Grup Xiruca i Forquilla: de juny 2012\nArribada de la Flama del Canigó a Cantallops (23/06/2012)\nLa Flama del Canigó ha arribat a més de 400 poblacions catalanes aquest any 2012, segons fons d’Òmnium Cultural; entre elles a Cantallops gràcies a uns quants components de Xiruca i forquilla, que amb el seu esperit muntanyenc, s’han calçat unes botes, i amunt que fa pujada, tot xino xano fins arribar al cim de la Pica del Canigó, la nit del 22-23 de juny per recollir la Flama.\nA 2/4 de set de la tarda del dia 23 la flama va arribar a Cantallops per la carretera vella de La Jonquera. Tot seguit s’iniciava un passacarrers on la flama era escortada pels Diables i Tambors de l’Albera fins a la placeta de l’església, durant aquest recorregut la flama del Canigó va ser portada per diferents veïns de la població, amb el simbolisme que representava el darrer relleu, on la gent gran de la població cedia el foc a la mainada, símbol de transmissió de les tradicions d'una generació dels amb gran coneixement i molta experiència a una altre que serà el futur del nostre poble.\nEn la recepció de la Flama a la plaça de l’església, el Sr. Alcalde va realitzar un breu parlament i tot seguit la mainada portadora va cedir el foc al poble de Cantallops encenent un ciri pasqual sota el campanar engalanat amb una gran senyera, tot aquest moment de traspàs va anar acompanyat amb un emotiu cant del segadors per part dels Tambors i Grallers de l’Albera. Per finalitzar l’acte es va repartir coca i cava per tothom. L’endemà, aquest ciri, va ser dut a l’aplec de Requesens.\nVolem ressaltar els veïns del poble de Cantallops que es van mostrar molt participatius en tot moment, i van donar un suport unànime i presencial a la iniciativa. I per acabar també destaquem dins aquesta jornada festiva, l’instal•lació d’una Senyera a l’entrada del poble, que presidirà de forma permanent. Aquesta iniciativa la va portar a terme l’ajuntament de Cantallops; tot i que la finançament s’ha fet amb aportacions particulars dels veïns del poble.\nFELICITATS A TOT ELS VEÏNS DE CANTALLOPS; VA SER UNA GRAN JORNADA.\nL’any 1955 Francesc Pujades, vilatà d’Artes de Tec (Vallespir, Catalunya Nord), portat pel seu entusiasme pel Canigó i inspirat pel poema de mossèn Cinto Verdaguer, tingué la iniciativa d’encendre els Focs de Sant Joan en la pica d’aquesta muntanya i des d’allà repartir la seva flama per totes les contrades de la nostra terra. S’iniciava així la renovació d’aquesta mil•lenària tradició; de nou les fogueres prenien un sentit col•lectiu. El nou costum pren una gran força en poc temps, de tal forma que avui és pràcticament impossible trobar una sola foguera a Catalunya Nord que no sigui encesa amb la Flama del Canigó. L’any 1966 el foc creua per primera vegada la duana i arriba a Vic. Són èpoques ben difícils, sovint de clandestinitat. A poc a poc la xarxa es va estenent i el foc, escampat per tot el Principat, ja arriba al País Valencià. El 22 de juny, com cada any, un grup d’excursionistes del Cercle de Joves de Perpinyà agafarà el foc que des de 1955 resta encès al Museu de la Casa Pairal de Perpinyà i pujaran al cim del Canigó; passaran la nit vetllant la Flama i, a trenc d’alba, iniciaran el descens perquè la Flama arribi a tots els pobles i ciutats dels Països Catalans a temps d’encendre les fogueres de la nit de Sant Joan. No hem d’oblidar que el diumenge abans de sant Joan se celebra l’aplec del Canigó, trobada que té per finalitat pujar al cim del Canigó (2.784 metres) feixos de llenya portats per gent de les més diverses contrades del nostre país. Aquests feixos serviran per encendre la foguera que, la nit de sant Joan, cremarà dalt del cim, de la qual s’agafarà foc nou per ser retornat al Museu de la Casa Pairal. La Flama del Canigó és rebuda pel Parlament de Catalunya, ajuntaments, consells comarcals i entitats culturals i esportives. Cal, doncs, que aquesta Flama del Canigó arribi i es mantingui arreu dels Països Catalans, i que aquest Foc de Sant Joan perduri com a símbol d’esperança i de germanor d’una comunitat que vol i necessita recuperar plenament el seu sentit de Pàtria, socialment justa, políticament lliure, econòmicament pròspera i culturalment digna.\nMissatge oficial de la Flama del Canigó 2012\nEl foc és un dels quatre elements essencials per a la Humanitat, amb l’aigua, la terra i l’aire, i per això el trobem en els rituals i festes més importants. Però el foc no es dóna a l’home, sinó que l’ha de conquerir. No n’hi ha prou de conèixer-lo sinó que l’hem de saber encendre i conservar. Així, el domini del foc és una de les grans conquestes de la humanitat. La seva troballa ens caracteritza com a humans. I és tan important per a les nostres vides, que cada grup, cada cultura n’ha fet un nus simbòlic, molt poderós. El foc acompanya les nostres festes en la roda de l’any al voltant del sol, de manera que és present en els solsticis i equinoccis, com a centre de la festa. També als Països Catalans el foc ritual acompanya el seguiment de l’any amb una solemnitat que assenyala el pas de l’àmbit domèstic a tot l’entorn exterior, de manera gradual i creixent. El foc comença a l’hivern, en el fogaril de les cases, amb la soca o tió que presideix la llar i crema de Nadal fins a Any Nou. En aquells moments de fred, es porta la Natura a casa i es concentra en la llar, que uneix totes les generacions, des de la més nova fins als avantpassats, a través del foc i el fum que s’enfilen xemeneia amunt. Després, el foc surt a les places i carrers, de forma molt elaborada, com la de la Fia-Faia, o més tard, per Sant Antoni en tants pobles, en la construcció del Mai que s’encén, mentre Sant Antoni passa pel davall i en surt sa i estalvi, en la renovació i recreació de la societat. La crítica a la societat arriba per Sant Josep, omplint les places de València i altres ciutats, com omplirà el mateix centre de Berga en la Patum del Corpus o en els vells i nous correfocs de tantes Festes Majors. Ell foc es va estenent pel calendari fins arribar al punt més alt, en el solstici d’estiu, Sant Joan, o Sant Quirc, acompanyant tot el poble, que ha anat conquerint el seu entorn, lluitant amb les tenebres i els perills que l’assetgen. El foc de Sant Joan arriba als límits de la població, i en els llocs on es fan falles, els fallaires recorren els camins de la vila, tot dibuixant-los amb el foc, des dels límits del terme municipal. En aquest recorregut al llarg de l’any, els pobles marquen les fronteres amb els possibles perills, els mals esperits, que durant l’hivern havien reduït el territori lliure per a l’home, fins a fer-lo refugiar dins de les cases. Ara, amb Sant Joan i el solstici d’estiu, la població arriba a la totalitat del seu territori, esfuriant les ombres i les pors.Els fallaires s’emocionen perquè saben que des del centre del poble, els estan veient amb la flama que porten, des dels llocs que han arrabassat a la nit, perquè tot allò que dibuixen amb el foc és la seva terra. I això és el que passa amb la Flama del Canigó. No fem més que repetir un ritual local i antic, fent-lo arribar fins on sentim que formem part del mateix poble. Amb la flama, anem dibuixant i assenyalant el territori del nostre poble, que el fred i la foscor de la història no ens deixava albirar. No deixem que un altre hivern ens el torni més petit i poruc!.\nJOSEFINA ROMA (antropòloga i professora de la Universitat de Barcelona).\nLinks sobre la Flama a Cantallops: Diari digital de La Jonquera i Roger Casero.\nAplec del Canigó. (16/06/12)\nL'inici del ritus de foc de Sant Joan.\nCada any milers de pobles d’arreu del país encenen les seves fogueres de Sant Joan amb el foc de la Flama del Canigó en el marc d’un procés força ritualitzat. Perquè aquest ritus sigui possible, el cap de setmana abans de Sant Joan centenars de persones vingudes d’arreu del país es troben al Refugi de Cortalets, al peu del Canigó. Arriben dissabte a la nit i acampen amb tendes pels volts del refugi. L’endemà diumenge al matí acompliran el primer ritual de la Flama de Sant Joan: pujar al cim del Canigó i deixar-hi els petits feixos de llenya que cadascú ha portat de la seva ciutat, vila, poble, barri o hort. Les teies, branques, torxes o branques estan lligats amb una cinta que porta el nom del poble d'on provenen i alguns duen dibuixos fets per nens i escrits dedicats a la festa. Tots els feixos de llenya es deixen apilats sobre la creu que hi ha al cim d’aquesta muntanya fins el dia 22 de juny.\nEn el nostre cas, també hi hem portat petits feixos de branques procedents de Cantallops, però hem pujat el mateix dissabte dia 16 de juny, per deixar-los al cim. A la baixada hem viscut tota la munió i gresca que genera tota aquesta gent que hi passarà la nit al peu del Canigó. “L’any vinent crec que haurem de quedar-nos a passar la nit; que es respira un aire de gresca, que crec que val la pena”, ens comentava el promotor de la sortida, en Xicu.\nUs recordem que el proper dissabte 23 de Juny, vigília de Sant Joan, a Cantallops arribarà la flama del Canigó a 2/4 de set de la tarda, que es passejarà pels carrers de Cantallops, abans d’arribar a la placeta de l’església, lloc on es lliurarà a les autoritats locals.\nAquí hi trobareu el link que ha creat Òmnium Cultural a la seva web amb l’activitat que es realitzarà al poble de Cantallops.\nUs deixem amb una sèrie d’imatges d’aquesta trobada. Si en voleu veure’n més cliqueu aquí.\nPublicat per XIRUCA I FORQUILLA a 12:20\nEtiquetes de comentaris: Conflent, Rosselló, Vallespir\nAnem per primera vegada a buscar la Flama del Canigó.\nPublicat per XIRUCA I FORQUILLA a 15:17\nArribada de la Flama del Canigó a Cantallops (23/0...


