Calella per la Independència organitza el desplaçament per assistir a la manifestació de la Diada | Ràdio Calella Televisió\nLa territorial local de l’ANC-Calella per la Independència ha posat en marxa la campanya perquè la mobilització independentista de l’11 de Setembre torni a ser massiva. Com cada any, des de Calella s’organitza un desplaçament en autobús per facilitar-ne l’assistència i, alhora, ha posat a la venda els packs amb les samarretes i altres productes de marxandatge. “Objectiu independència” és el lema de la concentració que tindrà l’epicentre a la Plaça Espanya de Barcelona. Al Maresme se li ha adjudicat el tram número 24, a la zona de Plaça Universitat.\nCalella per la Independència ha posat a la venda els tiquets per fer el desplaçament al seu local del carrer Bruguera. El preu és d’11 euros i, pel moment, han reservat sis autocars, tal com ha explicat el portaveu de la territorial local de l’ANC, Josep Barri.\nL’any passat vam fer uns 8 autobusos, desplaçant unes 500 persones. Per aquest any en tenim reservats 6. Sortiran de l’aparcament del carrer Tramuntana a les dues de la tarda. Qui vulgui una plaça del bus pot passar pel local i comprar el tiquet.\nEnguany, el tram adjudicat al Maresme és el número 24, que correspon a la zona de Plaça Universitat.\nLa mobilització de la Diada 2019 es farà pels carrers que conflueixen a la Plaça Espanya i hi han previstes activitats durant tota la jornada.\nAl matí hi haurà exposicions d’entitats cíviques i a la tarda la concentració que es farà a la Plaça Espanya i s’estendrà pels carrers del voltant formant una gran estrella. La idea que es vol traslladar és que, des de la diversitat, es conflueix en un mateix objectiu, que és la independència.\nAl local de Calella per la Independència també s’han posat a la venda el lot de productes de la mobilització d’aquest any, que inclou la samarreta commemorativa. Està feta a Catalunya i d’un material mediambientalment i social sostenible.\nÉs de color blau turquesa i porta el lema de la campanya “Objectiu independència”. El que pretén és reunir a tothom -sense renunciar ni a ideologies ni a orígens- per seguir un objectiu comú, que és la independència.\nCalella és una de les ciutats maresmenques on es van vendre més samarretes, l’any passat: més de 1.500 unitats.\nSegüent La plantilla de la Policia Local es planta i no farà més serveis extraordinaris\nAnterior El vilassarenc Damià del Clot (ERC) serà el nou president del Consell Comarcal del Maresme


09·05·20 | 06:00\nFa uns dies, el filòsof Ferran Caballero va fer una sèrie de tuits denunciant l'incívic nihilisme dels seus veïns que, en ple confinament, havien organitzat una festa nocturna al seu apartament i feien proclames jocoses contra el descans de la resta de veïns. La guàrdia urbana va acabar acudint-hi, posant la corresponent denúncia -sense cap efecte pràctic, tot deixant que la festa continués.\nCom bé explicava Caballero, les autoritats tenen el deure fonamental i gairebé únic de protegir-nos dels dolents -això és, dels qui són incapaços de seguir les normes mínimes de convivència en pro de la comunitat- i de salvaguardar la nostra llibertat individual, que és la base de la col·lectiva. Actualment, a conseqüència de la crisi del coronavirus, aquest deure ha estat claudicat. La llibertat ha estat arrasada en nom de la salut pública. No s'ha preservat ni el nucli indispensable; en la consumació de l'arrest domiciliari s'ha obliterat tot fonament democràtic. Ni en els temps més obscurs de les guerres mundials s'hauria imaginat una cosa tal.\nMentre l'estat ha conculcat les llibertats fonamentals, s'ha bastit una passivitat i connivència dels polítics gestors amb una explosió d'incivisme sense precedents. Com que se'ns ha sostret la nostra llibertat, la comunitat s'ha esfondrat -la idea de comunitat ja quasi no existeix més enllà de proclames moralistes buides i absurdes pensades per a la supervivència dels pitjors polítics possibles en generacions. Així, quan la llibertat desapareix i la comunitat s'esfondra, els desaprensius s'alcen per al seu profit.\nNihilistes, fanfarrons, insolidaris, insensats, botiguers disposats a tot per fer caixa... La fauna de desaprensius que s'alimenten de les desferres de la llibertat anihilada i de la comunitat demolida és diversa. L'exemple de Caballero es pot complementar amb el meu cas local, on la passivitat i connivència de l'Ajuntament de Llagostera ha permès actituds inimaginables -i certament punibles. Des de botiguers fent l'agost, a tot preu i a costa dels veïns i altres botiguers, a persones que per fanfarroneria del miles gloriosus plautià es dediquen a trepitjar els pocs drets que ens queden: principalment el de la intimitat. L'arrest domiciliari passa de presó de l'ànima a tortura psicològica. I ja no esmentem la gran quantitat de gent que ha considerat que les mínimes mesures sanitàries efectives (poseu-vos la mascareta!) no van amb ells.


118 La mandolina – Parlant de música\nPublicat el 26 Abril, 2019 18 Juny, 2019 per parlantdemusica\nLa mandolina és un instrument de quatre cordes dobles. Està afinada com un violí i les posicions dels dits són les mateixes, però la mandolina té trastos i no es toca amb arquet sinó amb pua.\nL’instrument és habitual en estils com el country, el bluegrass o la música celta, però no apareix gaire en l’anomenada música clàssica.\nEtimològicament, la mandolina forma part de l’extens grup d’instruments que provenen de la paraula grega πανδοῦρα, relacionada amb la deessa Pandora. La pandura era un instrument dels grecs antics i està en l’origen de diversos llaüts.\nPer exemple, l’instrument nacional d’Ucraïna és la bandura. Bandúrria té el mateix origen, però passant pel llatí pandurium i segurament també pel castellà. A Turquia tenen el tanbur; a Grècia, el ταμπουράς i als Balcans, la família dels tamburica.\nLa mandolina, com tots aquests instruments, també ve del grec πανδοῦρα, però a través de la mandòla italiana. En italià, una mandòla petita és un mandolino; en català, una mandolina.\nLa paraula mandolina, com la pandura antiga, designa instruments força variats. Des de la clàssica mandolina italiana de cul bombat fins a les americanes, més planes de caixa. A part, hi ha la mandola, més grossa; el mandocello, que seria el violoncel de les mandolines; l’enorme mandobaix; el banjolin (o la banjolina), que té coses del banjo, i moltes mandolines més!\nEncara que la deessa grega estigui en l’origen de tots aquests instruments, no hem volgut destapar la capsa de Pandora, perquè en sortirien tots els mals. En canvi, potser sí que hem destapat la bota de Sant Ferriol, perquè n’anem traient mandolines diferents i no s’acaben mai!\nPosted in català, Catalunya Música, etimologia, instruments, lèxic, Llengua i música, multilingüeEtiquetat arquet, bandúrria, bandura, banjo, banjolin, banjolina, bluegrass, celta, country, llaüt, mandobaix, mandocello, mandola, mandolina, mandolino, Pandora, pandura, pandurium, pua, tamburàs, tamburica, tanbur, trastos, violí\nPrevious Article 117 Les caramelles\nNext Article 119 El bemoll


Dissenyats per ser comprats\nEL CONSUM ALS SUPERMERCATS\nLa forma i els colors atreuen el consumidor, que compra seguretat i plaer\nEUGÈNIA SENDRA Actualitzada el 04/04/2011 00:00\n260x366 De totes formes i colors Les marques volen diferenciar-se i trencar amb la saturació de prestatgeries dels supermercats. / PERE TORDERA De totes formes i colors Les marques volen diferenciar-se i trencar amb la saturació de prestatgeries dels supermercats. / PERE TORDERA\n"Hem de seduir el consumidor, aconseguir que agafi el nostre producte. Això és l'èxit, però hi ha moltes maneres d'arribar-hi". Amb una forma atractiva o pràctica, els colors òptims i una filosofia que connecti amb el comprador. En un supermercat ple de productes similars i a falta d'una marca de referència, l'embolcall és decisiu. "Quan davant d'un producte no en trobes cap que parli amb tu, tries seguint l'estètica", apunten Jordi Bardolet, professor de packaging de l'IED Barcelona, i Gustavo Richero, d'Ambar Partners. Parlen d'estètica però fan referència a tot el que cal tenir en compte quan es pensa un nou producte o es redissenya (una tasca que és encara més complicada, coincideixen els experts). "Un element rellevant ha d'explicar què té el producte", segons els dissenyadors, i sigui un embolcall d'arròs, de beguda o de sabó s'hi han d'imprimir els actius de la marca, de manera molt clara i cridanera perquè el producte no passi desapercebut. Què fa que el consumidor accedeixi a provar-los una primera vegada? El secret és poc matemàtic, però els experts apunten algunes claus.\n"Abans de tocar o menjar, els productes ens estimulen", recorda Maria Lluïsa Solé, professora d'economia de la Universitat de Barcelona i experta en consum. La vista reacciona als colors, que "són un mecanisme perquè els consumidors es llancin al producte", per Xavier Olivé, professor de màrqueting de l'Iese. Tant dissenyadors com consumidors han interioritzat el codi cromàtic del màrqueting. Interpreten que els suavitzants són blau cel, beix o blanc, colors que suggereixen suavitat; els grisos, platejats i les gammes de negres i granats són sinònims de productes d'alta gamma, i el vermell significa eficàcia i energia, per això és present en productes químics i de neteja, que generalment recorren a colors estridents. Olivé, però, apunta un canvi en la tendència dels embalatges, cada vegada més condicionats per les modes. Alguns vins, per exemple, han prescindit dels colors sobris i elegants en les etiquetes i cada vegada més proven colors més estridents, sense deixar d'obtenir bons resultats.\nGuanya la forma pràctica\nUn dels referents a l'hora de parlar de forma és l'ampolla de Coca-cola, inspirada en la silueta d'una dona. Però l'estètic no és l'únic factor que compta, apunta Solé. "Té un vessant més d'informació i decoració i un vessant més funcional, de protecció del producte". Un exemple són els embolcalls d'espaguetis, que produeixen sensacions molt diferents si van en una caixa, col·locats grans i amples, o dins d'un plàstic. O els recipients d'aigua, que es compren en funció de si caben o no a la nevera. Però el que els experts veneren com a grans invents que han contribuït a millorar el consum són el tetrabric, l'obrefàcil i els nous envasos dispensadors de mel i llet condensada. Les marques que primer han introduït els avenços són les que han guanyat clients, asseguren els experts, i és que no totes s'atreveixen a incorporar novetats; es requereixen inversions i "l'empresa ha de tenir una cultura de premiar l'error, si no no es pot innovar", defensa Bardolet.\nUna sopa amb una fotografia de llagostins representa un estímul intens, genera unes expectatives evidents i uns perills. "El consumidor és llest, fa anys que consumeix i sap molt bé què vol i què no", assenyala Olivé. No se'l pot enganyar ni confondre, d'aquí que l'embolcall hagi de ser clar i detallar les propietats del producte; si l'experiència amb un article no és positiva, el client difícilment repetirà. Malgrat tot, les marques se la juguen per diferenciar-se i aposten per embolcalls més bonics i còmodes que, amb les retallades en publicitat a causa de la crisi, s'han convertit en un suport més per comunicar. La relació entre l'embolcall i el consumidor no admet termes mitjos; l'embolcall no segueix una fórmula sinó que es crea de nou cada vegada, sense perdre de vista que el consumidor ha de sentir que compra seguretat, plaer i comoditat.


