op til membranen.\nBinyrekirtlerne er 10-20 g.\nDen venstre binyrene er placeret over den øverste stolpe af venstre nyren og støder op til maven, bugspytkirtlen og milten.\nDen højre binyren er allerede tilbage, den ligger over den øverste pol på den højre nyre og støder op til den ringere vena cava.\nBinyrekirtlenes parenchyma er dannet af det ydre kortikale stof og det indre cerebrale. Binyrerne udskiller eksokrine (eksternt sekretoriske) og endokrine (indvendige sekretoriske) dele. Sidstnævnte danner bugspytkirtlerne.\nDe er dannet af epithelceller, og udefra er de bundet af bindevæv, som indeholder et tæt netværk af blodkarillærer.\nBinyrerne er et parret organ.\nDe er placeret ved de øverste poler af nyrerne (dermed deres navn). Hvis du dissekerer binyrerne, kan du se den fede membran under det - bindevæv, derefter kortikale stoffer og endelig medulla. Generelt er en temmelig simpel anatomisk struktur.\nMen kirtlernes fysiologiske aktivitet er kompleks. Dette er en rigtig fabrik af hormoner. Dens produkter har omkring ti ting. Måske producerer ingen enkelt endokrine kirtel et så rigt udvalg af hormoner. Er det hypofysen. Men hypofysen er den "øverste" kirtel, der fører de endokrine organer.\nAf binyrerne blev adrenalin først opdaget. Dette skete i 1901. Det produceres af binyrens medulla celler, som for deres evne til selektivt plettering med chromsalte kaldes chromaphinic.\nSådanne celler findes ikke kun i binyrerne: de er som sådan indlejret i blodkarens vægge, der ledsager nervenoderne (ganglier) af den sympatiske deling af det autonome nervesystem. Hele sættet af disse formationer kaldes chromaphinsystemet.\nMen ud af hele dette system producerer kun binyrerne adrenalin, et hormon med et ekstremt bredt spektrum af handling. Det indsnævrer især blodkarrene i indre organer og huden, men udvider hjertets hjertekarakterer, øger hyppigheden og styrken af hjertekontraktioner, slipper de glatte muskler i bronchi, tarmene, blæren, fremmer en stigning i blodglukose osv.\nDesuden er adrenalinens virkemåde mest manifesteret under forhold, hvor kroppen skal mobilisere alle interne reserver. Ikke tilfældigt kaldes adrenalin et nødhormon.\nHer i medulla dannes nærmeste "relative" af adrenalin - norepinephrin (de er forenet under det generelle navn catecholaminer). Norepinephrin i kemisk struktur og handling ligner meget et nødhormon; Han fortsætter som det, fuldender de reaktioner, der opstår i kroppen under adrenalinens virkning.\nModerne morfologiske metoder til forskning har givet mulighed for at fastslå, at cellerne i medulla er specialiseret i produktion af hormoner: adrenalin producerer adrenocytter, noradrenalin-noradrenocytter.\nDesuden varierer forholdet mellem disse celler i forskellige dyr. Interessant nok er noradrenocytter meget talrige i rovdyrene af rovdyr og næsten aldrig forekommer hos deres potentielle ofre.\nFor eksempel på kaniner og marsvin er de næsten fuldstændig fraværende (måske er det derfor, løven er dyrenes konge, og kaninen er bare en kanin?).\nHos en voksen dominerer adrenocytter i medulla, men noradrenocytter er meget mindre. Måske er dette forhold forklaret af det faktum, at i modsætning til epinephrin fremstilles norepinephrin ikke kun af binyrerne. Det produceres også af andre celler i chromaphinsystemet.\nDesuden er neuronerne i den sympatiske deling af det autonome nervesystem, som er ansvarlig for tilpasning, tilpasningen af organismen til stadigt skiftende forhold. Norepinephrin, som syntetiseres af nerveceller, spiller som regel ikke rollen som et hormon, men en mediator - en kemisk transmitter af nervøs spænding.\nAdrenalin bruges også af nerveceller som mægler, men så skal de fange det fra blodet, vævsvæske, fordi de selv ikke er i stand til at syntetisere dette stof.\nForskere er interesserede i spørgsmålet om hvorfor noradrenalin produceres af binyrerne og nervecellerne. Forklaringen blev fundet, når man studerede funktionerne for catecholamin-hormoner og catecholamin-mediatorer.\nDa eksperimentet selektivt ødelagde en del af de sympatiske neuroner, og produktionen af norepinephrin blev nedsat, intensiverede binyrerne deres aktiviteter og kompenserede for manglen på catecholaminer. Hormoner er fanget af neuroner og bruges af dem til at overføre nerveimpulser, så det sympatiske nervesystem kan fungere normalt.\nEn lignende "gensidig bistand" observeres også i tilfælde, hvor den sympatiske del af det autonome nervesystem oplever langvarige og betydelige belastninger, der kan føre til udtømning af norepinephrin i neuroner, da de er små der. Adrenalmedulla-cellerne akkumulerer signifikante mængder hormoner i særlige granulater.\nI forholdsvis rolige forhold holder disse hormoner i flere dage, og i ekstreme situationer kan hele deres forsyning af celler bruges i løbet af få timer, hvilket øger frigivelsen af hormoner i blodet.\nSåledes er der i kroppen en generel katekolaminpulje, et enkelt sympatho-adrenalsystem, herunder binyrerne, den sympatiske deling af det autonome nervesystem og chromaphinvævet. Tilstedeværelsen af fælles reguleringscentre i hjernen tillader alle led i dette system at arbejde strengt synkront og konsekvent.\nUd over catecholaminer syntetiserer binyrerne også kortikosteroider. Konventionelt er de opdelt i tre grupper. I den ydre glomerulære zone i cortexen produceres mineralocorticoider, som spiller en vigtig rolle i reguleringen af vand-saltmetabolisme.\nPåvirker nyrernes arbejde, bidrager de til fjernelse af kalium og tilbageholdelse af natrium og vand i kroppen. Med deres utilstrækkelige produktion forekommer tabet af store mængder vand og salte, hvilket medfører forstyrrelse af aktiviteten af vitale organer og systemer.\nCellerne i den midterste strålezone syntetiserer glukokortikoider, som aktivt påvirker kulhydrat- og proteinmetabolismen, øger glykogenindholdet i leveren og niveauet af sukker i blodet. De har også evnen til at hæmme udviklingen af lymfoidvæv, som er ansvarlig for dannelsen af immun- og allergiske reaktioner.\nDenne egenskab af hormoner anvendes i vid udstrækning i klinisk praksis: både naturlige glukokortikoider og deres syntetiske analoger anvendes især i tilfælde hvor immunsystemet i stedet for beskyttelsesfunktionen begynder at spille rollen som en destroyer i allergiske og autoimmune sygdomme.\nDen indre retikulære zone producerer androgener og østrogenhormoner, der er tæt på køn og påvirker kønsorganernes aktivitet.\nCortex og medulla i binyrerne er to uafhængige væv med en anden struktur, med forskellige funktioner, der producerer helt forskellige produkter. Men er det ikke tilfældigt, at de er forenet i en krop?\nUndersøgelser har vist, at et sådant kvarter er nødvendigt. Cortex og medulla har en vis effekt på hinanden. Det var især muligt at fastslå, at kortikosteroider, der kommer ind i medulla gennem blodbanen, bidrager til omdannelsen af norepinephrin til adrenalin.\nDer er også grund til at tro, at kortikosteroider stimulerer metabolismen i adrenocytter og noradrenocytter.\nHormonerne i cortex og medulla interagerer tæt ikke kun inden for binyrerne. Denne interaktion er især levende under stress.\nDet første link i en kompleks kæde af stressrespons er frigivelsen i blodet af ordren i centralnervesystemet en stor mængde adrenalin og norepinephrin, som følge heraf metabolisme aktiveres, hjertets arbejde hæves blodtrykket.\nSådan en omstilling af kropssystemer til et nyt funktionsniveau er nødvendigt. Men jeg vil gerne henlede opmærksomheden på, at ofte gentagne følelsesmæssige og andre stimuli til at frigive adrenalin i blodet kan forårsage forstyrrelser i hjertets aktivitet, især hvis koronarbeholderne er sclerotiske.\nEfter catecholaminer er corticosteroider også inkluderet. Og hvad er interessant: dette sker med adrenalins deltagelse.\nDet blev fundet, at der i hypothalamus (en del af hjernen, hvor de højeste reguleringscentre for de autonome og endokrine systemer er placeret) er specielle celler, der er følsomme for adrenalinens virkning, som frigiver specifikke stoffer, der frigiver faktorer eller liberiner.\nGennem nervefibrene fra hypothalamus kommer frigørerne ind i hypofysen og stimulerer syntesen af adrenokortikotrop hormon (ACTH) der. ACTH bidrager til gengæld til den forbedrede dannelse af kortikosteroider, især glucocorticoider. Selvfølgelig er reaktionerne i kroppen under stress meget mere komplicerede. Her er kun en skematisk gengivelse af interaktionen mellem binyrehormoner, som gør det muligt for organer og systemer i kroppen at tilpasse sig super stærke stimuli.