La capsa del temps\nBall, música i pastís\nImatges trobada ex-alumnes\nLa Trobada d'ex-alumnes\nLa Fira (imatges)\nRambla Volart, 88 934360115\nPublicat per CeipTresfonts a 9:05 Cap comentari:\nS'acaba la setmana dedicada al Centenari amb un acte obert a tothom i amb la presència de diverses autoritats del món educatiu i de la gestió pública.\nMares, pares, mestres, alumnes, i moltes persones vinculades a la història de l'Escola i al nostre present, ens han acompanyat, per tal de fer de la celebració d'avui una festa col·lectiva, memorable i, sobretot, de manifestació pública de la confiança en la gestió educativa d'una escola per a tots, democràtica i integradora.\nL'Alcalde Hereu, amb un discurs informal i entranyable, ha posat fi als parlaments iniciats per la Directora del centre, Elisa Eixarch. Han parlat també una mare, i persones responsables de l'àmbit municipal i del Consorci.\nLa Coral de l'Escola ha cantat la Cançó del Centenari, amb gran èxit de públic, de crítica, i de les emocions dels presents. Nens i nenes han demostrat una excel·lent coordinació, una feina prèvia evident i una gran qualitat interpretativa, tot bastit per la professionalitat i empeny de la professora de música, Mireia Moragas.\nMoltes felicitats, Tresfonts!\nL'ambientació dels espais\nPublicat per CeipTresfonts a 16:56 2 comentaris:\nAcabem la setmana dedicada al Centenari\nfarcint de regals els sentits.\nAmb ball, música i pastís.\nAmb alegria, festa i encís...\nEstem sentint la "Cançó per a un Centenari"\nMúsica: Albert Guinovart (adaptació)\nLletra: Isabel Barriel\nInterpretada per la Coral Tresfonts,\ndirigida per Mireia Moragas\nHem gaudit de la presència d'un animador infantil- en Jaume Barri-, que ens ha ofert un espectacle de participació que ha engrescat de seguida els alumnes. Des d'un alt nivell de qualitat de l’espectacle, els nens i nens s'ho han passat molt bé i han tingut en tot moment una excel•lent actitud de col•laboració per animar als petits.\nAmb música, balls, acudits i cançons, hem arribat al moment més cerimoniós i entranyable del dia: la Cançó del Centenari, i el pastís- de fet han estat sis, els pastissos – i les flames de celebració al damunt de cada una de les espelmes que composen els guarismes d’aquesta màgica quantitat (cent) que ens ha condicionat la vida d’una setmana especial i entranyable a la vida escolar. Inicialment, ha estat el vent d’un dia canviant de primavera el que s’ha encarregat d’apagar la primera espelma. Després, l’esforç col•lectiu de tota la comunitat educativa, representat per la suma de buferes. De la persona més jove (una alumna de P3), la més gran (una mestra amb experiència), i un alumne de 6è (dels que s’acomiaden de l’Escola).\nPosteriorment, la degustació ha posat el punt final a un matí dolç.\nPublicat per CeipTresfonts a 12:20 Cap comentari:\nPublicat per CeipTresfonts a 8:27 Cap comentari:\nEl dia 4 de juny de 2009, a les 6 de la tarda, es va concentrar el temps entre les parets de l'Escola.\nEx- alumnes de diverses generacions, persones de totes les edats, mestres i ex- mestres, alguna mare infiltrada, filles i fills petits d'antigues alumnes, i una mare alhora ex -alumna i mestra ,es van reunir al voltant d'una gran taula amb berenar i records, molts records.\nConverses, privades experiències personals, comparacions entre èpoques, episodis educatius tràgics derivats d'un període històric massa llarg i fosc, esdeveniments més recents ja marcats per la innovació, anècdotes, històries de la Historia...\nPiles d'àlbums de fotos entre aquella memòria pendular tan selectiva que ens permet riure i somriure de quasi tot, van estar també objecte d'atenció. No van faltar els passeigs per les aules, la visita a la mini- exposició "Capsa del temps", preguntes sobre els absents, mirades expectants, emocions contingudes i curiositat, molta curiositat.\nVa ser una trobada gens protocol·lària, càlida i d'un gran interès humà. Endevinar entitats, repassar vides, recordar noms, preguntar pels entorns personals i familiars, les feines, els estudis, reviure episodis rememorats pels altres i clar, preveure ja una nova trobada... Per quan? Si hem d'esperar a un altre Centenari, se'ns farà massa llarg el temps...\nPublicat per CeipTresfonts a 0:27 Cap comentari:\nInici dels Jocs\nHem celebrat les Olimpíades més verdes de la Humanitat. Alumnes i profes, amb unes samarretes especialment dissenyades per a un Centenari únic, han vist avui la llum tot estrenant l’esdeveniment esportiu d’avui.\nNo ens ha faltat detall. Amb la torxa a la capçalera de la marxa, hem sortit de l’Escola per anar al Poliesportiu, seu de les proves olímpiques. Proves de tota mena: llençament de sabatilles, salt d’alçada, carreres de sacs, memory, i moltes més, preparades amb èmfasi i excel·lents resultats per la mestra d ‘ Educació Física i coordinades per tot l’equip docent.\nHa estat un èxit, amb aclamacions finals, medalles, diplomes, i un gran entusiasme per part de tots i totes.\nCal fer esment d’una excel·lent disposició per part dels alumnes dels cursos superiors, que han estat pendents en tot moment dels més petits.\nPublicat per CeipTresfonts a 0:24 Cap comentari:\nPublicat per CeipTresfonts a 12:46 Cap comentari:


2018 mayo | Terra de Vent\nTenc fe que sortim de la crisi\nLa sortida de la crisi no hauria de ser una qüestió de fe. No és una cosa opinable. Les dades haurien de servir. Hi ha una teoria que diu que si tothom pensa en positiu que l’economia millora al final es fa realitat i la sensació es transforma en estadística. Es genera confiança, puja el consum, es contracta més i la roda del creixement es posa en marxa.\nAra ens trobam que a Menorca tot apunta que la temporada no serà tan bona com s’esperava. Ho diuen les dades sobre reserves, previsió d’ocupació hotelera, retard en l’apertura dels hotels, la baixada dels creuers. Aquesta informació es contradiu amb la sensació de la gent, que percep una millora evident, la reducció de l’atur i l’increment de la contractació.\nLa nova via menorquina del creixement es basa en una evolució lenta, amb un model que ningú no ha definit ni pactat, però que es va fent tot sol, a partir d’iniciatives que no controlen les administracions. El canvi de propietat de la zona rural de l’Illa n’és una mostra i s’està produint tot i la suspensió de la Norma Territorial i un nou PTI que, en teoria, vol ser restrictiu amb els nous usos i amb l’activitat turística al camp.\nTornant a l’economia. La activitat més gran provoca una millora parcial, que es limita a qui surt de l’atur a vegades amb contractes miserables. Els que no han baratat de feina pateixen la congelació salarial. La competitivitat encara es basa més en la moderació de les retribucions als treballadors que amb la creació de nous negocis. Els pensionistes estan com estaven.\nI a més la meitat dels joves no té feina, molts cerquen un treball fora de Menorca i possiblement no tornaran, s’incorporen més tard a la feina. I són ells els que hauran de generar els recursos perquè mos paguin les pensions als futurs jubilats? A quina edat s’hauran de jubilar, a la que tenia en Joan Riudavets quan va deixar d’anar a l’hortal?\nNo hem de fomentar el pessimisme, però tampoc cal que tothom se sumi a l’optimisme generador d’economia, com si aquest fos el país d’Alícia.


Fa un temps us vaig posar la recepta d’un caldo fàcil de diari, fet amb molt pocs ingredients. Este de hui és un plat més complet i amb molts més ingredients. De fet, antigament era un plat de festa ja que en temps de mancança, menjar carn era un luxe que es reservava per a diumenges o celebracions. Ara encara es continua fent en moltes llars valencianes i és que conec molt poca gent que no li agrade.\nArròs taronja de putxero –expecial per a xiquets\nEl putxero valencià de hui, porta:\n300 g de garreta de vedella\n4 carlotes (pastanagues)\n4 penques* (cards) (o una bossa de congelades, uns 450 g)\nun xic d’anou moscada\nun xic de canyella\n5 fulles de col\n1.- En una olla gran, posa la carn (excepte les pilotes) juntament amb dos 2 litres d’aigua. Quan bulla, agrega la resta de l’aigua i vés desescumant de tant en tant. Deixa a foc moderat-baix durant uns 45 minuts.\nla cansalada aixafada amb patata, carlota i cigrons és una delícia,\nFórmules Culinàries 15 de novembre de 2012 a les 1:33\nBoris Estebitan 15 de novembre de 2012 a les 5:38\nMarina A.F. 15 de novembre de 2012 a les 8:24\nllimaverda* 15 de novembre de 2012 a les 12:03\nVanesa Gutiérrez 15 de novembre de 2012 a les 13:32\nLA COCINERA DE BETULO 15 de novembre de 2012 a les 22:18\nRhu and Sam 16 de novembre de 2012 a les 23:18\nCarmeta Rusquilleta 17 de novembre de 2012 a les 17:21\nLa Cuina Violeta 17 de novembre de 2012 a les 21:58\nTitaniii 20 de novembre de 2012 a les 18:59\nPilar Calvo Buil 22 de novembre de 2012 a les 19:52\nfarlandis 5 de gener de 2013 a les 8:19\nparanxeta 1 d’abril de 2013 a les 2:34\nAnònim 15 de novembre de 2016 a les 12:11\nMarta CuinaDiari 15 de novembre de 2016 a les 12:40\nDolors Jimeno 17 de febrer de 2017 a les 11:11\nMarta CuinaDiari 17 de febrer de 2017 a les 11:34


Marca TALLERES DIESEL IGNACIO a Espanya\nInformació sobre la marca TALLERES DIESEL IGNACIO amb el nombre M3687509(0)\nLa marca TALLERES DIESEL IGNACIO amb el nombre M3687509(0) va ser sol·licitada el 20/10/2017. Es tracta d'una marca a Espanya pel que aquest registre no ofereix protecció en la resta de països. La marca TALLERES DIESEL IGNACIO amb el nombre M3687509(0) va ser sol·licitada per INDIOIL, S.L. mitjançant els serveis de Mikel Veiga Serrano.\nRenovació de la marca TALLERES DIESEL IGNACIO amb el nombre M3687509(0)\nAltres marques sol·licitades per INDIOIL, S.L.\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades per INDIOIL, S.L., entre les quals es troba la marca TALLERES DIESEL IGNACIO amb el nombre M3687509(0). Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades per INDIOIL, S.L. clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques sol·licitades a través de MIKEL VEIGA SERRANO entre les quals es troba la marca TALLERES DIESEL IGNACIO amb el nombre M3687509(0). Si es desitgen conèixer més marques sol·licitades a través de MIKEL VEIGA SERRANO clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les marques publicades a Espanya entre les quals es troba la marca TALLERES DIESEL IGNACIO. El nostre portal www.patentes-y-marcas.com ofereix accés a les publicacions de marques a Espanya. Conèixer les marques registrades en un país és important per saber les possibilitats de registrar una marca a Espanya.


Judicialització? L’únic veredicte democràtic el donaran les urnes | BELLATERRA.CAT\n« Bellaterra amb Mas, Ortega i Rigau al TSJC\nAl voltant del 9N »\nJudicialització? L’únic veredicte democràtic el donaran les urnes\n7 febrer 2017 per Viot\nEl procés sobiranista català va viure ahir una jornada dual, en tres sentits. En primer lloc, va ser dual la defensa de l’expresident Artur Mas i les conselleres Joana Ortega i Irene Rigau: es van declarar responsables polítics del 9-N, però no culpables de desobeir el Tribunal Constitucional. En realitat, el 9-N va ser exactament això: una consulta als ciutadans sobre la independència de Catalunya, executada per milers de voluntaris i feta sense saltar-se la legalitat espanyola (una estratègia de no confrontació que, per cert, va comportar moltes tensions entre els partits de la majoria independentista).\nEn segon lloc, ahir hi va haver una altra realitat dual marcada per la distància que separava el que passava dins i fora del Palau de Justícia de Barcelona. A dins, el judici polític a uns representants escollits democràticament i acusats de posar unes urnes de cartró per fer una votació no vinculant; al carrer, el suport democràtic a aquests mateixos polítics, expressat de manera massiva, lliure i pacífica, com sempre. La tercera dualitat és també prou habitual: la reacció diametralment oposada entre l’opinió pública (o publicada) sobiranista i la unionista. Mentre que el sobiranisme català va viure l’inici del judici com un altre cop de porta i, per tant, com una acceleració del procés, des del govern espanyol, amb el suport inequívoc del PSOE i C’s, es tornava a negar tota possibilitat de fer un referèndum.\nEl desenllaç d’aquest primer judici al 9-N prefigurarà l’abast i velocitat del xoc polític que s’acosta. Si hi ha inhabilitacions, la retòrica del diàleg que encara ahir feia servir la vicepresidenta espanyola, Soraya Sáenz de Santamaría, quedarà en paper mullat i entrarem aviat en la recta final, amb l’independentisme més motivat i el sobiranisme més compromès en la convocatòria d’un referèndum. Si el veredicte és absolutori, seguirà el pols, però encara amb un mínim marge perquè uns i altres afinin estratègies i es rebaixi la tensió. En tot cas, la judicialització de la política ja ho té, això: acusacions i veredictes passen a tenir conseqüències polítiques. Ahir mateix, la vicepresidenta del Tribunal Constitucional, Adela Asua, advertia que “la qüestió catalana no té només una solució judicial”. Tard o d’hora, amb acord o sense, l’únic veredicte democràtic el donaran les urnes.