Posem tots els sentits en el vostre negoci | Blog - Asisgrup\nASISgrup vetllem pel bon funcionament de les empreses oferint els nostres serveis de neteja i manteniment. Sabem que una bona imatge és essencial perquè tant clients, com les persones que hi treballen, se sentin a gust a les instal·lacions dels vostres negocis: establiments de restauració, oficines, escoles, centres mèdics, esportius... Però la bona imatge passa també per allò que no es veu, però se sent!\nEl sentit de l’olfacte és el major evocador de records, i tots volem que els nostres clients s’emportin el millor record de la seva visita. És per aquest motiu que posem al teu abast el servei d’aromatització amb nebulitzador d’olis essencials amb manteniment mensual. Tan sols haureu de preocupar-vos d’escollir les aromes. De la resta ens n'encarreguem nosaltres!\nPodreu aromatitzar espais de fins a 200 metres quadrats durat 10 hores. Amb l’aparell es programa el grau d’aromatització segons les vostres necessitats i horaris.\nEl muntatge, l’entrega i el manteniment estan inclosos en un únic preu de 38,93€ al mes (+iva) que s'afegiran a la vostra quota mensual de manteniment de neteja.\nContacteu-nos al 972 410 325 o a través del nostre formulari per contractar el servei o demanar-nos qualsevol altra informació.


Sentiment balear en el lliurament de les Medalles d'Or i premis Ramon Llull 2017\nFrancina Armengol: "L'autogovern millora la vida dels ciutadans de les Illes Balears"\n2 min. Palma 28/02/2017 21:47\n987x555 Gala de lliurament de les Medalles d’Or i els premis Ramon Llull que atorga la Comunitat.\nGala de lliurament de les Medalles d’Or i els premis Ramon Llull que atorga la Comunitat. / CAIB\nNo hi ha hagut sorpreses, ni sobres equivocats: l'entrega de les Medalles d'Or de la Comunitat i els premis Ramon Llull 2017 ha estat un acte marcat per la institucionalitat. L'auditori del Conservatori de les Illes Balears és on s'ha portat a terme la gala de lliurament dels guardons, aquest dimarts, vigília del Dia de les Illes Balears. L'han omplert unes 500 persones.\nLa presidenta del Govern, Francina Armengol ha defensat, en el seu discurs, "un major autogovern que ara té més sentit que mai. Per nosaltres, autogovern és donar solucions als ciutadans i donar-los-les des d'aquí, que és on coneixem millor els nostres problemes. Però no ens enganyem: si volem més autogovern, també necessitam un millor finançament".\nLa gala ha estat presentada per l'actriu Catalina Solivelles, qui l'ha encetada amb un monòleg en to humorístic i distès en el qual ha intentat retratar la "balearitat comuna" fent un símil amb tres germanes i un germà, "surats pels mateixos pares, cada un amb la seva personalitat: Mallorca seria la majestàtica; Eivissa, la magnètica; Menorca, la dolça, i Formentera, l'oculta".\nSeguidament, s'han entregat els premis Ramon Llull; diversos audiovisuals han explicat la tasca que ha fet mereixedors els 12 guanyadors: Alicia Sintes, Illes per un Pacte, el mestre formenterer Isidor Torres, l'associació Memòria de Mallorca i Fòrum per la Memòria d'Eivissa i Formentera, i Unió de Pagesos han rebut forts aplaudiments d'entre el públic.\n540x306 Guardonats de les Medalles d’Or i els premis Ramon Llull 2017 i autoritats. / CAIB Guardonats de les Medalles d’Or i els premis Ramon Llull 2017 i autoritats. / CAIB\nEl guardonat Joan Veny i Clar ha destacat aquest reconeixement com "una empenta per continuar treballant, amb una forta dedicació a l'estudi de la nostra llengua, cultura i història", i ha donat les gràcies a "aquells qui han fet de la nostra llengua la profunda raó de les nostres vides".\n"Si els àngels cantassin, no ho farien millor que tu". Amb aquestes paraules, Veny i Clar ha compartit el guardó amb la tercera dona que és reconeguda amb una Medalla d'Or de la Comunitat, Maria del Mar Bonet.\nLa cantautora, molt agraïda, ha subratllat que rep el reconeixement "en un any molt especial per a mi, en el qual celebr els 50 anys de la meva carrera" i, acompanyada de Toni Cuenca, ha recitat un poema de Marià Villangómez. Llavors ha estat el torn de fer sonar Llorenç Galmés i Blai Bonet.


Lloguer de cotxes Gosford - Llogar un cotxe a Gosford\nLloguer de cotxes Gosford\nLloguer de cotxes a Gosford\nLloguer cotxes en Gosford\nEl lloguer de cotxes a Gosford és possible si heu reservat el vostre vehicle de lloguer tan aviat com sigui possible. Per descomptat, encara hi ha moltes més opcions al cotxe, de manera que podeu estalviar fins a un 15-40% del preu del lloguer del cotxe. Compareu les companyies de lloguer de cotxes amb el llogar un cotxe a Gosford i tria el vehicle adequat per a tu i reserva’t en línia. Feu-ho còmodament des de casa.\nLa majoria de les companyies de lloguer de cotxes ofereixen serveis de lloguer de cotxes Gosford, de manera que el lloc de recollida i lliurament de l’automòbil pot ser diferent. Òbviament, s’ha de tenir en compte, i abans de la reserva, cal indicar si volem llogar un cotxe a un altre país.\nLlogar un cotxe a Gosford - Lloguer de cotxes Austràlia Aeroport\nA Austràlia, hi ha moltes ciutats que poden llogar un cotxe a un aeroport o fins i tot triar l’aeroport per lliurar el cotxe. Per descomptat, en el cas de llogar un cotxe a Gosford, tenim la possibilitat de marcar un lloc de lliurament diferent des de la ubicació del cotxe. Així doncs, si el lloguer de cotxes a Gosford, Austràlia no es troba en un aeroport, però suposem que sortir del país, anem a volar per via aèria, llavors podeu triar l’aeroport de destinació de lloguer de cotxes a Austràlia de totes maneres.\nReserveu un cotxe en línia i trieu entre moltes de les localitats de lloguer cotxes en Gosford o si viatgeu amb avió, és possible llogar cotxes a Austràlia en aeroports com ara lloguer d’aeroports: Adelaide, Brisbane, Cairns, Darwin, Gold Coast, Hobart, Perth, Townsville.


Sobre candidats, candidates i candidatures\n– 16 març 2015Categories: Opinió Paradetes de salsitxes solidàries, calçotades “unitàries”, reunions amb els líders veïnals, passejades en llocs estratègics lluint corbata o blazer, declaracions xenòfobes, etc. La proximitat de les eleccions municipals acceleren l’activitat dels partits polítics, que treuen el millor de cada casa, i Tarragona no és cap excepció.\nÉs complicat per a les CUP competir amb les regles del joc de la política convencional, perquè no anirem a fer reunions o fotografies de “postureig”, però afortunadament no ens cal fer-ho. Nosaltres també estem d’acord en realitzar trobades amb líders veïnals o sindicals, però en el marc de jornades obertes a la participació de tota entitat o persona que ho vulgui. Trobades que, a més, desenvolupem al llarg de tot l’any en el marc d’activitats i espais diversos: mobilitzacions, campanyes, xerrades informatives,…\nD’altra banda, arriben les eleccions municipals i el més probable és que a la majoria de pobles i ciutats el nombre de caps de llista homes superi al nombre de dones caps de llista. No és res més que un reflex de la realitat patriarcal de la nostra societat suposadament igualitària. Les quotes de paritat són una eina útil, però en cap cas suposaran una transformació de la societat si no van acompanyades de processos d’apoderament feminista, tant personals com col·lectius. Tanmateix, val a dir que el fet que una llista estigui encapçalada per una dona en cap cas fa més acceptable un projecte polític. La qüestió cabdal és la defensa clara dels interessos de les classes populars, entre els quals el feminisme ha de ser una de les reivindicacions fonamentals, i més en la conjuntura de crisi capitalista en la que encara estem immerses.\nPer últim, un fet a destacar és la proliferació de candidatures que s’autoproclamen municipalistes, quan en realitat es tracta de projectes localistes. Per a les CUP el municipalisme és l’eina que ens permet transformar la societat a partir dels àmbits més propers a les classes populars: les nostres viles. Com proclamaven les consignes ecologistes, pensem internacionalment i nacional, i actuem localment. És per això que davant d’observacions que clamaven per ignorar la reivindicació independentista en els propers comicis electorals de maig, nosaltres hem respost que és precisament des dels nostres municipis des d’on es construeix i es proclamarà la independència, de la mateixa manera que construirem les bases de la transformació.