\nUden binyrehormoner ville kroppen være forsvarsløs i lyset af enhver fare, det være sig sygdom, frygt, traume, hypotermi, stærkt nervøs shock osv.\nBekræftelse af dette - mange forsøg.\nDyrene, der havde binyrerne fjernet, kunne ikke gøre noget for eksempel at løbe væk fra den forestående fare, for at forsvare sig for at få mad.\nDyr med fjernet adrenal cortex døde om fem til seks dage. Disse er de vigtige produkter i den lille hormonfabrik!\nDet hyppigste symptom på hypoadreni er mangel på energi. Patienten kan føle sig træt hele tiden og lever knapt nok til at se aftenen. Mange mellemaldrende og ældre mennesker tilskriver dette fald i energi til deres alder.\nDet er meget mere korrekt at sige, at de blot havde mere tid til at akkumulere de negative virkninger af stress på deres helbred.\nEn person kan sænke gennem årene, men hele tiden føler man kun svaghed, fordi en person over 40 eller endog 80 er helt unormal.\nAndre fysiologiske årsager kan også føre til svaghed, men hypoadreni skal betragtes som en af de første, når man identificerer årsagerne til sådan svaghed. Hypoadrension bør også overvejes, hvis symptomer vises kort efter stressede hændelser som en ulykke, influenza, graviditet osv.\nIKKE nødvendigvis symptomerne skal udvikle sig direkte under begivenhederne eller umiddelbart efter dem, de kan forekomme flere måneder senere. Det er også muligt manglen på særlige begivenheder, men kun langvarig stress.\nHypoperating er ikke så let defineret, det er snarere et sæt tegn og symptomer, defineret som et "syndrom".\nMennesker med svage binyrerne ser ofte ud og fungerer normalt. De har ingen tydelige tegn på en sygdom, og alligevel føler de sig ikke for gode og lever med følelsen af sygdom eller følelsen "alt i grå".\nDe bruger ofte kaffe, cola, sukker og andre stimulanter til at starte dagen om morgenen og støtte sig selv igennem hele dagen. Disse mennesker kan virke dovne og dårligt motiverede, eller har mistet deres ambitioner, selv om det modsatte faktisk er sandt; de er tvunget til at skubbe sig meget hårdere end folk med sunde binyrerne, bare for at fuldføre daglige opgaver.\nMennesker med hypoadreni udvikler ofte ustabile eller unormale blodsukker i form af hypoglykæmi.\nFaktisk lider personer med funktionel hypoglykæmi ofte for nedsat binyrefunktion. Med hypoadreni er en tendens til allergi, gigt og nedsat immunitet mulig. Binyrerne har også en virkning på den mentale tilstand.\nSom følge heraf har personer med binyre svaghed tendens til at have øget frygt, angst og depression, perioder med forvirring og en stigning i problemer med koncentration og hukommelse. De er ofte mindre tolerante og lettere at miste deres temperament. Når binyrerne ikke frigiver tilstrækkelige hormoner, vil også søvnløshed sandsynligvis udvikle sig.\nAddison's sygdom, en ekstrem patologisk form for hypoadreni, er livstruende uden behandling, og den faktiske strukturelle og fysiologiske skade på binyrerne kan forekomme.\nPersoner med Addison's sygdom skal normalt tage kortikosteroider resten af deres liv. Heldigvis er dette den sjældneste form for hypoadreni. Ca. 70% af Addisons sygdomstilfælde er resultatet af autoimmune sygdomme. De resterende 30% stammer fra en række andre grunde, herunder alvorlig stress.\nI alvorlige tilfælde af binyreinsufficiens er binyreaktiviteten så reduceret, at det er svært for en person at komme ud af sengen i mere end et par timer om dagen. Med et yderligere fald i binyrens funktion, påvirkes hvert organ og system af kroppen i stigende grad.\nÆndringer forekommer i metabolismen af proteiner, kulhydrater og fedtstoffer, i væske- og elektrolytbalancen, det kardiovaskulære system og endda i libido. Der er mange andre ændringer på det biokemiske og cellulære niveau.\nNormalt fungerende binyrerne udskiller en lille, men netop afbalanceret mængde steroidhormoner. Men der er mange faktorer, der kan bryde denne delikate balance. For meget fysisk, følelsesmæssig og / eller fysiologisk stress kan nedbryde binyrerne, hvilket medfører et fald i frigivelsen af hormoner, især cortisol.\nDa binyrerne er en reserve af kroppen under stress, når de er udtømte, mister en person sin sikkerhedsmargen og nedsætter sin modstandsdygtighed mod sygdomme. Når en person med hypoadreni bliver syg, er han syg længere, hårdere og mere tilbøjelige til at returnere sygdommen, end hvis hans binyrer fungerede ordentligt.\nHypoadrension i vores dag er sådan et fælles problem og ledsager mange frustrationer, at moderne læger ikke overvejer kontakt med binyrerne, hvis nogen appellerer til dem med konstant svaghed.\nEn person kan modtage forskellige klager afhængigt af hvilken af de binyrefunktioner der var mest berørt, og på de sårbare områder, der bestemmes af arvelighed.\nBinyrerne producerer et antal hormoner, og den samme kombination af symptomer ses sjældent hos patienter med hypoadreni. I en tilstand af kronisk stress svækkes lymfesystemet, især thymus, og der er også en tendens til at udvikle mave og duodenale sår. Symptomer kan også opstå på grund af reduceret produktion af glucocorticoider: cortisol, corticosteron, cortison. Af disse er kortisol det vigtigste.\nNormalt lyder jeg og II toner som lab-dub, jeg taler højere end II. Ved optagelse på PCG skal intensiteten af II-tonen være omkring en tredjedel af intensiteten af I-tonen. I en person med hypoadreni II er tonen i regionen af pulmonal stammen den samme eller endda mere intens end tone I.\nDette skyldes hypertension i lungecirkulationen (pulmonal hypertension).\nAdrenalin forårsager sammenblanding af blodkarrene i hele kroppen, herunder lungerne. I lungerne fører vasokonstriktion til en reduktion af slimhinden og hæmning af slimudskillelse. Epinephrin slapper også af de glatte muskler i bronchi, hvilket skaber bronkodilation.\nDet er derfor, at adrenalininhalatorer hjælper astma patienter så meget.\nBronchodilation, som normalt forekommer under påvirkning af adrenalin, forekommer ikke hos en person med hypoadreni.\nI stedet udvikler han en bronchokonstriktion - en sammentrækning af bronchiens muskler med udseendet af de tilsvarende symptomer. Også hos en person med hypoadreni er der ikke tilstrækkelig adrenalin til at komprimere lungekapillærerne og slimhinderne, hvorfor slimhinden svulmer og udskillelsen af slim øges.\nMed hypoadreni manifesteres fysiske beviser for dette som en høj II tone i lungekroppens område. Bronchokonstriktion kombineret med hævelse af slimhinden skaber pres på lungecirkulationen, hvilket forårsager en øget smække af lungeventilen, hvilket skaber en højere II-tone over lungekroppen.\nEnhver patient med nedsat lungefunktion, især astma eller bronkitis, bør testes for hypoadreni. Dette gælder især hvis symptomerne er signifikant lettet ved brug af en adrenalininhalator (epinerphin).\nFor flere år siden blev astma tænkt som en ren psykosomatisk sygdom. Patienten oplevede følelsesmæssig stress og udviklede et astmaangreb. Derfor blev det konkluderet, at patienten har astma i hovedet. Hvis binyrerne er i et stadium af udmattelse, kan de ikke reagere på den ekstra byrde af følelsesmæssig stress.\nAdrenalin er ikke nok til normalt arbejde, og en person oplever bronchokonstriktion, hævelse af slimhinderne og øget sekretion af slim. Resultatet er et astmaangreb, der udløses af øget følelsesmæssig stress. Beslaget selv har ingen forbindelse med stress, bortset fra at stress påvirker binyrerne. At behandle binyrerne og personen bliver i stand til at udholde følelsesmæssig stress.\nDet er vigtigt at bemærke, at lungepatologier som tumorer, tuberkulose osv. kan også skabe en højere II tone over lungearterien.\nHvis den forbedrede II-tone kun er registreret i området af tricuspideventilen, indikerer dette normalt leverproblemer.\nHæmorider er et andet problem forbundet med afstrømning af blod i mavesektionen. Hæmorider er en patologisk udvidelse og ofte udbulning af åre i anus eller endetarm. Hæmoroid behandling bør gå i to retninger. For det første skal hæmorider behandles topisk, og for det andet er det nødvendigt at korrigere kilden til øget blodgennemstrømning til buk- og bækkenområderne.\nOfte er årsagen til et sådant afløb af blod hypoadreni. Imidlertid kan alvorlig galstasis i leveren forårsage forøget spænding i portalvenen og resultere i udvikling af hæmorider.\nDet er nødvendigt at skelne mellem adrenalkirtlerne og leveren ved at bestemme årsagerne til hæmorider. Af denne grund er det med klager af hæmorider i første omgang ikke let at lytte til hjertet. En person kan muligvis ikke forstå dette, men du bør finde placeringen af det relative volumen af tone II: over lungevenen (binyrerne) eller i området af tricuspideventilen (leveren).