La fira més dolça de la Comunitat Valenciana\nUna fira arrelada al nostre poble\nLa paraula FIVAMEL va intrínsecament lligada a la història de la nostra localitat. Montroy sempre ha sigut un poble d’apicultors, de melers, persones que han dedicat el seu tarannà professional a cuidar de les abelles, a recòrrer camins i veredes, a passar inclemències en nits fosques de tempesta o dies fastigosos de sol i pesantor. Homens i dones que han anant d’ací cap allà ben atents a que no els furtaren els ruscs, vigilant els eixams per a que no foren objecte dels depredadors, vetlant per la salut i l’alimentació de les abelles. Ells foren la nostra inspiració, ara fa vint-i-cin anys, per a crear la primera FIRA VALENCIANA DE LA MEL.\nL’apicultura necessita de la industria envasadora per a arribar a la majoria de les cases on es consumeix este producte tan dolç i saludable, però, no ho oblidem, són les abelles i els apicultors els que mantenen un vincle especial amb la natura per a oferir-nos els tresors del rusc: la mel, el pol·len, la cera, la geleia reial, els propòlis i la polinització, eixe secret que les abelles guarden per a incentivar l’alimentació de la majoria dels essers vius del planeta.\nPer altra banda, també són necessaris els agents socials (institucions, sindicats, associacions,…), per a regular, defensar i establir unes normes que dignifiquen i estableixquen graus de consens entre els que es dediquen a una activitat que, per dur-se a terme a l’aire lliure, és susceptible de malentesos i diferències.\nEn eixe sentit, des d’un principi, l’Ajuntament de Montroi/Montroy ha recolzat la defensa de les mels valencianes de qualitat obtingudes pels nostres apicultors, com són la de taronger, romer i milflors, però també ha obert les portes de la Casa de la Vila per a que fora punt d’encontre entre tots. Fivamel ha sigut el forum on s’ha debatit sobre una possible Denominació d’Origen per a les mals valencianes, s’ha parlat sobre la competència deslleial de les mels forànies, especialment de Xina, la qual atemptava contra la producció nacional; s’han donat a conèixer tractaments contra la varroa i, fins i tot, s’han donat casos pràctics sobre l’ús dels productes de l’abella en la salut i l’alimentació. Sempre amb la millor de les predisposicions, sempre amb la voluntat de millorar les condicions de vida dels treballadors de la mel.\nFruït d’eixe interés, hem consolidat un dels concursos apícoles amb més tradició d’Espanya i des de fa vuit anys hem ficat a disposició del públic valencià un centre d’interpretació sobre l’apicultura, el MUSEU VALENCIÀ DE LA MEL, el qual acull en la seua pròpia seu a xiquets i grups d’adults per a que coneguen el treball que fan les abelles i els perills que correm tots en cas que desapareguen, si com anuncien els científics s’acompleixen els designis més catastrofistes.\nAmb tot i això, la fira de la mel, la nostra fira, tan estimada pels veïns i veïnes que han ajudat a mantindre-la i consolidar-la des dels col·lectius, però també des de les aportacions individuals, és una gran festa de l’apicultura. Una fira familiar, entranyable, comercial, oberta a tot tipus de públic i, si la pandèmia ens ho permet en esta edició, bollidora i plena de visitants. Montroy tornarà a ser un any més la capital valenciana de la mel.\nAlcalde de l’Ajuntament de Montroi/Montroy\nEDICIONES DE LA FERIA\nCOMITÉ DE HONOR DE\nMauricio José Durán Morales\nManuel Blanco Sala\nSagrario Pla Moreno\nLuis Miguel Sanjaime\nVanesa Baixauli Forés\nAbel Navarro Sanjuán\nVicente Moya Mateu\nMaria Dolores Genovés Santamaría\nOlga Ribera Hermano


Petit Palau | Palau de la Música Catalana\nInaugurat el 18 de febrer de 2004, la sala Petit Palau és un nou auditori pensat per a la celebració d'actes que requereixen un aforament més petit que el de la Sala de Concerts. Les seves dimensions i una acústica excel·lent la fan particularment apta per als concerts de música de cambra; però també ha estat pensada per a congressos, convencions, conferències, taules rodones, juntes d'accionistes, reunions d'empresa, i com a estudi de gravació i plató de TV.\nConstruït a 11 metres de profunditat, disposa d'uns equipaments audiovisuals d'alta tecnologia. Una graderia fixa i una platea de butaques retràctils que es poden amagar sota de l'escenari fan d'aquesta nova sala un espai diferent per la seva versatilitat.\nDisposa d'un vestíbul actual i polivalent, amb capacitat per a 80 persones a peu dret. Espai indispensable com a zona d'acreditacions, d'acollida, per a pauses i prendre un cafè, etc. Disposa de servei de guarda-roba.\nCombinar un acte entre el Petit Palau i el Foyer és oferir una vetllada que combina el modernisme i la modernitat.\nPlànol Petit Palau\nPetit Palau. Característiques tècniques


El Govern estudia aixecar el confinament comarcal en les properes dues setmanes | NacióGranollers\nEl Govern estudia aixecar el confinament comarcal en les properes dues setmanes\nBudó obre la porta a permetre sortir de Catalunya per visitar familiars a les portes de la Setmana Santa\nper Sara González , 9 de març de 2021 a les 15:44 |\nEl confinament comarcal pot haver entrat en la recta final. Així ho ha assenyalat aquest dimarts la consellera de la Presidència i portaveu del Govern, Meritxell Budó, en la roda de premsa posterior a la reunió del Govern. Segons ha indicat Budó, aquesta restricció podria aixecar-se en les properes dues setmanes. No és un moment qualsevol, tenint en compte que la Setmana Santa d'enguany arrenca l'1 d'abril. Tot i això, la portaveu ha remarcat que ja es veurà quina és la "mobilitat permesa" en aquestes dates festives.\nLa decisió final, com passa en els últims mesos, la tindrà el Procicat, que decidirà en els tres pròxims dies si la setmana vinent o bé la següent es manté -o no- el confinament comarcal, pensat per contenir els desplaçaments. L'evolució de la pandèmia ha deixat de ser tan negativa com en les últimes setmanes, però les autoritats també pretenen evitar al màxim un rebrot que comporti un repunt de contagis. En tot cas, ha assegurat que tota decisió serà presa seguint les recomanacions de les autoritats sanitàries.\nAl mateix temps, això sí, la consellera ha obert la porta a poder visitar familiars que visquin fora de Catalunya en cas que es decideixi aixecar el confinament comarcal. Totes les autonomies han acceptat mantenir el confinament i que no es pugui circular entre territoris, amb la qual cosa avalar aquestes sortides per visitar familiars suposarien una excepció a la norma general avalada al consell interterritorial.\nLa paradoxa de conviure amb turistes de fora de l'Estat\nBudó ha admès que no es pot trigar gaire més en prendre decisions definitives, sobretot tenint present que, en cas d'aixecar el confinament i obrir la porta al turisme interior, les empreses han de disposar de prou marge per preparar-se i, per exemple, aixecar ERTOs. "S'ha de definir un calendari per als sectors afectats", ha assegurat.\nEl que sí ha apuntat el Govern com a inevitable és que les restriccions per sortir fora de Catalunya hagin de conviure amb el fet que hi hagi turistes de fora de l'Estat. "Les fronteres no estan tancades i no depèn de nosaltres", ha argumentat. Per ara, es manté el toc de queda a les deu de la nit, així com la limitació de màxim sis persones per a trobades. També l'horari limitat de la restauració de dos quarts de vuit del matí a cinc de la tarda i la prohibició d'obrir el comerç no essencial i els centres comercials en cap de setmana.\nSocietat, restriccions, confinament comarcal, virus, Covid-19, salut, coronavirus, pandèmia, Covid, vacuna


Pàgina institucional a Dialnet Plus - Servei de Biblioteca\nInformació general Recursos electrònics Serveis\nPosted on 12 febrero, 2014 Authorkpueyo\nRecordem a tots els professors i investigadors que poden consultar la pàgina personalitzada per a les institucions col·laboradores.\nAquesta pàgina té com a objectiu afavorir la visibilitat i l’accessibilitat als continguts de les institucions que col·laboren amb Dialnet, concentrant la informació de cada institució en un únic lloc.\nS’hi mostra el directori dels nostres autors i les seves obres, les últimes novetats de les seves publicacions, les tesis doctorals, així com una sèrie de dades estadístiques sobre la nostra participació a Dialnet.\nConeixes Dialnet Plus?\nUs recordem alguns dels serveis avançats i de valor afegit que ofereix la versió avançada de Dialnet, és a dir, Dialnet Plus.\nCerca avançada de documents que permet filtrar per matèria, documents a text complet, interval d’anys, editor, idioma…\nCerca avançada d’autors per nom, àmbit de coneixement, institució i període de publicació\nCreació de llistes bibliogràfiques per compartir\nSelecció i exportació de referències en diferents formats (RefWorks, RIS, Texto, BibTex) o enviament per mail\nPetició de documents al servei de préstec interbibliotecari de la Biblioteca des de Dialnet.\nVisualitzar les revistes de major influencia gràcies a la Classificació Integrada de Revistes Científiques o CIRC.\nVisualització de la relació d’autors que comparteixen coautoria en obres pròpies.\nPodeu trobar més informació sobre aquestes i altres millores aquí.\nPosted in Informació general Recursos electrònics ServeisTagged Dialnet plus hemeroteca publicacions periòdiques recursos electrònics Universitat Abat Oliba CEUcommentLeave a Comment on Pàgina institucional a Dialnet Plus