Jordi de Viatge: d’agost 2011\nEl Marc Le. ens segueix apretant amb els horaris. Ahir a la nit, quan vam tornar de sopar, va anar a donar un vol per les dunes, i com li va agradar ens va convèncer per al dia següent pujar a la mes alta.\nL'Oasi de la Huacachina podria ser un lloc espectacular, però no ho és. Això si, val la pena fer-hi una escapada si mai has estat a un lloc així, que és el meu cas. És un Oasis com el de les pel·lícules: desert, dunes, un petit llac, palmeres i... infinitat d'hotelets que el rodegen.\nPer mi la pena és que està tot una mica "deixat de la mà de Déu". O sigui, és maco, però ho podria ser molt mes.\nAl tema... el dia, per variar, es presenta intens. El Marc Le. ens ha preparat el següent horari del dia:\n1) A primera hora del matí "excursió" a les dunes\n2) Després de la primera hora del matí anirem a Ica i d'allà bus fins a Nazca, on veurem les famoses línies.\n3) A la nit bus nocturn fins a Arequipa.\nDit i fet, a les 7 del matí diana. Ens vestim i cap a les dunes!!!\n(El Marc Lo. ha perdut els braços per culpa del fred)\n(La nostra super habitació)\nAnem a la mes gran, com no, que està just al darrera de l'oasi. La pujadeta cansa, per que per cada tres passes que fas la sorra se n’empassa dues.\nUn cop dalt vam veure que la matinada havia valgut la pena. Les vistes eren espectaculars. Per un costat veiem Ica, la ciutat que hi ha al costat, i per l'altra... un desert immens, que ens va sorprendre molt, ja que res tenia a envejar al del Sàhara... sorra, dunes i mes sorra i mes dunes fins on arribava la vista.\n(A mitja pujada, l'oasis al fons)\n(Oasis de Huacachina)\nA dalt també vam estar fent el tonto una bona estona. Vam jugar a fer salts "espectaculars" sobre les dunes. Als dos marcs els va sortir prou bé, però jo no era capaç d'aixecar-me 2 pans del terra... com es rèiem de mi!!!\nPer sort em vaig adonar que el problema, a part de la meva poca agilitat innata, era que al dur les xancles que duia, s'omplien de sorra i al fer el bot no ho havia manera. Un cop descalç la cosa ja va millorar.\n(Ni a la NBA salten tant)\n(L'oasis des de dalt la gran duna)\nUn cop hem acabat de jugar a les dunes tirem avall. A la Huacachina el que és típic és llogar un cotxe per a que et porti per les dunes i llavors dur una taula d'snow i baixar-les com si estiguessis a la neu. Nosaltres com que no teníem ganes, ni diners ni temps... vam decidir fer-ho al nostre estil. La vam pujar a peu i la vam baixar.... corrents!!! El que vam trigar uns 20min en pujar ho vam baixar en 57 segons!!! Va ser molt divertit, i recomanable.\nI ara tirem cap a Ica per agafar el bus a Nazca. Quan hi arribem ens diuen que el bus surt en 35min, així que decidim anar a veure els voltants de l'estació i de pas esmorzar una mica. I tenim un petit problema: quan el Marc Lo. té gana... té gana, i el "gremlin" que porta dins surt a la llum. Com jo i l'altra Marc som els mes "problemàtics" li perdonem l'emprenyamenta, però tampoc li fem molt cas i estem 10 minutets donant un petit vol per la ciutat. Al final esmorzem a un bar del costat de l'estació. Demanem unes empanades i un "juguito", mmmmmmmmmmmmmmmmmm Aquí al Perù això de fer batuts naturals és molt comú, i per l'equivalent a 2-3€ et preparem allà mateix un batut del que vulguis fet amb fruita fresca. Estan impressionants!!!\nPugem al bus i de cap a Nazca. Ja a moltes agències ens han dit que els vols per veure les línies han canviat una miqueta. Es veu que als darrers anys hi ha hagut bastants accidents amb diversos morts durant els vols turístics. Així que moltes companyies han hagut de tancar per no complir uns mínims de seguretat i les altres han hagut de pujar preus per tal de poder mantenir les revisions que ara han de fer amb molta mes freqüència. Total... que el preu a passat de 40-50 dòlars a un mínim de 110 dòlars.\nEn el viatge en bus vam tenir un petit fallo. Poc abans d’arribar a Nazca es passa per una torre d'observació des d'on si hi puges hi pots veure fàcilment dues de les línies. Si fas això només cal dir-li al conductor que hi pari, tu i baixes, i al cap de 30min agafes el següent bus que passi cap allà. Però no ho vam fer.\nArribem a Nazca, ciutat amb quasi cap encant. Allà jo i el Marc Lo. decidim que no volem volar, però el Marc Le. si, així que ell va directe al aeroport a veure que "pesca" i nosaltres ens n'anem cap a la Plaza de Armas (a Perú al centre sempre hi ha una plaza de armas a totes les ciutats) a veure que trobem.\nTot i això abans de separar-nos comprem les bitllets de bus cap a Arequipa. Agafem la categoria econòmica de la companyia barata, amb semi-cama.\nLa plaça és lletja, sosa i avorrida, però per sort una mica mes amunt trobem un mercat que té bastant d'encant. Parem a un petit restaurant per dinar alguna cosa i ja enfilem a l'estació de busos per anar cap a la torre d'observació.\n(Mercat de Nazca)\n(Paradeta del mercat)\n(Plaza de Armas de Nazca)\nPrimer parem a un turonet on només veiem la "pampa", que són unes esplanada gegants. Des d'allà no veiem cap línia. Així que caminem durant 1km per la Panamericana, la carretera que creua sud-amèrica de dalt a baix. Ens hi fem unes fotos i arribem al mirador.\n(Estirats a la Panamericana)\n(Descansant a la Panamericana)\nAquí les vistes ja són millors i hi podem veure molt clarament dues de les figures, una és la mà i de l'altre no en recordo el nom. A mi personalment no em diuen res, però si tota la gent que ha fet el vol diu que val la pena.\n(Figura de la mà)\nLes vistes de les l'avioneta són aquestes:\nTornem a la ciutat on hem quedat amb el Marc Le. que ens anirem deixant notetes a la companyia de bus on hem comprat els bitllets. I ell ja està allà, ens ha preparat una sorpresa: ens ha organitzat una visita llampec als aqüeductes que hi ha.\nNosaltres dos no les tenim totes, mes encara quan li pregunto a un taxista que hi ha per allà que què tal estan i la seva resposta és.... riure.\nPerò bé... quan el Marc Le. insisteix... estàs perdut. Hi anem i bé....tot s'ha de dir, hi arribem una mica escèptics, i això va ajudar, però sincerament... ens va decepcionar bastant. Els aqüeductes estaven tant ben restaurats que estem segurs que si ho mires per google maps ni existeixen!!! Semblen fets nous de fa 6 mesos màxims.\n(Marc Lo. al.lucinant amb els aqueductes)\nAra cal esperar al bus, que surt a les 22:30. Per fer temps passegem una mica per la ciutat, que a aquesta hora està a petar i té bastant mes encant que al mig dia. Comprem una mica de fruita, mengem uns entrepans, ens conectem a internet i fem unes partides a billar en un club que hi ha a prop.\n(Billar a Nazca)\nA les 22h enfilem cap a l'estació, on com era previsible el bus fa tard, ja que ve de Lima. Mentre aprofitem per anar al lavabo. Jo hi vaig, i els demano que em vigilin la motxilla. Òbviament no ho fan i quan torno veig amb horror que la meva motxilla no hi és!!!!!! Em cago en tot el que és mou! En un viatge així la motxilla és casa teva, i jo ja no la tinc!!! On és? Un dels Marcs mira fora per si algú se l'ha endut i jo pregunto, a consell de l'altre, que si no l'hauran posat en un bus que marxa ara cap a Cuzco. Vaig a aquell bus, m'obren la bodega, i allà està!!!! Ufffffffffffffffffffff Em demanen mil perdons, i tot solucionat, la meva motxilla torna a estar amb mi! :)\nPugem al bus, que està prou bé pel que ens imaginàvem i ens hi instal·lem. És molt còmode, i la cadira es pot reclinar molt, i si a mes li sumes que anava al 50%... està perfecte. A dins hi ha una mica de "fauna", un peruà molt borratxo i un italià que era imbè.... El Peruà borratxo no parava de fer sorolls, però ens va fer un favor: es va baixar a una parada al mig del no res per la nit i es va deixar una gorra estupenda que em vaig poder quedar jo. L'italià... va ocupar dos seients, i com no tenia poc morro, va voler ocupar un tercer on estava jo. Per sort, al cap d'uns minuts de jocs de mans i peus em va deixar tranquil.\nA Arequipa arribem ja de dia, a les 6 o les 7. Anem a agafar un taxi per anar cap a un hostal de la guia que ens fa el pes, i com sempre:\n- Jordi: cuatro vale ir hasta el centro?\n- Taxista: cinco soles.\n- Jordi: pero si la tarifa oficial pone que son 4,5 soles (hi havia un cartell de 2x2 metres al nostre costat amb totes les tarifes en lletra gegant).\n- Taxista: de acuerdo, cuatro soles.\nI apa, cap a dins. Ell ens proposa un altre hostal, així que anem a veure els dos. Cap ens fa el pes, i decidim fer la rutilla pel centre picant a tots els que trobem, preguntat preus i mirant habitacions. Quan ja estem a punt de mirar el darrer una dona pel carrer ens veu la cara de guiris, i mentre passeja el seu bebè ens proposa el seu per 75soles la triple. L'anem a veure i ens convenç, ja que pel preu és el millor que hem trobat, és el "Sumay Wasi", a 50 metres de la Plaça de Armas.\nSortim de passeig. El dia es maco i la ciutat mes, tot el centre és encantador, i la Plaza de Armas la mes maca que hem vist fins a dia d'avui.\nAnem caminant fins a arribar al Mercat de San Camilo. Val molt i molt la pena, té mil parades, moltíssima fruita i carn, i moltes paradetes on et venen el menjar ja fet: chicharrón, empanades, ceviche, sucs... anem de cap al sucs, i ens hem fotem 3, un litre per cap. Estan.... mmmmmmmmmmmmmmmmmmmm\n(Paradeta de juguitos)\n(Preparant el juguito)\nUn cop hidratats seguim el "tour" pel mercat, i ens aturem a la secció d'animals vius.\n(El mercat de fons)\n(Secció d'aus vives)\nAra cal decidir que farem els pròxim dies. I aquí m'emprenyo una mica, per variar. El Marc Le. vol aprofitar el temps: hem arribat fa 5h a Arequipa i proposa fer un rafting per la tarda, i al dia següent fer un trekking pel Canó del Colca de dos dies. Un cop tornats del trek marxar aquella mateixa nit cap al llac Titicaca.\nJo m'hi nego, i arribem a punt mort, on no decidim res. Per sort som tres, i el tercer, el Marc Lo. és el mes "normal" de tots.\nAl final acordem visitar avui la ciutat, al dia següent fer el rafting per matí, seguir visitat la ciutat per la tarda i a l'altre marxar cap al Canó del Colca.\n(Fent un café, i només un, mentre "discutim")\nAquella mateixa tarda visitem el Monestir de Santa Catalina. És enorme, hi estem quasi dos hores caminant, entrant a sales, i visitant els carrerons que el conformen.\n(Taxis pel centre de la ciutat)\n(Fent unes pizzes a la cuina de la casa de Sor Maria)\n(El volcà Misti presideix l'horitzó d'Arequipa)\nTot de camí per la ciutat vam conèixer una peruanes molt xerraires.\nPer sopar anem a buscar algun lloc econòmic, i acabem al carrer dels pollastres. Un carrer on tots els restaurants serveixen pollastre fet a la brasa!!!! Entrem al mes concorregut, i tot i això no acaba de convèncer, està una mica cru. Però el menú no està malament: sopa de primer i 1/4 de pollastre de segon.\nAl dia següent rafting!!!!!\nFem un de senzill pel riu Chili, té passos de categoria 2,3 i 4. El Marc Le. no està convençut, li sembla poc, però els altres dos estem encantats, ja què és mes barat que el de Cuzco i també mes facilò. Paguem 60 soles per cap.\nLa baixada són aproximadament 1h30min. I no va estar malament. Hi havia passos interesants, i tant jo com el Marc Le. vam caure al pas de categoria 4.\nEl moment emocionant va ser a la caiguda. Jo no recordo quasi res de com va anar, però a les fotos que ens van fer es va veure clarament que va ser el Marc Lo. que em va voler assassinar. Primer em va espitjar a l'aigua, mes tard em va fer una clau a la cama per a que no pogués treure el cap de l'aigua i així respirar, i finalment va aconseguir el seu objectiu, agafar el meu lloc al bot.\n(Enfilem la cascada)\n(Ja hi som!!!)\n(Avall!!! Jo enfilo cap a la punta. El Marc Le. també vol fer la cascada per fora)\n(El Marc Lo. em fa fora del rafting vilment)\n(El Marc Lo. em pega al cap amb el rem mentre ocupa el meu lloc)\n(Finalment el Marc Lo. em fa una clau amb la cama per a que no pugui ni respirar ni sortir de l'aigua)\n(Marc Le. nedant a la seva pel riu i jo empotrat entre la pedra i el rafting)\n(Marc Le. petonejant la pedra)\n(Marc Le. bucejant)\nL ‘ironia de tot plegat va venir per que abans de caure jo tenia molta set i vaig anar a fer un glop de l'aigua del riu, però no, em vaig dir "i si està dolenta i et dona mal de panxa?", total ni la vaig tastar, però a la caiguda... vaig tragar un fotimé d'aigua, mínim dues glopades senceres.\nCom ha regal, i per possar contents als del rafting... els vaig trencar un rem i perdre una sabatilla :)\nUn cop a terra tots contents!!! Ens vam fer 4 fotos de rigor amb el grup i cap a la ciutat de nou.\n(El nostre grup)\nPer fi teníem una tarda lliure per fer el que m'agrada a mi: no fer res, no visitar res, simplement... passejar.\nTotal... anem tirant novament cap al mercat per a dinar-hi. Primer fem una papa rellena a una paradeta que hi ha fora i un cop dins jo i el Marc Le. ens demanem un Ceviche per compartir.\n(Plaza de Armas d'Arequipa)\n(Passejant per Arequipa)\nJust abans de fotre-li queixalada a mi em dona un retorijón bastant potent, però res greu, ens acabem el ceviche sense mes. Ara toca el juguito... i aquí si la cosa es posa "fotuda", he de tornar urgentment a l'hotel, i amb molta pena deixo el meu "juguito" a mitges. Però la cosa està encara pitjor, no arribo a l'hotel, però un restaurant anomenat el "Rei del Pollo" em salva la vida. Total... l'aigua del riu estava dolenta! He pringat com un tonto.\n(Cevicheria al mercat)\nHem quedo mitja tarda a l'hotel per si de cas, i al vespre, per fer "neteja" d’estómac decidim anar al Burger King :)\n(Plaza de Armas de nit)\n(TMB també arriva a Arequipa!!!)\nAl dia següent toca llevar-se a les 2:45 del matí per anar a fer el nostre treking, el del Canó del Colca, així que anem a dormir aviat.\nPublicat per JordiDeViatge el d’agost 28, 2011 Cap comentari:


Ubach es reuneix amb les autoritats de l'Arieja per fer front comú contra els efectes de la Covid | BonDia Diari digital d'Andorra.\nReunió conjunta de la ministra d'Afers Exteriors, Maria Ubach, amb les autoritats de l'Arieja.\nDv., 11/12/2020 - 17:40\nUbach es reuneix amb les autoritats de l'Arieja per fer front comú contra els efectes de la Covid\nLa ministra d’Afers Exteriors, Maria Ubach, s’ha reunit aquest divendres amb la presidenta del Consell del Departament de l’Arieja, Christine Téqui, i amb el secretari general de la Prefectura de l’Arieja, Stéphane Donnot. La trobada, que s’ha celebrat telemàticament a causa de la situació d’emergència sanitària del coronavirus SARS-CoV-2, s’emmarca en els contactes habituals entre les autoritats d’ambdós països i en l’estreta col·laboració d’Andorra i França, i en particular amb l’Arieja.\nUna de les qüestions que s’han tractat durant la reunió ha estat la Covid-19. En aquest sentit, tant Ubach com Téqui i Donnot han destacat la importància de la cooperació transfronterera per fer front a la pandèmia, així com els seus efectes a Andorra i a l’Arieja.\nPrecisament, la ministra ha agraït l’oferiment, durant la primera onada, de l’hospital de Foix per acollir pacients d’Andorra a la seva Unitat de Cures Intensives (UCI), en cas que hagués estat necessari. De fet, Maria Ubach ha recordat que Andorra posa també a disposició dels ciutadans del Departament francès els llits de l’UCI de l’hospital Nostra Senyora de Meritxell.\nA més, la titular d’Afers Exteriors ha subratllat la importància de l’obertura excepcional –des de finals de la setmana passada– de la mobilitat entre els\nciutadans d’Andorra, l’Arieja i dels Pirineus Orientals. Les dues delegacions han compartit les bones relacions bilaterals, així com la comunicació constant i fluida entre les autoritats d’ambdós països en el marc de la crisi sanitària.\nDurant la reunió també s’han repassat altres elements transfronterers relatius a l’agricultura, patrimoni natural o cultural, turisme i esports i s’ha exposat la voluntat de treballar conjuntament en un document per llistar tots els projectes existents relatius a la cooperació bilateral. Així, entrant al detall, Ubach ha confirmat la voluntat d’Andorra d’adherir-se a la candidatura pel reconeixement de la transhumància com a patrimoni cultural immaterial de la Unesco. També s’ha recordat la candidatura transnacional d’Andorra, Espanya i França per al Patrimoni Mundial de la Unesco sobre els testimonis materials de la construcció del Coprincipat d’Andorra.\nEn la trobada també han participat l’ambaixadora d’Andorra a França, Eva Descarrega, i l’ambaixador de França a Andorra, Jean-Claude Tribolet. Per part de la delegació andorrana també hi ha hagut representants dels membres de la Comissió legislativa d’Afers Exteriors del Consell General: Pere López, del Grup Parlamentari Socialdemòcrata; Berna Coma, del Grup Parlamentari Demòcrata; Marc Magallón, Grup Parlamentari Liberal; i Carine Montaner, Grup Parlamentari Terceravia+Unió Laurediana+Independents.


Cal un consens catalanista - L'Europeu\nInici Article Opinió Cal un consens catalanista\nCal un consens catalanista\nLa independència de Catalunya és, malauradament, un objectiu molt complicat d’aconseguir avui dia. Llevat que s’opti per una insurrecció popular organitzada i que gaudeixi de suports internacionals estratègics, cosa difícil i encara no defensada per cap partit, l’alliberament nacional no serà res més que un somni bonic però inabastable. Això no vol dir que no s’hagi de treballar per aconseguir-la i forçar les situacions, però el cert és que la realitat és ben crua.\nEstem ficats dins un entramat politicoeconòmic, la UE, que no afavorirà mai la secessió d’un territori que forma part d’un estat membre. Perquè, si no, després vindrien Còrsega, el Vèneto, Tirol del Nord, Baviera… i el trencaclosques d’estats europeus se n’aniria en orris, trinxat per l’efecte cadena. Una altra cosa ben diferent és que la UE pugui donar victòries judicials que evidenciïn una vulneració de drets polítics, però això no té a veure amb la independència.\nI això no ho dic per menystenir la lluita per la llibertat del poble català, sinó més aviat per destacar la necessitat d’abordar qüestions troncals per a la supervivència de la nació catalana, així com altres afers econòmics, socials, culturals i de valors fonamentals. No és hora de tornar a teixir grans consensos en el si del catalanisme polític?\nDes del meu punt de vista, d’ençà de l’eclosió del procés independentista fa deu anys, la preocupació per la llengua catalana ha passat a un segon pla i s’han fet diverses passes enrere en la seva protecció i promoció, subordinant-ho tot a l’èxit del procés. Tampoc podem negar una mena d’acomplexament en els partits independentistes que, sumat a un canvi de paradigma social i tecnològic, juntament amb les envestides habituals de l’Estat i l’atac de partits anticatalans com Ciutadans, ha provocat un retrocés de la llengua tan considerable que només un 36% dels catalans parlem l’idioma propi del país habitualment. Aquesta dada hauria de provocar una veritable alarma nacional, i ens hauria de fer reflexionar a tots plegats.\nPerquè, no ens enganyem, l’actitud dels catalans envers la llengua és la clau per al seu futur. Hem de deixar de ser mesells i parlar en català, cantar en català, llegir en català, escriure en català, estimar en català i, al capdavall, viure en català, parafrasejant unes paraules que el poeta i escriptor mallorquí militant, Biel Mesquida, va pronunciar durant la recollida del premi Trajectòria de la Setmana del llibre en català.\nCom sosté la lingüista especialitzada en llengües amenaçades, Carme Junyent, “si no ho volem, la llengua no ens la prendran”, més enllà de la independència o d’altres conjuntures futuribles. I això és rellevant, atès que la llengua és un fet consubstancial de la nació que s’hauria de tenir present, en paral·lel a la llibertat política o econòmica. Altrament, si es perd la llengua pròpia d’un poble, aquest és com un cos sense ànima, que ha perdut una part important de la identitat, de la seva riquesa i de la seva cosmovisió.\nÉs per això que cal construir un gran consens sobre la llengua -pot ser molt útil el Pacte Nacional per la Llengua- però també sobre l’autogovern i l’autodeterminació. Què farà el PSC? Sospito que amagar el cap sota l’ala, tot i que se l’ha de pressionar perquè abandoni la seva deriva espanyolista per emular un partit supremacista i imperialista castellà com Ciutadans.\nEn tot cas, el consens ha de ser al carrer. Un carrer que, en part, ha estat enverinat amb el discurs lerrouxista i d’odi de Ciutadans, i que ha aconseguit dividir en algunes qüestions el poble català. Malgrat això, la pedagogia, la distensió i l’esperit constructiu poden fer que tots ens tornem a implicar a favor de la llengua de Catalunya.\nAconseguir que el català torni a ser la llengua principal del país dependrà principalment dels joves. Per aquest motiu, ens hem d’esmerçar a obtenir una transmissió intergeneracional del català positiva, també entre aquells amb pares castellanoparlants o altres llengües. Hem de treballar perquè el català pugui ser llengua habitual del lleure, com també de la informació i la punició, de la mineria i la joieria, de l’acudit i la seriositat, del pati i de l’aula, com també la comuna dels nouvinguts.\nSi considerem que ens trobem en un moment en què calen grans consensos, hom pot enyorar lògicament el tarannà d’un espai hegemònic catalanista capaç de forjar-los amb grans majories com ho va ser la Convergència i Unió de Jordi Pujol. Catalunya va aconseguir tot el que té, i que ens volen arrabassar, en l’època del president Pujol: TV3 i Catalunya Ràdio, la immersió lingüística a les escoles, la normalització general del català en l’espai públic, el restabliment i progrés de l’autogovern amb l’adquisició de múltiples competències, la consecució d’una policia pròpia i principal per a tot Catalunya, la potenciació de la personalitat nacional catalana i l’orgull de formar-ne part, etc.\nVa ser el temps de major prosperitat de la història recent del país. Per aquest motiu, hem de reivindicar aquest esperit catalanista de consens que va aconseguir tants avenços, però adaptat. És inapel·lable que la sentència del TC del 2010 contra l’Estatut va expulsar Catalunya de la dinàmica espanyola i que va enterrar definitivament el ‘peix al cove’, però ara ens cal recuperar l’esperit de consens. Negociar quan calgui, també en una taula, però també plantar-nos i desobeir quan sigui el moment.\nEstiguem atents a la sentència del Suprem sobre la immersió lingüística: poden dictar disbarats com quotes de castellà a les aules. Si això passés, hauríem de consensuar la desobediència sense embuts. Hem de fer front amb totes les eines a l’abast, sent-ne la gent i la seva capacitat de mobilització la principal, per tal de defensar-nos amb fermesa dels que ens pretenen destruir. Hem de fer país, sense ser babaus!\nArticle anteriorTerritori i identitat: l’afebliment de la identitat arrelada\nArticle següentIndependència vs postureig?


Una segona oportunitat després de l’ictus - Diari de la Discapacitat\nIniciBústia del lectorUna segona oportunitat després de l’ictus\nEl 13 d’abril de 2015 vaig viure un ictus. Estava donant una conferència a Oporto sobre Cantània, una iniciativa musical per a infants de la qual jo era directora. En acabar en vaig trobar malament i vaig demanar una ambulància. Després només recordo que em vaig quedar adormida i quan vaig despertar jo ja no era la mateixa.\nQuan tens un ictus es para tot de cop. Deixes de saber fer coses tan normals com empassar el menjar, parlar, llegir o escriure. Costa d’acceptar-ho. Però poc a poc em vaig adonar que només hi havia una resposta a tot el que m’estava passant. Escoltar el que et diu la vida i aprofitar el que ella ara et posa davant. I després de tot aquest temps crec que l’ictus ha estat per a mi una oportunitat única i meravellosa de tornar a començar.\nGràcies a l’ictus he adquirit la capacitat de sentir la gent pel què és, no només pel que sap fer com ho feia abans. També m’he adonat que els pilars i els objectius de la meva vida no han canviat. Són els mateixos que els que tenia abans de patir l’ictus. Han canviat les formes i les condicions, però no l’essència de la meva vida.\nJo crec que la societat està organitzada en dues bosses. La bossa de les persones “normals”, amb una feina i una vida estable que treballen per millorar el món des de la política, la cultura, l’educació. I la bossa de les persones que jo anomeno “Ànimes Tocades”, persones als que la vida ens ha posat en una situació extrema que et porta a ser diferent. A mi l’ictus m’ha canviat de bossa, i ara em considero una “Ànima Tocada”.\nLa societat no compte gaire amb nosaltres -si més no ens veu amb ulls condescendents-, perquè considera que no tenim les capacitats laborals plenes. Però jo crec que les “Ànimes Tocades” tenim moltes capacitats i coses que aportar a aquest món. Partir una experiència molt forta a la nostra vida, i superar-la, ens fa forts i capaços.\nLes persones amb “Ànima Tocada” tenim una mirada més oberta, que pot ajudar a canviar moltes coses de la vida per millorar-la. Per contra, la societat de les “persones normals” hauria de prendre consciència que cada “Ànima Tocada” és Algú. És també persona. Quan parlo de “Ànima Tocada· em refereixo a gent amb malalties cròniques, gent amb pobresa, amb privació de llibertat, amb addiccions, gent gran, persones amb discapacitat, etc. Totes aquestes persones som Algú, i si els “normals” aprenguessin a llegir i a sentir el que transmetem les “Ànimes Tocades” la vostra societat seria millor, més feliç i més rica en valors.\nArticle anteriorEl nou curs escolar arrenca a Catalunya amb el 99% dels alumnes cecs estudiant en escoles ordinàries\nArticle següentLa selecció de la República Txeca guanya el 2on Trofeu Internacional de Quad rugbi de Barcelona\nRedacció/Fonts - 21 de març de 2020\nRedacció/Fonts - 17 de març de 2020\nMireia Guilera - 6 de març de 2020


