El camí de les estrelles: Etapa 16- Terradillos de los Templarios - El Burgo Ranero\nEns aixequem a les 6:00 del matí i a dos quarts ja estem caminant per un petit andadero que ens porta a la carretera local P-905, que ens portarà amb un cel amenaçador despertant el dia i durant 1,4 Kms., a seguir per un altre “andadero” entre el cereal tendra i verd i fileres de pollancres, disposades al costat dels rierols de San Juan i de la Vaga.\nAquest paisatge ens acompanya fins al petit poblet de Moratinos,\nLa elusió al Camíno de Santiago en el nom de San Nicolas del Real Camino es remunta a l'any 1183 quant Alfonso VIII de Castilla dóna als templers l'església de San Miguel de Moral de la Reina a canvi de San Nicolas, segurament per fundar aquí un hospital el gran magnat senyor Tello Téllez de Meneses. Des de 1554 les dominiques van aconseguir administrar aquest hospital.\nConstruit en la seva totalitat del ja característic adobe de fang i de vegades amb palla i el primer que veiem de lluny i llueix es del celler "Castillo" de Moratinos, excavats en un turó. (una construcció que tant a la Marga com a mi, ens va encuriosir), A l'alçada de l'església de Santo Tomás de Aquino, girem a la dreta i sortim de la localitat.\n(L’esglesia de “Santo Tomás de Aquino”, va ser construïda amb maons entre els segles XVI y XVII. En el interior hi ha una talla de la Verge amb el Nen Jesús del segle XVI).\nSeguim per un andadero uns dos quilòmetres i mig, a on el matí es va enfosquin cada cop més i ens comença a caure gotetes de pluja, fins arribar a San Nicolas del Real Camino," havia al segle XII un hospital de leprosos regit per canonges de Sant Agustí" es el darrer poble palentino que pertany al municipi de Moratinos, passem per davant l’esglesia de San Nicolàs una tipica construcció de maons.\nEn el presbiteri, i en un retaule del segle XVIII, és conserva i venera una escultura del sant, nosaltres passem sense parar en aquest petit poblet d’uns 70 habitants.\nA la sortida travessem el riu Sequillo, (i ens adonem que pel darrere ens segueix un peregri de prop japones, amb el que ens anirem veien fins l’entrada a Astorga) i girem a la dreta per seguir pel “andadero” que avança a la vora de la N-120.\nCaminant per la senda trobem un retol que límita entre Palència i Lleó, molt a prop de l’autovia, progressem en paral.lel a la N-120 i després de creuar-la per sota seguim\ni passem el riu Valderaduey per un pont de pedra. Accedim així a una esplanada arbrada on es troba davant mateix del pont de pedra l'ermita de la Virgen del Puente de Sahagún, del segle XII, una obra major de lo que es coneix amb el nom d’arquitectura mudéjar.\nAquí comença la pluja a apretar una mica més, de forma discontinua com ens va fent tot el matí, un camí ens dirigeix fins Sahagún, evitant la N-120 per sota, accedim al nucli urbà d'aquesta localitat lleonesa.\nDesprés d’arribar a la ronda de l’estació, creuem el pont sobre les vies, passem al costat del alberg municipal\ni continuem pels carrers La Ferreria i Antonio Nicolá a on preguntem si ens podem orientar per anar a algun lloc a esmorzar i seguint les seves indicacions molt a prop ens trobem a la Plaza Mayor, aquí en un bar molt acollidor esmorzem.\nDesprès tornem els nostres passos enrere fins tornar a trobar el carrer Antonio Nicolás i com la Marga ja es nota les butllofes als peus, entrem a una Farmàcia, per comprar una xeringa, esparadrap enreixat i “betadine” i també vam entrar a comprar compreses “noche” con ales, a un Schlecker , per acomodar les nostres plantilles de les trakkings i fer-les més seques i suaus, seguim sortint del nucli antic i podem veure el barroc Arco de San Benito.\nVa ser construït el 1662 segons el disseny de l'arquitecte Felipe Berrojo, per substituir a la portada romànica anterior que estava en ruïnes. L'enginyer de camins Eduardo Saavedra, en projectar la carretera nacional N-120 al seu pas per Sahagún, la va fer passar sota el mateix a manera d'arc del triomf, tal com es pot contemplar en l'actualitat\nMés endavant, travassem el riu Cea pel Puente Canto, el seu origen va ser romà, sentreconstruït en 1085 per Alfonso VI de León i reformat novament al segle XVI per Francisco Aguilar i al segle XIX per Eduardo Galán Mendizábal. Està construït amb grans carreus de pedra, constantde cinc arcs recolzats sobre pilastres.\nI sortim de la ciutat de Sahagún.\nContinuem per un passeig arbrat i paral.lel a la carretera d'accés a la N-120, al peu de la carretera nacional, desapareixen els arbres i el passeig es converteix en un caminador que, en ocasions, s'estreny. Fregant la vegetació que ens separa de la carretera salvem un rierol i mig quilòmetre després creuem la N-120. En breu, trobem un cartell de pedra que adverteix, malament, de la doble alternativa que es presenta: de front es continua pel Reial Camí Francès cap a Bercianos i el Burgo Ranero. Cap a la dreta, salvant l'autovia A-231 per un pont, s'accedeix a Calzada del Coto, a on una dona ens diu, que si seguim per aquesta alternativa ens trobarem en una via romana mal empedrada, (De fet, la denominació Trajana no está ben empleada i, en realitat aquest camí roma va ser el Camino de Santiago Primigenio), i com la Marga ja te els peus malament, tornem enrere a creuar l’autovia A-231 i buscar el Reial Camí Francès, que ara si, amb l’explicació i veient altres peregrins el trobem ràpid.\nUna pista de terra, construïda expressament per als peregrins i ombrejat per una fila sense fi de plataners i encara que aquesta alternativa es dos quilòmetres més llarga que l’altre, transcorre pla del tot, amb unes rectes de 10 Km., a on et dona temps de reflexionar i observar el reptitiu paisatge que inclús es torna monòton.\nAl costat flueix una pista asfaltada utilitzada pels peregrins en bici, desprès de més d’una hora a mà esquerra, veiem en una esplanada l’ermita de Nostra Senyora de Perales del segle XVII.\nlocalitzada als afores del poble el qual s'accedeix per un camí anomenat El Caserío en aquest recinte ubiquem l'Hospital de Cebreiro de l'any de 1186 donat per Fernando II de Lleó.\nI més endavant, després de creuar un rierol i deixar de banda la creu malauradament maltractada i trencada en record del peregrí alemany Manfred Kress Friedrich, mort el 09-06-1998, entrem a Bercianos del Real Camino.\nTravessem la localitat pel seu carrer Major i les cases d’adobe, sense parar-nos, només destacant la nova construcció de l’esglesia del Salvador substituint l'antiga donada per Fernando II de León al 1186, a l’hospital del Cebreiro, fins que es va desplomar el 8 de juny de 1998, Bercianos del Real Camino lluïa amb orgull la torre de la seva Església de Sant Salvador, de més de trenta metres d'alt, que per estar edificada sobre unes bodegues va acabar venint avall.\nActualment s'ha aixecat una nova església amb un format molt original, ja que el cos principal de la mateixa, el campanar i la torre amb el niu de cigonya incorporat, tenen tres ubicacions diferents i distants. Deu tractar-se d'un nou concepte d'arquitectura religiosa o al menys tanta a la Marga com a mi, ens va sorprendre molt\nDeixem el poble per reprendre la pista dels plataners, contemplant les petites parcel.les de vinya i passant al llarg de varis raneros, que negavant el camp a par-celes en varies ocasions a ambdós bandes del caminador, encuriosit me’n vaig acostar a un on i havia una caseta d’observació d’ocells de fusta, era perfecta molt tranquil, poc després arribem a una zona de descans situada al costat del rierol de l'Olmo.\nLa pista segueix arbrada i avança fins a un viaducte de l'autovia A-231, que trobem en obres i mal senyalitzat i seguim al darrera d’un grupet de gent que ens anem veient des de fa unes hores i resulta que anem tots malament, acabem en una pista que ens porta a una carretera local i podem rectificar passant l’autovia per sobre entrant a El Burgo Ranero.\nEntrem per la seva Àrea de Servei que recordem haver estat fa temps amb el cotxe amb les nenes i el Turi i seguim caminant fins trobar les senyals que ens portant pel carrer Real a prop de l’alberg La Laguna, al que trobem sense gaires dificultats, al cel se esta tornant negre nit i les granotes del "ranero" cada cop canten més alt.\nQuan arribem entrem i no habia ningú per rebre'ns i una dona de Nova Zelanda, hem diu que hem dirigeixi al Centro de Túrismo Rural Las Piedras Blancas, un restaurant que son els mateixos amos i del que disposen d’habitacions individuals, la Marga es queda perquè ja estem molt cansats i no vol donar ni un pas més que no sigui necessari, així que m’hi acosto i hem diuen que ens instal·lem ens dutxem i quedem que quant vingui el noi que s’han cuida ja pagarem i tal.\nQuant m’ha acabo de dutxar surto al jardí i pràcticol’anglès una mica amb la dona Nova Zelandesa i ella el castellà.\nQuant la Marga s’acaba de dutxar, ella soleta es cura les butllofes:\nprimer: buidant el líquid amb la xeringa\nsegon: injectant “betadine” dintre la butllofa, us aviso pica molt, però val la pena aguantar, el dia següent no us farà mal res, estarà completament sec.\ntercer: cobrir amb l’esparadrap enreixat\nquart: treure les plantilles i posar-lis les compreses per mantindre els peus secs, les teniu depenen del que us suïn els peus, cada dia o bé cada dos dies.\nAixò son detalls molt importants a tenir en compte mentre estem fent el “camino” i a la que sempre li agrairé a la nostre mestre de l’alberg Maribel Roncal de Zizur Menor, mestressa i hospitalera, una persona que s’ha implicat al camí, inclús amb les seves propietats i ha avocat la seva vida a ajudar i confortar al Peregrí.\nUn cop fetes les cures i tractaments, ens anem al Restaurant Las Piedras Blancas, que esta a uns 300 metres creuant la plaça on es troba al ben mig el ajuntament.\nAquí comença a ploure una mica, desprès de dinar anem a descansar una estona, a on ens presentem amb una noia de Madrid, que patia un esguinç en un peu el que portava inflat i també amb l’Isaac de Xixona, que ens va explicar que era un cosí dels de la Geladeria la Xixonenca del passeig de Manresa.\nDesprès sortim per comprar una mica a una botiga al davant de l’ajuntament, quan estem pel camí es posa a ploure a bots i barrals i en segons ens posem perduts, ens aixopluguem a sota el voladís de la teulada de l’ajuntament, només tenim que creuar el carrer per entrar a la botiga, però veiem que si ho fem ens posarem xops, amb l'unica roba que ens queda seca, quan afluixa una mica creuem i anem a comprar desprès depresa tornem a l’alberg i ja no plou tant.\nA sigut un moment en la que a caigut de cop tota la negro que i havia al cel, donem una volta al ranero del davant de l’alberg i llegint la seva llegenda entenem el seu nom:\nLA LLEGENDA DE “LA LAGUNA DE LA MANZANA”\nA l’entrada del Burgo Ranero, poble situat al Camino de Santiago, hi ha part del que fos una gran laguna, avui anomenada de la Manzana.\nSobre aquesta creixen joncs i plantes aquàtiques, ocultant la seva profunditat i el reflex de la torre de l'església.\nExplica la Llegenda, que en un altre temps sortien de les seves aigües tota mena de rèptils i amfibis, i tal el seu nombre, que van donar nom al poble.\nTal era el temor i la repugnància que provocaven les fosques aigües de la llacuna, que molts veïns van haver de canviar les seves cases.\nTambé els peregrins van variar la ruta vorejant els carrers del poble per evitar trobar-se en quant allà hi havia.\nUna tarda de juny de l'any 1100, vespra de Sant Joan, va aparèixer pel camí un peregrí que va preguntar a un nen on buscar aixopluc aquesta nit.\nEl petit li va indicar que a aquella hora només quedava la seva casa, però li va advertir de la inconveniència que estigués propera al llac.\nEl peregrí va somriure i no donant importància a tot allò que el nen deia, es va allotjar a casa seva.\nDesprés de sopar, el peregrí es va retirar a la seva estança.\nAquella nit, com moltes altres, les cases estaven tancades, però tot i així el so de les granotes i gripaus era immens.\nL'endemà, el peregrí va extreure del seu sarró una bella poma que es disposava a dipositar al costat del coixí del nen, però aquest es va despertar.\nSorprès pel fet que li donés la poma, quedant-li encara tant camí per davant, el vell peregrí li va dir que havia fet el camí moltes vegades i que santiago li havia obsequiat amb el millor dels dons: "La generositat de la gent i la ingenuïtat d'un nen ". Per això no li espantaven els llacs repugnants com aquell.\nEs va acomiadar del nen i li va donar un consell: "que quan acabés de menjar la poma, llancés el cor al llac i llavors tot ho veuria més clar".\nEl nen va seguir el seu consell i a mesura que anava menjant la poma, sentia que era més fort, va desaparèixer la seva por al llac i al llançar les restes, prodigiosament el llac s'anava fent més clar.\nEncara avui, una part del llac romandre net, sense mala herba alguna i el raucar de les granotes és suau i musical, com si la presència d'aquell peregrí es mantingués present, malgrat el transcurs dels segles que han passat …\nDesprès de fer unes quantes fotos anem al menjador comunitari de l’alberg i tots dos solets ens fem un bon sopar, senzill i català.\nPa amb tomàquet, embotits i maduixetes i qui no es conforma es perquè no vol.\nPreparem totes les coses per la següent jornada i a dormir.\nEtiquetes de comentaris: Camino de Santiago - Etapa 16