\nÅreknuder i underekstremiteterne skyldes ofte hypoadreni af samme årsager som hæmorider. Dette ses ofte hos gravide kvinder, hvis åreknuder blusser op kun under graviditeten.\nBlodstrømmen i buk- og bækkenområderne fører ofte til andre symptomer. Patienten kan klage over en følelse af fylde i underlivet. Nogle gange svækker en svag cirkulation i abdominalområdet fordøjelsen. Da tilstrækkelig blodcirkulation er nødvendig ikke kun for mavetarmkanalen, men også til absorption af næringsstoffer, er det muligt at forstå, hvordan hypoadrension påvirker fordøjelsen. Symptomer på fordøjelsesforstyrrelser og fordøjelsesforstyrrelser kan forårsages eller forværres af hypoadreni.\nEn af de ofte oversete kilder til stress er kronisk eller akut infektion. Adrenal svagheder er ofte forud for tilbagevendende bronkitis, lungebetændelse, astma, bihulebetændelse eller andre respiratoriske infektioner.\nJo sværere infektionen er, jo oftere sker det, og jo længere det tager, jo mere sandsynligt er det, at binyrerne vil blive påvirket. Hypoadreni kan forekomme efter kun en episode med en særlig alvorlig infektion eller kan komme gradvist, da binyrerne bliver svagere med en langvarig eller gentagen infektion.\nHvis der også er ledsagende påvirkninger, såsom et mislykket ægteskab, dårlig ernæring eller stressende arbejde, vil efteråret være mere og mere dybtgående.\nPersoner, der arbejder ugentligt i forskellige skift, oplever øget stress, fordi kroppen ikke har tid til at tilpasse sig den nye daglige cyklus som følge af ændringer i søvnmønstre. Personer, der skifter skift mere end tre uger senere, lægger hele tiden adrenalkirtlerne op. Hver gang deres søvn / væddeløbsregime ændres, tager det flere dage for kroppen at tilpasse sig det nye regime.\nGlukokortikoider er antiinflammatoriske hormoner i kroppen. Hvis patienter med inflammationer som arthritis, bursitis og andre fællesproblemer hjælpes ved injektioner eller oral indtagelse af cortison eller dets derivater, kan dette tyde på, at deres egne binyrer producerer disse hormoner utilstrækkeligt. Dette gælder især for dem, der har fået kortisonbehandling en eller to gange, men de følgende forsøg på kortisonbehandling har været ineffektive.\nEnhver patient, der blev behandlet med cortison, bør testes for hypoadreni. Dette er ikke kun nødvendigt, fordi det er klart, at deres produktion af cortison er reduceret, men også fordi cortisonbehandling har tendens til at reducere sin egen hormonproduktion med langvarig brug.\nCortison på princippet om negativ feedback forårsager et fald i produktionen af hormonhypofysen Adrenocorticotropin (ACTH). Ved langvarig kortison behandling, adrenal kirtler atrofi, op til en tilstand af fuldstændig standstill. Da binyrerne er afgørende for livet, bør patienterne aldrig stoppe kortisontræningen brat, da dette kan forårsage en livstruende krise. Det er nødvendigt at fjerne kortison meget gradvist, for at give binyrerne tid til at genoprette det krævede aktivitetsniveau.\nBinyrerne er involveret i de fleste typer allergiske reaktioner.\nDe fleste allergier forårsager betændelse. Ofte er allergenet kun et strå, der bryder kamelens ryg.\nEt allergen ville ikke have forårsaget sådanne problemer, hvis personen havde tilstrækkelig produktion af antiinflammatoriske glukokortikoider.\nDa binyrerne bliver udtømt, kan blodglukoseniveauet falde under normal. I et forsøg på at klare dette fald i sukker kan en person udvikle et trang til noget, der hurtigt hæver sukker i blodet. Det kan være slik, en kop kaffe, en cigaret eller cola-type drikkevarer. Alkoholmisbrug, marihuana og hård medicin (kokain, heroin) passer også ind i dette mønster.\nSymptomer på hyperinsulinisme / hypoadreni / hypoglykæmi er for mange til at liste her. I det væsentlige bevarer epithelvæv, nervevæv og øjets nethinden ikke glukose. Således tager disse væv først et slag. Et lavt blodsukkerniveau forårsager symptomer på sløret fuzzy vision, hovedpine, nervøsitet, ubalanceret adfærd, allergier og ud over.\nEt andet symptom, der ofte opstår i hypoadreni, er en stigning i hudpigmentering.\nUsædvanlige brune pletter kan forekomme på huden. Når binyrefunktionen reduceres, reagerer hypofysen med produktionen af ACTH. I udmattelsestrinnet svarer virkningen af ACTH på binyrerne til at øge en træt hest.\nDa binyrerne ikke længere kan reagere på dette løfte om hypofysen, fortsætter hypofysen med at producere ACTH, indtil niveauet bliver for stort.\nEt overskud af ACTH har en virkning på hele kroppen. For eksempel har ACTH en effekt på æggestokkene, hvilket forårsager øget østrogenproduktion.\nACTH har også 1/100 af effekten af melanocytstimulerende hormon (MSH), et hypofysehormon, som stimulerer hudens melanocytter til at producere et mørkt pigmentmelanin. Ved svær hypoadreni er resultatet en mørkning af huden (bronze sygdom) eller områder med hyperpigmentering af huden.\nSelvom dette symptom normalt manifesteres i patologisk hypoadreni eller hypokorticisme (Addison's sygdom), ses det nogle gange i funktionel hypoadreni.\nKviksølv og binyrerne\nKviksølv ophobes i binyrerne og nedsætter deres funktion. De to vigtigste næringsstoffer i binyrerne er pantothensyre (vitamin B5) og vitamin C. En mangel på pantothensyre kan føre til udtømning af binyrerne og endda deres ødelæggelse. En mangel på pantothensyre forårsager også en nedgang i niveauet af hormoner produceret af binyrerne.\nBinyrerne gemmer den største tilførsel af C-vitamin, jo større mængde C-vitamin er kun i hypofysen. Fysisk og psykisk stress øger frigivelsen af ACTH. Forbedret adrenal aktivitet bruger i sin tur tilførsel af vitamin C og pantothensyre til fuldstændig udmattelse.\nDen menneskelige krop kan ikke syntetisere vitamin C.\nDerfor er adrenalbehovet for C-vitamin genopfyldt på grund af dets reserver i andre væv i kroppen. Hvis dit samlede niveau af ascorbat er lavt, er disse reserver muligvis ikke nok.\nUnder disse forhold kan den normale reaktion af binyrehormoner være utilstrækkelig, hvilket fører til manglende immunfunktion. Kviksølv ophobes i hypofysen og frarøver dermed binyrerne af vitamin C og pantothensyre. Stress og kviksølv har en ekstremt negativ indvirkning på produktion af de nødvendige steroider af binyrerne.\nAdrenalkirtlernes evne til at udskille steroider kaldes steroidogenese og afhænger af de reaktioner, der virker gennem cytokrom P450 enzymet. Når cytokrom P450 reagerer med kolesterol, dannes pregnenolon, som derefter omdannes til progesteron.\nCytochrome P450 kan derefter konvertere progesteron til deoxycorticosteron, der kan omdannes yderligere til corticosteron eller aldosteron med andre binyrenzymer. Disse funktioner påvirkes også af kviksølvioner.\nAlle steroidhormoner produceret af binyrerne syntetiseres fra kolesterol gennem en række enzymreaktioner, der oprindeligt udløses af ACTH. Steroidbiosyntese involverer omdannelsen af cholesterol til pregnenolon, som derefter transformeres til biologisk aktive kortikosteroider.\nCyclisk AMP (adenosinmonophosphat) syntetiseres fra ATP (adenosintrifosfat) under påvirkning af enzymet adenylatcyklase. Aktiviteten af adenylatcyklase i hjernen er hæmmet af mikromolære mængder bly, kviksølv og cadmium. Nøgleenzymet i biosyntesen af cortisol og aldosteron er 21-hydroxylase enzymet.\nKviksølv beskadiger biosyntesen af adrenalsteroider ved at hæmme aktiviteten af 21-hydroxylase.\nVirkningerne af denne undertrykkelse omfatter et fald i plasmakoncentrationerne af corticosteron og en stigning i koncentrationen af progesteron og dihydroepiandrosteron (DHEA-DHEA). DHEA er et mandligt hormon produceret af binyrerne.\nDa patienter med 21-hydroxylase-mangel ikke kan syntetisere kortisol med normal effekt, forekommer der en kompenserende forøgelse af ACTH, hvilket fører til adrenal hyperplasi og en overdreven frigivelse af 17-hydroxyprogesteron, som ikke kan omdannes til kortisol uden 21-hydroxylase.\nSuppression af 21-gilroxylasesystemet kan være den mekanisme, der ligger til grund for adrenal hyperplasi forårsaget af kviksølv.\nAdrenal hyperplasi øger stress som følge af at accelerere produktionen af steroider til et sådant niveau, at produktionen begynder at falde, og binyrerne atrofi. Resultatet er utilstrækkelig kortikosteroiddannelse. Kviksølv og bly kan tvinge forandringer i hypotalamusens akser - hypofysen - binyrerne og gonaderne (kønkirtler, der danner æg og spermatozoer), som alvorligt kan forringe reproduktionsfunktionen og organerne.