Ristorante Stazione con alloggio Lugano Suïssa - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Cantonale 30, Rivera, Lugano, Suïssa, 6802 - Veure al mapa\nBarri Rivera Lugano Centre Paradiso Lugano Centre Lugano Centre Astano Lugano Centre Paradiso Lugano Centre Lugano Centre\nConvenientment situat a Rivera, Ristorante Stazione con alloggio és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Rivera. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, instal·lacions per a reunions i banquets .\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, escriptori, mini bar, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Ristorante Stazione con alloggio la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Rivera.\nTots els tipus de viatgers (83) Parelles (20) Viatgers en solitari (15) Famílies amb infants petits (20) Famílies amb infants grans (13) Grups (15)


Durant aquests dies, els joves de Vila-seca podran seguir gaudint de les activitats de l'Espai Jove a través d'Instagram. Amb motiu de l'actual crisi sanitària, l'activitat habitual que estava programada s'ha vist interrompuda pel tancament de l'espai. Tot i això, l'equip de monitors s'ha organitzat per a oferir diverses propostes telemàtiques per a tots els joves de Vila-seca.\nA través del seu instagram (@espaijovevilaseca), els joves podran seguir les recomanacions per a seguir fent esport des de casa amb l'entrenador personal Cesc Solà, gaudir de la poesia en català amb @refugiartepoesia o visualitzar un vídeo de la psicòloga Alicia González sobre la dependència de les parelles. Tot això, sense deixar enrere el lleure, amb publicacions que inclouran llistats de música de diversos artistes, una mostra de jocs online amb consells per a no abusar de les pantalles i la recomanació de diverses aplicacions per a poder fer videotrucades i aprendre a editar fotografies i vídeos.\nDurant aquest mes d'abril, està previst que els joves puguin practicar zumba amb Claudio López, conèixer receptes per a saber fer creps i gaudir d'un espai per als més aficionats a les sèries. També hi haurà temps per a practicar ioga amb @xuanlanyoga, fer manualitats i rebre recomanacions de pel·lícules.\nTotes aquestes activitats, seran publicades a l'instagram de l'Espai Jove, juntament amb una sèrie de consells i reptes per a ser productius durant aquests dies de confinament.\nEnllaç extern Instagram Espai Jove


Rescaten d'un incendi a una dona atrapada dins de la seua vivenda - Periòdic del Camp de Túria\nLocalitzada una persona d’avançada edat desapareguda a Bétera\nAgents de la Policia Local de Llíria han rescatat este matí a una veïna de 41 anys que s’havia quedat atrapada a l’interior del seu habitatge per un incendi. Després de rebre l’avís del 112, una patrulla s’ha personat, sobre les 7 del matí, a la casa d’esta dona que s’havia tancat en una habitació al no poder apagar el foc que s’havia originat en el sofà del menjador ni tampoc trobar una via d’eixida. Junt amb ella també es trobaven els seus dos gossos.\nEls agents han accedit a l’interior de la parcel·la situada a la urbanització del Caramello i després de trencar la porta d’entrada a l’immoble, han aconseguit traure a la dona de l’interior de l’habitatge junt amb un dels seus animals.\nFins al lloc també s’han desplaçat una patrulla de la Guàrdia Civil i dos dotacions de bombers del Consorci Provincial que han procedit a trencar el cadenat de la porta exterior de la parcel·la per a poder fer les tasques d’extinció del foc i posteriorment ventilar l’habitatge.\nUna vegada extingit l’incendi, s’ha tret també il·lés a l’altre ca que en la primera actuació no havia sigut possible pel seu alt grau de nerviosisme.\nLa dona ha sigut atesa en el mateix lloc per una unitat sanitària del SVB sense que haja sigut necessari el seu ingrés hospitalari.\nLocalització persona desapareguda\nD’altra banda, la Policia Local de Llíria ha localitzat esta mateixa setmana, amb la col·laboració ciutadana, a una persona d’avançada edat que hi havia desaparegut al terme de Bétera. Una veïna de la urbanització La Maimona va donar avís que a la porta del seu xalet es trobava un home desorientat que estava tocant al seu timbre perquè li deixara entrar.\nEls agents van acudir a l’habitatge i van comprovar que es tractava d’una persona desapareguda que coincidia amb la descripció d’una fotografia que circulava per xarxes socials. Després de traslladar inicialment a l’home a dependències policials, posteriorment li va ser entregat als seus familiars.\nTags: Ayuntamiento de Llíria, Llíria, policia local, sucesos


Liberals demana a la fiscalia que investigui les adjudicacions directes a familiars de Martí\nL'executiva reclama que actuï amb celeritat per determinar si l'executiu i Toni Martí "han vulnerat la llei"\nLiberals demana a la fiscalia que investigui les adjudicacions directes a familiars del cap de Govern\nEls consellers liberals Judith Pallarés i Jordi Gallardo\nActualitzada 07/02/2018 a les 19:55\nLiberals demana al fiscal general "la participació activa" per esbrinar si s'ha vulnerat la llei en les "adjudicacions directes de contractes entre el Govern i familiars directes del cap de Govern" sense passar pels preceptius concursos públics, segons ha informat en un comunicat. La formació reclama que Alfons Alberca "actuï d'ofici i en el més breu termini possible, per conéixer si el Govern i el cap de Govern han vulnerat la llei" arran del que qualifiquen com "preocupants informacions aparegudes en la premsa".\nLiberals afirma que l'actuació de la fiscalia és necessària per "salvaguardar el correcte, impecable i independent funcionament de les institucions andorranes" i destaca que si el fiscal general no inicia accions d'ofici, el partit "considerarà la posada en marxa de les accions que cregui necessàries per a obtenir l'aclariment d'aquestes preocupants pràctiques documentades i les eventuals responsabilitats que se'n poguessin derivar" tant de Toni Martí com de l'executiu.\npenso que es més procupant cuan els consellers voten un pressupost i en alguns casos dona la causalitat que les obres publiques, altres partides... depenen del vot de pocs consellers que tenen interessos propis o de grups de presió. No vulguem controlar per donar un exemple la central de compres de paer i boligrafs i deixem de costat les rotondes!!!!\ntranquils començaran a posar capes de barnis i ja no es veura la fusta podrida........com sempre\nAixò comença a posar-se interessant. A veure si algú els hi diu a SDP i Liberals que filin prim. A no perdó que només és referien als sindicats, oi " Pere"?.\nLes adjudicacions a l'empresa Spai\nEls sindicats porten a la fiscalia les adjudicacions a l'empresa Spai


Un cotxe accedint a la presó de Lledoners | ACN\nLa formació es debat entre l'abstenció i el 'no' al líder del PSOE amb discrepàncies a la presó, a la direcció, Govern, Waterloo i PDeCAT\nper ACN Lledoners. 12 de juliol de 2019 11:07\nJxCat ha abordat el pacte amb el PSC a la Diputació de Barcelona, així com la investidura de Pedro Sánchez, en una reunió d'aquest dijous a la tarda a la presó de Lledoners (Bages). Al cap de poques hores de l'acord polèmic amb els socialistes a l'ens supramunicipal, i quan falten 10 dies per l'inici del ple d'investidura, els diputats del Congrés que van assistir a la reunió amb Jordi Sànchez, Jordi Turull i Josep Rull també van posar damunt la taula el sentit de la votació del líder del PSOE. De moment, la formació es debat entre l'abstenció i el 'no', amb discrepàncies internes entre la presó, la direcció, Waterloo, el Govern i el sector moderat del PDeCAT.\nSànchez, Turull i Rull demanaven a la direcció de JxCat l'abstenció al líder del PSOE, en una carta a finals de juny. Amb el pas de les setmanes, però, el president de la Crida i cap de llista a Barcelona el 28-A dubta entre preferir l'abstenció o el 'no'. També hi ha discrepàncies fora de Lledoners. A la direcció de la formació independentista hi ha qui creu que després del pacte a la Diputació de Barcelona cal un "'no' rotund" a Sánchez per marcar perfil propi.\nL'entorn de Puigdemont des de Waterloo, així com el president del Govern, Quim Torra, s'inclinen cap al 'no' a Sánchez, tal com ja va passar amb la votació dels pressupostos generals de l'Estat. Laura Borràs i Míriam Nogueras secunden el rebuig total a Sánchez. Consellers del Govern com Jordi Puigneró ja han mostrat la seva preferència per rebutjar el candidat socialista. Altres membres de l'executiu, però, veurien bé una abstenció que apropi l'escenari del diàleg.\nLes veus que aposten per una abstenció creuen que és una bona estratègia per, després, exigir al president espanyol que torni a la taula de negociació per abordar el dret a l'autodeterminació. El sector moderat del PDeCAT -que lidera el seu president, David Bonvehí- és d'aquesta corda, com també ho és l'expresident Artur Mas. Sí que hi ha més quòrum en donar per fet que ERC s'abstindrà a la investidura, una decisió que trauria pressió a JxCat.\nA l'espera de com avancen les converses entre Sánchez i el líder d'Unidas Podemos, Pablo Iglesias, Borràs ha afirmat aquest matí en declaracions a RNE que ningú del PSOE s'ha posat en contacte amb JxCat per parlar de la investidura. La diputada confia en fer-ho perquè considera que seria "el normal". Així mateix, Borràs ha assenyalat que un govern de coalició entre PSOE i Podem suposaria una "finestra d'oportunitat".\nLa número dos de JxCat a Barcelona, Elsa Artadi, també es va desplaçar ahir a Lledoners però només es va reunir amb el cap de files del grup municipal, Quim Forn.\nsense entendre res Fa 3 mesos\nI ara per acabar la jugada ERC i Junts x Cat faran president en Sanchez a canvi de res. Els catalans sense queda la cara de tontos sense entendre la jugada. Algú ens la pot explicar?\nenricsvh Fa 3 mesos\nQui parla de República ? Quin es l' horitzó que tenen al cap els polítics catalans pel seu poble ? Ja n' estem farts i no ho veuen i finalment els hi passarem per sobre i no s' explicaran "com" ha passat. Aturem el país ja.//*//\nLleis 6 i 7 de Sep, totalment il-legals !! 1-O totalment il-legal !!! Fa 3 mesos\nLleis 6 i 7 de Sep, totalment il-legals !! 1-O totalment il-legal !!!


L'Osca presenta una oferta al Girona per endur-se Borja García - Diari de Girona\nL'Osca presenta una oferta al Girona per endur-se Borja García\nSegons la televisió aragonesa el club ja tindria l'acord amb el jugador i ara caldria pactar el traspàs\nt.p. 11.09.2020 | 23:21\nL'Osca presenta una oferta al Girona per endur-se Borja García Diari de Girona\nBorja García i el Girona podrien separar els seus camins aquest estiu, després de la reestructuració de la plantilla per al nou curs a Segona A. El mitjapunta madrileny es perfila com a futur jugador de l'Osca, després que els aragonesos hagin presentat una oferta a Montilivi. Segons va avançar ahir Aragón TV, el migcampista ha arribat a un acord amb l'Osca i ara tracta d'arribar a un acord amb els blanc-i-vermells per fer efectiva la seva sortida.\nEn el cas que s'acabi fent possible el seu fitxatge per l'Osca, Borja coincidirà amb l'exjugador del Girona Pablo Maffeo, que s'ha incoporat en qualitat de cedit (Stuttgart) a l'equip de Míchel Sánchez en el retorn a Primera.\nA banda de l'Osca, el Cadis també s'ha interessat per Borja García en el seu projecte a Primera. A diferència dels aragonesos, la intenció dels andalusos seria que el mitjapunta arribi cedit amb opció a compra. Allà hi coincidiria amb Choco Lozano, que amb l'ascens va convertir-se en jugador del Cadis per uns 2,5 milions. Borja té contracte amb el Girona fins al 2022.