correllengua 2005 a Girona i més. divendres 14 especial llengua i tecnologies - Indymedia Barcelona\ncorrellengua 2005 a Girona i més. divendres 14 especial llengua i tecnologies\nper repufw\t 07 oct 2005\nDivendres 14, a les 5 de la tarda\nNoves tecnologies amb tota normalitat\nTrobada d'internautes gironins, promoguda pel portal www.racocatala.com, amb en Joan Camp com a responsable, per parlar de l'èxit de la campanya que, des del web www.puntcat.org, ha aconseguit el domini .CAT; i amb Quim Pérez i Noguer per a presentar i repartir el programari en català de lliure distribució que ha realitzat l’associació que fomenta l’ús del català a les noves tecnologies www.softcatala.org\nMobilitzem-nos pel català.\nPresentació de la guia pràctica per a escriure missatges de text SMS en català (Edicions 62, Barcelona 2004) a càrrec de la filòloga Margalida Cunill (coautora juntament amb Caterina Canyelles).\nPresentació del portal www.smscatala.org que ofereix recursos per a personalitzar els nostres telèfons mòbils, a càrrec del seu responsable Miquel Saperas.\nAnalitzarem també quines són les companyies de telefonia que tenen en compte el català en els seus serveis.\nA partir de 2/4 de 8\nDes de la Plaça del Vi Recorregut de la Flama de la Llengua, pel centre de Girona La Flama arribarà en un carro, tirat per una somera catalana autòctona, i conduït pels joves Pau Guinart i Marc Sabadí, de l'Escala www.dosenunburro.com Animem petits i grans a donar corda al català, amb la Queta gran, i acompanyar la Flama de la Llengua des de la plaça del Vi, fins a l'envelat de la Plaça Catalunya, passant pel carrer dels Ciutadans i per la Rambla de la Llibertat.\nEls Joves del Centre de la Cultura Catalana d'Andorra hi participaran amb una cremada de falles que encendran amb la mateixa Flama de la Llengua.\nDisvendres 14, a les 8, a l’envelat\nActes de benvinguda del Correllengua Presentació dels actes a càrrec de Jaume Piqué, en nom de la CAL.\nArribada i rebuda de la Flama de la Llengua en mans del senyor Feliu Matamala, incansable lluitador per la llengua i responsable de la Llibreria Les Voltes, acompanyat del jove Èric Bertran, represaliat injustament ara fa un any, per haver enviat correus electrònics demanant la catalanització d'empreses que menyspreen el català.\nCrida a la participació als actes de cloenda del Correllengua 2005 a Perpinyà, i contra la Septimània a càrrec d’Andreu Dedies, president de l’Associació Aire Nou de Bao.\nLectura del Manifest del Correllengua 2005 , pel nostre valencià, el català de tots. A càrrec de Núria Agulló. Pel nostre valencià, el català de tots.\nParlament de benvinguda a càrrec del Tinent d'Alcalde de l'Ajuntament de Girona, Francesc Ferrer i Gironès.\nCant de l'Himne Nacional de Catalunya Els Segadors, per tots els assistents.\nRecital de poesies en record a Avel·lí Artís-Gener Tísner, a càrrec del reconegut poeta i rapsoda Celdoni Fonoll.\nA 2/4 de 12 de la nit.\nProjecció de la pel·lícula Companys, Procés a Catalunya, (Josep M. Forn, 1978) en commemoració del 65è aniversari de l'assassinat del President de la Generalitat Lluís Companys, afusellat pel feixisme espanyol el 15 d’octubre de 1940.\nEntre els actors d’aquesta pel·lícula hi trobarem un enyorat Ovidi Montllor. Valgui també aquest acte com a record a aquest alcoià que cantant deixava ben clar: Parle català, i ho faig a la manera de valència.\nCom a introducció escoltarem una breu reflexió històrica del compromès activista cívic Nemesi Solà.\nDissabte 15, durant tot el matí\nFem dissabte per la llengua\nExposició La llengua en l'etiquetatge de les grans marques.\nQuè podem fer per la llengua catalana?\nDistribució de material (adhesius, cartells...) per a les persones interessades en l'activisme lingüístic.\nQuins establiments hem de denunciar. Com passar de la queixa destructiva, a la queixa constructiva. S'explicarà com es tramiten les denúncies oficials www6.gencat.net/llengcat a establiments que discriminen el català, incomplint la llei.\nA partir de 2/4 de 5\nPartides d'El Savi El joc de la Nació Catalana, amb un espectacular Savi gegant, entre les parelles lingüístiques que participen del programa de Voluntaris per la Llengua del Centre de Normalització Lingüística de Girona. Participació oberta també a altres parelles de totes les edats. Hi haurà jocs d’El Savi de regal per als guanyadors, i un detall per a tots els participants, per gentilesa del Club del Subscriptor d'El Punt.\nA 2/4 de 7.\nSi Pompeu Fabra, Joan Coromines, Carles Salvador, Joan Alcover i tants altres aixequessin el cap! Parèmies i locucions del català mediàtic. Una febre de negació o l'art de ' fer anques enrere'\nAmb la lingüista Rosa Calafat entendrem que una llengua és molt més que una eina de comunicació, és la identificació d'un poble amb la seva cultura única i universal. L'entesa mediàtica de lligar el mot modern a la voluntat de fer del català una llengua a mitges es contradiu amb aquesta llengua catalana rica, àgil i dinàmica de bona part del poble català i dels seus poetes.\nA 3/4 de 8\nPresentació del CD del Correllengua 2005, a càrrec del periodista Xevi Planas\nConcert del grup empordanès de nova polifonia tradicional catalana De Calaix, que presentarà la cançó Dolor de llengua (inclosa en el disc) i altres del seu repertori De boca en boca.\nA la mitja part del concert se celebrarà la rifa de la Gran Panera per viure en català (gentilesa dels supermercats Bon Preu, Caprabo i Condis) i de 10 bosses de compra en català (gentilesa de l’Associació en Defensa de l’Etiquetatge en Català i la Plataforma per la Llengua). El professor de Gastronomia i escriptor Jaume Fàbrega aprofitarà per advertir-nos dels perills de la substitució culinària i de la importància de la gastronomia en el fet nacional català.\nDiumenge 16, XXVII Trobada al Coll de la Manrella\nSortida en autocar (gratuït) cap a la Vajol per dur la Flama de la Llengua a la XXVII Trobada al Coll de la Manrella en homenatge a Lluís Companys.\nParticiparem en aquest tradicional aplec (parlaments i ofrenes florals, ballada de sardanes, dinar popular...).\nTots a Perpinyà! Autocar (gratuït) a Perpinyà per a participar en la gran manifestació de cloenda del Correllengua 2005.