\nProduktion, distribution og funktion af leukocytter ændres markant med anvendelse af et glukokortikosteroid. For eksempel udvikler Neutrophilia (Neutrofil Leukocytose) i Addisons sygdom 4-6 timer efter en enkeltdosis hydrocorizon, prednison eller dexamethason.\nNeutrofiler er de såkaldte polymorfonukleære leukocytter, eller polymorfonukleære stoffer (PMN). Kviksølv undertrykker ikke kun adrenokortikosteroider, som normalt stimulerer en stigning i PMN, men påvirker samtidig det eksisterende PMNs evne til at udføre immunfunktioner, undertrykker metaboliske reaktioner, der ødelægger fremmede stoffer. Alligevel hævder ADA (American Dentist Association) og andre offentlige organisationer, at kviksølv i munden eller i vacciner er helt sikkert.\nMuskler forbundet med binyrerne\nFem skeletmuskler afhænger af binyrens funktion:\nsartorius - skræddersy muskel (lårmuskel, involveret i posen, typisk for skrædderen - med benene krydset på tyrkisk)\ngracilis - tynd muskel (forårsager låret og deltager også i at bøje tibia, dreje benet udad)\nposterior tibialis - posterior tibialmuskel (bøjer, leder og antager foden),\ngastrocnemius - kalvemuskulatur,\nsoleus - soleus muskel (bøjning af foden - plantar flexion). Hvis binyrerne svækkes, vil svaghed i en eller flere af disse muskler være mærkbar.\nDa skræddersyet og tynde muskler er fastgjort til bækkenbenene (skræddersyet er fastgjort til det øvre forreste ilium, er tynden fastgjort til den nedre gren af skindbenet), deres svaghed med binyvkirtlenes svaghed tillader sacroiliacalforbindelsen at bevæge sig bagved (subluxat). Mange patienter med hypoadreni vender sig til kiropraktik for rygsmerter forårsaget af manglen på bækkenstabilitet, som normalt leveres af disse muskler.\nSyning og slanke muskler konvergerer (sammen med semitendinosus muskel) på knæets midterlinie og bringe hofteren og deltager i bøjningen af tibia. Hvis disse muskler svækkes, opstår et tab af knæets stabilitet. Disse muskler virker som et dynamisk ligament, der beskytter og støtter knæleddet i forskellige bevægelser. Denne funktion er især vigtig i situationer hvor ledbånd alene er utilstrækkelige.\nDet er meget vigtigt at kontrollere for hypoadreni hos alle med knæproblemer. Det er ofte muligt at se nogle hypoadrenika med rundeproblemer, andre med rygproblemer og i nogle problemer med begge.\nPå grund af forbindelsen mellem den bageste tibial, gastrocnemius og soleus muskler med stabiliteten af ben og ankler, klager mange mennesker med hypoadrenal symptomer på symptomer på trætte ben, svage ankler, smerter i kalve. Den bageste tibialmuskel understøtter fodens indre længdebue. Hvis denne muskel svækkes, flader bågen og forårsager spændinger i ben og ankler.\nOfte viser folk, der klager over sådanne muskuloskeletale problemer, svaghed hos en eller flere muskler forbundet med binyrerne, og symptomerne forbedres ved behandling af binyrerne.\nBinyrebarken producerer tre typer hormoner:\n3. Gonadal (sex) hormoner (testosteron, østrogen, progesteron osv.)\nAfhængig af den relative mangel på disse hormoner vil symptomerne hos en person, der lider af hypoadreni, variere betydeligt.\nBinyrerne består af to dele:\nSelv om deres funktioner adskiller sig væsentligt, er de ikke tilfældigt placeret anatomisk sammen, da nogle af deres funktioner er indbyrdes afhængige.\nEpinerphin er en vasokonstriktor (kompressionsbeholdere). Men for at epinerfin skal vise sin effekt er tilstedeværelsen af cortisol nødvendig. Cortisol gør beholderne følsomme over for sammentrækningsvirkningen af epinerphin. Hvis funktionen af cortex er reduceret, og mængden af cortisol er utilstrækkelig, vil den vasokonstriktiv effekt af epinerphin reduceres signifikant.\nDisse to hormoner har sammen effekt på blodtrykket. Når man undersøger en patient med hypoadreni, opdages der ofte problemer med blodtryk.\nNormalt, når man går fra en vandret position til et vertikalt systolisk blodtryk skal stige med 4-10mm Hg.\nMed hypoadreni vil systolisk tryk forblive det samme eller endda falde.\nDenne dråbe er normalt mellem 5 og 10 mm Hg. Art., Men nogle gange endda op til 30-40.\nDette er et klassisk tegn på hypoadreni, kendt som Ragland-effekten eller postural hypotension, og ses i 90% af hypoadrenika.\nBlodtrykket skal altid måles i tre positioner: sidder og lægger sig ned og står derefter. Når man går fra liggende stilling til stående stilling, skal systolisk tryk stige 4-10 mm.\nHvis det falder, bør en funktionel hypoadreni antages.\nI vener i underekstremiteterne er der ventiler, der holder blod fra at strømme ind i benene, når en person står.\nDa der ikke findes sådanne ventiler i bukets og bækkenets åre, er den eneste mekanisme, der forhindrer sådan blodgennemstrømning, når den flyttes til den stående stilling, vasokonstriktion af karrene.\nMed et lavt niveau af kortisol kan epinerphin ikke virke effektivt og vasokonstriktion, når man går i stående stilling, være utilstrækkelig. Dette fører til blodgennemstrømning i peritoneum og bækken, og systolisk tryk i hænderne falder. En sådan person kan klage over svimmelhed, især med en kraftig stigning. Eller han kan have perioder med svimmelhed i løbet af dagen.\nPatienten kan klage over hovedpine som følge af afstrømning af blod i mavesektionen og et fald i blodtilførslen til hovedet. Ofte ser disse mennesker helt normal ud med en neurologisk undersøgelse, eller de kan få en diagnose af Menière's sygdom.\nNogle forsøger med succes at behandle manipulationerne af den øvre rygsøjle. Men alle terapeutiske metoder i disse patienter er ineffektive, før der træffes foranstaltninger til at korrigere hypoadreni.\nNogle patienter med faldende blodtryk, når de rejser sig, behandles for hypertension. Hypertension er en anden paradoksal reaktion i kroppen. Når en person kommer ud af liggende stilling, og hans systoliske tryk falder med 10, 20, 30 mm, registrerer kroppen et fald i trykket og reagerer på det.\nKroppen kan ikke tillade blodet at strømme ind i peritoneal og bækken regionen, da dette reducerer blodets volumen i hovedet og andre dele. Forsøg på at rette op på denne situation kan kroppen hæve systolisk tryk til et meget højt niveau. Systolisk tryk kan øge op til 180 mm Hg og endnu mere. Derefter vil det systoliske tryk kun falde til for eksempel til 150 mm Hg ved stigning.\nHvis blodtryk kun måles i en siddestilling, vil en person have meget højt systolisk tryk.\nMen når den stiger, falder den. Sådanne patienter behandles ofte med diuretika, når deres virkelige problem er binyrerne. Ved at kombinere dette med, at hypoadrenika ofte er dehydreret, kan man se, hvor meningsløst tilgangen med diuretika er i sådanne tilfælde.\nRegulering af kortisol\nHypofysenes virkning på begge dele af binyrerne sker gennem forskellige mekanismer. Sekretionen af glucocorticoider ved adrenal cortex reguleres af negativ feedback, der involverer frigivelsen af corticotropin-frigivende hormon ved hypothalamus. Dette hormon stimulerer derefter sekretionen af cortisol ved binyrens cortex, der virker på den forreste hypofyse.\nNormalt er næsten 80% af cortisol bundet til et protein kaldet corticosteroidbindende globulin. En anden 15% er bundet til albumin, og resten forbliver fri. Cortisol er nødvendig for mange af de vitale funktioner forbundet med binyrerne. Mange af symptomerne på svaghed i binyrerne skyldes reduceret niveau af kortisol i blodet eller utilstrækkelige niveauer af kortisol under stress, når det er specielt nødvendigt.\nEt overskud af kortisolsekretion fører til Cushings syndrom. Dette kan forekomme som følge af overdreven produktion af steroidhormoner ved binyrerne eller som følge af øget produktion af ACTH ved hypofysen på grund af øget stimulering af binyrerne. Patienter med Cushings syndrom udvikler central fedme (ophobning af fedt i kroppens centrale del), mens arme og ben bliver tyndere på grund af tab af muskelmasse. Tyndning af huden opstår, og kapillær sårbarhed øges, hvilket fører til let og ofte spontan blå mærkning.\nCortisol er nødvendig for at opretholde en normal balance mellem sukker (glucose) i blodet. En dråbe i sukker niveauer får binyrerne til at producere mere kortisol.\nCortisol øger niveauet af sukker, omdanner fedt og proteiner til energi under glukogenese.\nI denne proces bliver fedtstoffer først nedbrudt til fedtsyrer og proteiner i peptider, og derefter omdannes alle til den nødvendige glucose. Denne proces er afgørende for at holde glukoseniveauerne konstante hele dagen. Din krop har brug for glukose som energikilde.