Matemàtiques - 5 ESO - La funció de segon grau, de proporcionalitat inversa i la funció arrel\nMatemàtiques - 4 ESO - La funció de segon grau, de proporcionalitat inversa i la funció arrel\n- Si tens un quadrat que mesura un metre de costat, quant val la seva àrea?. Fes una taula que en la primera columna escriguis la mesura del costat del quadrat (en metres) 0, 0'25, 0'5, 1, 2, 3, 4 i en la segona columna hi posis el que mesura la seva àrea (en metres2). A continuació dibuixa una gràfica representant aquests punts. Amb compte, tracta de dibuixar la forma de la gràfica de tota la funció. Sabries dir quina és la fórmula de la funció?\n- Si tens un cercle que mesura un metre de radi, quant val la seva àrea?. Fes una taula que en la primera columna escriguis la mesura del radi (en metres) 0, 0'25, 0'5, 1, 2, 3, 4 i en la segona columna hi posis el que mesura la seva àrea (en metres2). A continuació dibuixa una gràfica representant aquests punts. Amb compte, tracta de dibuixar la forma de la gràfica de tota la funció. Sabries dir quina és la fórmula de la funció?.\n- De les següents paràboles indica'n, el vèrtex, els punts de tall amb els eixos, si té les "banyes" amunt o avall.\n- Dibuixa a partir de la taula de valors les funcions, f(x) = x2, g(x) = 2x2 i h(x) = 1/2x2. Per veure si ho has fet bé pots fer-ho també amb el programa funcions. Pots treure'n alguna conclusió que relacioni la fórmula amb la forma de la gràfica? Suggeriment, pots experimentar dibuixant, amb el programa funcions, funcions de segon grau similars.\n- Dibuixa amb el programa funcions les funcions de segon grau següents, f(x) = -x2, g(x) = -2x2 i h(x) = -1/2x2. Pots treure'n alguna conclusió que relacioni la fórmula amb la forma de la gràfica? Suggeriment, pots experimentar dibuixant, amb el programa funcions, funcions de segon grau similars. Mirant aquest exercici i l'anterior, què pots dir?\n- Dibuixa amb el programa funcions les funcions de segon grau següents, f(x) = x2 + 2, g(x) = x2 - 1, h(x) = -x2 + 0'5 i k(x) = 2x2 + 2. Explica com és la gràfica de les funcions de segon grau en funció dels dos coeficients que hem escrit. Suggeriment, pots experimentar dibuixant, amb el programa funcions, funcions de segon grau similars.\n- Dibuixa amb el programa funcions les funcions de segon grau següents, f(x) = (x - 1)2 , g(x) = (x + 2)2,\nh(x) = (x + 3)2 i k(x) = 2(x - 1)2. Explica com és la gràfica de les funcions de segon grau en funció dels dos coeficients que hem escrit. Suggeriment, pots experimentar dibuixant, amb el programa funcions, funcions de segon grau similars.\n- Dibuixa amb el programa funcions les funcions de segon grau següents, f(x) = (x - 1)2 - 2, g(x) = (x + 2)2 + 1, h(x) = (x + 3)2 - 3 i k(x) = 2(x - 1)2 - 2. Explica com és la gràfica de les funcions de segon grau en funció dels tres coeficients que hem escrit. Suggeriment, pots experimentar dibuixant, amb el programa funcions, funcions de segon grau similars.\n- Dibuixa en dos finestres del programa funcions les funcions de segon grau següents f(x) = (x - 2)2 - 1 i\ng(x) = x2 - 4x + 3. Explica perquè passa el que veus.\n- Fent servir el que has après en els exercicis anteriors, series capaç de trobar la fórmula de les funcions de l'exercici 3.\n- A la llibreta, dibuixa les funcions de segon grau següents a partir de trobar el vèrtex xv = -b/(2a), els punts de tall, el sentit de les banyes i algun altre punt que creguis convenient calcular.\na) f(x) = x2 -6x +8\nb) g(x) = x2 -2x -3\nc) h(x) = x2 +2x +2\nd) i(x) = -2x2 -4x -1\ne) j(x) = 3x2\n- Dibuixa la següent funció definida a trossos:\n1 si x < -1\nf(x) = x2 si -1 <= x <= 2\n-x + 4 si x > 2\nx2 si x < 0\n-x2 si x >= 0\n-x2 +1 si x < -1\n2x2 -8x +6 si x >= -1\n- Pots escriure la fórmula de la funció definida a trossos que la seva gràfica és:\n- Galileo va descobrir, al segle XVI, que les coses queien (en el buit) en funció del temps segon la fórmula següent\ne = 1/2� g � t2. On e és l'espai recorregut, g l'acceleració de la gravetat (val uns 9'8 m/s2, a la pràctica s'agafa 10) i t el temps de caiguda.\na) Pots calcular l'espai caigut al cap de 1, 2, 3, 4, 5 segons?\nb) Dibuixa la gràfica resultant.\nc) Pots dir que té això a veure amb el que estem estudiant?\nd) Sabries calcular quant triga un cos que cau a fer 5 metres?\ne) I a fer-ne 100 de metres?\n- Si llancem qualsevol cosa cap a dalt, per exemple una pedra o un tret amb una escopeta l'alçada (e d'espai) assolida en funció del temps segueix la següent fórmula, e = -1/2� g � t2 + Vo � t on Vo és la velocitat en que surt el cos disparat.\na) Si l'objecte surt a 50 m/s, podries dir quan el cos arribarà al seu punt més alt? Com que la funció que segueix el cos és una funció de segon grau pots fer servir el que has après en els exercicis anteriors sobre el vèrtex.\nb) Quina altura haurà assolit?\nc) Quant trigarà a tornar al terra?\nd) Podries contestar les anteriors tres preguntes en general, ho sigui en funció de la velocitat inicial Vo i de g.\n- Si tens un cub que fa un dm de costat, quant mesura el seu volum? Fes una taula que en la primera columna escriguis la mesura del costat del cub (en dm) 0'25, 0'5, 1, 2, 3, 4, 5 i en la segona columna hi posis el que mesura volum (en dm3). A continuació dibuixa una gràfica representant aquests punts. Amb compte, tracta de dibuixar la forma de la gràfica de tota la funció. Sabries dir quina és la fórmula de la funció?\n- Amb el programa funcions dibuixa la funció f(x) = x3.\n- Amb el programa funcions dibuixa la funció f(x) = -x3.\n- Amb el programa funcions dibuixa la funció f(x) = x3 - x.\n- Amb el programa funcions dibuixa la funció f(x) = x4 i la funció f(x) = x5.\n- Si una persona triga en pintar un mur 100 dies,\na) quant trigarien dues persones? i 4 persones? i 5 persones? i 10 persones?\nb) Dibuixa una gràfica que relacioni el que es triga a pintar el mur en funció del número de persones que hi treballen.\nc) Sabries escriure la fórmula de la funció que descriu aquestes dades que han sortit?\nd) Amb el programa funcions dibuixa la gràfica a partir de la fórmula que has trobat. Segurament hauràs de cambiar l'escala, com a mínim la de l'eix y.\ne) Hi ha un tros de la gràfica que surt representada que no ens és útil. Quin és?\nf) Podrien tenir sentit els valors de la gràfica amb x més petits que 1.\n- Anem per coses més teòriques. Amb el programa funcions dibuixa,\nQuant val la imatge del 0? Quin és el seu domini? Quin és el seu recorregut?\n- Amb el programa funcions dibuixa,\n- Amb el programa funcions dibuixa les funcions,\nQuè hi observes? Podries indicar-ne el domini i el recorregut?\n- Sabries dibuixar les funcions dels tres exercicis anteriors en la llibreta sense que suposés massa esforç ni gairebé calcular cap imatge?\n- Si tens un quadrat que la seva àrea mesura 1 metres2, pots dir quant mesura el seu costat? i si mesura 4 metres2, i si en mesura 9 de metres2. Quin altre valor hauriem de demanar de l'àrea d'un quadrat de manera que també sortís un costat enter? I si l'àrea mesurés 20 metres2, quant mesura el seu costat? Amb els valors trobats pots escriure'n una taula i fer-ne una representació gràfica del valor d'un costat d'un quadrat en funció de la seva àrea? Pots dir-nos quina fórmula descriu aquesta funció? Quin és el seu domini? Quin és el seu recorregut?\n- Dibuixa amb el programa funcions la funció que acabes de trobar en l'exercici anterior.\n- Estrictament parlant la funció arrel quadrada no és una funció, perquè? Com ho arreglem per que sigui considerada l'arrel quadrada una funció?\n- Dibuixa amb el programa funcions: (indica en cada cas el domini i el recorregut)\n- Si tens un cub que el seu volum mesura 1 metre3, pots dir quant mesura el seu costat? i si mesura 8 metres3, i si en mesura 27 de metres3. Quin altre valor hauriem de demanar al volum d'un cub de manera que també sortís un costat enter? I si el volum mesurés 25 metres3, quant mesura el seu costat? Amb els valors trobats pots escriure'n una taula i fer-ne una representació gràfica del valor d'un costat d'un cub en funció del seu volum? Pots dir-nos quina fórmula descriu aquesta funció? Quin és el seu domini? Quin és el seu recorregut?\n- Dibuixa amb el programa funcions la funció que acabes de trobar en l'exercici anterior. Resulta que també hi ha gràfica en la part negativa de l'eix de les x, té sentit considerar-ho en el context del problema anterior? Perquè tenen imatges les x negatives?\n- Digues quina és la fórmula de la funció de cadascuna de les següents gràfiques.\n- Sabries dibuixar les següents funcions sense fer taula de valors:\n- Amb 200 metres de tanca volem delimitar un recinte rectangular aprofitant una paret molt llarga. a) Construeix la funció que dóna l'àrea a partir de la longitud d'un dels dos costats. b) Digues quin és el domini. c) Quines dimensions ha de tenir la tanca perquè l'àrea engabiada sigui máxima?\n- En una habitació sota teulada, que té una paret de forma triangular, hi volem posar un armari. Les mides de l'habitació són 10 metres d'amplada per 4 d'altura en la seva part més alta. Si l'armari té forma rectangular, quina han de ser les seves mides de manera que sigui el més gran possible?\n- Tenim una cartolina que fa 40 cm x 60 cm. Li tallem quatre quadrats, un per cada cantonada. Dobleguem per les línies de punts i obtindrem una capsa sense tapa. La pregunta que volem contestar és quina mida de costat del quadrat hem de tallar de manera que el volum de la capsa obtinguda sigui màxim. Busca (i explica) una estratègia per trobar-ho.