pobler | 02 Setembre, 2017 11:50 | Compartir:\npobler | 01 Setembre, 2017 11:20 | Compartir:\nDels vagons davallaven, a vegades, gitanes carregades amb fardells inversemblants: llençols de fil, mocadors brodats, vestits de núvia que compraven els pobres, les al·lotes jornaleres que no podien anar a les botigues cares de la plaça. El tren s'engolia també veïnats que havien fet fallida: una mala anyada que no donava per a pagar els préstecs; la parella sense terra que volia provar fortuna a Ciutat o a l’estranger. Nosaltres no havíem viatjat mai a Ciutat. Sabíem --algun company, al pati d'escola, ens ho contava i tots fèiem rotllo envoltant-lo, encuriosits-- que allà on finien els rails hi havia tramvies per a anar d'un lloc a l'altre; una gran plaça de braus on va torejar, un estiu, el gran Manolete; locals de boxa i indrets de mal viure on algunes dones es venien per diners. Contaven, els qui tenien coneguts a la gran Ciutat, que allà, en aquella contrada on vivia tanta gent que no treballava, les caravanes dels Reis d'Orient no finien mai i no era com en el poble, que tots sabíem qui feia de Rei Moro o de Baltasar. Fins els patges coneixíem, i no ens podien enganar, malgrat que es pintassin la cara amb carbó! L'enorme màquina negra, el fum que sortia, ferest, per la ximeneia, els xiulets inconfusibles quan arribava al poble i passava per alguna cruïlla de camins, ens feien somniar aquests mons de faula i fantasia, ciutat en la distància, amb un port on arribaven vaixells de països exòtics, els noms dels quals estudiàvem a escola. Més d'una vegada tinguérem la boja idea de pujar dalt d'un vagó de mercaderies, amagats entre els sacs de patates o mongetes, i partir vers una incerta aventura. (Miquel López Crespí)\nRecord la casa en silenci. El ca i el moix dormien, l'un al costat de l'altre, com dos bons amics, sota la porxada, davall les parres que a l'estiu ens protegien del sol. Mumare havia anar a regar a l'hort, i el pare era al taller, amb l'oncle. La repadrina, asseguda al balancí --feia molts d'anys que estava malalta de les cames, sense poder caminar--, en la penombra, mirava enrere, navegant cap als anys de la seva joventut, quan ella ajudava el marit a portar dos horts i diversos bocins de terra als afores del poble. Els senyors (nosaltres anomenàvem "senyors" els que no anaven a marjal: magatzemistes, metges, botiguers) feien la migdiada, indiferents a les preocupacions quotidianes de la pagesia. L'estiu era la temporada més dura per a la feina: batre el blat o les mongetes a l'era, de sol a sol, amb l'únic descans d'un ràpid dinar sota la figuera que, invariablement, creixia davant totes les casetes de camp.\nEl poble, de dues a cinc, restava quasi completament desert: alguna bicicleta d'un pagès al qual se li havia espanyat el motor i que anava a cercar el mecànic; un camió carregat amb el productes de la Cooperativa anant a Palma. L'asfalt del carrer bullia; hi quedaven marcades les empremtes del peus. A vegades, amb els companys d'escola, jugàvem amb monedes de cinc cèntims o, quan érem rics, de deu. Ens sorprenia veure la imatge del "glorioso Caudillo de España por la gracia de Dios" marcada en el carrer. Les monedes ens servien per a molts d'experiments! Anàvem fins a l'estació, i, quan no ens veia ningú --els pares no volien que juguéssim prop de l'estació per por dels accidents--, posàvem una moneda damunt els rails i la il.lusió era, una vegada passada la locomotora i els vagons, veure com havia quedat completament aixafada. Primera acció d'un primitiu antifranquisme inconscient? Irreconeixible, el rostre hieràtic de "El Caudillo". La figura del dictador que hi havia en els deu cèntims esdevenia, xemicada per les tones i tones del tren, un monstre esfereïdor. L'estació també era un indret màgic a la nostra infància. Dels vagons davallaven, a vegades, gitanes carregades amb fardells inversemblants: llençols de fil, mocadors brodats, vestits de núvia que compraven els pobres, les al·lotes jornaleres que no podien anar a les botigues cares de la plaça. El tren s'engolia també veïnats que havien fet fallida: una mala anyada que no donava per a pagar els préstecs; la parella sense terra que volia provar fortuna a Ciutat o a l’estranger. Nosaltres no havíem viatjat mai a Ciutat. Sabíem --algun company, al pati d'escola, ens ho contava i tots fèiem rotllo envoltant-lo, encuriosits-- que allà on finien els rails hi havia tramvies per a anar d'un lloc a l'altre; una gran plaça de braus on va torejar, un estiu, el gran Manolete; locals de boxa i indrets de mal viure on algunes dones es venien per diners. Contaven, els qui tenien coneguts a la gran Ciutat, que allà, en aquella contrada on vivia tanta gent que no treballava, les caravanes dels Reis d'Orient no finien mai i no era com en el poble, que tots sabíem qui feia de Rei Moro o de Baltasar. Fins els patges coneixíem, i no ens podien enganar, malgrat que es pintassin la cara amb carbó! L'enorme màquina negra, el fum que sortia, ferest, per la ximeneia, els xiulets inconfusibles quan arribava al poble i passava per alguna cruïlla de camins, ens feien somniar aquests mons de faula i fantasia, ciutat en la distància, amb un port on arribaven vaixells de països exòtics, els noms dels quals estudiàvem a escola. Més d'una vegada tinguérem la boja idea de pujar dalt d'un vagó de mercaderies, amagats entre els sacs de patates o mongetes, i partir vers una incerta aventura.\nPerò més que sortir a jugar sota el sol inclement del mes d'agost, el que m'agradava era romandre sol, a casa, amb l'única companyia de la repadrina, adormida en la penombra. Llavors sabia que tenia unes hores de completa i absoluta llibertat. Fins a les sis de l'horabaixa els pares no tornaven de la feina. Eren les meves hores màgiques, les preferides. El casalot familiar --dos pisos amb infinites habitacions-- esdevenia castell d'encanteris i llegenda. Olor de rajoles fregades amb lleixiu. Flaire de càmfora dins dels armaris. Blanques parets acabades d'emblanquinar. I les portes i bigues de nord, sempre netejades amb una mescla d'oli de lli amb petroli. En un d'aquells horabaixes de somnis i misteris fou quan, inesperadament, vaig descobrir la guerra.\nA la cambra dels pares, en un dels vells canteranos amb pedra de marbre, hi vaig trobar un petit tresor: les fotos de la guerra del pare i un munt de velles revistes que parlaven de llunyanes batalles que mai no ens havia explicat el mestre. Mirava les velles fotos esgrogueïdes pel temps, i sense gaire dificultats reconeixia un pare molt més jove, envoltat de companys riallers i al·lotes, amb fusells, que no tenien el posat de les beates del poble. El nom d'aquelles ciutats era en el mapa penjat a l'aula. Al darrere, hi havia escrit el nom i la data: València, juliol de 1936; Terol, 1937; Barcelona, maig de 1937. N'hi havia una que sempre recordaré. Escrit amb la lletra que coneixia del pare, deia "amb els companys d'arts gràfiques de la CNT". La CNT! Passaren molts d'anys fins a poder descobrir el significat precís d'aquelles sigles màgiques: CNT. Sempre em deixava bocabadat contemplar la munió de dones rialleres, amb fusells a les mans i punys tancats, tan diferents de les veïnes de missa diària que passaven, cada matí, abans d'anar a marjal, cap l'església. I els homes... els homes també tenien un aspecte d'altre món. Se'ls transparentava una alegria afanyosa al rostre. Semblava que havien descobert un gran tresor o que partien cap l'aventura més meravellosa de la humanitat. De més petit, mirant les fotografies esgrogueïdes, imaginava si eren tripulacions de desaparegudes naus pirates, els corsaris que lluitaven contra els tirans i que anava a veure, algun diumenge, al cinema de Can Pelut, al costat de casa.\nLes fotos de la guerra, les revistes amb imatges increïbles de ciutats en runes. "La batalla de l'Ebre"; "La defensa de Madrid"; "La conquesta de Terol"... Reconec que em costava imaginar el pare somrient, descamisat, amb un gran mosquetó a les mans, envoltat de dones rialleres, marxant als fronts d'una cruel campanya de la qual no en sabia causes ni motius. Era evident que els antics combats que descobria d'amagat en els xafogosos dies d'estiu dels anys cinquanta, mentre ell treballava al taller i la mare era a l'hort, significaren molt en la seva joventut. Durant molts d'anys, vaig jugar a imaginar la vida del meu pare. Potser fou aquell el meu primer treball amb la imaginació, l'inici de la resistència.\nLa guerra amagada! No ignorava que, quan no els podia sentir, amb la mare, amb l'oncle, parlaven d'ocultes històries de novel.la, rondalles de sang. Era el ritus de molts diumenges, quan jo me n'anava al cinema amb els amics. Record que tancaven la porta del menjador, la finestra que donava al carrer, i, amb veu baixa, amb una certa por perquè no els sentissin els veïnats, pronunciaven, mirant a dreta i esquerra, noms de personatges més misteriosos encara que els de les ciutats de les fotos i revistes amagades en el canterano. "Durruti", "José Diaz", "la Pasionaria", "Rafael Alberti", ressonaven en el meu cervell infantil sense arribar a copsar-ne el significat. Algunes vegades, fent com si partís abans d'hora, m'acomiadava. Els enganava. Em quedava una estona més, amagat dins el rebost que teníem prop del menjador, i escoltava faules d'horror i secretes epopeies de gent que la guàrdia civil va anar a cercar i mai més no tornà a casa seva. A poc a poc vaig anar descobrint que el pare --el meu pare!-- havia estat tancat anys en un camp de concentració. Parlava amb l'oncle dels amics que deixaren en el camp de batalla, els joves de la seva generació que moriren de fam fent carreteres, vigilats pels soldats de Franco. Sovint, després d'haver pronunciat un nom concret (en Jaume, mort en la defensa de Madrid; en Salvador, desaparegut el maig del 37 entre les barricades de Barcelona) se sentia un pesant silenci. Sabia que, sense dir paraules, recordaven tots els fets de la joventut. Aquell dens silenci, rere les portes i finestres tancades, era l'homenatge que el pare i l'oncle retien als companys morts.\nFou en aquells llunyans estius amb olor de càmfora quan vaig anar descobrint el significat de moltes de les paraules que companys de la meva generació trigaren dècades a conèixer: presó, fam, camp de concentració, afusellaments a l'albada, dictadura. Fou en els xafogosos mesos de juliol i agost dels anys cinquanta quan vaig descobrir la vida oculta del pare. Les fotografies amagades dins del canterano, les revistes Frente Rojo, Quinto Regimiento, Solidaridad Obrera. Ara ja sabia que servar aquells compromesos records, la memòria física de la guerra --cartes, fotos, diaris-- hauria pogut costar més d'un disgust. Per menys, molts havien estat afusellats. A poc a poc anava copsant com el meu esperit juvenil s'anava omplint de paraules i conceptes que no ens ensenyaven a escola ni, els diumenges, a la doctrina. A la classe, a les Escoles Graduades, teníem, penjats a totes les aules, els retrats emmarcats de Franco i José Antonio. Però jo ja sabia que Durruti i la CNT havien lluitat per un món millor, diferent del que ara ens envoltava. Lentament vaig anar comprenent que, feia anys, una generació de joves --els que hi havia retratats a les velles fotografies del canterano-- havien volgut trasbalsar el món, canviar el que estava establert. Imaginava els companys grogosos del pare, els fantasmes que vivien en la penombra de les cambres, a casa, els desapareguts de les llunyanes batalles de les quals parlaven en silenci el pare i l'oncle, rere les finestres tancades, en el menjador, volent fer el que Crist va fer amb els mercaders del temple. Foragitar-los. Expulsar-los de la ciutat. El capellà, dalt de la trona, en la doctrina del dijous, explicava com Crist havia predicat que seria més difícil que un ric entràs al paradís que un camell travessés el forat d'una agulla.\nFou en un dia d'agost, mirant les velles fotografies amagades al canterano, mentre la repadrina dormia, indiferent a les meves cabòries infantils, somniant quan era jove i podia moure's a pler, sense la condemna d'estar per sempre fermada a un balancí --les cames ja no li responien--, quan vaig copsar, d'un cop, que en el passat hi havia hagut una guerra entre pobres i rics. Una guerra que havien perdut els qui volien foragitar els mercaders del temple.


L'oblit dels centres de dia -Opinió Contundent de Dolors Sabater\nQuè ens passa a Badalona?\tQuè ens passa a Badalona?\nMontse Bassa donant veu a Dolors Bassa\tMontse Bassa donant veu a Dolors Bassa\nPermisos retribuïts i acomiadaments més cars\tPermisos retribuïts i acomiadaments més cars\nPer als qui (encara) cregueu en la justícia espanyola\tPer als qui (encara) cregueu en la justícia espanyola\nFornicar i fumar\tFornicar i fumar\nCarta del nebot de Dolors Bassa: 'Ens volen agenollats però ens trobaran dempeus’\tCarta del nebot de Dolors Bassa: 'Ens volen agenollats però ens trobaran dempeus’\nLa bomba de la por\tLa bomba de la por\nPer què menteixes, Andreu Barnils?\tPer què menteixes, Andreu Barnils?\nL’oblit dels centres de dia\n«Si obrim les llars d'infants i les escoles, per quin motiu no s'obren els centres de dia? Què justifica aquest abandonament de persones per a qui l'estimulació, la rehabilitació, el control postural, el treball dels hàbits, les rutines i la socialització són tan necessaris?»\nFa uns dies, us parlava d’un persistent dany col·lateral de la pandèmia, realitat invisible, a partir de l’experiència personal amb el meu germà Frederic, i vaig poder comprovar, en un reguitzell de piulets, trucades i missatges, la intensa veritat de dir que allò personal és polític. L’article era la veu de moltes veus silenciades, excloses dels circuits de la comunicació hegemònica, i excloses dels plans socials i polítics per recuperar la vida relacional dins la pandèmia que ens travessa. Si l’article ha mogut o mourà res per reconduir aquest drama, ja es veurà. Bé va semblar-ho al principi, per alguns missatges carregats de bones paraules provinents de persones que poden decidir canvis. Veurem si feien només un exercici d’empatia comunicativa que no servirà de res o, realment, han mogut posició per afrontar el problema.\nAl final d’aquell article, ‘L’aïllament involuntari‘, protecció a un preu massa alt, deia: ‘Acabo amb l’altra cara de la mateixa moneda, la de milers de persones que des de l’inici del confinament han quedat sense el servei de centre de dia i són ateses per les seves famílies les vint-i-quatre hores del dia, sense cap mena de suport. D’aquesta circumstància que afecta tant la vida personal i que és tan política, en parlaré en un pròxim article.’ I és aquest. No és el meu cas d’ara, però conec totes les textures de l’experiència. El meu germà no va tenir dret a cap servei ni fora ni dins de casa fins passats els vint anys, i tenir-ne cura tot procurant-li la millor vida possible va ser l’objectiu i la tasca primordial de tot el nucli familiar, les vint-i-quatre hores del dia cada dia de l’any. Tota l’organització del temps i l’espai de cadascun de nosaltres girava entorn de la necessitat col·lectiva de sostenir, acompanyar i dignificar la seva vida desadaptada, i malgrat ser família nombrosa sovint ens faltaven mans. Això només ho sap qui ho viu, diuen sovint les mares, sobretot les mares, les dones, que són les qui majoritàriament han renunciat a la seva vida laboral i social per fer-se’n càrrec. Ara són altres temps, afortunadament. Ell va néixer el 1957, les lluites pels seus drets van venir al cap de poc, fruit de l’autoorganització de les famílies. Però lamentablement, en ple 2020 hi ha coses que han canviat ben poc.\nLa pandèmia no està controlada però el confinament estricte fa mesos que s’ha acabat. Hi ha un esforç polític i tècnic constant per a obrir serveis i activitats econòmiques, amb precaució i amb l’índex de rebrots de la covid-19 sempre en el punt de mira, però amb la clara intenció d’evitar un nou confinament massiu. I encara que sigui amb cabudes limitades, amb restriccions, amb normes, protocols i precaucions, de mica en mica tot va reprenent la capacitat de funcionar, d’oferir serveis. Fins i tot les llars d’infants, les escoles i els instituts, amb tota la complexitat, i sabent que caldrà anar confinant aules senceres. Però en Marc, el germà d’unes amigues, fa set mesos que no pot anar al centre de dia, i com ell en són milers. Ningú sap per què. En el cas d’en Marc, el seu centre ha previst tots els plans de contingència, ho tenen tot enllestit. Podrien reobrir el servei, només els falta l’autorització i el personal de reforç. És un centre públic. Però l’autorització no arriba. Parlo de persones que passen les vint-i-quatre hores del dia, mes rere mes, amb la família, que és qui es fa càrrec de totes les derivades de la seva absoluta dependència. Parlo, com en l’article passat, d’aquestes criatures que es queden infants en cossos que creixen, d’aquestes famílies a qui la tasca de criança i cura de la vida els dura per sempre més, que estableixen vincles afectius molt intensos i que amb el pas dels anys necessiten molts suports instrumentals. Criatures que mai entraran a l’economia productiva.\nAl principi de la pandèmia, ja se sap, la por i la protecció en el clima d’un estat d’alarma ens van conferir a tots una gran capacitat de superació, d’adaptació a les noves circumstàncies. Instint de supervivència, i de protecció dels més vulnerables. Però el temps passa, i l’esgotament comença a fer estralls. Les persones cuidadores poden ser d’edat avançada i salut precària, no tothom compta amb família extensa disponible i a les llars no es tenen elements de suport per a cobrir tantes hores. Sembla impossible que ningú hagi previst el suport específic a domicili. Però paradoxalment és així. De suports, no se n’ha articulat cap ni un. Ni pensant en els usuaris ni pensant en els seus cuidadors. L’atenció fisioterapèutica, estimulativa i la vida social implícita que els oferia el centre de dia ha desaparegut del tot, i ha de ser assumida per les famílies. Com poden. I les hores d’ells fora de casa que permeten al nucli familiar organitzar-se els espais de la vida pròpia, laborals i d’altres activitats, han desaparegut també. Ja ho deia a l’article anterior. Són realitats oblidades, necessitats que l’agenda política i tècnica no té en compte perquè no estan posicionades, estan excloses de la vida comunitària reconeguda com a tal. Com si les seves vides, i les de les seves famílies, comptessin menys.\nTambé han desaparegut centres de dia per a persones grans i per a persones amb una salut mental vulnerable. Si obrim les llars d’infants i les escoles, per quin motiu no s’obren els centres de dia? Què justifica aquest abandonament de les famílies a la seva autogestió en solitari? Què justifica aquest abandonament de persones per a qui l’estimulació, la rehabilitació, el control postural, el treball dels hàbits, les rutines i la socialització són tan necessaris?\nEn Marc té 47 anys, és discret, però ara amb la seva família han decidit fer un pas per cridar al món que la seva vida importa, que té uns drets que es vulneren, i que com ell, són milers. Algun dia sortirà a ‘Els matins’ de TV3.\nSom a 2020, però encara necessitem recórrer a la reivindicació mediàtica per cridar l’atenció sobre drets bàsics que tots pensàvem que ja s’havien conquerit.\n10:16[EN DIRECTE] La Rt trenca la tendència a l’alça dels últims dies a Catalunya