\nCortisol virker i tandem med insulin produceret af bugspytkirtlen, hvilket giver en tilstrækkelig mængde glucose til cellerne, hvor der opnås energi fra den. Cortisol giver en tilstrækkelig mængde glucose i blodet, mens insulin giver permeabilitet af cellemembraner til glukose, hvilket bidrager til overgangen til dem. Hvis kroppen er under stress af nogen art, har mange flere forskellige væv og organer brug for mere glukose til at producere en øget mængde energi.\nCortisol er et stærkt antiinflammatorisk stof, selv når det udskilles på et normalt niveau. Dets indsats for at forhindre rødme og hævelse af væv manifesteres meget hurtigt. Disse antiinflammatoriske egenskaber holder myggebider fra at blive til store hoveder, øjne og bronkier fra hævelse som følge af eksponering for allergener og fra mindre ridser til at ligne tårer.\nFor enhver organisme at opretholde balancen på hver inflammatorisk reaktion skal være modsat og lige i styrke anti-inflammatorisk reaktion.\nSelvom der også er andre lokale antiinflammatoriske processer, er cortisol det vigtigste antiinflammatoriske middel i din krop.\nDu kan antage, at hver gang du har for stærk rødme og / eller hævelse, er der ikke nok kortisol i omsætningen.\nCortisol udviser lignende anti-inflammatorisk kontrol over autoimmune reaktioner.\nI autoimmune reaktioner angriber hvide blodlegemer dele af kroppen som om de var fremmede for ham. I de fleste autoimmune reaktioner er cortisolniveauet utilstrækkeligt i forhold til den udviklede reaktionsgrad.\nDette er en af grundene til, at stærke kortikosteroider (prednison, prednison, etc.) anvendes til alle inflammatoriske sygdomme, herunder autoimmune sygdomme. De efterligner kortisols antiinflammatoriske effekt, men desværre med en række uønskede bivirkninger.\nCortisone påvirker ikke kun hævelse og rødme, men også hvide blodlegemer (leukocytter).\nCortisol påvirker de fleste celler involveret i immun- og / eller inflammatoriske reaktioner, især hvide blodlegemer.\nDet regulerer lymfocytter. Cortisol og corticoider (kortisollignende stoffer) påvirker også andre hvide blodlegemer, som naturlige dræberceller, monocytter, makrofager, eosnofiler, neutrofiler, mastceller og basofiler.\nDisse celler er koncentreret til beskyttelse på steder for skade eller invasion af en fremmed agent og mætter dette område med kraftige kemikalier og angriber det invaderende stof eller organismen. Selvom dette er et godt forsvar, irriterer alle disse stoffer det omgivende væv, hvilket forårsager rødme og hævelse.\nCortisol går ind i dette område for at slukke ilden for betændelse, der antændes af lymfocytter og andre hvide celler. Dette forhindrer de lokale hvide blodlegemer i at lægge sig på plads og udskiller deres stoffer og kontrollerer således antallet af lymfocytter og andre hvide celler, der cirkulerer ved inflammationsstedet.\nSåledes forhindres en overreaktion af immunsystemet, og irritationen og ødelæggelsen af væv, der opstår, når et stort antal hvide blodlegemer akkumuleres på ét sted, styres.\nCortisol reducerer også den hastighed, hvormed lymfocytter formerer og accelererer deres programmerede død, hvilket også beskytter kroppen mod overreaktion. Det skal bemærkes, at når cortisolniveauer stiger under en akut angst reaktion, forsvinder lymfocytterne i blodet næsten.\nDerfor er dit immunforsvar deprimeret, hvis du er under stress eller tager kortikosteroider.\nPå den anden side, når mængden af cirkulerende cortisol er lav, forsvinder dens afskrækkende virkning på immunreaktioner, og antallet af lymfocytter i cirkulationen bliver overflødigt. I denne situation er inflammationen mere udtalt, med mere rødme og hævelse, og det tager længere tid for det betændte væv at vende tilbage til det normale.\nCortisol har en kompleks og undertiden modsat virkning på hjerte-kar-systemet. Den mest signifikante af disse effekter er kontrollen af kompression af arterievæggene til regulering af blodtryk. Jo mere cirkulerende kortisol, jo flere mellemarterierne er i kontrakt.\nSåledes har personer med kortisolmangel normalt unormalt lavt blodtryk (hypotension) og en reduceret reaktion på andre organer, der indsnævrer blodkar.\nCortisol påvirker også hjertet direkte. Det hjælper med at regulere natrium og kalium i hjertets celler og øger hjertemuskulens trykstyrke. Natrium- og kaliumniveauer er vigtige for normal hjertefunktion.\nCortisol har tendens til at øge blodtrykket, men denne virkning er begrænset af calcium og magnesium. Disse mineraler er nødvendige for at forhindre en spasme under kompression af hjertemusklen og dermed sikre hjertets glatte funktion. De slapper også af arteriernes vægge, modvirker og balancerer den øgede sammentrækning forårsaget af kortisol.\nCortisol påvirker adfærd, humør, spænding og endda den elektriske aktivitet af hjernen neuroner. Adfærdsmæssig ændring observeres ofte i tilfælde af overskud eller mangel på kortisol, for eksempel forekommer søvnforstyrrelser ofte med både lave og høje niveauer af kortisol.\nSymptomer på hypoadreni omfatter ofte øget nervøsitet, nedsat tolerance, nedsat klarhed i tænkning og hukommelsessvigt. Dette skyldes, at hjernen lider af både overskud og mangel på kortisol. Korrekt balance er vigtigt for normal funktion under stress.\nDet tætte forhold mellem kortisol og stress manifesterer sig på forskellige måder. Uanset stresskilden stimuleres hypotalamus - hypofysen - binyrerne (HGN) akse, hvilket fører til en øget sekretion af cortisol.\nNår de blev testet på dyr, døde dyr med svækkede binyr selv med moderat stress. Men hvis de fik kortisol, overlevede de det samme stress. Mennesker med svækkede binyrerne kan ofte tolerere mild stress, men rammes af alvorlig stress.\nMed stigende stress er der behov for højere niveauer af kortisol. Når denne mængde kortisol ikke kan produceres, er personen ikke i stand til at reagere korrekt på spændingen.\nSelv på normal niveau har cortisol den vigtige funktion at forberede kroppens forskellige mekanismer, så de kan fungere i overensstemmelse hermed, når det bliver nødvendigt. Under stress bør cortisol samtidig give mere glukose i blodet, mobilisere fedtstoffer og proteiner til at forberede glukose og ændre immunresponser, hjerteslag, blodtryk, hjerneberedskab og reaktioner i nervesystemet. Uden kortisol kan disse mekanismer ikke reagere hensigtsmæssigt på stress.\nCortisol understøtter livet gennem to modsatte, men nært beslægtede regulatoriske funktioner: frigivelse og aktivering af eksisterende forsvarsmekanismer og indeslutning af disse mekanismer for at forhindre en overreaktion, der fører til celleskader eller død.\nHvis denne forordning forstyrres af stress, som det er tilfældet med reducerede cortisolniveauer, er dyr i fare eller måske endda dø, fordi deres forsvarsmekanismer ikke reagerer ordentligt eller overreagerer.\nFor eksempel hjælper en stigning i mængden af sukker i blodet ved binyrerne under stress at kontrollere insulininduceret hypoglykæmi, hvilket ville være sket, hvis mere glukose ikke var tilgængelig.\nMen cortisol beskytter også celler mod de skadelige virkninger af overskydende glukose, hvilket bidrager til at øge cellemembrens resistens over for insulin, hvilket forhindrer for meget glukose i at komme ind i cellerne.\nDenne kortisolafskrækkende virkning manifesteres også i kortisolmodifikationen af immunresponset, når det styrer inflammationsniveauet og begrænser mængden af potentielt toksiske stoffer udskilt af hvide blodlegemer, hvorved kroppen beskyttes mod den autoimmune proces og ukontrolleret inflammation.\nCortisol er så vigtigt, at når HGN-aksen ikke kan øge kortisols aktivitet som reaktion på stress, bliver disse mekanismer overdrevent aktive og forårsager skade på kroppen.\nLav kortisol, binyre svaghed og hypoglykæmi\nDet har længe været kendt, at folk, der lider af lavt blodsukker, ofte også lider af binyrebarkens svaghed. Det er også kendt, at mennesker med hypoadreni næsten altid viser abnormiteter ved at opretholde blodsukker niveauer, hvoraf hypoglykæmi er mest almindeligt. Når hypoglykæmi ofte udvikler et ønske om slik, og det er en reel fysiologisk grund.\nNår binyrerne svækkes, reduceres deres produktion af cortisol, og niveauet af kortisol, der cirkulerer i blodet, falder. Med mangel på kortisol bliver det vanskeligt at omdanne glycogen til glucose i leveren. Fedtstoffer, proteiner og kulhydrater, som normalt kan omdannes til glucose, ophører også med at blive omdannet.