La Ganxet Pintxo de primavera comptarà amb 35 establiments de restauració | Notícies | Indicador d'Economia }\nLa ruta de tapes de Reus celebra la dinovena edició entre el 31 de març i el 10 d’abril\nDel 31 de març al 10 d'abril es celebrarà la Ganxet Pintxo, la ruta de tapes de Reus, que d'aquesta manera arriba a la dinovena edició. En aquesta ocasió hi participaran un total de 35 establiments que oferiran la seves millors creacions gastronòmiques. Com és habitual la tapa costarà 3,5 euros i també inclourà el quinto o la canya Estrella Damm. Totes les tapes es poden visualitzar a l'App de Gastronosfera i també a la pàgina web gastronosfera.com.\nCom és habitual els clients de la ruta tindran l'oportunitat de votar les millors tapes de la GP. Una votació que servirà per determinar els guanyadors dels tres premis populars. Tots els que emetin el seu vot participaran en el sorteig d'un àpat per a dues persones en un dels restaurants Estrella Michelin de la demarcació de Tarragona. En paral·lel el jurat professional decidirà quins són els tres guardonats en la seva categoria. El cartell d'establiments distingits el completarà amb el premi que atorga Estrella Damm a la tapa que millor marida amb la cervesa; el premi Ganxet Llengua que el Centre de Normalització Lingüística, que també s'encarrega de la correcció de la guia, lliurarà a l'establiment amb més sensibilitat per la llengua catalana a partir de les votacions dels participants; i el premi especial GREMI DE FORNERS amb el que l'entitat distingirà la tapa elaborada amb el millor pa de forner artesà d'aquesta edició.\nL'operatiu recupera, aquesta primavera, la històrica col·laboració amb el Banc de Sang i Teixits de l'Hospital de Sant Joan. D'aquesta manera tots els que vagin a donar sang els dies 5, 6 i 7 d'abril rebran dues tapes gentilesa dels establiments participants. Es recomana que els interessats en fer les seves donacions realitzin la reserva prèvia a la pàgina donarsang.gencat.cat.\nLa foto de grup dels participants a la ruta es farà el dimecres 30 de març a les 11.30h a la plaça de Prim. La inauguració de la ruta serà el dijous 31 de març a les 20h a l'espai de la Llotja. I en aquesta ocasió els encarregats de donar el tret de sortida a la Ganxet Pintxo seran la capitana de l'equip femení de la Fundació Futbol Base Reus i el capità del CF Reddis. D'aquesta manera es visualitzarà la campanya Futbol Pinxo! que la Cambra impulsa dins dels actes de la ruta de tapes per donar suport a ambdós equips en un moment decisiu de la temporada per les seves aspiracions esportives.\nLa Ganxet Pintxo Primavera 2022 és una iniciativa de la Cambra de Comerç de Reus, amb el patrocini d'Estrella Damm i el suport de l'Ajuntament de Reus.\nABRASA'M / Pl. de les Peixateries Velles, 5 / Clotxa de llonganissa\nBATTICUORE / C. d'Aleus, 1 / Minihamburguesa Batticuore\nL'ABSIS / C. de la Mar, 30-32 / Emporca't!\nLA BRASERIA - BONÀREA / Ctra. de Reus a Riudoms, km 2 (T-310) / Boví de vidre\nRESTAURANT TENNIS PADEL REUS DEPORTIU / C. dels Cinc Ponts, 1-3 / Pipirrana de tonyina amb salsa d'avellana\nSA KIKA / C. de la Mar, 4-6 - Pl. del Mercadal, 15 / Taco Sa Kika


Neix el segell Garraf Gastronòmic per promocionar les singularitats de la cuina comarcal\nDinou establiments seran l'avantguarda de la restauració del Garraf i faran d'ambaixadors del districte gastronòmic\nRedacció Sant Pere de Ribes 16-09-2020 17:16 Lectures 2692\nNeix el segell Garraf Gastronòmic per promocionar les singularitats de la cuina comarcal . Node Garraf\nL'Agència de Desenvolupament NODE Garraf ha reunit a Finca Mas Solers, a Sant Pere de Ribes, els presidents dels gremis d'hostaleria de Sitges i Vilanova i la Geltrú i una representació dels 19 establiments que des d'avui componen el Garraf Gastronòmic. Rosa Huguet, presidenta de NODE Garraf, i Antònia Pulido, regidora de Turisme de Sant Pere de Ribes, han obert l'acte de presentació del nou segell promocional.\nGarraf Gastronòmic s'emmarca en l'estratègia de turisme gurmet que impulsa NODE Garraf, de la mà de la Diputació de Barcelona. Es tracta de recuperar el prestigi de la comarca com a punt d’interès gastronòmic i promocionar els atractius de la seva cuina mediterrània. Hi ha tota una llista d’arguments que pretexten aquesta iniciativa. Es tenen en compte la genuïnitat, arran del llegat culinari de moltes generacions; la diversitat, a partir del receptari tradicional, posat al dia; l’autenticitat, amb els relats dels ranxos a bord i de terra endins; l’exclusivitat, amb productes autòctons de la terra i el mar, i la sostenibilitat, amb un bon nombre d’ecoproductors compromesos. Es reforça l’aposta amb el mestratge dels productors i els elaboradors de l’entorn i amb la singularitat del binomi enogastronòmic.\nCom a avantatge afegit, el Garraf es presenta en la seva plenitud mediterrània: terra i port d’acollida. La seva vocació amfitriona s’acompanya d’una climatologia molt favorable i una geografia molt a l’abast, tant per la seva ubicació com per les connexions i comunicacions. Fruit de l’estratègia de turisme gurmet s'ha creat Garraf Gastronòmic, que aplega una selecció de restaurants de la comarca, i també Vins del Massís del Garraf, que reuneix una quinzena de cellers d'aquesta subzona de la DO Penedès.\nLa llista d'establiments que formen part del Garraf Gastronòmic en el seu inici està oberta a noves incorporacions, sempre i quan compleixin amb els requeriments proposats i es comprometin a participar de manera activa. Els establiments precursors del Garraf Gastronòmic són El Peixet, de Cubelles; Les Piques, d'Olivella; Finca Mas Solers, de Sant Pere de Ribes; Aqua, Fragata, La Nansa, La Salseta, Mare Nostrum i PícNic, de Sitges, i 1918 Cuina del Mar, Bar del Mercat, Ceferino, El Dinou, L'Artiga, La Cucanya, La Cullera Mediterrània, La Daurada Restaurant, Marejol i Xiringuito Miramar, de Vilanova i la Geltrú.


S'activen quatre nous radars fixos a la xarxa viària\nUn radar a la carretera.\nActualitzada 26/06/2018 a les 06:44\nLa policia va activar ahir quatre nous radars fixos a la xarxa viària del Principat. Es tracta d’aparells que se situen a les carreteres generals 1A, 2 i 4 al seu pas per Santa Coloma, Encamp i la Massana, segons va informar el cos en un comunicat. Només un dels quatre actuarà en el sentit de pujada, la resta abastaran tots els carrils de baixada i de pujada. Les velocitats màximes permeses se situen entre els 50 quilòmetres i els 60 quilòmentres per hora. La posada en marxa dels quatre radars arriba després del muntatge de les cabines per instal·lar els sistemes de detecció d’excessos de velocitat i l’homologació dels aparells. Amb aquests nous punts de control les carreteres andorranes ja disposen de 14 radars fixos.\nD’altra banda, la policia va emetre un decàleg de consells per evitar robatoris a casa en els períodes de vacances, entre els quals destaquen tancar bé les portes i les finestres, no abaixar del tot les persianes, no difondre a les xarxes socials la intenció de marxar de vacances i la durada o no amagar mai les claus sota la catifa de l’entrada de casa perquè poden ser localitzades amb relativa facilitat. En cas de furt, més enllà del decàleg el cos de seguretat també destaca alguns consells com ara mantenir la calma i no entrar al domicili o no arribar a l’enfrontament amb els lladres.\n#3 Nomes per recaudar, no per seguretat\nSi realment els preocupes la nostra seguretat els posarien mes aviat a les entrades de alguna poblacio, a la entrada de Sant Julia a l'alçada de la borda del Jaile, les arades i tota la via fins arribar al pont de fontaneda son carreres constants de els 4 mateixos de sempre, aqui es on tindrien de ficar radars i ma dura pero no, interesa mes ficar-los als 4 carrils de la mercedes o de la margineda, mes probabilitats recaudar alla no?\no poder es que no interesa agafar als que fan curses al centre vila perque son amics o coneguts d'algu? Deu vulgui que ningu prengui mal, perque si es per lo que fan al respecte els cossos de seguretat.......\nestán todos en bajada, saquen ustedes mismos sus propias conclusiones, pero es curioso q sean todos en bajada ¿Q siniestralidad justifica esos radares? ¿Para cuando un radar q detecte corruptelas o desvíos de dinero publico a bolsillos privados? Seguro q nunca, pq aunque lo hubiese, ya se encargarían de hacerlo fracasar.\n#1 Preguntes retòriques\nI estan situats en punts negres d'alta sinistralitat? O estan situats estratègicament per recaptar diners descaradament?