el bloc de la neus serra: 2012\nRES SERÀ COM VAM SOMIAR\nEl dia té regust de tristesa. M’he despertat sota el nòrdic sense la teva abraçada. Ningú ha pronunciat fluixet l’apel·latiu afectuós que tant m’empipa. De fet, he intentat no pensar-hi gaire. Fa dies que em limito a concentrar-me en cada pas i prou. Quants dies i setmanes han passat?. Tot passa de llarg. El concepte del temps només s’esvaneix quan tanco els ulls ben fort i puc imaginar el teu rostre. Sembla fàcil viure, però no ho es. Avui fa 25 anys que ens vam casar i res serà com vam somiar.\nPublicat per Neus Serra a 7:07 Cap comentari:


L'oposició renya Colau per les despeses en publicitat durant el coronavirus\nBarcelona. Divendres, 29 de Maig 2020. 14:09\nActualitzat: Divendres, 29 de Maig 2020. 14:13\nEl ple municipal de l'ajuntament de Barcelona ha servit als diferents grups de l'oposició per provocar una allau de retrets contra l'alcaldessa, Ada Colau, per les despeses en publicitat durant la crisi del coronavirus. Després de la polèmica de principis de mes pel concert als balcons, que va haver de ser anul·lat després de una cadena de cancel·lacions dels artistes pel seu elevat cost, les noves campanyes 'Ens en sortirem' i 'Barcelona té molt poder' han tornat a desencadenar les crítiques.\nHa estat durant la sessió celebrada aquest divendres, en motiu de l'aprovació d'una proposició del PP que demanava que els funcionaris dels Serveis jurídics municipals fessin un informe per analitzar la legalitat dels contractes publicitaris de l'ajuntament. Tots els grups hi han votat a favor, també els de govern, malgrat que la regidora d’Hisenda, Montserrat Ballarín (PSC), ha assegurat que aquest informe ja està fet i serà enviat a l'oposició.\nEl debat, però, ha servit perquè l'oposició demani transparència i retregui a l'ajuntament que gasti diner públic en anuncis i cartells que diuen 'Barcelona té molt poder', però que no resolen "cap problema". A més, han lamentat la falta d'ètica d'aquestes campanyes i JxCat ja ha avisat que portarà el cas al comitè d'ètica municipal.\nPosteriorment, en un prec formulat per JxCat a l'alcaldessa, Colau ha negat que es tracti de campanyes de "propaganda", ha defensat que estan dins el "límit pressupostari" i que són sobre "preocupacions de la ciutadania", com la reactivació econòmica". A més, ha avisat que l'exalcalde Xavier Trias va gastar molt més en publicitat durant el seu mandat i que el seu govern, quan va entrar, ho va reduir.\nLa nova polèmica arriba després que l'ajuntament contractes com a director creatiu Ignacio Martínez Padilla, que va ocupar aquest mateix càrrec a l’Ajuntament de Madrid entre abril del 2016 i juny del 2019, en l’etapa de l’alcaldessa Manuela Carmena, per un sou de 68.027 euros bruts. El contracte va arribar després que fos contactat com a freelance per fer la campanya de 'Barcelona té molt poder' i que va costar 17.309 euros.\nBARCELONA Colau fitxa l'exdirector creatiu de l'Ajuntament de Madrid El Nacional


Com mesurar el valor social de les universitats? - 5centims.cat\nEls intents d’avaluar l’impacte de les universitats en la societat s’han limitat en gran mesura a calcular-ne els efectes econòmics, sense resoldre la qüestió de com avaluar els beneficis socials més amplis creats per les institucions d’educació superior. Els problemes per considerar de manera integral l’impacte social de les universitats sorgeixen de les dificultats per mesurar de manera homogènia els efectes positius d’activitats com ara la formació de futurs professionals, la realització de la recerca i l’aplicació dels resultats de la recerca en innovacions que contribueixen al benestar social. Així, els estudis d’impacte de les universitats s’han centrat en les seves contribucions a l’activitat econòmica, com ara els efectes multiplicadors de la seva despesa (per ex., ACUP, 2017) o els impactes sobre el mercat laboral (per ex., Pastor i Pérez, 2019) i han passat per alt altres efectes valuosos sobre la societat.\nUn estudi recent impulsat per l’Associació Catalana d’Universitats Públiques (ACUP) pretén calcular el valor generat per les universitats públiques catalanes més enllà de les despeses i inversions que duen a terme (ACUP, 2020). L’estudi aplica l’anàlisi del valor social integrat (VSI), una metodologia que permet objectivar i expressar en termes monetaris el valor creat per una organització per al conjunt de les seves parts interessades (stakeholders).\nL’anàlisi del VSI de les vuit universitats públiques catalanes ha seguit un procés d’investigació amb acció participativa amb representants de les diverses universitats i les seves parts interessades (estudiants, antics alumnes, personal docent i investigador (PDI), personal d’administració i serveis (PAS), etc.), fet que ha permès identificar d’una manera sistemàtica les dimensions o variables de valor percebudes com a rellevants. S’ha calculat el VSI, que inclou tant el valor social generat a través de l’activitat econòmica —efecte de mercat capturat per indicadors de comptabilitat— com el valor social específic generat a les diferents parts interessades mitjançant relacions alienes a les transaccions de mercat —efecte de no-mercat monetitzat amb l’ajuda dels indicadors i proxies (aproximacions) financers utilitzats. En el cas del denominat valor social específic, s’integra el conjunt de variables de valor identificades en una fase qualitativa de consulta amb les mateixes parts interessades i que es poden assignar a quatre funcions principals de l’activitat universitària: l’educació, la recerca, la gestió, i el govern i el lideratge social.\nTot i que es tracta d’una primera aproximació amb dades parcials i basada en supòsits i proxies prudents, el valor social específic de les universitats públiques catalanes obtingut l’any 2017 (2.302 M€) supera àmpliament el valor social generat per la seva activitat econòmica en aquest exercici (1.282 M€). El VSI correspon al valor social consolidat, el qual —similar al concepte comptable de la mateixa denominació— té en consideració el valor conjunt generat, de manera que evita duplicitats en el càlcul, i puja a 3.583 M€. A diferència dels estudis d’impacte econòmic que estimen l’impuls generat pel sistema universitari sobre l’economia d’un territori determinat, el càlcul del VSI permet valorar els beneficis experimentats per totes les parts interessades afectades per l’activitat universitària (a part de les empreses i entitats, també estudiants, PDI, PAS, antics alumnes i societat).\nLa monetització del valor creat per les universitats per a les seves parts interessades permet mesurar impactes socials molt diferents en una mateixa unitat (en aquest cas, euros). Aquest fet no només possibilita agregar les dades en un resultat final, sinó també relacionar-les amb altres mesures financeres, com ara el pressupost de les vuit universitats públiques catalanes per complir la missió universitària (1.471 M€ l’any 2017). Si només es contempla el retorn econòmic (retorn derivat del valor social generat per l’activitat econòmica), el valor creat és inferior al pressupost, i per tant des de la perspectiva del valor de mercat les universitats públiques catalanes no serien eficients. Tanmateix, des de la perspectiva del retorn social (retorn derivat del valor social específic o valor de no-mercat), la ràtio és superior a 1 i visualitza com les universitats generen valor social més enllà del pressupost utilitzat.\nSi finalment es considera el retorn social integrat, que inclou el valor generat per l’activitat de mercat i no-mercat, s’obté una ràtio de 2,44: per cada 100 € de despesa universitària es van generar 244 € de valor social integrat, és a dir, la despesa universitària es va transformar en més del doble de valor social creat. La distribució d’aquest valor a les diferents parts interessades afectades per l’activitat universitària mostra que el major retorn de la despesa universitària és per als estudiants, seguits dels empleats (PDI i PAS), les empreses i entitats, les administracions públiques, la societat i els antics alumnes (vegeu figura).\nA més, és possible analitzar els resultats del càlcul per a cada universitat i així comparar les eficiències individuals a l’hora de generar els diferents tipus de valor social (Ayuso et al., 2021). Tanmateix, un ús òptim dels recursos no implica necessàriament una òptima atenció a les necessitats de les principals parts interessades. En aquest sentit, es pot relacionar el resultat del valor social integrat amb el nombre d’estudiants i el nombre d’empleats, ràtios que poden ser d’interès per a interpretar l’eficàcia de les universitats públiques catalanes en el compliment de la seva missió.\nEls resultats de l’estudi tenen diverses implicacions pràctiques per a les universitats públiques catalanes i les institucions d’educació superior en general. El fet d’assignar un valor monetari a l’impacte social permet que s’integri a l’impacte econòmic de la universitat i es transformi en indicadors útils per a la gestió interna i la comunicació externa. D’una banda, el procés de mesurament del valor social creat per les universitats proporciona una manera d’atendre les demandes creixents de més responsabilitat i transparència i facilita el compromís amb les parts interessades sobre com aquestes institucions contribueixen a la consecució dels objectius de desenvolupament sostenible (ODS). D’una altra banda, quantificar el valor social de les universitats pot ajudar a transformar la comptabilitat financera convencional i millorar l’estratègia i la gestió interna de les institucions segons els principis de sostenibilitat. En aquest sentit, el VSI pot representar un bon instrument de control intern per a les universitats per a millorar l’eficiència i l’eficàcia, ja que pot donar informació sobre possibles deficiències i mostrar potencial per a la millora de les pràctiques de gestió. L’enfocament pot proporcionar indicadors rellevants que, lligats amb indicadors de qualitat tradicionals, permetin supervisar l’eficiència i l’eficàcia social de les universitats. En concret, el retorn social pot convertir-se en una eina de benchmarking per a les universitats en combinació amb altres indicadors com el valor social generat per estudiant i per empleat.\nSilvia Ayuso és investigadora i professora en l’àmbit de la sostenibilitat i directora acadèmica de la Càtedra MANGO de Responsabilitat Social Corporativa d’ESCI-UPF.\nTagged Universitats, Valor social\nMolt interessant. Seria bo poderho comparar amb altres zones a Espanya, Europa i EEUU