\nDisse kortisolstyrede energireserver er afgørende for at opnå og opretholde normale sukkerniveauer, især i stressperioder.\nYderligere komplicerede forhold er, at under stress stiger insulin, da cellerne har brug for mere energi. Insulin giver cellemembranpermeabilitet til glucose for at give dem mere energi under stress. Uden en passende mængde kortisol, som giver glycogenomdannelse, fremstilling af fedtstoffer og proteiner til fornyelse af glucoseserver, kan dette øgede behov ikke opfyldes. Alt dette sammen fører til et fald i sukkerniveauet.\nNår en person med hypoadreni oplever stress, øges behovet for glukose, men svækkede binyrerne kan ikke producere tilstrækkelig kortisol til at producere den krævede mængde glukose fra reserver. I en tilstand af forhøjet insulin og nedsat cortisol falder blodsukkerniveauerne hurtigt.\nI en situation med fysisk overlevelse kan dette føre til døden, fordi reaktionerne sænker, tænkning bliver forvirret, muskelstyrken falder og andre problemer udvikler sig, hvilket får personen til at blive hjælpeløs og ude af stand til at forsvare sig eller undslippe.\nI vores samfund, når fysisk overlevelse ikke er den vigtigste kilde til stress, håndterer folk hypoglykæmi på grund af hypoadreni, ved hjælp af værktøjer som et dobbeltkantet sværd: de spiser noget sødt med en kop kaffe eller cola.\nDette er et hurtigtvirkende middel, der midlertidigt øger sukkerniveauet med næsten øjeblikkelige virkninger.\nDe føler næsten, at snacket "slår i hovedet", når sukkerniveauet stiger fra næsten nul til stjernerne, hvilket lindrer symptomerne på hypoglykæmi i 45-90 minutter. Herefter følger et hurtigt fald uundgåeligt til et endnu lavere sukkerniveau end det var før.\nHypoglykæmi er en stærk stressor for kroppen, hvilket forårsager det konstante behov for et øjeblikkeligt svar, som yderligere udtømmer binyrerne. Mennesker, der forsøger at klare deres hypoglykæmi på den måde, der er beskrevet ovenfor, viser sig at være som en rutsjebane, når deres sukkeroverflade i løbet af dagen stiger uforudsigeligt og derefter falder til det næste indtag af "sukker dope".\nDette forstyrrer ikke kun kortisol og insulin niveauer, men også nervesystemet og hele homeostasen i kroppen.\nSåledes kan en person ved slutningen af dagen føle sig helt udmattet, idet han næsten ikke har gjort noget. Han kan have brug for en hel aften, eller endda en hel weekend, for at komme sig fra denne daglige rutsjebane.\nEt fald i sukkerniveau forekommer oftest på omkring 10, 2 og mellem 3 og 4 om eftermiddagen. Det er ikke tilfældigt, at arbejdspauser normalt er bundet til denne gang, og folk forsøger normalt at spise noget sødt og / eller drikke kaffe i disse pauser.\nVi har en hypoglykæmisk nation (forfatteren bor i Amerika). 60% af patienter med hypoglykæmi slutter med diabetes. Er det underligt, at nationen lider af diabetes i omfanget af epidemien?\nDin hjerne har også brug for en øget mængde energi under stress og især lider af mangel på glukose. Selvom hjernen bruger flere forskellige energikilder, går det ikke godt med mangel på glukose.\nFaktisk er de fleste mekanismer, der er involveret i regulering af blodsukker, designet til for det første at sikre, at hjernen har nok glukose. Mange af symptomerne på hypoadreni og de fleste symptomer på hypoglykæmi opstår som følge af mangel på glukose i hjernevæv.\nHypoglykæmi, hvis ikke opretholdt kost og nødvendige snacks, fører til overspisning, når mad endelig bliver tilgængelig.\nOverspisning fører til hurtig vægtforøgelse, da dette øger insulin i blodet, klar til at sende overskydende energi (glukose) fra overskydende mad til fedtceller, hvor det opbevares som fedt. Selvom du ikke kan lide dens effekt, er det den perfekte mekanisme, der hjælper kroppen med at overleve.\nDet meste af menneskets historie er historien om overflod eller hungersnød, de overskydende kalorier har altid været en luksus i form af evolution.\nDerfor, når vi går fra en tilstand af midlertidig sult (hypoglykæmi) til en situation med et overskud af kalorier, inducerer vores evolutionære historie os at være ubevidst overspisende, og vores kroppe er tilpasset til at bevare denne energi, mens den er tilgængelig. Således skaber hypoglykæmi forudsætninger for vægtforøgelse.\nHvis du ikke ønsker at gå i vægt, bør du undgå disse dråber i blodsukkerniveauer, hvilket ikke kun gør dig overspiset, men også tilskynde din krop til at opbevare energi i form af fedt.\nDette kræver regelmæssig fysisk aktivitet og valg af ernæring, som hjælper med at kontrollere hypoglykæmi. Det betyder også at opgive de sukker- og koffeinrige fødevarer, der sender dit sukkerniveau på en rutsjebane og derved forværre hypoadreni og hypoglykæmi yderligere.\nMange mennesker og også læger er store tilhængere af faste. På samme tid har nogle af dem betydelige problemer med langvarig fastning. De forklarer denne afgiftning af kroppen. Imidlertid udvikler mange af dem faktisk symptomer på hypoadreni, og i løbet af denne tid kan de gøre mere skade end god til kroppen.\nUnder fasten bruger kroppen adrenalkirtlerne til at producere glucocorticoider for at understøtte blodsukkerniveauerne. Glucocorticoider opretholder sukkerniveauer ved at bryde proteiner ned i kulhydrater under glucogenese.\nVed fastning er binyrerne under øget stress, og hvis en person allerede lider af hypoadreni eller er tæt på det, kan han opleve en række problemer under fasten.\nMennesker med svær hypoadreni bør aldrig have fuldstændig sult. Om nødvendigt kan det være en kost med juice fra rågrøntsager og frugter, med saftindtaget med korte intervaller. Det er også bedre for dem at gå sultne i mere end en eller to dage.\nRegulering af kønshormoner i binyrerne\nProduktionen af adrenale kønshormoner i binyrebarkens retikale zone udløses hovedsageligt af det samme signal, der initierer produktionen af aldosteron og cortisol - ved at stimulere cellemembraner som følge af en forøgelse af mængden af hormonet ACTH.\nKolesterol frigives, og en hel reaktionskaskade udløses, hvor kolesterol omdannes til pregnenolon og pregnenolon i forskellige kønshormoner.\nI den retikale zone kan denne reaktionskaskade i modsætning til andre zoner i binyrerne forekomme på forskellige måder, der producerer forskellige kønshormoner. For eksempel kan pregnenolon omdannes til progesteron, som derefter kan omdannes til androstenedion, eller pregnenolon kan omdannes til dihydroepiandrosteron (DHEA), som derefter kan omdannes til androstenedion og derefter til estron eller testosteron, der hver især kan omdannes til østradiol.\nVirkningen af kønshormoner i binyrerne og deres forstadier (precursorer)\nBinyrerne producerer både mandlige og kvindelige kønshormoner, uanset køn. Enhver erhvervelse af mandlige træk hos kvinder eller kvindelige træk hos mænd kan skyldes binyrens stresstilstand. Hos mænd giver binyrerne en sekundær kilde til testosteron og er den eneste kilde til det kvindelige hormon østrogen. Hos kvinder lever binyrerne en sekundær kilde til østrogen og progesteron, og er den eneste testosteronudbyder.\nDet er kendt, at mange kvinder, der lider af PMS (præmenstruelt syndrom) og fra virkningerne af overgangsalderen, har nedsat binyrefunktion. Det er også kendt, at når sådanne kvinder tager binyreneekstrakter, rapporterer de ofte signifikant forbedring eller endog forsvinden af symptomer forbundet med PMS eller overgangsalder.\nI drenge under puberteten er nedsat binyrefunktion ofte manifesteret af mindre ansigtshår og mindre ønske om præstation og sparsommere hår på ben og arme. Libido med nedsat binyrefunktion reduceres sædvanligvis i begge køn.\nUd over dets virkning på sekundære seksuelle egenskaber udfører østrogen vigtige metaboliske funktioner på cellulært niveau hos mænd og kvinder.\nNogle forskere har forbundet østrogen og øget niveau af koronar hjertesygdom hos mænd sammenlignet med kvinder, fordi antallet af sådanne sygdomme hos kvinder efter overgangsalderen bliver sammenlignelig med mænd af samme alder. Den eneste kilde til østrogenproduktion hos mænd er binyrerne, mens der hos kvinder før overgangsalderen produceres en stor mængde østrogen af æggestokkene.\nKvinder er mere tilbøjelige til at udstille sekundære seksuelle karakteristika hos mænd end omvendt, selvom begge tilfælde forekommer.\nKvinder med øget kropshår, især på ansigtet eller mænd med gynækomasti (brystforstørrelse hos mænd) søger hjælp mest let.