JxSí i la CUP registren la segona llei de la desconnexió: el Codi Tributari\nMarta Alcolea / ACN\nConclusions del Procés Constituent, Agència de Protecció Social i avui, tot just abans de les vacances parlamentàries, el primer pas de la hisenda catalana. Junts pel Sí i la CUP avancen en les tres lleis de la desconnexió que ha de portar Catalunya "a les portes de la República" en paraules del president Carles Puigdemont.\nEls partits independentistes han registrat avui al Parlament l'esquelet del que hauria de ser la futura hisenda catalana, amb tres organismes principals: l'Agència Tributària de Catalunya, la Junta de Tributs i el Consell Fiscal.\nEls dos grups parlamentaris han conclòs els treballs de la ponència conjunta, que portava mesos treballant, i han registrat ja la proposta de llei del Codi Tributari de Catalunya, una de les tres de desconnexió, que passarà el debat de totalitat després de les vacances per tal d'iniciar el debat en comissió.\nUna de les principals novetats del text que han tancat els dos grups independentistes és la incorporació del Consell Fiscal, format pel sector públic i pel sector privat, que assessorarà el Govern i que ara mateix no existeix en el model espanyol.\nLa diputada de JxSí, Maria Senserrich, ha remarcat que és una llei molt important perquè "és l'estructura d'estat econòmica més gran", i perquè pretén construir un model "molt diferent" a l'espanyol, que sigui "modern, eficaç, eficient i que estigui al servei dels ciutadans, basat en la confiança i en la cooperació, amb seguretat jurídica i transparència".\nEl text desgrana els diferents organismes que després gestionaran la futura hisenda catalana, incorporant un ens que no existeix a l'Estat però sí "en països avançats com Austràlia, Àustria i Dinamarca", ha remarcat Senserrich.\nPer la seva part, la diputada de la CUP Eulàlia Reguant ha dit que espera que els grups participin i enriqueixin el text durant el tràmit parlamentari, tot i que fins ara diguessin que no hi volien participar.


Estàtua Menhir - Museu de Granollers\nCa l’Estrada, Canovelles\nNeolític final (entre 3500 i 2100 anys a.C.)\nBloc natural (gres vermellós) esculpit\nTrobada durant les excavacions de la Ronda Nord l’any 2004\n93 x 35,5 cm i gruix 22,5 cm\nNúm. Inv. 12615\n(dipòsit de la Generalitat de Catalunya)\nL’estàtua-menhir és una figura antropomorfa. Data del III mil·lenni, època de les primeres representacions humanes de gran format a Europa i el Mediterrani, cosa que la converteix en una de les estàtues-menhirs més antigues de la Península Ibèrica. Procedent del jaciment Ca l'Estrada de Canovelles, es pot relacionar amb les estructures prehistòriques que s’hi han documentat, especialment amb els canals o fossats pertanyents a un possible poblat neolític o lloc cerimonial.\nL'estàtua està esculpida a l’anvers i al revers sobre un bloc de roca de gres vermellós i amida 93 cm d’alçada per 35,5 cm d’amplada i 22,5 cm de gruix. El bloc natural va ser elegit premeditadament per la seva aparença antropomorfa; a la seva cara frontal es van esculpir, amb una tècnica força naturalista, traços anatòmics com el braç i la mà esquerra. A la cara posterior hi ha representats els plecs d’una capa o vestit, el cabell i possiblement l’objecte o atribut que li atorga dignitat (ceptre o arma). Per sobre del cap, quatre cassoletes esculpides que donen a l’estàtua el seu motiu diferencial. Aquest motiu es troba freqüentment en lloses de dòlmens i de menhirs de Catalunya i se’ls atribueix una funció ritual, potser relacionada amb la recollida d’aigua de pluja. Bona part de la superfície davantera està destruïda d’antic.\nAquestes escultures s’interpreten com personatges masculins o femenins destacats de la societat prehistòrica. Serien ídols erigits com monuments de prestigi en el territori d’una comunitat, símbols humans de creences i mites o bé figuracions del poder. En aquestes comunitats sembla que es distingiren alguns personatges, els quals haurien tingut certes funcions polítiques i religioses i l’estàtua podria interpretar-se com la representació d’un d’aquests personatges notables.\nL’estàtua-menhir de Ca l’Estrada té els seus paral·lels més propers amb les estàtues-menhirs del grup de la Rouergue al sud-est de França. A Catalunya, i més concretament al Vallès, es coneixien ja altres menhirs com la Pedra Llarga de Palau-solità i Plegamans, la pedra Serrada de Parets, la Pedra de Llinars, la de Montmeló i el Menhir de Castellruf de Santa Maria de Martorelles, aquests els dos últims també amb gravats. Però el de Ca l'Estrada va ser la primera estàtua-menhir antropomorfa descoberta a Catalunya. El 2006 es va localitzar una segona estàtua menhir a Seròs (Artesa de Segre) i el 2009, al Pla de les Pruneres de Mollet del Vallès, l'estàtua-menhir antropomorfa més destacada fins ara per la seva monumentalitat, amb prop de 5 metres d'alt i 6 tones de pes.\nLes obres de la Ronda Nord a inicis del 2004, en el tram del municipi de Canovelles, van deixar al descobert el ric jaciment arqueològic de Ca l'Estrada amb restes pertanyents a època prehistòrica, antiga i medieval que corroboren la idoneïtat d'aquest territori per l'assentament humà i la seva ocupació continuada. Les troballes més destacables van ser les del període prehistòric: grans estructures de combustió, evidències de fossats, estructures funeràries i l'estàtua-menhir que fan d'aquest jaciment un element clau pel coneixement del neolític final - calcolític a Catalunya.\nDurant el període Neolític, ara fa uns 8.000 anys, a Catalunya les primeres comunitats humanes van començar a practicar l’agricultura i la ramaderia. Conreaven cereals –ordi i civada– i domesticaven animals –ovelles, cabres, bous i porcs– per abastir-se de llet i carn. Acostumaven a viure prop dels rius, en cabanes fetes de fang i branques i ja fabricaven atuells de terrissa, cistells i eines per a treballar la terra.\nVers el 4.500 aC, els pobles de l’Europa Occidental van començar a erigir tombes monumentals on enterraven els seus morts, també considerades llocs cerimonials. Amb el temps, la generalització d’aquestes construccions donarien pas al fenomen del megalitisme. Serà també a partir d’aquest moment que diverses civilitzacions mediterrànies començaran a representar la figura humana sobre pedres de gran mida: les estàtues-menhirs.\nLes estàtues-menhirs i esteles d’Europa es localitzen en tres contextos diferenciats: en plena naturalesa, en llocs d’hàbitat i en necròpolis, el que deu implicar l’existència de significacions diferents. Aquestes primeres representacions aporten detalls que ajuden a conèixer millor la societat neolítica, com per exemple, l'ús d'una mena d'abric, comú en homes i dones o l'ús de faixes amb sivelles força complexes. També s'observa la representació d'armes com arcs i destrals, i també la utilització de tatuatges i abillaments personals com collars i penjolls.\nFitxa El Menhir de Ca l'Estrada. Canovelles. (PDF, 314 kB)


Mercedes Belzú de Dorado - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(es) Mercedes Belzu Gorriti\n1879 (43/44 anys)\nManuel Isidoro Belzu i Juana Manuela Gorriti\nMercedes Belzu Gorriti (La Paz, Bolívia, 1835 - Arequipa, Perú; 1879) va ser una escriptora, poetessa i traductora boliviana.\nMercedes Belzú va néixer a la ciutat de La Paz l'any 1835. Era filla del general i president de Bolívia Manuel Isidoro Belzú i de la novel·lista argentina Juana Manuela Gorriti. Mercedes va viure els seus primers anys a la seva ciutat natal, tot i que després va acabar residint a Arequipa.\nVa pertànyer a la primera generació de dones escriptores bolivianes, com Maria Josefa Mujía. Tot i que va destacar com a poeta, també va realitzar notables traduccions de Víctor Hugo, Lamartine i Shakespeare.\nDe la seva obra, Clorinda Matto de Turner en destaca per una banda la seva traducció dels Salms de David, i per l'altra el Canto al Misti, que va compondre després de contemplar aquest volcá.\nEn el seu honor, un col·legi de La Paz porta el seu nom.\n↑ Matto de Turner, 2006, p. 294.\nMatto de Turner, Clorinda. Aves sin nido (en castellà). Publicacions de la Universitat Jaume, 2006. ISBN 9788480215572.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Mercedes_Belzú_de_Dorado&oldid=28536526»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 2 nov 2021 a les 08:23.