Deixem enrere un any “horribilis” i encarem amb esperança un 2021 que també serà dur - Jordi Fàbrega - Viure als Pirineus -Territoris\nDeixem enrere un any “horribilis” i encarem amb esperança un 2021 que també serà dur\namb any enrere sera tambe\nPer fi hem tancat la porta a un any molt dur, un any que no oblidarem, que ha canviat les nostres vides i que ens ha demostrat com de fràgils som. Ha estat l’any del coronavirus, un virus que ens ha portat dolor, la pèrdua de massa gent estimada i que ens ha robat les trobades, les abraçades i ens ha amagat els somriures darrera d’una mascareta. Un virus que ha tancat les escoles i ha aturat el món, excepte els serveis essencials (molts dels quals hem descobert ara com d’essencials eren també abans) i que ens ha fet valorar, més que mai, la feina impagable dels nostres professionals sanitaris i de tants i tants professionals que, a primera línia, s’han jugat –literalment– la pell per servir-nos.\nAquest any hem intentat, sense descansar ni un moment, estar al vostre costat. Hem treballat de valent per mirar de minimitzar els danys, estant al costat dels professionals sanitaris, gestionant els espais per protegir els més vulnerables i ampliant habitacions a l’hospital. I estant al costat dels més vulnerables i de qui pitjor ho estava passant amb el paquet d’ajudes d’1’1M d’€ per part de l’Ajuntament (250.000 a Serveis Socials; 300.000 a autònoms i empreses; 50.000 a aturats i ERTOs com a tarja moneder; 400.000 en taxes i serveis no cobrats; i 100.000 en altres mesures). Amb el treball de tots (agraïment especial als treballadors municipals) i la col·laboració de tota la ciutadania, la resposta de la ciutat ha estat exemplar, tant pel voluntariat sense descans com pel compliment de les mesures per evitar el contagi.\nTot i les dificultats, hem seguit treballant pels grans projectes de ciutat. Hem signat el conveni (el primer conveni telemàtic signat per la Generalitat de Catalunya) per l’inici dels estudis d’INEFC-Pirineus el proper setembre; la construcció del nou CAP segueix a bon ritme; aviat estrenarem el consultori de Castellciutat als antics estudis de RàdioSeu; s’ha planificat la construcció d’un nou hospital comarcal; s’està seguint el pla per tenir energia verda a tots els edificis municipals (plaques solars, biomassa, il·luminació municipal...); les relacions amb Andorra ens han ajudat –i molt– en la gestió sanitària; hem fet un salt de gegant en la implantació de l’administració digital; i en l’àmbit educatiu s’ha aconseguit la gestió directa de la Unitat d’Escolarització Compartida i iniciar l’Itinerari Formatiu Específic, perseguit durant molt temps; per posar només alguns exemples.\nAmb restriccions, amb una gravíssima crisi sanitària que ha provocat una intensa crisi social i econòmica, però hem aconseguit acomiadar aquest 2020 sense aturat els grans projectes de ciutat, amb un pressupost municipal pel 2021 aprovat per unanimitat demostrant que el rumb és el correcte i que està avalat per tots els grups municipals i amb un bri d’esperança a l’horitzó. La ciència ens ha regalat unes vacunes segures i efectives, realitzades en temps rècord, que, sense cap mena de dubte, són el millor regal de Reis.\nAmb restriccions, amb una gravíssima crisi sanitària que ha provocat una intensa crisi social i econòmica, però hem aconseguit acomiadar aquest 2020 sense aturat els grans projectes de ciutat, amb un pressupost municipal pel 2021 aprovat per unanimitat demostrant que el rumb és el correcte i que està avalat per tots els grups municipals i amb un bri d’esperança a l’horitzó\nComencem 2021 amb la primera dosis de vacuna administrada al nostre personal sanitari i de residències, així com als usuaris de la Llar de Sant Josep, la Unitat SòcioSanitaria de la Fundació Sant Hospital i de la Residència que estan al Seminari. I el comencem, per 3r any consecutiu, amb un increment de la població de la ciutat. En aquest any tan complicat, hem guanyat 146 veïns/es (un 1’46% més de població), ja som 12.397.\nPer aquest 2021 que comencem aquest és un dels grans reptes que afrontem, aconseguir aprofitar els reptes que la pandèmia ha generat. Valorar els productes de proximitat, la nostra qualitat de vida, el nostre patrimoni cultural i natural, les potencialitats del teletreball... per aconseguir retenir el nostre talent jove i captar talent forani, sobretot del jovent. Repoblar el Pirineu, amb la Seu com a capital. Per això necessitem connectivitat, serveis i habitatge assequible. Tenim connectivitat, estem millorant els serveis bàsics i seguim afrontant el gran problema de l’habitatge. Tenim la vacuna per poder sortir del túnel de la Covid19, probablement a la tardor, amb una milloria important que ja veurem a l’estiu; ara cal seguir treballant junts per sortir-ne més forts, com a societat, i com a ciutat.\nAquest any hem vist, més que mai, que ens necessitem tots i que la sortida de la crisi serà més ràpida si tots hi posem de la nostra part, si actuem com a comunitat. Una ciutat de natura, de formatge i alimentació de qualitat, de comerç i turisme, d’educació i oportunitats... Una ciutat de qualitat de vida que, junts, tornarem a activar!\nJordi Fàbrega i Sabaté. Alcalde de la Seu d’Urgell\n-- Seleccione un autor -- Carles Berché Elena López Alba Vallejo Ollé Albert Batalla i Siscart Albert de Gracia Albert Navarro Amadeu Gallart Anna Azamar Anna Bonet Peláez Anna Martí Antoni Mas Òscar Ordeig Àngel Porté Àngel Porté Bernat Lavaquiol Berta Vidal Carles Gascón Carles Gibert Carles Isús Carlos Guàrdia Carbonell Carlos Guàrdia Carbonell Carlota Valls Carme Farré Ortodó Carme Lostao i Otero Carmen Palma Cesc Poch i Ros Climent Miró i Tuset Convallis Vitae Cristina Aguar Peñalver Daniel Fité Erill Daniel Riera Director Editorial Enric Quílez Eva Gené i Solans Ferran Accensi Francesc Viaplana Man... Helena Martínez Isidre Domenjó Javier Rivas Joan Aixàs Joan Barrera Joan Caball Joan Ganyet Joan Guitart Joan Manel Serra Joan Miquel Ballestè Joan Obiols Joan Parunella Joan Reñé i Huguet Joan Talarn Jordi Cortada Jordi Cortada i Echauz Jordi Cots i Domínguez Jordi Fàbrega Jordi Nadal Jordi Navarra Jordi Peiró Josep Anton Pérez Josep Castells Josep Esteve Josep Lluís Farrero Juan Simón Muzás Manolo Suárez Marc Baró Marcel Fité Marcel·lí Pascual Marian Lamolla Martí Riera Miguel Perruca Martín Miquel Alet Torres Miquel Caminal Miquel López Mireia Pellicer Montse Ferrer Núria Tomàs i Gimó Noemí Vidal Oliver Vergés Pons Pau Lozano Peruchet plandora Rafel Llobet Martí Ramon Ganyet Robert Garcia Sisteró Rosa Amorós Sara Bailac i Joan Ca... Sílvia Romero Galera Sebastià Mata Sergi Parramon Garcia Sisco Ribó Toni Alet Toni Olm Txell Teruel Víctor Orrit Xavier Munt Santacruz\nCarme Lostao i Otero | 12/04/2021


Cristian Rovira: Pros i contres de la targeta europea de discapacitat - Social.cat\nPros i contres de la targeta europea de discapacitat\nDivendres, 27 de desembre de 2019 | 11:00 h\nLa Unió Europea està posant en marxa un sistema de reconeixement mutu de la diversitat funcional. La iniciativa, que es materialitza en la creació de la targeta europea de discapacitat, permetrà al col·lectiu veure reconeguts alguns dels seus drets a altres països europeus, especialment en l'àmbit de la cultura, l'oci, els esports i el transport. És important remarcar que la targeta no substituirà mai la potestat dels països per atorgar la condició de discapacitat als seus ciutadans ni modificarà els criteris i requisits nacionals d'admissibilitat, sinó que servirà per reconèixer la condició de discapacitat en l'àmbit europeu.\nTot i que actualment és només un projecte pilot format per alguns països, de la mateixa manera que el tractat de Schengen va revolucionar la mobilitat dels ciutadans europeus, aquesta targeta suposa un pas endavant que facilitarà els viatges de les persones amb discapacitat per la Unió, posant a la seva disposició una sèrie d'avantatges a tots els països integrants del projecte. La iniciativa és, doncs, positiva per la mobilitat del col·lectiu, però els àmbits on impacta (cultura, esports, transport...) són poc ambiciosos per aconseguir construir una Europa realment inclusiva.\nEn la meva opinió, no existeix un element més important per la plena inclusió de les persones amb discapacitat que el seu accés al mercat laboral. Tenir una feina remunerada és clau per gaudir d'autonomia, reconeixement i independència econòmica; i és precisament sobre el dret al treball que la targeta europea de discapacitat no té cap competència. El fet que no existeixi un reconeixement de la diversitat funcional en l'àmbit europeu des del punt de vista laboral és discriminatori pel col·lectiu. Implica que una persona amb una discapacitat reconeguda al seu país no pugui beneficiar-se dels avantatges que donen altres estats per l'accés de persones amb capacitats diferents al mercat laboral, el que en definitiva el situa en una posició desfavorable per treballar lliurement a qualsevol estat membre de la Unió.\nEuropa està demostrant la seva voluntat d'avançar any rere any en els drets de les persones amb discapacitat, però el mercat laboral és un dels elements més importants per aconseguir-ho i queden encara molts buits per omplir. Crec que garantir el dret al treball dels ciutadans europeus amb diversitat funcional és fonamental per consolidar una Europa pionera en la reducció de les desigualtats. Hem de ser més ambiciosos!


Oberta la convocatòria de places en les residències juvenils de el IVAJ per al curs 2020-2021 – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nOberta la convocatòria de places…\nEl Institut Valencià de la Joventut ja ha obert la convocatòria de places en les residències juvenils de el IVAJ per al curs acadèmic 2020-21. Estàs són en a Alacant, Benicarló i Castelló. Aquestes places les poden sol·licitar joves estudiants i joves que duguen a terme alguna activitat esportiva, cultural o d’índole similar.\nEl termini de presentació de sol·licituds finalitza aquest pròxim 31 de juliol de 2020.\nEl model de sol·licitud previst es pot descarregar des del portal de l’IVAJ consultar ací i presentar-se preferentement en el Registre Electrònic de l’IVAJ: consultar ací.\nD’acord amb les bases de la convocatòria, publicades en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana (DOGV), poden sol·licitar aquestes places persones joves, amb edats compreses entre 14 i 30 anys que cursen estudis conduents a títols oficials impartits per les universitats de la Comunitat Valenciana o que cursen cicles formatius o ensenyaments artístics, ensenyament secundari, batxillerats o estudis universitaris.\nTambé poden presentar la seua sol·licitud joves que duguen a terme alguna activitat esportiva, cultural o d’índole similar així com joves d’altres nacionalitats diferents de l’espanyola que participen en accions o programes europeus o altres programes de cooperació internacional.\nL’IVAJ ha adoptat les mesures adequades, dins dels respectius plans de contingència i ha implantat les mesures, tant higièniques com d’aforament i de qualsevol tipus, determinades per les autoritats competents i que es consideren necessàries per al bon funcionament de les residències.\nLes tres residències juvenils de l’IVAJ que ofereixen places són La Florida a Alacant, Sant Crist de la Mar de Benicarló i Mare de Deu del Lledó de Castelló.\nL’oferta comprén un total de 94 places: 50 places en la residència juvenil Universitària La Florida d’Alacant en habitacions individuals amb bany; 31 places en habitacions dobles a la residència Sant Crist de la Mar de Benicarló i 13 places en habitacions dobles amb ús individual en la residència Mare de Déu del Lledó de Castelló. De la resta de places, 58 places han sigut renovades i 6 reservades per a diversos usos.\nEl programa oferit per l’IVAJ consisteix en allotjament i pensió alimentària completa, amb desdejuni, menjar i sopar. L’allotjament es realitzarà d’acord amb les condicions particulars de cada residència. La plaça que s’obtinga s’estendrà fins a la finalització dels estudis oficials.\nEntre els criteris per a concedir les places si en alguna residència el nombre de sol·licitants excedeix del nombre de places oferides es consideren per aquest ordre: residir en la Comunitat Valenciana, que s’estiguen cursant estudis universitaris, que s’estiguen cursant la resta d’estudis previstos en la convocatòria i, finalment, que es duga a terme alguna activitat esportiva, cultural o d’índole similar.\nEn cas d’empat en la puntuació total, tant en les sol·licituds que obtinguen plaça com en les sol·licituds de la llista d’espera, prevaldran, per a desempatar els factors següents: dificultats d’escolarització en raó de la distància del domicili familiar al centre d’estudis, valoració acadèmica, condició d’orfandat absoluta, i la situació de desocupació o atur laboral de tots els membres de la unitat familiar.\nD’altra banda, es considerarà la situació de víctima de violència de gènere, situació de família monoparental, situació de família nombrosa, condició de resident en el curs anterior i l’existència de germans o germanes ja matriculats en la residència sol·licitada.