\nDisse symptomer skyldes den øgede produktion af kønshormoner ved den overaktive adrenal cortex. En almindelig medicinsk tilgang til kvinder med forhøjet ansigtshår er prednison eller andre cortisonderivater i et forsøg på at undertrykke hypofysenes virkninger på binyrerne, i håb om at reducere testosteronproduktionen.\nSelvom det nogle gange hjælper, skal patienten komme til udtryk med nogle af bivirkningerne ved at tage medicin afledt af kortison. Hvis man ser på det ud fra en global langsigtet effekt, er det klart, at en sådan behandling er urimelig.\nHvis sådanne patienter undersøges med hensyn til at reducere binyrefunktionen, bliver det indlysende, at denne sygdom er forbundet med stress. Typisk falder disse patienter i kategorien af modstandsdygtighed over for OSA (General Adaptation Syndrome), når kroppen reagerer på stress ved at forbedre binyrefunktionen.\nAt undertrykke hypofysenes virkninger på binyrerne betyder at forstyrre kroppens forsøg på at tilpasse sig stress, og som følge heraf kan langsigtet helbred aflives for kortvarig symptomatisk lindring.\nDet ville være meget bedre at forbedre patientens evne til at tilpasse sig stress, identificere og eliminere (hvis muligt) kilderne til stress og støtte binyrerne og hele det endokrine system med tilgængelige naturlige midler.\nUnder overgangsalderen, når niveauet af østrogen falder, kan binyrerne øge deres østrogenproduktion for at kompensere for dens mangel. Overgangsalderen opstår ofte meget hurtigt, hvilket ikke tillader binyrerne at have tilstrækkelig tid til at øge deres aktivitet i overensstemmelse med det øgede behov. Endnu mere kompliceret er det faktum, at mange af patienterne allerede er i udbruddet af OSA på dette tidspunkt.\nHypoadrension i forbindelse med overgangsalderen kan manifestere sig i en række symptomer, fra blot at føle sig utilpas til svær psykose. Dette skyldes det faktum, at binyrerne ikke er i stand til at modstå belastningen faldt på dem uden nogen advarsel fra æggestokkene. Enhver kvinde med hurtig overgangsalder og tilhørende symptomer bør kontrolleres for hypoadreni.\nDe kan klage over smerter i lændehvirvelsområdet, som begyndte omkring tidspunktet for overgangsalderen, eller problemer med knæene, eller øjnene bliver mere følsomme for lys og lignende. Disse er diagnostiske tegn, der kan opnås fra sygdommens historie. Og også svækkelsen af binyrerne kan forekomme under den kinesiologiske undersøgelse af musklerne.\nGraviditet er en stærk stressfaktor for mange kvinder. Det sker imidlertid ofte, at en kvinde uventet erklærer, at hun "føler sig bedre end hun nogensinde har været i mange år", når han går ind i graviditetens tredje trimester.\nDette er ofte tilfældet, når de to første trimestere var særligt tunge. Fostrenes adrenalkirtler modner et niveau, hvor de kan producere hormoner, i tid til begyndelsen af tredje trimester.\nHvis moderen var i udbruddet af OSA, forsøger barnet adrenalkirtler ofte at udvikle nok hormoner til barnet og moderen.\nMor føler sig godt\nBinyyrene af barnet støtter hende.\nMen binyrerne af barnet er under stress før fødslen! Resultatet er dobbelt pitiable. Barnet er født i en tilstand af træt binyrerne og viser ofte tegn på hypoadreni. Symptomer kan være forskellige, men de to mest almindelige symptomer er allergier og tilbagevendende infektioner. I en tilstand af kronisk stress, thymus og andre lymfatiske strukturer atrofi, reducere mulighederne for immun mekanismer.\nPå samme måde vender moderen tilbage til en tilstand af udtømning af binyrerne med tab af støtte til binyrens binyre. Ofte bør hypoadreni behandles hos både moderen og barnet.\nDen beskyttende virkning af kønshormoner i binyrerne og deres forstadier\nAdrenalhormonerne og deres umiddelbare precursorer, som DHEA, pregnenolon og androstenedion, gør mere end blot at komplementere eller afbalancere andre kønshormoner. De hjælper også med at balancere effekten af kortisol og fungere som cellulære antioxidanter. DHEA er et svagt androgen, men det kan omdannes til testosteron, en mere kraftfuld androgen.\nKønshormoner og DHEA begrænser således den mulige destruktive virkning af cortisol på celler og fungerer samtidigt som hormonale antioxidanter. Disse forstadier har deres eget formål, ud over at være det råmateriale, hvorfra sexhormoner produceres. For eksempel leveres DHEA til de fleste celler, og en gang inde i cellen bliver det ofte en ressource, hvorfra lokale hormoner kan produceres til at udføre forskellige specifikke opgaver.\nDen fysiologiske virkning af stress og aldring på binyrerne\nJo flere binyrerne stimuleres af stress og indre behov, jo svagere er retikzonens reaktion. Som følge heraf falder frigivelsen af kønshormoner og deres precursorer ved binyrerne med kronisk stress og svaghed i binyrerne. Når der produceres mindre DHEA-S (dihydroepiandrosteronsulfat) i netzonen, er mindre DHEA-S og DHEA tilgængelige for andre celler. Dette reducerer kroppens evne til at reagere på det øgede behov for DHEA-S og DHEA, hvilket igen øger den negative virkning af kronisk stress.\nTab af libido er ofte forbundet med binyrens svaghed, muligvis hovedsageligt på grund af et fald i testosteronproduktionen ved binyrerne (både mænd og kvinder). Fra din krops synspunkt, når du er under stress, er det ikke den bedste tid at elske, fordi din energi er nødvendig for at overleve.\nProduktionen af kønshormoner i binyrerne og deres forstadier falder også med alderen. Reducerede niveauer af DHEA og testosteron er ansvarlige for mange degenerative aldringsprocesser. Faktisk svarer niveauerne af disse to hormoner hos mænd til graden af biologisk aldring mere end nogen andre markører. Med tabet af DHEA og testosteron mister vi evnen til at modstå effekten af cortisol i celler.\nRegulering og virkning af aldosteron\nAldosteron fremstilles i den binyrebarks glomerulære zone. Ligesom cortisol er aldosteronproduktionen underlagt den daglige cyklus med højeste spids klokken 8 og det laveste niveau mellem midnat og 4:00. Ligesom cortisol øges eller nedsætter dets sekretion som reaktion på stimulering af adrenal cortex af hormonet ACTH. Det betyder, at aldosteronniveauet stiger i stressfulde situationer. Aldosteron er imidlertid ikke et feedbacklink, der styrer dets frigivelse. I stedet afhænger frigivelsen af et omvendt negativt forhold, hvor cortisolniveauet skubber ACTH-aktivitet. Dette betyder, at cortisol bestemmer mængden af ACTH, som igen bestemmer produktionen af cortisol og aldosteron, mens aldosteron på ingen måde kan påvirke denne proces.\nDet eneste, som aldosteronproducerende celler kan gøre for at regulere dets produktion, er at ændre deres følsomhed overfor ACTH. Efter ca. 24 timer bliver celler i den glomerulære zone således mindre følsomme for virkningerne af ACTH og stopper med at producere en forøget mængde aldosteron. Mængden af cirkulerende aldosteron falder, selv om niveauet af ACTH stadig er højt, og der er stadig behov for forhøjet aldosteron. Denne reducerede produktion fortsætter, indtil de glomerulære Hona-celler genvinder deres følsomhed over for ACTH, men i mellemtiden forårsager et reduceret aldosteronniveau mange af symptomerne på hypoadreni.\nI en person under kronisk stress bør niveauet af natrium og chlorider i urinen kontrolleres. Klorider måles ved den såkaldte Koenisburg-test, den samme test giver information om natriumniveauerne udskilt i urinen. Overskydende natrium er et af de første signaler for tilstedeværelsen af hypoadreni.\nAldosteron er ansvarlig for at opretholde væske (vand) og koncentrationen af visse mineraler (natrium, kalium, magnesium og chlorid) i blodet, interstitielle væsker og indvendige celler.\nI samarbejde med hypofysemidiuretisk hormon og rennin og nyrerne angiotensin opretholder aldosteron væskebalance og saltkoncentration i omtrent samme koncentration som havvand.\nI blod og interstitielle væsker er natrium den mest dominerende af de fire mineraler. Inde i cellerne opretholdes den højeste koncentration af kalium.\nDisse fire mineraler kaldes elektrolytter, fordi de bærer elektriske impulser.\nDisse elektrolytter er meget vigtige for cellernes normale funktion, og de bør forblive i relativt uændrede proportioner. Små ændringer i forholdet mellem et element til et andet eller deres koncentration i legemsvæsker betyder en ændring i egenskaberne af væsken, cellemembraner og biokemiske reaktioner i celler. De fleste fysiologiske reaktioner i kroppen afhænger i nogen grad af koncentrationen af elektrolytter.\nAldosteron, under stress, er hovedforbindelsen i forvaltningen af disse bindinger på grund af dens virkning på koncentrationen af natrium og vand.