Malestar a Roureda de Sansa per la brutícia desmesurada d’un carreró - Altaveu el diari digital d'Andorra\nMalestar a Roureda de Sansa per la brutícia desmesurada d’un carreró\nEl vial presenta una deixadesa cada vegada més evident i els residents demanen solucions tant per evitar aquesta mena de situacions com per disminuir la contaminació acústica\n11/01/2021 (13:13 CET)\nL'estat del carreró en qüestió\nAlguns dels veïns del carrer Roureda de Sansa han denunciat novament la brutícia i deixadesa que presenta el vial després de trobar-se amb un bon nombre d’escombraries llençades a un petit carreró que hi ha entre dos edificis. Entre la brutícia hi ha fins i tot un matalàs, una caldera i algun que un altre moble, així com diversos papers, bosses i capses.\nA Roureda de Sansa hi ha molts veïns que sistemàticament deixen les escombraries al carrer i, malgrat que hi ha contenidors, ni tan sols les deixen a prop. A més, al carreró en qüestió sempre hi ha brutícia, encara que l’estat en el qual es troba avui és inusual. A tot això s’afegeix que molts ciutadans passegen amb els gossos al vial i no netegen els pixats, deixant una forta olor a orina quan comença la calor.\nBosses d'escombraries i mobiliari al mig del carrer\nLes fonts consultades per l’Altaveu han volgut subratllar que és necessari que el comú prengui mesures per solucionar fets com aquests, ja que fa molt temps que pateixen actes incívics d’aquesta índole. “La zona on han aparegut les escombraries és l’abocador del barri”, han ironitzat.\nNo és la primera vegada que els residents d’aquest carrer es queixen de circumstàncies com aquesta davant la deixadesa que presenta el barri. De fet, hi ha un malestar generalitzat tant per la brutícia com pel soroll, ja que hi ha diversos vehicles, sobretot de dues rodes, que circulen a velocitats que no estan permeses i provoquen una contaminació acústica desmesurada.


We Play -\nPresentació final – 2016\nWe Play permet a la gent, buscar el seu esport preferit per practicar-lo, mitjançant la inscripció a diferents esdeveniments reals o bé, creant un esdeveniment decidint la informació següent: nom de l’esport i de l’esdeveniment, la data, el lloc, l’hora, la durada i el nombre de participants. Els usuaris també podran observar, en tot moment, als altres participants inscrits abans i després de la inscripció.\nAdrenalina és una agència de Màrqueting On-line enfocada a conversió de tècniques de màrqueting on-line com ara: SEO, SEM, Content Marketing, Reputació On-line, Linkbuilding, Analítica web, Marketing Mobile i Social Media.\nAquesta és la definició pràctica de la nostra empresa, però som molt més que això. Escoltem als nostres clients, entenem i reconeixem les seves necessitats, definim els seus objectius i elaborem una estratègia que les porti a l’èxit.\nCom podem garantir l’èxit de cadascun dels nostres clients? Molt senzill. Apostant pel talent, tenim un equip integrat per professionals dels sector, experts en totes les disciplines del Màrqueting On-line.\nSoci fundador, responsable de Màrqueting i comunicació de l’Agencia de Màrqueting On-line Adrenalina situada a Barcelona, especialitzada en SEO, SEM, Reputació On-line, Marketing Mobile, Conversió i desenvolupament web.\nPonent assidu en Congressos d’Internet i Màrqueting On-line. Professor docent en diversos Màsters i cursos de Màrqueting On-line, com el Màster de Buscadors de la UPF, Director del Màster SEO d’IEBS, Màster Màrqueting On-line UCAM, UB, etc.\nFundador de ClinicSeo, esdeveniment Seo mensual de referència a Espanya, on s’analitzen, estudien i milloren casos pràctics.\nSóc una persona jove que busca experiència professional, entusiasmat per aprendre cada dia més. El meu objectiu és orientar-me a una feina relacionada amb les plataformes web. Sóc proactiu i creatiu a l’hora de realitzar un projecte, em caracteritzo per la meva puntualitat i per la meva capacitat de treballar en equip.\nProgramador de tecnologies web i multiplataforma. Sóc una persona resolutiva, m'adapto amb facilitat, aprenc ràpid i m'agrada treballar en equip.\nDes de petita, m’ha agradat tot allò relacionat amb l’art: dibuix, fotografia, disseny gràfic… tot allò que tingui a veure amb la creativitat, la passió per qualsevol disciplina. Sempre experimento i deixo fluir la meva ment amb noves idees. El meu objectiu és créixer en tots els nivells fent allò que més m’agrada i que la meva feina mai deixi de definir qui sóc i sempre sigui el meu hobby.\nEm considero una persona fidel i amb molta implicació en les tasques que desenvolupo . Em trobo en un procés de evolució tant com a nivell professional com a nivell personal; sempre estic buscant la millora contínua amb la aprenentatge del dia a dia . M’ agradaria conèixer més sobre el món del màrqueting i el món de les Aplicacions Mòbils, sector en el que m’agradaria seguir formant-me i especialitzant-me.\nTADEL FORMACIÓ | c/Valencia 451, baixos 08013 Barcelona | tel: 93 245 29 22


Hotel de Abdij Leudal Països Baixos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nKerkpad 5, Horn, Leudal, Països Baixos - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Hotel de Abdij\nDissenyat tant per oci com per negoci, Hotel-Restaurant de Abdij està situat idealment a Horn; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Horn. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, instal·lacions per a reunions i banquets .\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, escriptori, despertador, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable per satisfer els clients més exigents. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Hotel-Restaurant de Abdij és una elecció inteligents per a viatgers a Horn, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Comuns i PSC tanquen la porta a una etapa de la Vuelta a Barcelona\nCs critica la negativa del govern municipal, a qui acusa de posar excuses per rebutjar la proposta\nEl govern municipal ha rebutjat la proposta de Cs per negociar que la Vuelta a España del 2023 tingués un inici o final d’etapa a Barcelona. La formació taronja havia presentat la iniciativa a la comissió de Drets Socials, Cultura i Esport amb l’esperança que comuns i socialistes aprovarien la proposta com a revulsiu per la ciutat, que es troba en plena sortida de la crisi econòmica provocada per la pandèmia.\nEl portaveu de Cs a la comissió, Paco Sierra, ha criticat la “falta de voluntat política” del govern municipal per acollir una etapa de la Vuelta, tot i que també estaven oberts a què fos alguna altra competició internacional de ciclisme. Sierra considera que el govern s’ha escudat en “pures excuses” per rebutjar la proposta, ja que un esdeveniment d’aquestes característiques genera un gran impacte econòmic per la ciutat.\nEl regidor ha recordat que el 2009 la despesa per acollir una etapa del Tour de França “va arribar gairebé als dos milions d’euros, però els beneficis per la ciutat van superar els 30 milions”. Per això Sierra ha denunciat que comuns i socialistes es “neguen” no ja a acollir l’etapa, sinó a “valorar la possibilitat” d’estudiar la viabilitat de fer-ho.\nBarcelona no és punt de sortida o de final d’una etapa de la Vuelta, la competició “més important del país”, des del 2012. Cs apostava per negociar amb l’empresa organitzadora de la cursa perquè Barcelona recuperés la seva tradició de “ciutat de referència” per al ciclisme nacional i internacional.


Xerrada: 'Joc d'afecció: el poder de la connexió entre pares i fills' ⋆ Socpetit.cat\nXerrada: ‘Joc d’afecció: el poder de la connexió entre pares i fills’\nEl proper 24 de gener la Clínica Issa oferirà la xerrada ‘Joc d’afecció: el poder de la connexió entre pares i fills’.\nEs parlarà de la importància de connectar emocionalment amb els vostres fills per oferir-los un entorn segur per al seu desenvolupament. Descobrireu com a través del riure i del joc podeu enfortir la connexió amb els nostres fills i ajudar-los a superar situacions difícils.\nLa Laura Díaz, psicòloga i instructora aware Parenting, us dotarà de les eines necessàries per poder fer les coses d’una manera diferent, i com a resultat fa que els pares us sentiu més segurs i tranquils.\nMés informació aquí: http://clinicaissa.com/1162/


Revisió del 23:17, 12 juny 2014\nRevisió del 11:12, 4 juny 2014 (modifica)\nm (Corregit: Catalans]], bé que > Catalans]], encara que)\nRevisió del 23:17, 12 juny 2014 (modifica) (desfés)\n[[Fitxer:Vulture 19o05.jpg|240px|thumb|Voltor comú volant.]]\n[[Fitxer:Gyps fulvus LC0202.jpg|thumb|Cap del voltor comú.]]\nEl '''voltor comú''' (''Gyps fulvus'') és un [[ocell]] de l'[[ordre]] dels [[accipitriformes]] i de la [[família (biologia)|família]] dels [[accipítrid]]s. És una de les majors [[rapinyaires]] que es pot trobar a la [[Penínsulapenínsula Ibèrica]], superant en envergadura (fins a 260 [[centímetre|cm]]) fins i tot a l'[[àguila imperial ibèrica]].\nViu a les [[serralada|serralades]] [[Àfrica|africanes]] del nord del [[Sàhara]], a la major part de la [[Penínsulapenínsula Ibèrica]], a [[Sardenya]], [[Sicília]], [[Calàbria]], el sud-est d'[[Europa]] i des del [[Caucas]], [[Palestina]] i [[Anatòlia]] fins a l'[[Àsia Central]]. Als [[Països Catalans]], encara que escàs i en perill d'[[extinció]], encara n'hi ha algunes parelles als [[Pirineus]], [[Camarasa]] i als [[Ports de Beseit]], i és ocasional a les [[Illes Balears]]. Als [[Ports de Beseit]] i al Prepirineu [[Província de Lleida|lleidatà]], el [[Parc Zoològic de Barcelona]] té establerts sengles canyets on diposita animals morts pel fet que amb la desaparició de ramats i amb la mecanització del camp ha minvat el nombre de despulles i, conseqüentment, el nombre de voltors comuns. A l'[[estiu]], quan els ramats pugen a les muntanyes del [[Pirineu]], els voltors comuns es dispersen en aquella direcció.\nQuan el dia és tèrmic, de bon matí, solen descansar a les vores dels penya-segats i barrancs orientats al nord-est-, a l'espera que faci la calor suficient per poder guanyar l'altura suficient per superar les crestes i cims. Durant el migdia solen aprofitar les rutes recolzades en relleus orientats al sud i sud-oest, per posteriorment recolzar-se quan el sol declina en els vessants oest i nord-oest, hores en què es comencen a produir les ascendències restitutives, i aprofitant-se de les diferents condicions aerològiques han pogut recórrer centenars de quilòmetres, i depenent de la bonança aerològica de la jornada poden sobrevolar el pla o només mantenir-se sobre els relleus muntanyencs, sent grans coneixedors no només del vol ascendent sinó de les rutes i dels vents apropiats a les diferents altures per traçar els seus recorreguts. Cap al tard tornen als seus refugis, petites escletxes situades preferiblement sota un teulada de roca i protegides dels vents, on passen la nit, coven l'ou quan és època i tiren endavant les seves cries.\nA la [[Penínsulapenínsula Ibèrica]] és una espècie sedentària que es pot veure tot l'any, però les poblacions d'altres llocs de vegades emigren al sud per hivernar i tornen als seus llocs d'origen per reproduir-se.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/13587919»