Dimarts, 16 de juliol del 2013 | 16:11\nEl govern de l'Estat ha escrit un nou capítol en la llarga llista d'atacs als interessos del nostre país. Em refereixo al projecte de Pla Hidrològic de la Conca de l'Ebre. Si algú pensa que aquest és un tema d'abast territorial, circumscrit només a les Terres de l'Ebre, comet un error.\nMilions d'euros en suspens\nEl Parlament ha commemorat aquesta setmana el 30è aniversari de l'aprovació de la llei de normalització lingüística amb un acte institucional que ha presidit Núria de Gispert, presentat per Josep Puigbó i on hi ha assistit una àmplia representació social.\n'Les estructures del nou estat': xerrada de M. Sellarès\nMiquel Sellarès, un dels impulsors de l'ANC i president del Centre d'Estudis Estratègics de Catalunya, presentarà al pati de l'escola de música St. Feliu de Guíxols, el proper 18 de juliol, la conferència Les estructures del nou estat.\n"I love Catalan", el català no fa vacances!\nAmb l'adveniment de les vacances d'estiu la Plataforma per la Llengua ha volgut donar un missatge clar: el català no fa vacances. Aquesta setmana l'entitat ha endegat una nova campanya: I love Catalan.\nJunqueras: "El nostre repte és minimitzar variables que no coneixem, garantir que ens hem preparat tant com hem pogut i preparar-nos com a societat"\n"Hem de ser plenament conscients que no hi ha cap solució completa i detallada que ho pugui explicar tot o que sigui la millor solució".\nMiró: "Imagino un president Mas desesperat a les portes de la Moncloa. Toc, toc... hi ha algú?"\n"D'entre totes les incògnites del procés català n'hi ha una que comença a ser inquietant: amb qui s'haurà de negociar la celebració de la consulta? Espanya comença a tenir un problema d'interlocució política greu".\nA Catalunya l'eix polític que més funciona, especialment des d'un punt de vista sociològic, no és malgrat les aparences el de dreta-esquerra, o catalanisme –espanyolisme, sinó pro-CiU / anti-CiU. El que més mobilitza a la política catalana és estar a favor o en contra de CiU. Per què? Bé, les preguntes que aquests dies estan fent algunes agrupacions de CDC a la seva militància sobre el procés sobiranista i sobre els processos de dinàmica interna del partit ens poden donar la clau.


Decaba | Visita guiada al Castell dels Comtes de Pallars\nValls d'Àneu, Valls de Cardós i Vall Ferrera > Història, cultura i artesania > Visita guiada al Castell dels Comtes de Pallars\nEl Consell Cultural de les Valls d'Àneu s'inicià el 1983. Durant aquests anys ha desplegat una intensa tasca cultural que es concreta en: realitzacions en el camp del patrimoni documental, etnològic, arquitectònic, artístic, arqueològic, popular, lingüístic i literari i publicacions.\nPersona de contacte: Ferran Rella\nVisita guiada al Castell dels Comtes de Pallars, a València d'Àneu\nactivitats amb nens, cultura, patrimoni\nViatja a l'Edat Mitjana i a la vida dels Comtes de Pallars, visitant el Castell de València d'Àneu. El recinte castral és un tipus d’assentament molt estès des del segle X a bona part de l’Europa mediterrània, que relaciona una fortificació defensiva amb un habitatge.\nEs tracta d’un recinte fortificat en el qual trobem dos grans espais ben definits: l’habitatge, situat al Recinte Jussà (el de baix) i el castell pròpiament dit, ubicat a la part alta (Recinte Sobirà).\nS’ha de caminar una mica. Cal dur calçat adequat, aigua i protecció solar\nCalendari: Juliol i agost: dilluns a les 18h\nPunt de trobada: Castell de València d'Àneu


Salvem Els Tres Turons: L’Ajuntament de Barcelona emet una ordre de precinte de l’antena de la ràdio lliure Contrabanda\nL’Ajuntament de Barcelona emet una ordre de precinte de l’antena de la ràdio lliure Contrabanda\nProtesta contra el precinte de l'antena de Ràdio Contrabanda / Contrabanda\nEl mes de juliol, el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya va emetre una sentència que obliga a precintar les emissores de ràdio "il·legals" i "enderrocar les obres i instal·lacions" des de les quals emeten. Des de Contrabanda denuncien que se les equipari a les antenes d'emissores comercials i reclamen una antena comunitària que doni cobertura a les ràdios lliures de la ciutat.\nPotser quan algú sintonitzi el 91.4 avui al migdia hi trobarà silenci en comptes de Contrabanda FM, la ràdio lliure no comercial, assembleària i autogestionada que emet des de gener de 1991. Ahir van rebre una ordre de precinte de l’Ajuntament de Barcelona de l’antena que tenen al Turó de la Rovira, que s’ha de fer efectiva avui a les 13 h, i deriva d’una sentència judicial. Finalment, però, no s’ha fet efectiva. El Consistori ha informat que està “acabant de revisar que l’expedient s’ajusti per complet al procediment reglat”. Paral·lelament, afegeixen, estudiaran “possibles solucions compatibles amb l’expedient obert que tinguin en compte la funció social de l’emissora i la seva singularitat com a ràdio no comercial i autogestionada”.\nEl procediment es remunta al 26 de febrer de 2013, quan l’Associació Catalana de Ràdio (ACR) va instar el Consistori al cessament efectiu de les emissions radiofòniques “il·legals” del terme municipal barceloní. Finalment, el juliol passat, el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya va dictar sentència: obligava a precintar les emissores de ràdio “il·legals i enderrocar les obres i instal·lacions des de les quals emeten”.\nEl juliol passat, el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya va dictar sentència: obligava a precintar les emissores de ràdio “il·legals i enderrocar les obres i instal·lacions des de les quals emeten”\n“Ens posen al mateix sac que les antenes d’emissores comercials”, lamenta Bea Cantero de Contrabanda. Des de les ràdios lliures sempre s’ha reivindicat que no són il·legals, sinó alegals, ja que no hi ha cap legislació que les reguli. Precisament, la mateixa ACR, a la denúncia, es refereix a l’activitat de la “radiodifusió privada (comercial)”, que no s’adequa a l’activitat que desenvolupa Contrabanda i altres emissores, que és lliure no comercial. Cantero recorda que fa anys que demanen una antena comunitària per poder protegir les actuals quatre de ràdios lliures de Barcelona.\nDe moment, l’antena comunitària no existeix, però l’Ajuntament, que no té competències de radiació electromagnètica i de regulació de l’espectre, però sí sobre ordenació urbanística, ha enviat una resolució de precinte d’instal·lació de l’antena de Contrabanda. L’Ajuntament ha transmès a la Directa que, en el cas del Turó de la Rovira, ha mantingut reunions amb veïnat i parts afectades per “avançar en la regulació de la situació i per impulsar accions per retirar antenes il·legals”. El resultat: la inspecció de 22 antenes i l’obertura dels primers expedients de legalització, que alhora, han acabat derivant en set expedients i ordres de cessament.\nSalvem el turó de la rovira\nFirma aquí Change.org\nComunicat del veinat\nBus del barri per els turistes\nSTOP A LA PAVIMENTACIÓ!


La documentació de la violació dels drets humans a Catalunya- VilaWeb\nEl tracte inhumà, les humiliacions i altres violacions de drets de l’estat espanyol a Catalunya en un any\nL'advocat Jordi Palou-Loverdos i l'Associació Catalana pels Drets Civils presenten aquest estudi que documenta la vulneració de drets fonamentals\nEl mateix dia que el president del govern espanyol, Pedro Sánchez, feia una visita al Tribunal Europeu dels Drets Humans, a Estrasburg, l’Associació Catalana pels Drets Civils, que aplega els familiars dels presos polítics i els exiliats, juntament amb nombroses entitats de defensa dels drets humans i associacions de juristes, ha presentat a Barcelona un informe que recull tots els greuges i les violacions de drets que ha comès l’estat espanyol en la persecució política, judicial i policíaca contra l’independentisme. El document es titula ‘España, Catalunya. Més de deu anys de conflicte polític, més d’un any de violacions de drets humans i de repressió’, i l’ha elaborat l’advocat Jordi Palou-Loverdos, expert en mediació internacional i en resolució de conflictes. Un document que té la voluntat de radiografiar la violència institucional de l’estat espanyol contra l’independentisme, per denunciar-la internacionalment.\nLa violació del dret de llibertat, del dret de seguretat personal, contra la tortura i el tracte degradant, del dret d’un judici just, de defensa, de la presumpció d’innocència, del recurs, de la llibertat d’expressió, de la llibertat de reunió i d’associació, i de participació política. Aquesta és l’enumeració dels drets violats a Catalunya aquests últims temps, que l’estudi aplega i documenta. S’hi analitzen resolucions i decisions de tots els organismes dels poders fàctics que sustenten l’estat, a més de resolucions de més tribunals, tant de l’estat espanyol com d’altres estats, i recomanacions de diversos informes de les Nacions Unides. Palou-Loverdos ha consultat víctimes de molts d’aquests abusos i els seus advocats per a elaborar una documentació exhaustiva de tots els casos de vulneracions de drets; hi ha víctimes d’agressions policíaques, familiars, politòlegs, experts juristes, etc. El document dibuixa un panorama ‘de repressió generalitzada, en què s’han aplicat metodologies pròpies del lawfare i del dret penal de l’enemic’.\nTracte degradant i humiliant\nEl document detalla els casos i les situacions en què aquest darrer any hi ha hagut vulneracions manifestes de drets fonamentals. Heus-ne ací un exemple, per exemple, en relació amb la violació del dret de la llibertat individual. Es va veure en diversos casos, com ara la detenció d’alts càrrecs i particulars el 20 de setembre de 2017, feta sense garanties processals ni penals; l’entrada i setge policíac a la seu de la CUP sense ordre judicial; l’empresonament de Jordi Sànchez i Jordi Cuixart per part de l’Audiència espanyola, un òrgan judicial no competent per a instruir la causa contra ells per sedició; la detenció i empresonament d’una part del govern el 2 de novembre i l’exili forçós del president Puigdemont i la resta de consellers. I l’exili posterior d’Anna Gabriel i de Marta Rovira per a garantir la seva llibertat de moviments a Europa, tret de l’estat espanyol. Hi ha també vulneració del dret de llibertat en l’àmbit col·lectiu, amb la criminalització de persones i entitats civils o organitzacions per part d’òrgans de l’estat espanyol pel fet de defensar el dret d’autodeterminació.\nL’estat espanyol ha atemptat també contra el dret de la seguretat personal i d’absència de tortura, tractes inhumans o degradants. ‘Hi va haver irrupcions en domicilis particulars a primera hora del matí fent ús de lluita antiterrorista, fins i tot entrant en llocs íntims on hi havia familiars en roba interior; es van fer trasllats diversos amb la calefacció molt alta als furgons policíacs [era el 20 de setembre]; hi ha declaracions d’alts càrrecs del govern emmanillats davant del jutge […] malgrat les peticions reiterades i les seves defenses de la pràctica forense d’alliberar-los de les manilles durant les declaracions judicials.’\nI afegeix: ‘Durant els mesos de setembre i octubre hi va haver nombroses identificacions policíaques a ciutadans al carrer pel fet de disposar de material de difusió política, detencions amb identificació, obertura d’expedients administratius i judicials, identificacions i detencions de persones que es manifesten pacíficament i de persones que participen en accions d’estratègia no violenta.’\nUn tracte degradant també durant el trasllat dels presos polítics a les presons. Es va fer una política inicial de dispersió, seguint l’esquema que l’estat espanyol havia aplicat tantes vegades amb els presos d’ETA. ‘El conseller Turull va rebre comentaris despectius per part dels funcionaris quan va arribar al centre penitenciari; els consellers Raül Romeva i Jordi Turull van ser obligats a despullar-se abans de fer l’ingrés. En la conducció policíaca del senyor Mundó i del senyor Vila els agents de la Guàrdia Civil que els van traslladar van fer sonar l’himne d’Espanya en els seus telèfons mòbils, rient i fent befa durant el trasllat, amb una clara intenció humiliant. Algunes de les autoritats van rebre també comentaris vexatoris que atempten greument contra la seva dignitat […]. En uns altres trasllats anaven emmanillats amb les mans al darrere […] amb canvis bruscs en la conducció, causant-los cops i fins i tot alguna caiguda. En alguns casos no els van lligar el cinturó de seguretat.’\nI, és clar, la violència de l’1-O, la de la policia espanyola contra els votants de l’1-O. És un cas, recorda el document, de tortura contra la població civil, fet ‘amb una estratègia global i un patró d’acció de caràcter militar i simultani a diverses localitats de Catalunya’. Hi va haver 1.066 ferits, amb lesions físiques i psicològiques de diversa magnitud.\nÉs tan sols un botó de mostra del relat dels fets que fa l’estudi, fonamentat jurídicament, de Palou-Loverdos. Vegeu-lo ací íntegrament.


