Santiago Nofuentes Vilanova i la Geltrú 28-01-2021 08:31\nL’equip de govern no sap que fer!! Ara carrega contra les baixes del personal, la majoria pel covid. Se li acudeix que el millor és intentar treure’s el problema de sobre i demana la “intervenció” de la Residencia pel Departament de Salut\nDes de fa un mes la Residència “Els Josepets” de Vilanova i la Geltrú, gestionada per l’Organisme Municipal AISSA, està patint un important brot de covid-19. Han estat afectats 30 usuaris i 25 treballadors; havent-se produït 8 defuncions d’usuaris fins la data. D’altra banda, la vacunació d’usuaris i treballadors va quedar ajornada “sine die”.\nL’equip de govern de l’Ajuntament i el consell rector d’AISSA, encapçalats per l’Alcaldessa i presidenta, Olga Arnau, i la regidora i vicepresidenta, Mercè Mateo, lluny d’arremangar-se i fer tot el possible per revertir la situació, es dedica a tirar pilotes fora i culpabilitzar a tots aquells que té al voltant.\nSegons l’article 7 dels Estatuts d’AISSA: El Consell Rector és l’òrgan màxim de direcció que assumeix el govern, l’alta direcció i fixació de les línies d’actuació de l’AISSA - MITJÀ PROPI.\nPer la regidora, declaracions a Canal Blau, el diagnòstic és que falta muscle directiu, per descomptat un equip directiu “heretat” segons ella. Oblida que fa un any, van posar una nova gerent “provisional” al front de la Residencia. A més de retallar les competències de la direcció, fins al punt que qualsevol decisió ha de ser aprovada per l’alcaldessa, el consell rector o el propi Ajuntament (veure estatuts d’AISSA, articles 7 a 10 i 17, entre d’altres). Per exemple, si la gerent ha de pagar una factura de 50€ a un proveïdor. A més de la seva firma, requereix la firma mancomunada del tresorer de l’Ajuntament, de l’interventor i de la pròpia Alcaldessa. Quin marge d’actuació té la direcció i quan ha costat pagar aquesta factura de 50€?\nDonat el nombre de persones de baixa, a mitjans de gener, es demana ajuda al Departament de Salut. Es una alternativa, però de ben segur hi ha d’altres, fins i tot més efectives, al tractar-se d’una situació excepcional. Salut fa el que pot, però avui dia no hi ha personal format disposat a treballar a una Residència i menys amb un brot de covid.\nLa situació empitjora, amb gairebé la meitat de la plantilla de la Residencia de baixa, 38 persones en total d’una plantilla a jornada completa de 70 professionals. Segons la regidora, declaracions a Canal Blau, amb només 1 infermera, la plantilla prevista són 6 infermeres a temps complet.\nL’equip de govern no sap que fer!! Ara carrega contra les baixes del personal, la majoria pel covid. Se li acudeix que el millor és intentar treure’s el problema de sobre i demana la “intervenció” de la Residencia pel Departament de Salut.\nLa Residència disposa d’una direcció assistencial i d’altres professionals totalment capacitats, que a més estan fent una bona coordinació amb l’equip del CAP Jaume I. Però es més còmode demanar la “intervenció”, si va bé s’apuntaran les medalles, si no millora serà culpa de l’entitat que fa la intervenció.\nLa “intervenció” suposa que mitjançant una altra empresa sociosanitària especialitzada es treballarà per contenir i eliminar el brot. A la pràctica, suposa posar un metge i altre persona externa al front, que “assessoren” a la direcció assistencial (probablement més capacitada que els externs) durant unes hores a la setmana. Encara que la dedicació es variable segons els centres.\nQuina empresa especialitzada fa la “intervenció”? Es tracta de STS Gestió de Serveis Socio-Sanitaris, S.L., un grup privat amb orígens a Reus. Disposava de 4 centres residencials al Baix Camp i l’empresa Ambulàncies Reus, entre d’altres negocis.\nEl Grup STS va facturar uns 14 milions d’euros a l’exercici 2017, amb 1,4 milions (un 10%) de beneficis. El seu president, fins al 2018, era Ángel Matías Barberán Puig per a qui, segons Europa Press, al 2015: “El juez ha decretado libertad provisional con retirada de pasaporte para el empresario Ángel Matías Barberán, que ha declarado como imputado ante el juzgado de Reus (Tarragona) que investiga el caso INNOVA”. No he trobat informació respecte al judici. Curiós, crec que va ser la CUP, ara a l’equip de govern, qui va denunciar el cas INNOVA. El Grup STS va ser comprat al 2018 pel Grup francès Colisée. La compra de STS forma part de l’expansió de Colisée a Europa, des de que al 2017 IK Investment Partners va comprar la majoria del capital de Colisée, mitjançant el seu Fons IK VIII, que segons Nació Digital opera des d’un paradís fiscal de Jersey. Respecte a Colisée, a la web es pot veure l’equip directiu i les múltiples activitats a què es dediquen, sens dubte persones molt expertes en gestió sanitària i social.