Hanting Hotel Xian Bell Tower South Street Branch Xian Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNO.6 South Street, Centre, Xian, Xina, 710001 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Hanting Hotel Xian Bell Tower South Street Branch?\nMés informació sobre Hanting Hotel Xian Bell Tower South Street Branch\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Xian, no busqui més enllà de Hanting Hotel Xian Bell Tower South Street Branch. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb les atraccions principals de la ciutat com Edifici Relíquia Cultural Shaanxi, Campanar, Xi'an Bell Tower a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Hanting Hotel Xian Bell Tower South Street Branch és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi.\nL'hotel compta amb 116 precioses habitacions, i totes inclouen televisió de pantalla plana, llençols, mirall, estris de costura, sabatilles. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Hanting Hotel Xian Bell Tower South Street Branch no troba competidors en cap categoria.


Trepig: de setembre 2011\nDESDEJUNIS DEL TREPIG. Schopenhauer (3) Relats de ficció\n-- Però encara estic viu. Molt viu!--proteste jo amb energia\n-- Però està vell...\nDeixe la cafetera sobre taula—encara l'aguantava en la mà sense servir-li més café, encabotat com estic en la discussió—i li responc un tant irritat, i amb un parar digne i segur de mi mateix.\n--No, no estic vell! Encara que comprenc que no sóc jove però vell, allò que diem vell... crec que no. Mire, fins i tot tinc suficient salut mental com per a atrevir-me a escriure alguna coseta...\n-- Ah! Vostè escriu?\n-- Alguna coseta sense importància, per "hoby", per gaudir, no en pla professional, clar, però em publiquen algun llibret i això em fa feliç.\n-- I fa molts anys que escriu?\n-- No, sols fan uns pocs anys, quan era jove no tenia temps.\n--Com ha dit? Quan era jove? Està dient-me que ja no és jove! Està dient-me que escriu per gaudir i que quan era jove no tenia temps a gaudir? En realitat no gaudia ni de jove ni ara, però s'ha fet vell i com a conseqüència ha perdut sensibilitat, la força i la passió; s'avorrix i per a evitar-ho escriu, per tal que el temps passe més apressa i, per tant, que la mort arribe aviat. Això és el que li passa però vol nega-ho perquè sap que ningú no el compadirà, ben al contrari els altres gaudiran en comprovar que són menys infeliços que vostè. Reconega que no escriu per a gaudir sinó per no avorrir-se, perquè en la vida, amic meu o es pateix fam o es pateix avorriment, però tan en un cas com en l'altre, sempre sofrint. Comprenc la seua debilitat per no reconèixer la realitat i que vullga enganyar-se a vostè mateix; no intente però engalipar-me a mi.\nVaig mirar al meu voltant com buscant una solució, una eixida digna; en alçar el cap vaig veure un raïm vencinegre madur i apetitós que no havia collit abans del desdejuni per a collir-lo just abans del postre i menjar-lo recen collit; no vaig dubtar en oferir-li'n, no sols per a poder presumir de qualitat de vida i felicitat, sinó per a portar la conversa cap a uns altres indrets. El vaig tastar i vaig servir-li un xinglot en un platet...\n--Prove'l està boníssim...\n--Ara canvia de tema perquè l'espanta veure la cruel realitat. I a més a més torna a dir que gaudeix del bon menjar, doncs ha de saber que la virtut radica en el dejuni, una castedat completa i la mortificació.\n--No. El que passa és que no estic d'acord amb vostè i no vull fer-li la contra, ho faig per cortesia.\n--Cortessia? La cortesia és una màscara per a dissimular l'egoisme de les persones. Ja hi veig que vostè també és egoista, intenta treure algun profit d'aquest desdejuni.\n--El seu pessimisme el fa ser malpensat... potser l'egoista és vostè...\nFoto aconseguida a la xarxa; ignore el nom del seu autor.\nPublicat per Josep Castelló a 22:54 Cap comentari:\nPublicat per Josep Castelló a 17:02 Cap comentari:\nPublicat per Josep Castelló a 17:15 Cap comentari:\nS'acosta la data de l'Aplec Excursionista dels Països Catalans de 2011 que enguany se celebrarà a l'Alguer. El Centre Excursionista de Pedreguer portarà el nostre folklore a l'illa de Cerdenya. Les germanes Mar i Cristina Martí faran la música i la Lluïsa i el Joan ballaran, probablement acompanyats per altres balladores i balladors que s'afegiran a la festa. Falten cinc setmanes. Comença el compte enrere...\nVicent Partal sempre està encertat, en la meua opinió. Ara, al cent per cent amb Jesús Puig\nPublicat per Josep Castelló a 10:44 Cap comentari:\nVicent Partal i Jesús Puig: més clar, aigua.\nPublicat per Josep Castelló a 10:41 Cap comentari:\nEl Grup de Danses de Pedreguer va portar el folklore valencià a l'horta de Múrcia, concretament a Zarandona on, després de l'actuació, van ser força afalagats per l'organització de la festa, especialment la part musical. Com que aquestes sortides comporten alguna cosa més que la pura actuació, direm que els components del grup van conèixer part de la bona gastronomia murciana, van visitar la Catedral, el Casino... bé, per a no fer-ho massa llarg, uns altres aspectes del viatge, ben divertits, els contarem off the record.\n--Sona... com li ho diria... com molt intel·lectual; vosté creu que el poble, els treballadors poden entendre-ho?--m'afanye a interrompre'l.\n--No pretenc que el treballadors ho entenguen, estic convençut que els plantejaments revolucionaris que propose han d'anar dirigits a una èlit a un grup reduït d'intel·lectuals, perquè estem parlant d'utopia, de pensament especulatiu, diferent a la idea històricament possible de llibertat i igualtat.\n-- I seran els intel·lectuals els qui facen la revolució?\n--No! Els intel·lectuals no faran la revolució, ells són hui els beneficiaris predilectes del sistema establert, però poden marcar un camí que, si les classes populars volen, i quan vullguen, el seguiran per a fer la revolució; els intel·lectuals han d'educar el poble perquè prenga consciència del parany de les necessitats que imposa el sistema. Front a l'adoctrinament per a la servitud els intel·lectuals han d'adoctrinar per la llibertat. I tinga vostè present que la revolució no es farà sense que participe activament el tercer món perquè ells són els més perjudicats del sistema.\n--No serà millor un progrés gradual cap a la nova societat que vostè proposa?\n--Jo no estic en contra de les millores graduals en la qualitat de vida dels treballadors. Però li diré que la societat opulenta és repressiva i quan més repressiva és menys probable serà una transició gradual a la llibertat.\n-- Si és possible la nova societat, però els únics que ho entenen són els intel·lectuals, i ells no faran la revolució, senyale'm-- i perdone que insistisca-- un camí, un conducte per a que els no intel·lectuals arribem a entendre-ho.\n--Mireu els bohemis. Fan cas omís de les necessitats que el sistema, allò que vostè coneix com a societat de consum, ens fan creure que ens son imprescindibles, però que en realitat són falses necessitats, perquè ells demostren que poden viure feliços obviant-les. Els bohemis són més feliços perquè no senten la frustració de la falsa necessitat que mai no se satisfarà.\n--I els hippies?\n--Aquesta part dels hippies en els que la rebel·lió sexual, moral i política formen un tot, és en realitat una forma de vida no agressiva que aconsegueix, com a mínim potencialment, la manifestació de valors qualitativament diferents.\n--Per acabar, senyor Marcuse, vostè creu que la humanitat podrà abastir la societat que propugna?\n--La humanitat està tècnicament capacitada per a crear un món de pau, un món sense explotació, sense misèria i sense la servitud del treball.\n--Li molesta que fume?--em va demanar mentre es posava un gran cigar a la boca.\n--És clar que no, home. Fume, fume...\n(Ignore l'autor de la foto, aproximadament és de 1955 i l'he treta de la xarxa. La de l'altre comensal la va fer la Lluïsa. Disculpeu la broma)\nPublicat per Josep Castelló a 16:20 1 comentari:\n--La solidaritat seria la base d'una nova societat justa?--continue preguntant al meu invitat.\n--Efectivament, però per a què hi haja solidaritat ha d'existir una conscienciació prèvia, una educació en el nou model de societat.\n--No se si aquesta nova societat seria pareguda a la societat soviètica o al comunisme de Mao a Xina.\n--En principi el comunisme té com a objectiu aquesta nova societat, però el comunisme que hem conegut fins ara no podia abastir aquest objectiu, perquè va imposar un estadi intermig, un estat transitori en el que no hi hauria llibertat, en el que calia continuar temporalment amb els vicis de l'antic sistema fins abastir l'objectiu. Per a construir la nova societat s'ha de partir de zero, abandonant des del principi tota la base que sustenta a la societat actual. Fer un nou sistema partint de l'actual ens aboca al fracàs i a una situació igual però a la llarga més greu, com ha passat en la Unió Soviètica o com passa actualment a Xina.