Toros ‘a la balear’: Sense mort i amb control antidòping per a bèsties i toreros\nBarcelona. Dijous, 11 de maig de 2017. 16:46\nActualitzat Dijous, 11 de maig de 2017. 17:16\nCorrides de toros sense sang ni mort, amb entrada prohibida als menors d’edat, sense venda d’alcohol ni participació de cavalls i amb controls antidòping tant per a toreros com per a toros. Així seran els toros ‘a la balear’ segons la proposició de llei de regulació de corrides de toros presentada avui pels grups parlamentaris de Partit Socialista de les Illes Balears (PSIB), Podemos, MÉS per Mallorca y MÉS per Menorca.\nLa intenció dels grups que presenten la proposta, que tenen majoria suficient per tirar-la endavant, és que s’aprovi abans de l’estiu i poder-la aplicar immediatament.\nToros de proximitat\nAmb la nova llei tampoc no hi haurà banderilles ni es podrà ferir a les bèsties. A més, es preveu que cada corrida duri un màxim de deu minuts i un cop finalitzada, es retorni l’animal a la ramaderia que l’ha subministrat, que a més haurà de ser geogràficament propera a l’arxipèlag, amb la finalitat d’evitar llargs desplaçaments als toros.\nLa iniciativa també prohibeix els circs amb animals salvatges i l’ús d’animals en festes i espectacles que tinguin per objecte “la mort, tortura, maltractament, dany, burles, sotmetiment o tractament antinaturals”.\nEls grups d’esquerres han formulat la proposta de tal manera que respecten la sentència del TC que impedeix la prohibició de les corrides de toros en tant que bé cultural immaterial, una maniobra pensada per reinstaurar els toros a Catalunya.\nTauromàquia Cinc anys sense toros a Catalunya Marc Bleda\nUll de l'agulla Revés de França a les corrides de toros El Nacional


Benicarló impulsa un nou calendari fiscal per a ajudar a superar la crisi de la Covid19 – La Revista més social\nBenicarló impulsa un nou calendari fiscal per a ajudar a superar la crisi de la Covid19\n29 abril 2020 La Revista Més Social60Leave a Comment on Benicarló impulsa un nou calendari fiscal per a ajudar a superar la crisi de la Covid19\nEls pagaments d’impostos, taxes i tributs es traslladaran al tercer i quart trimestre de l’any. L’equip de govern proposarà suspendre el cobrament de la taxa d’ocupació de via pública corresponent al 2020.\nL’Ajuntament de Benicarló està promovent l’aplicació d’una sèrie de mesures econòmiques, presentades en un nou calendari fiscal, amb l’objectiu d’ajudar a pal·liar les dificultats econòmiques originades per la crisi sanitària de la Covid19. Així ho ha anunciat el regidor d’Economia i Hisenda, Carlos Flos, en una roda de premsa telemàtica que ha tingut lloc aquest matí.\nFlos ha remarcat que «després d’analitzar l’estat de les arques municipals i la normativa que ens afecta als ajuntaments, hem decidit proposar l’ampliació dels terminis de pagament voluntari de totes les taxes i impostos municipals».\nPel que fa a la taxa de recollida de residus, el nou calendari fiscal modifica el període de cobrament voluntari i el desplaça a l’1 de juliol, mentre que els rebuts domiciliats es cobraran a partir de l’1 d’agost. El període de pagament finalitzarà el 31 d’agost.\nEl mateix passarà amb l’Impost de Vehicles de Tracció Mecànica (IVTM), que trasllada el cobrament voluntari a l’1 de setembre. Els rebuts domiciliats es cobraran a partir de l’1 d’octubre i el període de pagament finalitzarà el 31 d’octubre.\nEls primers rebuts que s’havien de cobrar abans de l’entrada en vigor de l’estat d’alarma, és a dir, la taxa per entrada i sortida de vehicles a través de les voreres (guals) i la taxa de reserva d’aparcament exclusiu i càrrega i descàrrega de mercaderies, no es cobraran fins que no finalitze l’estat d’alarma. Així, en el moment que es decrete la suspensió de l’estat d’alarma, s’obrirà un termini de dos mesos per a abonar aquests rebuts.\nPel que fa a la taxa d’ocupació de via pública, l’equip de govern proposarà eliminar-ne el cobrament corresponent al 2020.\nFinalment, segons ha explicat el regidor, «la Diputació ha decidit retardar un mes el pagament de l’IBI [Impost de Béns Immobles] i nosaltres demanarem retardar també el pagament de l’IAE [Impost d’Activitats Econòmiques]». D’aquesta manera, l’IBI passarà a cobrar-se del 6 de juny al 7 de setembre i l’IAE es cobraria del 17 de setembre al 16 de novembre.\nCarlos Flos ha volgut subratllar que «des del primer dia d’aquesta crisi estem prioritzant les necessitats bàsiques de les persones, agilitant ajudes d’emergència social i també accelerant al màxim els pagaments als proveïdors, que ja sumen més d’un milió d’euros».\nLes propostes per a modificar el calendari fiscal es debatran en el ple ordinari del proper mes de maig.\nAlcalà-Alcossebre coordinarà la desescalada amb els empresaris locals\nLa Residència El Collet fomenta el contacte dels usuaris amb els seus familiars\n39 estands participaran en la Fira de Productes Gastronòmics i de Proximitat\nBenicarló torna a apostar per unes Falles sostenibles i sense residus plàstics


Plats de verdura no tan lleugers | Consumer\nPlats de verdura no tan lleugers\nPoden convertir-se en un extra de calories en la dieta si en la seva elaboració s'inclouen salses o aliments grassos que augmentin el seu valor energètic\nLes verdures i les hortalisses són productes que, pel seu variat i concentrat contingut en substàncies protectores de la salut, no han de faltar en l’alimentació diària. En el context d’una dieta saludable, es recomana consumir com a mínim dues racions d’aquests aliments, i almenys prendre una d’elles en forma d’amanida.\nEl benefici de consumir verdures i hortalisses és múltiple en nodrir a l’organisme amb gran varietat de components nutricionals entre els quals destaquen la fibra, necessària per regular el trànsit intestinal i, per tant, prevenir el restrenyiment; vitamina C i vitamines del grup B, com l’àcid fólico; minerals (potassi, magnesi) i antioxidants, com els betacarotenos de la pastanaga, el licopeno del tomàquet i els compostos de sofre presents en la família de les cols.\nEl principal component de les verdures és l’aigua, seguit d’una petita quantitat d’hidrats de carboni i amb prou feines proteïnes i grasses, per la qual cosa el seu valor energètic és relativament baix. Aquesta característica fa que verdures i hortalisses siguin els aliments d’elecció en els menús de les dietes d’adelgazamiento. No obstant això, cal anar amb compte amb la resta d’ingredients que s’inclouen en la recepta, ja que es pot convertir un lleuger plat de vegetals en un extra de calories si s’acompanya amb salses i aliments grassos que incrementin el valor energètic.\nA continuació es pot comprovar com augmenta l’aportació de calories i greix de diferents plats de verdures en afegir altres aliments que, fins i tot, poden arribar a triplicar el contingut de greixos i energia respecte al valor inicial.\nEntre el plat lleuger i l’aportació hipercalórico\nRecepta lleugera. Puré suau d’espinacs: 200 g espinacs + 70 g patata + 1 pastanaga + 1 cebolleta + una cullera sopera d’oli d’oliva = 125 kcal amb 6 g de greix.\nRecepta hipercalórica. Crema d’espinacs amb formatge: 200 g espinacs + 50 g patata + 20 g formatge semigraso + 10 g de mantega = 250 kcal, 20 g de greix.\nRecepta lleugera. Amanida senzilla: 80 g enciam + 75 g tomàquet + 50 g ceba + una cullera sopera d’oli d’oliva = 128 kcal amb 10 g de greix.\nRecepta hipercalórica. Amanida mixta amb salsa rosa: 80 g enciam + 75 g tomàquet + 50 g ceba + 25 g formatge + 50 g salsa rosa = 475 kcal amb 45 g de greix.\nRecepta lleugera. Coliflor amb refrito d’alls: 250 g coliflor + una cullera sopera d’oli oliva + ajillos = 134 kcal, 10 g de greix.\nRecepta hipercalórica. Coliflor amb beixamel i formatge: 250 g coliflor + 150 g llet sencera + 10 g mantega + 10 g farina + 50 g formatge blau + 25 g de bacón = 332 kcal amb 20 g de greix.\nLes persones que per diversos motius han de vigilar l’aportació de calories i de greix de la seva dieta han d’evitar el consum de plats de verdures exposats com hipercalóricos, encara que no per això la seva dieta ha de ser monòtona i poc atractiva. Gràcies a uns senzills consells es poden assaborir plats de verdures saludables i apetecibles amb un contingut gras i energètic moderat.\nUtilitzar alguns ingredients, com a mantega o cansalada, pot aportar fins al triple de calories a un plat de verdura\nL’oli d’oliva: és un dels condiments més recomanats per amanir les amanides i verdures tant crues com elaborades, però cal tenir en compte que cada cullerada aporta 90 kcal, per la qual cosa és convenient no emprar més d’una cullerada per persona i ració. Si en aquest oli deixem macerar all i altres herbes aromàtiques adquireix un agradable sabor i s’aconsegueix donar als plats un toc especial.\nBeixamel lleugera: per elaborar una beixamel més lleugera es pot substituir la llet sencera per descremada, amb el que es redueix a més el contingut en greix saturat, no recomanada en cas d’hipercolesterolemia.\nSalses baixes en calories: a l’hora d’amanir amanides es poden emprar salses hipocalóricas, com les quals s’elaboren a força de iogurt , en lloc de maionesa o nata. A més, el iogurt natural admet varietat de sabors: curri, mostassa, variant de la salsa tártara… Si en aquestes amanides volem incloure formatge, el formatge fresc tipus Burgos o les varietats descremades són més apropiades que els formatges grassos.\nMillor, pernil: Substituir els embotits i la cansalada en els guisats de verdures per pernil serrà magre, pernil york o fiambres de gall dindi i pollastre.\nArrebossats menys grassos: les verdures arrebossades o empanades absorbeixen una gran quantitat d’oli, per la qual cosa és aconsellable posar-les sobre un paper de cuina abans de consumir-les. El tipus d’oli escollit per a la fritada és elemental perquè aquesta resulti més saludable. De tots els olis, el d’oliva és el més adequat per fregir, ja que a més de suportar millor les altes temperatures, està demostrat que impregna menys l’aliment, per la qual cosa el fregit contindrà menys calories i serà més fàcil de digerir.\nPER QUAN I PARA QUI\nPer a les persones que no tenen problemes de sobrepès ni malalties que els limitin la ingesta de calories o grassa, els plats de verdures hipercalóricos poden incloure’s en la dieta, si ben el saludable és fer-ho de forma ocasional. Les receptes de verdures i amanides amb nata, salses o fruita seca, entre altres ingredients, contribueixen a augmentar el valor energètic de la dieta de persones amb anorèxia (falta d’apetit) o desnutrició. Aquestes receptes també són adequades per fomentar el consum de vegetals en els nens, ja que els plats els resulten més saborosos.\ncalories Dieta grasa-ca platos-ca verdures