\nDurant la primera onada de la pandèmia, segons el diario.es, es van intervenir a Catalunya 14 residències per la seva incapacitat per afrontar la pandèmia. No hi ha cap informe oficial fet públic avaluant l’efectivitat de les intervencions, bona part d’aquestes han tornat als seus gestors d’origen. Les residències intervingudes que van presentar major percentatge de mortalitat dels seus usuaris van ser Salarich-Calderer de Bagà (40%) i Ballús de Valls (39%). La primera va ser gestionada durant la intervenció pel Grup STS, la segona per la Fundació Vilaniu. Això no obstant, no hi ha informes sobre quina era la situació inicial i la seva evolució. Desprès de la intervenció, Grup STS s’ha fet càrrec de la gestió de la Residencia Salarich-Calderer a Bagà pels propers 12 anys. El patronat de la Residencia està format al 50% entre el rectorat i l’ajuntament de Bagà, de fet l’Alcalde és el vicepresident. Per tant, la intervenció ha permès al Grup STS incrementar la seva presència al territori.\nSuposo que un equip de govern tan “rigorós” amb els temes formals, haurà tingut en compte aspectes importants contemplats a la normativa de contractació pública i de la protecció de dades: Quin ha estat el criteri de selecció de la empresa especialitzada? Quantes empreses especialitzades s’han presentat? Quin és l’import de l’adjudicació? Quins resultats se’ls demana? Quin currículum s’exigeix als “especialistes”? aquest especialistes poden accedir a la informació confidencial dels residents? Qui serà responsable davant un problema assistencial? Quin tipus de contracte, suposo que ja signat, vincula el triangle AISSA-Departament de Salut-Grup STS? Com que no he vist publicada cap licitació d’emergència ni a la web del Departament de Salut ni de l’Ajuntament en surten tots aquests dubtes i molts més.\nEncara que ho pugui semblar, no tinc res contra la “intervenció”, tot i que tampoc es la panacea. Si l’equip de govern es incapaç, em sembla correcte demanar ajuda i tant de bo serveixi per sortir de la greu situació en què es troba la Residència. El que no és acceptable és que l’equip de govern no tingui la honestedat de reconèixer que han estat incapaços d’afrontar la situació, que no saben que fer. La major imatge del fracàs es que l'Alcaldessa, Sra. Olga Arnau, no ha dit res, fa dies em deia que tenia feina més important que respondre els meus escrits. Però i ara?, no és important tot el que està passant per que l’Alcaldessa i Presidenta d’AISSA expliqui als residents, familiars, treballadors i ciutadans que farà per intentar millorar la situació?\nA sobra, l’autocrítica de la presidència és culpabilitzar a tots els que tenen al voltant: manca de muscle de la direcció, per suposat “heretada”, arremetre contra l’absentisme (majoritàriament per contagis), si algun professional ha fet alguna cosa malament a la planta, o el personal s’ha relaxat.... Però a més ho volen vendre com un èxit, ens hem coordinat molt bé l’Ajuntament, el Departament de Salut i el de Benestar, només faltaria que no es coordinessin bé, tots tres estan dirigits per ERC. Altra cosa es que hagi servit per alguna cosa, com haver vacunat.\nPer acabar-ho d’adobar, un govern municipal progressista on està la CUP, ven la seva ànima a un fons d’inversió, desconec si voltor o no, però evidentment la seva prioritat es el benefici econòmic. Mireu si estan desesperats. Diuen que per estar al poder s’ha d’empassar algun gripau, però passar de denunciar el cas INNOVA a Reus, o parlar de “remunicipalitzazió” dels serveis públics externalitzats, a cedir la gestió d’un organisme públic municipal a un fons d’inversió no deixar de ser sorprenent.\nAl meu criteri, son incapaços de veure que la solució passa per dos aspectes claus:\n- Incorporar personal, infermeres i gerocultores. La plantilla està sota mínims. El que realment cal son mans, no experts ni assessors, aquests no tindran cura dels residents. Encara que sigui difícil, hi ha formes de fer-lo. Només cal donar “instruments” a la direcció assistencial.\n- Vacunar a residents i professionals per frenar la propagació. No si val dir: “es vacunarà en breu”. Des del dia 15 de gener es podia vacunar a residncies amb brots, d’acord amb la normativa de Salut. S’han perdut dues setmanes, amb l’agreujant de que ara no hi ha vacunes. L’Ajuntèament ha d’exigir la vacunació immediata.\nSempre es diu, amb raó, que a posteriori o des de fora és molt fàcil criticar. Jo no em vull quedar només en la crítica, pel que em poso a disposició de la Residencia per treballar, de forma totalment altruista, per ajudar a millorar la situació; aportant els meus coneixements i 40 anys d’experiència al sector sanitari i social.