\n--Però això com es fa? Vostè coneix algun exemple? Hi ha algun antecedent, alguna civilització en la història?\n--La nova societat no s'ha de basar en fets ni actituds ni comportaments coneguts, no ha existit mai la societat justa, cosa per la qual no podem posar un exemple. La civilització que coneguem és el sistema repressiu que concedeix una falsa satisfacció de les necessitats populars, una falsa seguretat. La cultura és l'alternativa al sistema. La diferència entre civilització i cultura és la diferència entre el present i el futur. La civilització és repressiva, la cultura és llibertat.\n--Vostè anomena moltes vagades la llibertat, com si actualment no n'hi haguera, com si fóra una cosa del futur. Per a vostè què és la llibertat?\n--Efectivament, en la societat actual, la societat de l'opulència, no n'hi ha. La llibertat és l'absència de necessitats...\nPublicat per Josep Castelló a 11:00 Cap comentari:\n--Senyor Marcuse, vostè creu que aquesta societat nova que postula és possible?\n--La ciència, i com a conseqüència la tecnologia, ha avançat tant que hui això és possible. I no sols és possible sinó que a més és necessari. Els biòlegs van advertir fa anys que l'eliminació de l'estrèpit, de la pol·lució, de la lletjor, i obtindre autonomia individual i tranquil·litat són necessitats orgàniques humanes i que la insatisfacció d'aquestes necessitats mutilen l'organisme humà i no sols en sentit figurat sinó en un sentit molt real i literal. Però per a aconseguir-ho, cal que desaparega la mentalitat actual; les aptituds, objectius i necessitats han de ser qualitativament diferent d'aquelles en els quals han estat educades i formades les persones fins ara. Hui una persona es considera feliç quan pot complaure les necessitats que li han fet creure que són imprescindibles o recomanables; però tindre aquestes necessitats i complaure-les—o no-- no beneficien a aquesta persona sinó al poder constituït.\n--Per exemple, es fa creure a la gent que és més feliç qui més té i no qui té millor qualitat de vida, es fa creure que per a ser feliç hem de tindre un cotxe esportiu amb adornaments sumptuosos, seients de cuir, d'alt consum i molt ràpid; també un cotxe 4x4 dotat d'una gran potència per poder pujar per costeres ben empinades, i una vivenda de gran superfície amb una piscina coberta i aclimatada, amb llums per tot arreu i un iot privat per a navegar pel Carib. Per a aconseguir-ho hem de treballar més del necessari, creem plus vàlua, donem beneficis a qui ostenta el poder i perjudiquem qui, per qualsevol dificultat, no pot seguir la competència, perquè aquests es queden sense satisfer les necessitats reals, i els treballadors més afortunats no arribaran mai al nivell de satisfacció de les seues necessitats artificials perquè quan n'abastisquen unes li'n crearan unes altres noves però igual d'artificials.\n(La foto de Marcuse és d' I. Ohlbaum)\nPermeteu-me, benvolgudes lectores i benvolguts lectors, un nou incís en els desdejunis del Trepig--estic convençut que a l'amic Marcuse no li molestarà-- per a anunciar una bona nova: la publicació d'un llibre titulat UNA NACIO ENTRE NACIONS de Josep Maria Costa. Es tracta d'un manual d'història que, de manera senzilla, amb llenguatge clar i popular i escrit amb un estil pedagògic i amb un respecte exquisit a les lectores i lectors, explica els fonaments bàsics de la nostra cultura i la nostra història, és a dir la història i la cultura de la nostra Nació; una Nació entre altres nacions hispàniques, europees, i del món. Un llibre per a llegir-lo tranquil·lament, reflexionar i recomanar-lo a totes les persones de bona voluntat que tenen interés en conéixer la nostra identitat com a poble.\nEl llibre te 70 pàgines i una edició excel·lent, amb portada d'Albert S. Garcia i il·lustracions d'Amadeu Vives. Estampat a l'obrador d'Avellà Gràfiques. Preu: 6 €. A la venda en la Llibreria Mestral de Pedreguer)\nPublicat per Josep Castelló a 20:09 1 comentari:\n--Bon dia, senyor Marcuse, el món desenvolupat navega a la deriva al bell mig d'una crisi econòmica que sembla que ningú no sap com solucionar. Vostè aportaria alguna idea?\n--Aquesta crisi és conseqüència del propi sistema i ara o més endavant acabarà amb ell, perquè el futur és un sistema alternatiu basat en la llibertat, un sistema en el que no hi haurà necessitats artificials, en el que no existirà la lluita per sobreviure. L'any 1968 ja vaig avisar que les contradiccions internes del sistema eren més greus que mai i que s'agreujarien per l'expansió violenta de l'imperialisme capitalista. Ja estem arribant.\n--Diuen que si no hi ha creixement econòmic no es creen llocs de treballs i, conseqüentment, la fam ataca els més pobres.\n--Aqueixes són les bases del sistema, créixer de manera incontenible i incontrolable per a crear riquesa i poder donar de menjar a tothom, però l'abundància i el creixement units aboquen a llarg termini a l'escassetat i a la fam. Això és el que ha passat. Si totes les persones del món disposaren d'un treball suficientment remunerat que poguera fer front a la inflació, no quedarien beneficies per a les empreses privades. El poders fàctics, és a dir, el Poder, no ho permet.\n--Quina serà la solució?\n--Una societat nova basada en la llibertat, en la que no es creen unes necessitats fictícies que obliguen a lluitar per a la defensa de la pròpia subsistència, una societat en la que estiga assegurada les necessitats bàsiques de tot el món.\nPublicat per Josep Castelló a 10:33 Cap comentari:\nEl meu convidat de hui és el senyor Herbert Marcuse (Berlin 1898-Berlin 1989) Va ser un dels pensadors del segle XX que més va influir en els joves. Professor de filosofia a Berkeley (Califòrnia), entre altres universitats, va estar considerat com l'instigador intel·lectual de les revoltes juvenils de 1964 a aquell estat, a conseqüència de les qual, Ronald Reagan, candidat a governador, es va comprometre a acabar amb el clima d'anarquisme creat i va guanyar les eleccions de carrereta, fet que finalment va ocasionar el cesse del nostre convidat com a professor d'aquella universitat. Posteriorment va estar considerat l'autoritat intel·lectual que va originar el maig francés el 1968. Ell no és considerava autoritat intel·lectual perquè l'objectiu del moviment era precisament lluitar contra l'autoritat. Una acusació de Cohn Bendit va crear una expectació mediàtica extraordinària, però finalment aquest líder dels estudiants alemanys va negar haver participat en les acusacions (agent de la burgesia y de la CIA; és cert que durant la 2ª guerra mundial va treballar com a analista pel govern d'EU després de nacionalitzar-se nord americà fugint dels nazis) Algunes opinions justifiquen la seua popularitat més per haver connectat amb els joves que no per la seua categoria filosàfica i ideològica que seria menys important que la d'Adorno o la d' Horkheimer. Jo el vaig llegir per primera vegada pel 1969 o 1970 per recomanació del meu amic Gilabert qui havia treballat a Alemanya i havia sovintejat els cercles marxistes.\n(Foto aconseguida a la xarxa)\nPublicat per Josep Castelló a 18:26 Cap comentari:\nDurant molt de temps, determinats partits han dividit l'espai polític en dos blocs, els "constitucionalistes" i els altres. Els primers clarament democràtics i els Altres de dubtosa credibilitat democràtica, segons els primers. Per als primers la Constitució és un dogma sagrat, tot i que aquell dogma te unes persones (Tribunal Constitucional) elegides pels partits "constitucionalistes" que tenen la capacitat de fer la lectura correcta de la Sagrada Constitució. Aquest grupet reduït de persones--tan reduït que caben dalt d'un microbús-- van considerar anticonstitucional una reforma d'estatut, el de Catalunya, que havia estat aprovat pel Parlament de Catalunya (aproximadament un 80% de vots), aprovat pel parlament espanyol i finalment aprovat en referèndum pel poble català. Alguns "constitucionalistes" miraven de negar-li legitimitat dient que la participació en el referèndum va ser escassa (quina broma!). Ara es reuneixen dos representants de dos partits "constitucionalistes" i acorden modificar una Constitució que havia nascut d'un consens de nou o deu partits--no m'he parat a contar-los-- i que va ser ratificada per referèndum dels ciutadans espanyols. Tot això després de totes les lectures restrictives per a les nacionalitats perifèriques que han fet diferents governs "constitucionalistes" des del 23-F amb el vist i plau del grupet del microbús. Aquella Constitució que mai no em va agradar però que sempre he respectat per motius pragmàtics i de convivència, ja no em mereix cap respecte, perquè no la respecten els constitucionalistes que tenen, a més a més, la capacitat de fer la lectura que els convé... i queda demostrat que no te res de "sagrada" i que no cal ser constitucionalista per a ser demòcrata.\nPublicat per Josep Castelló a 12:34 Cap comentari:\nUna opinió que compartisc\nPublicat per Josep Castelló a 10:30 Cap comentari:


Xantal Llavina | Meritxell Falgueras Sommelier, periodista i conferenciant\nXantal Llavina / elpuntavui / Meritxell Falgueras Sommelier, periodista i conferenciant\n23 maig, 2017 A elpuntavui, premsa Per Xantal\nMeritxell Falgueras Sommelier, periodista i conferenciant\nMeritxell Falgueras “Demanem molts vins catalans; per fi ens ho hem cregut”\nSoc un cupatge meitat ‘sommelier’ i meitat periodista, i per mi comunicar el món del vi és essencial\nHi ha vins catalans a les cartes de molts restaurants de Nova York, i això vol dir que estan molt bé\nMeritxell Falgueras i el vi. El vi i Meritxell Falgueras. Un binomi inseparable. Als vint anys, la Meritxell, la cinquena generació d’una família del barri de Sants de Barcelona molt lligada al vi a Catalunya, es va convertir en la sommelier més jove de l’Estat a l’Escola d’Hostaleria i Hostalatge de Barcelona. Després va continuar la seva formació en països com França, Itàlia i els Estats Units. Col·labora sovint als mitjans de comunicació per divulgar la cultura del vi. És autora dels llibres Presumeix de vins, Els vins de la teva vida. Recentment ha publicat un llibre amb un títol que sorprèn: Què beure quan no beus. Amb ella parlem avui al El Punt Avui TV de les seves conferències sobre tast de vins.\nDiu que els maridatges, com les parelles, serveixen per sumar, mai per restar sabor. Per què?\nPerquè estem obsessionats amb el món gastronòmic, pensem els ingredients del menjar, però a l’hora de triar el vi a vegades hi posem el primer que trobem. Realment el vi pot fer que un àpat sigui extraordinari o te’l pot enfonsar.\nQuè és el més important quan comprem un vi? Què hem de valorar?\nEls vins són com les persones: el primer és que ens entren per la vista. Hi ha gent a qui, només per assimilació cromàtica, el vi blanc li recorda més les fruites blanques; el negre, les vermelles; el rosat, les maduixes o gerds. Per la vista també ja veiem que els vins blancs amb el temps volen ser negres i s’enfosqueixen, i que els negres perden intensitat. Per la vista, podem saber si un vi és jove o no. Segon pas: l’olfacte. Els mamífers tenim la pituïtària, que ens avisa si alguna cosa està en mal estat. Quan un vi fa olor a raïm o a coses que ens agraden, està en bon estat. Tercer: moure el vi dins la copa. S’ha de fer per desplegar les aromes.\nEn els tastos què és el que es valora?\nEn un concurs de tast la puntuació que té més pes és en l’olfacte, però per la gent sol ser el paladar. Sempre diuen que el vi s’ha de tastar.\nVe d’una família de llarga tradició en el món del vi (al Celler de Gelida) i, segons m’han dit, als cinc anys ja sabia distingir les classes de vins. És cert?\nSí. Pensa que passàvem les vacances en zones vinícoles, tots els amics dels pares eren cellerers, i entre tots em deien les diferents varietats: un ull de llebre, un merlot… He tingut una educació gastronòmica més elevada que altres persones.\nI què diria que ha après del món dels vins gràcies a la seva família?\nHe pogut estudiar humanitats i fer el doctorat en comunicació i dedicar-me a expressar el vi perquè genèticament ho portava a dins. Des de ben petita, per exemple, ja sabia què era un Magnum perquè estava ajudant els meus pares a la botiga i tot el vocabulari ja era intrínsec. Després també el fet que tota la meva família ha estat sommelier és un altre punt a favor. I per acabar m’he casat amb un cellerer, o sigui, que encara que vulgui desvincular-me del vi no puc!\nQuan fa conferències arreu del món, què li demana la gent?\nEls agrada molt notar coses a les copes. No som creguts sensorialment. Tenim molt coneixement intrínsec, però sembla que ens faci vergonya expressar-ho davant d’una copa de vi. Hi ha moltes persones que diuen que no entenen de vins, però sí que saben quin els agrada i quin no els agrada. El que passa és que costa trobar el vocabulari per expressar el que els agrada.\nQuina seria la diferència d’elaboració entre blancs i negres?\nEl vi blanc es recull abans que el vi negre. Per a aquest busquem més grau, més insolació. Després hi ha l’elaboració en si. Sempre s’intenta que el vi blanc tingui més acidesa, més frescor. En canvi, en el negre s’intenta potenciar la part més tànnica. Els famosos tanins són el que dona aquesta sensació d’amargor. I molts cops, tot i que ara hi ha molts vins blancs més versàtils es posa més criança als negres.\nCreu que hi ha prou cultura del vi a Catalunya?\nNo tanta com als EUA, on és espectacular, però n’hi ha. A mi de la cultura del vi m’interessa molt el llenguatge. La meva tesina doctoral és sobre la metàfora al llenguatge del vi i m’interessa molt com definim les coses, com les sentim. Hem d’aconseguir fer metàfores que siguin més atractives, mes divertides i més sexis perquè la gent perdi la por al vi.\nQuins són els seus referents ‘sommeliers’?\nM’agrada molt l’emoció que posa al vi en Pitu Roca. Ara estic fascinada també amb en Ferran Centelles, sommelier del Bulli Lab, perquè té unes idees molt boges, molt creatives que trobo que estan molt ben pensades i alhora desdramatitzen el món del vi.\nMoltes vegades les etiquetes dels vins diuen que té “records de fusta antiga”, “constància de fruits vermells”, “tocs de regalèssia”, “notes de minerals”… Realment hi ha tot això en una ampolla de vi?\nLes etiquetes, al final, les fan a màrqueting! El que sí que és important és que el vi fa olor de vi. Però això seria una tautologia i tots els vins farien la mateixa olor. Al final el que és important és definir les seves aromes, que, realment, són molt extenses, a traves de les aromes primàries, secundàries i terciàries. Estar davant d’una copa és com anar al psicòleg: “estic trist”, “què et passa?”, fins que no expliques el sentiment no el pots ordenar. Amb les sensacions ens passa el mateix. És molt important posar-hi paraules. Dins l’ambigüitat del llenguatge hem d’intentar definir què és per a nosaltres el vi per poder-li trobar encara més gust.\nÉs seguidora de les llistes que puntuen els vins? La Parker, la Penin…\nSí, m’agrada molt Jancis Robinson, que és una gran crítica anglosaxona del vi. M’estic traient un diploma que és molt prestigiós a Londres, el Wine and Spirits Education Trust, i seguim més aquesta escola anglesa, que és molt metòdica. Les llistes són una mica com els premis Oscar del món del vi i perquè les puntuacions no deixen de ser una metàfora. Uns 100 punts Parker ens estan englobant moltes coses que potser no s’entendrien d’una altra manera. En canvi un 98 sobre 100 sí que l’entén. Per tant les puntuacions serveixen per arribar a la gent. Ho segueixo per veure com va la crítica, però tinc un problema com a crítica de vins perquè no critico mai. Intento parlar només dels vins que m’agraden.\nHi ha vins de molts preus. Al mercat tant se’n pot trobar un de decent per sis euros, o un altre de mil. Quines serien les diferències principals entre tots dos?\nEl de mil euros podríem dir que seria com una obra d’art. Hi ha gent que està disposada a pagar-los perquè pensen que beure un vi és beure art. Hi ha col·leccionistes que es tornen bojos per un vi de 6.000 euros. Entre un de sis i un de seixanta euros sí que et podria dir coses que es poden palpar: una verema manual, una preselecció abans d’arribar al celler, tècniques, fusta nova, temps de criança… Tot això sí que fa que un vi pugui valer trenta euros en comptes de tres. Però és veritat que quan estem parlant de vins de més de 120 euros estem parlant d’exclusivitat.\nCom valora les diferents DO catalanes. Tenim bons vins a casa nostra?\nLes cartes de vins al final són com aparadors. Per exemple hi ha vins catalans a les cartes de molts restaurants de Nova York. Si allà, on hi ha tants vins, hi són, vol dir que està molt bé. DO com Penedès, Montsant, Priorat, Costers del Segre… fan coses molt interessants. A Alella hi ha uns blancs encantadors. El cava també és molt competitiu… Ara a la botiga la gent demana vins catalans. Abans era “dona’m un bon vi”, un Rioja o un Ribera. I ara no. Per fi ens ho hem cregut i ja no tenim cap complex.\nAl darrer llibre, ‘Què beure quan no beus’, parla de begudes sense alcohol. Per què?\nPer diverses raons: en casos d’embaràs, d’un familiar amb càncer, d’un amic amb problemes d’alcoholisme, etc. Vaig pensar que sempre estic parlant de vi, de les seves excel·lències i no penso en gent jove o amb els que per religió no en poden beure… I em va venir de gust canviar el xip i fer maridatges tant en la vida com en la gastronomia amb productes com el te, el cafè, l’aigua, el vi, cerveses o còctels sense alcohol… Són més de dues-centes begudes de tot el món! M’ho he passat molt bé i m’he format molt.\nQuè en pensa, dels joves que comencen a beure?\nEl vi és cultura però el déu del vi és Dionís, que té dues cares: té coses bones com la gastronomia, el gust, el glamur, el paisatge… però també té una cara dolenta. La gent jove ens imita i ens queixem que beuen molt però nosaltres no parem de beure en celebracions, quan sortim de la feina, etc. Si els ensenyem altres coses, potser arribaran al vi amb mesura. Ser alcohòlic no és una broma.