Filosofia i escriptura – GamifiCAT\nFilosofia i escriptura. Carlo Sini (conferències). L’hora del present. Edicions 3 i 4. Pròleg de Maria Recasens Vert. 84-7502-516-1.\nCAP A SIRACUSA (fragment de la Carta VII de Plató)\n“Si qui ens escolta és de debò un filòsof apte per a aquesta disciplina i digne d’ella, considera llavors que el camí que li ha estat ensenyat és meravellós i que no es pot viure d’una altra manera (…) Els qui no són de debò filòsofs i no posseeixen sinó un lleuger vernís d’opinions –com aquells que mostren la pell dels sus cossos embrunida pel sol- quan veuen tants coneixements a aprendre, l’esforç a fer i el règim diari ordenat que convé a la pràctica de la filosofia, la troben difícil i inassolible (…) i alguns, es convencen que ja ho han après tot i que no necessiten treballar més. (…) Aquest és, si més no, el judici que puc emetre sobre tots els qui han escrit, o escriuran, amb la pretenció de conèixer allò de què m’ocupo afanyosament, bé perquè ho han après de mi, o d’altres persones, o bé perquè ho han descobert tots sols: és impossible, segons la meva opinió, que n’hagin entès gaire cosa (…) La filosofia no es pot expressar amb paraules com altres disciplines, sinó que és amb el tracte constant i amb la convivencia amb ella que, de sobte, neix en l’ànima –igual com d’una espurna sorgeix la llum- i des d’aquest moment s’alimenta d’ella mateixa.”\nPerquè la veritat que la filosofia diu, o voldria dir no es pot valorar amb la mesura de la rellevància pública; la filosofia té en ella mateixa la seva mesura. Plató diu que totes les coses es coneixen a través de tres elements: el nom, la definició i la imatge. Però el nom no és natural ni estable. Els noms són convencionals i per això canvien. Per tant, són alguna cosa indiferent respecte l’ousia, a l’essència de la cosa que diuen (…)\nEn conclusió, la filosofia no es pot fer ni ensenyar amb paraules, discursos i imatges (…) No obstant, els discursos són necessaris (…) qui es limita als discursos no ha entrat de debò en la filosofia. S’il•lusiona i s’enganya ell mateix, i als altres (…) La filosofia no és erudició, no es fa amb etiquetes. (…) La filosofia és un exercici vinculat a la vida: un discurs vivent de preguntes i respostes (…) El saber filosòfic és un éthos politic i no una episteme enciclopèdica. (…)\nL’escriptura pot servir com a instrument auxiliar, als qui ja per un altre camí han arribat a la filosofia ; però a tots els altres no els serveix i fins i tot els perjudica (faula de Soló: es fa el pedant i els savis xerren –jo: engany de nou a través del discurs, és a dir, de la paraula-). Les ciències són escriptures específiques de la veritat, però la filosofia no té i no pot tenir escriptura. Aspira més aviat a governar-la des del cor de la psykhé.\nLa filosofia és ciència i no és ciència. Ho és en tant que l’arrel de les ciències i de les seves escriptures veritatives; no ho és perquè si la filosofia esdevé una ciència en el sentit de les ciències, llavors està perduda en el naturalismo, en el dogmatismo i en la superstició egípciade cada corpus escrit. (…) No obstant aquesta ambigüitat i aquestes paradoxes, la filosofia es presenta com una instancia de llibertat, com un promesa de llibertat (…) desesperada, si es vol, inaudita, il•limitada, que supera els límits d’allò “humà, massa humà”.\nCiència que no és ciència, paraula que no es pot dir, discurs que no es pot pronunciar i encara menys escriure, pregunta a la qual no es pot respondre, idesa que no es pot realitzar, viatge sense meta, iniciació mai acabada, éthos invisible: aquesta és la nau filosòfica, amb la seva tripulació de paradoxes i de contradiccions. Qui es pot sentit atret a embarcar-s’hi?\nDoncs, i això és una altra paradoxa, navegant des de fa segles, aquesta nau dels bojos no deixa de trobar adeptes confiats i apassionats, amics coratjosos i entusiastes, que prefereixen l’amenaça sempre imminent de les onades i el perill del naufragi, així com les penalitats d’una navegació tan incerta, a la modesta seguretat d’un port qualsevol, en què es canten lletanies a un fetitxe qualsevol portat en processó pels carrerons pudents. I, a més (una altra paradoxa), és aquesta nau dels bojos que des de fa segles obre itineraris i suggereix la ruta.\nEL MÓN DE L’ORALITAT\nHem asssenyalat una mena d’engany o de deshonestedat de la filosofia. Com pot ser!, la “ciència de la veritat”, la vida dedicada a la recerca de la veritat enganya? Aquesta és la suprema paradoxa de la filosofia, que és al mateix temps –diria Nietzsche- la corrupció “socràtica” del procés de “civilització” humana. I aquesta corrupció s’allotjaria en la pràctica de l’escriptura (…)\nRecordem-nos de Husserl: l’escriptura és un instrument econòmic. Serveix per a conservar les idees i les paraules vives. Les guarda amb cura en l’espai i el temps (jo : i congelen un temps).\nReferència: Friedrich Creuzer, Simbolica e mitologia dins Dal símbolo al mito Moretti, Spirali, Milà, 1983, vol.II. Il símbolo e l’uomo, Carlo Sini, Egea, Milà, 1991.\n(…) Aquest gest, que anomenant fa veure i indicant anomena, Creuzer ha usat el terme èndeixis. Literalment seria el vestit, però en extensió el terme significa « mostrar », « indicar », « donar expressió”, “revestir”. El gest revelador dels orígens és una “paraula endeíctica”. Substancialment és donar nom als Déus, diria Usener. I Nietzsche, que com de costum ho havia comprès perfectament, deia: totes les nostres paraules són noms de Déu. Però igual com les monedes perden amb el temps i amb l’ús la seva imatge, així, hem oblidat les divinitats que les paraules anomenaven. La pràctica de la paraula dels orígens és, segons Creuzer, una paidéia, una formació i una instrucció de l’home que viu a l’”edat dels déus” i del dir poètic (…)\nEl diàleg entre humans i divins s’enriqueix amb articulacions qualitatives i cèl•lules discursives per les quals diu Creuzer, de l’èndeixis es passa a la dièxodos « sortida directa » i que anomena el fet de complir un camí, d’argumentar posant les coses l’una rera l’altra. Sorgeixen formes expressives com la invocació, el lema, el proverbi, l’enigma, la profecia, l’oracle. (…) La senzilla denominació del Déu esdevé la narració mímica de les seves empreses. Aquestes esdevenen el rerefons de les llegendes en les quals l’home assoleix protagonisme (diria Vico que som a l’època dels herois, on predominen els motius simbòlics). Les primitives divinitats perden els seus caràcters ancestrals i s’han humanitzat en les faules dels mites, que ja per Xenòfanes eren « humanes, massa humanes ». (…)\nL’expressió oral es desvincula del gest i de l’ull i s’especialitza a parlar a l’orella. (…) El receptor pertany a una societat d’oralitat primària, governada pel mite. La seva identitat depèn de l’oïda, per mitjà de la qual s’instal•la en les narracions, en les llegendes. (…)\nQui escolta, per tal que aquesta pràctica d’escoltar tingui èxit, ha de tendir a interioritzar-se en qui parla, la seva col•locació no és immediatament crítica sinó més aviat participativa (…) La paidéia de l’oralitat primària reforçava poderosament l’atenció en el to de veu, la mímica del cos, etc., amb la pràctica de la poesia i del cant, que afavoria la interiorització del text. (…)\nUna societat exclusivament oral es troba amb el problema de la transmissió dels seus sabers i de les seves tradicions. En l’oralitat sense escriptura, la memòria funciona diferent de la memòria que té com a referent un text escrit (L’invenzione della mitologia, traducció italiana de F.Cuniberto, Boringhieri, Torí, 1983). (…) Per als homes de l’oralitat el text no existeix i l’única manera que tenen d’exercir la memòria és repetir creativament el que han escoltat. La interiorització pasional és la premissa de la repetició creativa (…) Sócrates va promoure l’experiència dinamicopàtica, poeticoètica de la paraula (que és cèlebre pel rebuig de la paidéia artisticopoètica de Plató). Sócrates no volia que li expliquessin que l’amistat consistia en fer això o allò sino que volia la definició d’amistat, cosa que ningú comprenia (…)\nLa memòria oral i la seva creativitat són fenòmens col•lectius, que tenen com a tret constant la fidelitat a la tradició. Un home de la memòria oral no és un home que tingui “les seves pròpies idees”, com nosaltres ho expressem. (…) El fet que el missatge oral no comporti o no afavoreixi el naixement d’individualitats emisores no significa que sigui menys “humà”, menys significatiu o menys vertader. (…) sócrates és el primer home “psicològic” de la història i és el primer que fa el pas decisiu que porta a aquella descoberta que nosaltres atribuïm a Freud: que en les profunditats de la consciència hi viuen monstres (com diu el Fedre). Els monstres no serien altra cosa que el record inconscient del mite interioritzat, transformat i amb un canvi de valor.\nEL MÓN DE L’ESCRIPTURA\nEls signes d’escriptura que encara avui fem servir no són una reproducció empírica de la paraula parlada (…) Són sistemes sil•labaris desenvolupats a l’Orient Mitjà i que els grecs van heredar i sistematitzar (…) La lletra és un signe escrit completament abstracte, mancat de qualsevol sentit icònic. Ha perdut qualsevol connotació pictogràfica (A cap de bou) (…) L’alfabet és un sistema atòmic (no és casualitat que els atomistes grecs fessin servir les lletres per indicar els àtoms), és un conjunt estructural d’elements, com diu Plató. (…)\nL’alfabet no reprodueix, sinó que més aviat “explica” la paraula oral, i així en reprodueix l’efecte. Exactament igual que els àtoms: el fet que siguin rodons “explica” la sensació de dolç (…) Com ha observat Havelock, la revolució de l’alfabet no es caracteritza només per la difusió de l’escriptura sinó per la difusió de la pràctica de la lectura (el naixement de l’home lletrat). No importa el nombre dels que escriuen sinó el nombre dels qui llegeixen.\nDemocràcia és donar cultura a tots mitjançant l’escriptura (quina utopia més bonica)\nAmb l’alfabet neix la cultura (…)\nLa persona que llegeix bé és aquell que llegeix instantàniament i en silenci, com feia Sant Ambròs, cosa que suscitava l’estupor admirat dels seus fideos. Sembla que la pràctica de la lectura silenciosa era infreqüent en el món antic i encara més a l’Edat Mitjana.\nEl lloc del lector universal és el lloc de gestació de l’indiviu reflexiu, crític i autònom (…) Ara l’home és lliure per pensar “idees” (…) La pràctica alfabètica, insinuat-se com a un instrument dócil, ens ha convertit en els subjectes alfabètics que som. L’última conseqüència de l’alfabet és la transformació de la memòria. (pg.78) (…) Confiant en l’escriptura, diu Plató, l’home no potenciarà la seva memòria, sinó que més aviat la perdrà (…)\nJustament perquè tenim les biblioteques més extraordinàries i eficients que han existit ai i uns mitjans d’enregistrament d’incomparable potència, i fins i tot la capacitat de “documentar” la vida instant a instant, tal com la vivim, nomes volent-ho, doncs justament nosaltres som homes de la desmemòria i de l’oblit, inquiets habitants de l’espai i fills d’un desarrelament constitutiu (…) L’home adquirirà la cultura i perdrà la filosofia (…) La cultura distreu l’home del pensament i de la recerca de la veritat. La cultura li dóna la il•lusió de ser filòsof perquè llegeix, i potser també escriu, havent oblidat el que és l’exercici de la filosofia i del pensament, l’éthos filosòfic. (…)\nL’escriptura pot transmetre la “ciència filosòfica”, però no l’exercici filosòfic (p.81) (…) La història apareix amb Tucídides, com ha demostrat Detienne, fruit del rebuig del páthos de la comunicació oral i de la paraula de la tradició viva. Educats en l’escriptura, hem perdut la memòria pàtica i hem guanyat en memòria objectiva i transcrita. És justament això el que ens fa desmemoriats. (…)\n(82) La ciència històrica mesura escrivint el temps, i d’aquesta manera el petrifica en una ruïna inhabitable (…) La seva vida s’empobreix de memòries reals i és cada cop més rica en un inversemblant nombre de fotografies i diapositivas, emmagatzemades en calaixos i completament abandonades, excepte en les ocasions en què es volen ensenyar, no se sap ben bé perquè, als amics, els quals tampoc no ho havien demanat. Història i filosofia, física i geometría: amb l’alfabet una nova veritat i un nou temps entren al món; un nou món entra al món (…) És una paradoxa increïblement ambigua i intricada: nosaltres creiem que és una veritat universal el que és un producte veritatiu de la nostra pràctica d’escriptura particular (…)\n(85) Hem comprès que en la pràctica de paraula de l’oralitat primària no hi ha ni « pensament » ni « veu »: és un prejudici nostre. El que nosaltres anomenem pensar i parlar es viu en aquella esfera com un complex de gestiualitat, de pràctiques de vida i expressió.\n(87-88) La tradició no pot “dir” el que fa; si prova de fer-ho, cau en contradiccions, en “antilogies” irresolubles (…) el sofista era un artista o un tècnic de la contradicció o de la refutació. La seva és una paidéia cultural, és a dir, conscientment relativista i democràtica.\n(89-90) Ara el domini de l’ultrasensible (la ciència) està a les mans de l’instrument dialèctic de la definició, que és el que hem d’entendre (…) definir consisteix a traçar línies, a delimitar, a uniformitzar linealitzant (…) L’escriptura alfabètica posa en línies el so de la paraula parlada; la definició filosòfica en linealitza el significat (…) El bisturí de la definició secciona les idees, fins a arribar a trobar el punt en el qual se situa la idea buscada (…) La definició tradueix topològicament la linealització puntual de l’escriptura alfabètica.\n(92) En la topologia dialèctica s’inclou el que la lògica denomina principi de no-contradicció (…) la lògica oblida i ignora que aquest principi és producte directe de la pràctica alfabètica dins la qual té absoluta validesa tautològica (…) A es a: Pensar que això té valor també en relació amb la pràctica del discurs oral constitueix, però, un no-sentit.\n(94) Seria fàcil mostrar com la qüestió del temps, sobre la qual tant ha discutit la metafísica, té un abast més modest del que solem pensar (…) Ser, temps i lògica són meres tautologies que contradicen l’operació constitutiva originària de la metafísica. El temps del qual es parla pròpiament no és més que el temps de la línia, és a dir, l’efecte de la puntualització lineal de l’escriptura. Naturalment aquest punt conté una paradoxa, com va comprendre Zenó, paradoxa que conté tota la pràctica racional del pensament.\n(96) L’acte alfabètic, doncs, opera la transcripció de la veu pàtica de l’oralitat (…) La transcripció alfabètica esborra el soma, el cos que ressona ple de passonalitat dinàmica (…) la descompon en purs àtoms (…) el segon moviment consisteix en reincorporar aquesta veu pura, restituir-li un cos.\n(97) Pensar l’escriptura com un instrument al servei de les necessitats de la paraula o de les intencions de l’ànima és la constant ideològica de l’Occident, que Derrida va desenmascarar brillantment (encara que no va poder copsar el fons últim de la qüestió, ja que encara juga amb la veu i amb l’escriptura, sense veure-les com a productes de la pràctica alfabètica, i per aquesta raó tractant-les de manera metafísica. La pràctica de l’escriptura no és de cap manera una operació convencional que fa servir l’instrument i el mitjà que seria l’alfabet, amb l’única finalitat de registrar discursos. Sobre aquest equívoc es basa l’oposició significat/significant que domina el pensament i la filosofia del llenguatge des d’Aristòtil fins a Saussure\n(99) Això, no és res més que el “misticisme lògic” de l’Occident, allò que el sentit comú, sense equivocar-se, anomena “amor platònic”.\n(101) El que interessa a Plató és la instauració de la paidéia filosòfica, que faci que l’home sigui “racional”, és a dir, portat per la raó a veure les idees.\n(104) Aquest món capgirat també és el que es troba al fons del problema de les Recerques lògiques de Husserl: la diferència insalvable entre expressió i significat; la primera impedeix veure el segon (…) Aquí hem de distingir entre el “sensible” i el “símbol”, com dirà també Wittgenstein.\n(107) El subjecte és ara l’amo de la clau dels símbols matemàtics que fa servir.\n(108-109) El que vull dir és que nosaltres som capaços de comprendre el caràcter fundador de la pràctica alfabètica, i de veure doncs la pràcitca alfabètica mateixa que en deriva sense deixar-nos enlluernar per les seves paradoxes i per les seves dualitats recurrents. No som capaços, en canvi, de copsar l’obertura última de sentit que està implícita en l’escriptura matemàtica del saber modern: fins que no ho aconseguim, la tècnica i els seus productes no deixaran de dominar-nos, com en un somni, i de condemnar-nos a balbotejar, com somnàmbuls, frases inconnexes i discursos imaginaris, veredictos de condemna i aprovació completament nuls en tant que insensats.\n(114) El pensament racional es proposa com a universalment verdader per a totes les experiències humanes (…) el resultat és que tota experiència humana diferent de la nostra esdevé una cosa irremeiablement passada o, com a molt, exòtica.\n(115-116) El nostre saber és com un nus al coll, com més estirem per a desfer-lo, més ens ofega (…) És gràcies a la pràctica de l’escriptura alfabètica que nosaltres aprenem a distingir el significat de la paraula del seu cos contextualitzat (…) Quan parlem de pràctica parlem d’un esdeveniment, d’una obertura de sentit o, si es prefereix, d’una obertura al món.\n(131) La veritat dualista de l’autòmat cartesià.\n(136-137) La historiografia no estudia senzillament el passat : més aviat “crea” el passat.\n(138-139) En la mesura en què la recerca de la veritat del món es demana a l’escriptura cibernètica, llavors el subjecte filosòfic es consumeix i s’anul•la (…) Amb el subjecte filosòfic desapareix també, obviament el subjecte polític (que justament en Plató neixen com un de sol) (…) En aquesta dominació tecnològica de la cultura de masses es fa molt difícil orientar-se pel que fa als missatges de producció dela paraula i dels missatges, és a dir, de la reducció cibernètica del llenguatge que ja Heidegger profèticament i agudament denunciava. Avui ens adonem que el “cos” de l’escriptura no és un simple mitjà (141) El mitjà no produeix per si mateix res significatiu sinó només en la mesura en què es vincula a un acoblament de pràctiques i amb les seves específiques obertures de sentit (143) D’aquí l’ambigüitat del personatge emblemàtic i inicial de tota la filosofia, de tota la pràctica filosòfica i de tots els filòsofs: Sócrates, el que no escriu; i que és, però, un personatge íntegrament literari, la figura d’una novel•la filosòfica ideal, el cos de la qual està fet íntegrament d’escriptura.\n(146) La literatura construeix, doncs, gràcies la revolució de l’alfabaet, un cos emotiu universal, un cos psicològic, no cosmològic. En lloc del gest patètic del cos i de la veu hi posa el ges de l’estil, d’acord amb el joc de l’escriptura i fent servir els seus expedients (l’espai, la pausa, la puntuació, i tots els artificis retòrics, sintàctics i semàntics de l’escriptura)\n(147) És important recordar que, en els temps dels orígens de la filosofia, aquestes dues distàncies, la de l’escriptura lògica i la de l’escriptura pàtica, eren presents i van lliurar una guerra durísima. Va ser justament d’aquest conflicto que va surgir la filosofia.\n(151) En cert sentit, Nietzsche assenyala la revenja gorgiana sobre la filosofia, perquè assenyala el retorn de la paraula filosòfica a l’estil. Però igual que Plató dubtava d’aquella escriptura lògica que feia servir i en preveia els perills, Nietzsche, lluitant amb Wagner i declarant-se, però, el malalt més gran i el decadent més gran, profetitzava el perill que l’estil, abandonant el seu llindar “aristocràtic”, caigués i degenerés en l’estil dels espectacles per a les fàcils emocions de masses del “populatxo” i en el gran engany que dissol la retòrica política democràtica, que pren el poder i subjecta les ànimes massa “humanes”. En Nietzsche l’estil no és un artifici retòric secundari, sinó que és, com ell va dir, el mateix pensament a l’edat del nihilisme: superficie que és la profunditat, dispersió com a fonament, forma com a contingut i viceversa. Som davant de la mor de la filosofia celebrada de la manera més alta (…) Davant les ciències que inconscientment practiquen el lema socràtic (coneix-te a tu mateix) en la forma cibernètica de “produeix-te a tu mateix”, la contrareacció nietzschiana consisteix a mostrar que aquest fantasmagòric subjecte psicològic de l’Occident metafísic i cristià està ple de forats, de dobles fons secrets i vergonzosos, de bestieses, de rareses i de supersticions, està fet de no-res i és amant del no-res; un subjecte que al final naufraga en la seva pròpia manca de substància i s’ofega en la seva superficie.\n(158) També hem de fer el mateix pel que fa a les operacions que hem denominat cibernètiques, com a maneres de produir objectes del nostre món, del qual depenem totalment; no es tracta de reprendre les antigues danses de la pluja, substituint-les pel llançament de satèl•lits a l’atmòsfera.\n(159) Es tracta de plantejar la qüestió del subjecte (…) que és la mateixa qüestió de la filosofia, que va néixer com a qüestió del subjecte: “coneix-te a tu mateix”; o bé, segons l’inici del diàleg homònim: “Gòrgies, digue’ns qui ets!”\n(186) No hi ha cap imatge “real”. Tota imatge, inclòs el mirall, és un engany.\n← 4.6 Una breu història de la humanitat_I foren feliços i menjaren anissos…\nDel “cuentista” a l’Storyteller (I) Corrupcions lingüístiques →