Ball pagès, un ritual ancestral en plena forma - Santjosep.net\nBall pagès, un ritual ancestral en plena forma\nEl ball pagès és el ball típic de les Pitiüses i un dels patrimonis culturals amb més pes específic de les illes. El seu colorit, el seu ritme i la seva coreografia sembla que ens traslladin a èpoques i indrets remots tot i que, en realitat, els seus orígens són del tot incerts. Sí que se sap, per exemple, que l’extrema diferenciació de rols entre l’home i la dona i el ritme que acompanya el ball podrien reflectir influències de ritus pagans arcaics que es van consolidar en l’àmbit rural al llarg dels segles. En l’era moderna, el ball pagès tenia lloc a les cases de pagès amb motiu de les celebracions més destacades, com ara casaments, matances, festes de poble i festes de pou. Avui, aquest patrimoni immaterial viu una època d’esplendor amb múltiples activitats i exhibicions dins i fora del territori nacional i es consolida com un atractiu turístic i cultural de primer ordre.\nMostra de Ball Pagès\nEl ball pagès mostra una dinàmica molt particular. En aquest, la dona adopta una posició submisa i executa moviments circulars mitjançant uns passos petits i ràpids, sempre amb la mirada al terra i els braços enganxats al cos. L’home, d’altra banda, adopta un paper molt més actiu i dinàmic i fa grans salts en què alça les cames al màxim possible sempre al voltant de la dona, a mode d’acrobàtic ritual de festeig. Els dansaires mai no es donen l’esquena mentre dura el ball i l’home en cap moment aparta la seva mirada de la dona. Alhora que executa els seus potents salts al voltant de la seva companya, el ballador ocuparà les seves mans tocant les castanyoles, bells instruments tallats en fusta de ginebre i de grans dimensions, que aporten una gran sonoritat al ritual.\nHi ha dues modalitats bàsiques de ball pagès: la curta i la llarga. La primera té un ritme més pausat i una durada breu i solien iniciar-la els més grans, com a preludi de la festa. La segona, com indica el seu nom, té una durada superior i molt més vigorosa per part de l’home, que s’apropa i s’allunya de la dona a mesura que aquesta incrementa les espirals del seu recorregut. Hi ha variants, com sa filera, en què l’home balla amb tres dones, o les nou rodades (o dotze rodades), en què els balladors no salten, sinó que llisquen, i la coreografia varia notablement. Actualment també es creen variants a partir de noves interpretacions del ball fetes per les diverses agrupacions folklòriques de l’illa.\nD’altra banda, la música que acompanya el ball pagès, molt marcada per la seva potent percussió, és creada per les castanyoles (una amb un so més greu que l’altra), el tambor i la flaüta (flauta de fusta típica d’Eivissa), als quals se’ls afegeix l’espasí (espasa metàl·lica que s’utilitza de base de percussió) quan s’interpreta la modalitat de caramelles, el cant ancestral que a Eivissa se sent per Nadal.\nEl ball pagès serveix també com a pretext perquè els participants exhibeixin les seves millors gales. L’home acostuma a vestir un faixí vermell i camisa i pantalons blancs; corona el seu cap amb una boina vermella, molt semblant a la barretina. Sol portar una armilla negra i un mocador de color groc. El vestit de la dona, d’altra banda, és espectacular i consta d’àmplies faldilles formades per diversos enagos i puntes. S’acompanya d’un gipó i un mocador de blonda al cap. I, per sobre de tot això, el complement per excel·lència: l’emprendada, l’exclusiu conjunt de joies que la dona exhibia com a mostra del seu estatus social. L’or, la plata, el nacre i el corall vermell es combinen en peces de delicades formes executades amb mestratge artesanal.