\nSelvom denne interaktion er temmelig vanskelig, er processen som helhed ret let at forstå, hvis du simpelthen overvejer natrium i forbindelse med aldosteron.\nMed en stigning i koncentrationen af aldosteron øges koncentrationen af natrium i blodet og interstitialvæsken. Hvor natrium bevæger sig, bevæger vand også der.\nMed svage binyrerne er tørst efter salt et direkte resultat af aldosteronmangel. Som nævnt ovenfor styrer aldosteron natrium-, kalium- og legemsvæske. Når aldosteronsekretion er normal, er kalium-, natrium- og vandniveauet også normalt. Hvis aldosteronniveauet er højt, er natriumniveauet i de cirkulerende væsker også højt.\nMen når cirkulerende aldosteron falder, går natrium tabt fra blodbanen, passerer gennem nyrerne og udskilles i urinen.\nNår natrium er fjernet, er også vand tabt. I starten er der noget tab af væske fra kroppen, men det bliver ikke for alvorligt, hvis tilstanden ikke forværres. Så snart niveauet af cirkulerende natrium falder til ca. 50% af den oprindelige koncentration i kroppen, begynder selv et lille tab af natrium eller en begrænsning af natrium i kosten at forårsage alvorlige konsekvenser.\nHvis natriumforsyningen i blodet ikke genoprettes ved indtagelse af salt mad eller væsker, trækkes natrium og vand fra det interstitielle væske ind i blodet for at opretholde natrium- og vandniveauet i blodet fra en overdreven dråbe.\nHvis der trækkes for meget natrium eller vand fra interstitialvæsken, begynder natriumet inde i cellerne at migrere ind i interstitialvæsken. Tilførslen af natrium i cellerne er lille, da der holdes forholdet mellem kalium og natrium som 15: 1. Når natrium trækkes fra cellerne, går vandet sammen med det.\nSom et resultat dehydreres cellen ud over natriummangel. For at opretholde andelen af natrium / kalium inde i cellen på et konstant niveau begynder kalium også at migrere fra cellerne.\nHver celle har dog minimumskrav til det absolutte indhold af natrium, kalium og vand. Hvis disse behov ikke opfyldes, forstyrres cellernes funktioner, selvom den korrekte mængde natrium og kalium sikres.\nHvis du lider af hypoadreni, skal du være meget forsigtig med at genoprette væskeniveauet i kroppen.\nFor meget vand eller andre væsker uden tilstrækkelig natriumgenvinding vil yderligere forværre dit helbred, da den tilgængelige mængde natrium i blodet vil blive endnu mere fortyndet. Celler har også brug for natrium for at absorbere vand, da der skal være den nødvendige mængde natrium inde i cellen, før vandet absorberes tilbage i cellen gennem cellemembraner.\nHvis niveauet af væsker og elektrolytter allerede er lavt, skal du altid tilføje salt.\nDu må ikke drikke cola eller sportsdrikke med elektrolytter, da de indeholder høje niveauer af kalium og lavt natrium, den perfekte modsatte kombination til det, du har brug for.\nKommercielle elektrolytdrikke er designet til dem, der producerer et overskud af kortisol under fysisk aktivitet og ikke for personer med lav cortisol og aldosteron. I stedet ville det være meget bedre at drikke et glas vand med ¼ - 1 tsk. salt eller spis noget salt med vand for at genoprette både natrium og vand.\nNår aldosteronniveauet er lavt, er kroppen dehydreret, og der er ikke nok natrium, kan der også udvikles efterspørgsel efter kalium, da kroppen rapporterer, at der ikke er nok kalium i cellerne, såvel som natrium og vand.\nMen efter at have kun brugt en lille mængde mad eller drikkevarer indeholdende kalium (frugt, juice, colas og kommercielle elektrolytdrikke), kan du føle sig endnu værre, fordi kalium / natriumforholdet er endnu mere forstyrret.\nHvad der virkelig er nødvendigt i denne situation er kombinationen af alle tre, vand, salt og kalium i de korrekte proportioner.\nEn af de nemmeste måder at gøre dette på er at drikke små portioner vand med mad, der er sprinklet med tangpulver (laminaria). Kelp indeholder kalium og natrium. Afhængigt af smag og symptomer kan du tilføje mere havsalt.\nHavsalt er bedre, fordi det desuden indeholder små mængder af andre mineraler. En anden måde er vegetabilsk juice fra selleri og bladbeder, fortyndet med vand.\nI løbet af 24-48 timer stabiliserer kroppens mætning med vand og elektrolytbalancen nok, så du kan skifte til en diæt, der understøtter binyrerne.\nDu bør fortsætte med at drikke saltet vand eller grøntsagsjuice 2-4 gange om dagen, ændre mængden af salt efter smag, og undgå madvarer højt i kalium om morgenen, når kortisol og aldosteron er lave.\nAldrig spise eller drikke mad eller drikke med diuretiske egenskaber eller det kan føre til tab af elektrolytter, som alkohol og kaffe, især hvis du var i solen eller dehydreret af en anden grund.\nEt af problemerne hos mennesker med hypoadreni er behovet for konstant at bekæmpe dehydrering og natriumtab.\nNår aldosteron ikke er nok, tillader nyrerne natrium, chlorider og vand at udskilles i urinen og opretholder ionbalancen ved kaliumretention. Nogle mennesker med lave aldosteronniveauer viser tegn på dehydrering. Typen af sprog er en af de lettest observerede indikatorer for dehydrering.\nNormalt skal du føle tilstrækkelig glathed, hvis du holder fingeren langs tungen og hænger ud. Fingeren skal glide let som en isterning på et vådt ark vokspapir. Hvis tungen er ru, som sandpapir, eller hvis du føler dig fri, stikker din finger fast eller stikker til tungen, det er en indikator for utilstrækkelig væske i vævet.\nEn person kan rapportere øget vandladning, op til 15-20 gange om dagen. På grund af aldosterons virkning på svedkirtlerne kan der forekomme overdreven svedtendens eller svedning i fravær af fysisk aktivitet.\nEn person med nedsat aldosteron kan også have andre symptomer. For normal funktion af nervesystemet skal der være en tilstrækkelig forsyning af natrium uden for cellemembranen og en tilstrækkelig forsyning af kalium inde i cellen. De skal være afbalancerede.\nHvis denne balance undergraves af tab af natrium- og kaliumretention, vil nervesystemet ikke normalt kunne generere og føre elektriske impulser (virkningsmuligheder) og fungere på et normalt niveau. Dette kan manifestere et antal symptomer, herunder muskeltræning og endog hjertearytmi.\nVed kronisk natrium-kalium ubalancer udvikler en paradoksal pupill effekt i en person.\nNormalt indsnævrer eleverne, når øjet lyser med et klart lys. Denne indsnævring af eleven skal opretholdes i mindst 30 sekunder.\nHos mennesker med hypoadreni (især i binyrerne i binyrerne) kan en af følgende virkninger påvises:\n1. Elevens størrelse varierer (svinges) som svar på lyset. Dette er en reel udvidelse og sammentrækning, ikke en fin jitter.\n2. Eleverne krymper først til lys, men ekspanderer derefter unormalt, da lysstimuleringen fortsætter i mere end 30 sekunder. Sådanne patienter klager ofte over øjenfølsomhed over for lys (for eksempel når de forlader et værelse udenfor på en solskinsdag) eller bære mørke briller udendørs eller endda indendørs i stærkt lys.\nEt andet problem i forbindelse med et fald i niveauet af mineral-kortikoid under hypoadreni er hævelse af ekstremiteterne. Når en patient med hypoadreni lider vand og natriumtab gennem urin og sved, har han en tendens til dehydrering, og vi kunne næppe forvente tegn på vandretention, ødem. Men det er præcis det vi observerer i nogle tilfælde af hypoadreni.\nNår kroppen taber en stor mængde ekstracellulært natrium og følgelig intracellulært kalium, kan vi se, hvordan den osmotiske gradient udvikler sig.\nHvis den osmotiske forskel (skabt af en stigning i natrium, der forsøger at tage sin plads inde i cellen og en reduceret mængde ekstracellulær natrium) er stor nok, forsøger kroppen at korrigere den osmotiske ubalance ved at passere ekstracellulær væske ind i cellerne.\nKroppen forsøger at fortynde kalium inde i cellen med vand for at bringe systemet til en osmotisk balance. Cellerne absorberer vand og hævelse udvikler sig.\nOfte er diuretika ordineret til sådanne patienter, efter kun disse symptomer. Diuretika hos disse patienter hjælper sjældent og forværrer ofte tendensen til dehydrering.\nDepression efter at have slået op med en fyr. Hvordan man overlever krisen?\nEr skizofreni arvet, og hvordan forklares det?\nEmosionel-volatilitetsforstyrrelse: et spektrum af lidelser fra apati til eufori\nHjerneurose (hjerte-neurose) er en funktionel lidelse i hjerte- og nervesystemet. Patogenesen af hjernens neurose er at svække den regulatoriske aktivitet af cerebral cortex og den dysfunktion, der er forbundet med de autonome nerves subkortiske centre.