Ara és l’època de les vacances i gaudir d’uns dies de desconnexió. Avui dia, cal extremar les precaucions i per això recomanem les vacances de proximitat: anar d’excursió, fer sortides o marxar de colònies per gaudir a l’aire lliure. Però no podem oblidar els riscos que comporten aquestes sortides; per això us hem preparat aquest post, amb algunes recomanacions extretes de Curem-nos, la guia de primers auxilis per a infants i joves de la infermera Cristina Lliró Morell, màster en Salut Pública i Emergències.\nD’excursió, ben preparats\nA l’hora de preparar l’excursió, tingueu en compte aspectes tan bàsics com ara quina indumentària és la més adequada, quines condicions són les més recomanables per a l’edat de l’excursionista o com cal ordenar la motxilla perquè no resulti tan feixuga de portar.\nEls riscos de les excursions\nA més de preparar bé l’excursió, cal preveure quins són els possibles riscos que podeu patir per actuar amb rapidesa i serenitat. Sabeu què heu de fer davant d’una torçada, una picada d’insecte o un cop de calor? Les butllofes s’han de rebentar? I si el problema és més greu, com ara un ennuegament o un desmai, què faríeu? Aquests són alguns dels riscos que podreu solucionar amb quatre consells senzills i pràctics.\nNo et rasquis! Renta’t la zona amb aigua i sabó i posa-t’hi gel o aigua freda amb un mocador net ben xop, durant cinc minuts. Això desinflama i calma la picor.\nLa picada del mosquit tigre fa més mal. Aplica-hi amoníac.\nSi et pica una abella, treu el fibló tibant-lo amb els dits i procurant que no es trenqui, ja que a dins hi ha el verí i s’escamparia. Després, renta la ferida amb aigua i sabó, i posa-hi gel o aigua freda durant cinc minuts.\nSi la picada és a la boca, llepa un glaçó o un polo de gel.\nSi et pica una paparra, no te l’arrenquis de qualsevol manera, perquè et quedaria el fibló clavat i pot transmetre malalties. Treu-la amb unes pinces de punta rodona i mira de no esclafar-la. Estira-la a poc a poc, procurant que ni elfibló, ni el cap ni les potes quedin dins la pell. Després, renta la ferida amb aigua i sabó i posa-hi clorhexidina.\nSi no pots treure-la, ves a un centre de salut.\nSi no pots, prova d’ofegar-la amb una mica d’oli de cuina i potser es desenganxa i cau.\nPer evitar picades, al vespre posa’t una samarreta de màniga llarga i pantalons llargs i posa’t una loció repel·lent de mosquits.\nEvita prendre refrescos a l’aire lliure perquè el sucre que contenen atrau els insectes.\nAra que ja coneixes algunes recomanacions de salut per a aquestes vacances, esperem que gaudiu molt de les sortides i excursions d’aquesta meravellosa època. I recordeu: si teniu més dubtes sobre com reaccionar davant un accident o un ensurt de salut, a Curem-nos, una guia de primers auxilis per a infants i joves, de Cristina Lliró Morell, hi trobaràs una gran ajuda.\nTags: Brins Edicions,\tsalut,\tpicades,\tCurem-nos,\texcursió,\testiu,\tinsectes