\nLa emprendada eivissenca\nActualment el ball pagès viu una època daurada gràcies a la passió i dedicació que les noves generacions de balladors i sonadors aporten a la difusió d’aquest ric patrimoni cultural. El municipi de Sant Josep té el privilegi de disposar de tres colles que el promouen i el difonen a través de múltiples esdeveniments dins i fora de les nostres fronteres: la colla del Grup Folklòric Sant Josep de sa Talaia, la colla de Sant Jordi i la colla des Vedrà\nEl Grup Folklòric Sant Josep de sa Talaia va iniciar el seu camí el 1980 i s’ha orientat a la recuperació de les festes populars i a transmetre als més joves els costums heretats dels més grans. Ha participat en festivals nacionals i internacionals (França, Suècia, Bèlgica, Anglaterra, Portugal).\nLa colla de Sant Jordi (Grup Folklòric Sant Jordi de ses Salines) es va crear el 1982 amb l’objectiu d’investigar, recuperar, ensenyar, divulgar i fomentar els costums i el folklore eivissenc. Té uns 60 membres, entre balladors i sonadors (músics). Organitza cursos per a l’elaboració de peces i instruments típics, i també xerrades i classes per difondre costums i tradicions de l’illa. Ha participat en diversos festivals nacionals i internacionals (Alemanya, Xipre, Portugal, França, Suïssa, Àustria).\nMostra de Ball Pagès a l’església de Sant Agustí\nLa Colla des Vedrà, d’altra banda, es va constituir a Sant Agustí el 1981 per preservar l’herència cultural transmesa per les generacions precedents i promoure’n la difusió entre els joves i el públic en general. Des de la seva creació, el grup ha utilitzat el ball, la música, els vestits i els instruments com a punt de partida per a la divulgació de la cultura i la tradició eivissenca i té una intensíssima agenda anual de cursos, trobades, concursos, esdeveniments i festivals.\nEstabliments emblemàtics de Sant Josep\nMercat de Sant Josep. Ecològic, local i d’artesania\n1 maig - 30 novembre\nHippy Market Platja d’en Bossa\nLa OUM arreu d’Evissa – Sant Jordi\n4 maig @ 18:00 - 1 juny @ 18:00\n11 maig @ 18:00 - 8 juny @ 18:00\n18 maig @ 18:00 - 15 juny @ 18:00


9/06 17ª Mostra Internacional de Curtmetratges Dr. Mabuse - Centre Cívic PATI LLIMONA\nInici Activitats passades 9/06 17ª Mostra Internacional de Curtmetratges Dr. Mabuse\n9/06 17ª Mostra Internacional de Curtmetratges Dr. Mabuse\nTres dies, tres espais. La Mostra Internacional de Curtmetratges Dr. Mabuse celebrarà la seva 17a edició els dies 2, 9 i 16 de juny.\nEl Centre Cívic Trinitat Vella, la plaça Sant Felip Neri i el Cafè del Centre són els espais triats en què es projectaran els diferents curtmetratges seleccionats per a cadascuna de les sessions.\nEl centre cívic Pati Llimona col·labora en aquest esdeveniment amb la projecció a la plaça Sent Felip Neri que tindrà lloc el dissabte 9 de juny a les 21.30 h.\nEls curtmetratges de la Mostra no pertanyen només a un sol gènere o format. El jurat procura que la selecció dels millors curtmetratges també mostri les diferents apostes cinematogràfiques que s’han fet anualment. Una altra característica de la selecció Dr. Mabuse és la nostra aposta no només per a curtmetratges de directors ja reconeguts dins del món del cinema sinó també per a nous directors que tot just comencen.\nLa peculiaritat del Dr. Mabuse rau en el format de projecció que proposa, que combina cinema i teatre. Enlloc d’oferir una simple mostra de curtmetratges, on es projecten els treballs un darrera l’altre, al Dr. Mabuse cada curtmetratge té una petita presentació teatralitzada. Clown, mímica, contes per adults, sketchs, showmans, són alguns dels formats de presentació que s’han adoptat durant els setze anys de Dr. Mabuse, on els actors i actrius encarregats de dur a terme les presentacions no són mai els mateixos. La figura de l’actor és molt important al nostre format, ja que és l’encarregat de crear un fil conductor entre els curtmetratges i crea un lligam especial entre públic i pantalla, moltes vegades no acostumat a aquest format.\n27/02 TALLER FAMILIAR DE LEGOROBÒTICA


ANEM A FER UNA CERVESA?: MACHU PICCHU !!\nA la vida hi ha vegades que, no saps com, apareixen petits detalls que justifiquen grans esforços, grans decisions previament incertes. Això és el què ens va passar amb la visita al Machu Picchu.\nTot va començar el dia 4 d'abril, quan a les 6'30 del matí ens passaven a recollir per l'hotel per dirigir-nos al Km.82, allà on començava tot. Amb el nas ple de mocs i el fred atacant els nostres cossos, el Toni, la Gemma, la Mariona i jo compravem un parell de garrots de fusta que ens haurien de carregar en els moments més durs. I aixi començavem a caminar.\nEl primer dia van ser 4 hores llargues, amb varies parades i visites a les primeres ruines inques que s'interposaven en el nostre camí. Tot i així, al vespre, mentre intentavem rebuscar en els nostres infims coneixements logistics la manera de col.locar-nos dins les tendes de campanya, ens sentiem amb suficient energia com per seguir l'endemà. Per tant, a les 5 del mati, quan el sol començava a treure el cap, tornavem a posar els peus a terra, amb el nas encara ple de mocs, i amb un silenci que ocultava la maleïda son que no havia estat vençuda dins de les tendes, on el problema logístic no va ser solucionat.\nAqui va començar el compte enrera. Sortin des de 2800 m.s.n.m, haviem de pujar camins i escales fins a 4200 m.s.n.m. En total, 1400 metres d'ascens sense descans en els quals els bessons ens cridaven a aturar-nos, la respiració i la boca seca ens informaven de la proximitat al nostre límit físic, i la falta d'oxigen afegia un mal de cap estrany que enterbolia els nostres pensaments, si és que pensavem en alguna cosa. Malgrat tot, sigui per l'orgull català, o per l'estupidesa catalana, vem arribar al cim. La següent baixada de 600 metres va ser un passeig per la resistència anaeròbica, però un malson per les nostres cames, que tremolaven a l'arribar com intentant retenir-se alhora d'escupir-nos improperis.\nAquella nit no va caldre logistica, vem dormir fins que la veu peruana oferint-nos "coca-té" ens va despertar. Quedava per davant un tercer dia on repetiem les més de 7 hores de caminada del dia anterior, tot i que teòricament més assequibles. De fet, no era tant el pendent a superar, però només hi havia una cosa que ho podia empitxorar: el temps. Desaparegut el Sol dels dos primers dies, núvols espessos van ocupar l'espai blau i es van dedicar a esquitxar-nos amb una pluja constant i molesta durant tot el trajecte, mentre ens impedien gaudir d'unes vistes teòricament magnífiques. Quan els peus ja sortien sols de les sabates reclamant descans vem arribar al campament, on per primera vegada després dels 3 dies, vem poder disfrutar d'una dutxa (amb aigua calenta) que ens va recomfortar i relativitzar el dia passat. Només ens quedava l'últim dia: l'arribada al Machu Picchu.\nEnganyats o volguent ser enganyats, vem despertar-nos a les 4 del matí amb suficient energia com per ser el segon grup en començar l'últim ascens d'una hora que ens portaria a la porta del Sol on veuríem, per primera vegada, la ciutat Inca. Amb un atac de desesperació, i mantenint l'orgull (o estupidesa) català, aquella hora es va convertir en 40 minuts d'ascens frenètic amb corredisses incloses. El resultat va ser arribar treient el fetge per la boca, escupint saliba inexistent, i intentant enfocar la vista. I quan ho vem aconseguir, els ulls ploraven de ràbia al trobar-se amb els mateixos núvols del dia anterior que semblaven oblidats. Maleïnt el temps, les corradisses, els Inques i la mare que ho va parir tot, vem començar el descens.\nQuan tot semblava conduir al fracàs, va aparèixer el petit detall que ho justificava tot. Una petita brisa d'aire fresc, acompanyada pels primers raigs de Sol, dibuixaven una cortina nuvolosa que mica en mica es va anar obrint, talment les cortines d'un escenari abans de començar la funció. I, com en aquest cas, l'espectacle va començar. Primer va sortir en escena la casa del guardià, rodejada de llames, que ens convidava a mirar més enllà. I a sota, als seus peus, va aparèixer una de les primeres 7 meravelles del món: el Machu Picchu. Assentats al capdamunt d'una roca, vam despertar-nos a la vegada que el temps, mentre els ulls de ràbia deixaven pas a un somriure satisfet, una mica malèvol, que venia a dir: "Malperit, amb el què m'has fet patir!!".\nLlavors va venir la visita guiada, l'ascens al Waynapichu per gaudir d'una vista més de la ciutat Inca banyada pel Sol, el descens amb bus a la població d'Aguas Calientes per agafar el tren de tornada a Cuzco, i l'acuclada d'ulls estirats, finalment, sobre un llit.\nAixò si, i sense haver-ho comentat amb ells, estic segur que abans de deixar-nos portar per la son i el cansanci arrossegat, tots 4 vem pensar que, efectivament, aquelles últimes hores trepitjant territori Inca amb la samarreta suada, els cabells bruts, i amb el nas ple de mocs, justificaven els 4 dies de caminada que, si voleu que us digui la veritat, gairebé ja no me'n recordo.\nPublicat per Quim Carrera a 0:49\nsou uns cracs!!!!!\n11 d’abril de 2008, a les 11:36\nBRUTAL!!!!!! No he anat al Machu Pichu,però es dels llocs que tinc intenció d'anar....ara se que encara que hi vagi no ho fare caminant...ja ho heu fet vosaltres per mi...i per sobre de tot el relat ...BRUTAL!!!! mARE\n11 d’abril de 2008, a les 17:07\nHola als 4! Primer que tot enhorabona pel blog, és molt xulo i em distrec moltíssim en les hores de feina....les fotos són una meravella! Segur que la Gemma va fer la caminata fins al Machu Picchu ? jijiji Be sóc la Monica de Vilallonga....que disfruteu! Records i petons en especial per la Gemma i el Toni....fins aviat...\n11 d’abril de 2008, a les 19:02\nHola soc la begoña, avui he pensat a veure per on deuen ser la mariona i en quim i caram desde 'últim cop que vaig fer una ullada deu n'hi do tot el que heu fet, quina enveja!!!!\napa a seguir disfrutant.\n12 d’abril de 2008, a les 12:29\nDe nou soc l·avi Pere que em comunico per desitjaros bona sort en la vostra aventura, de la cual penso molt sovint i disfruto molt llegin els vostres comentaris. Que disfruteu forÇa i fins una altre ocasio.\n16 d’abril de 2008, a les 16:04\nSAN CRISTOBAL DE LAS CASAS..QUE GUAPO!!!\nMEXIC DF I OAXACA!!\nPERÚ...HI TORNAREM !!\nPERÚ...PAISOS DINS UN PAIS\nEL CAMI DE LA...VIDA !!!


El periodista Ramon Besa, convidat al ‘Canya roig-i-negra!’ de dimecres 17 de maig ~ LANOVA\n12:29:00 Activitats, Canya, Programació\n'Canya roig-i-negra!' és l'espai de tertúlia, conduït pels periodistes Josep Gallofré i Marc Busquets, que de manera mensual coorganitzen Reusdigital.cat i LANOVA Ràdio amb el suport del CF Reus Deportiu.\nRamon Besa és una de les firmes de més prestigi en el periodisme esportiu actual. Redactor en cap d'Esports del diari El País, també és col·laborador de Ràdio Barcelona i Catalunya Ràdio, i compagina la seva tasca professional amb la docència, com a professor de Periodisme a la Facultat de Comunicació de Blanquerna a la Universitat Ramon Llull de Barcelona.\nÉs, a més, autor de llibres com ‘Maradona, una història efímera’ (1998) i ‘Del geni al mal geni’ (1999), i coautor de ‘Petita història de La Masia del Barça’ (2012). Recentment ha coescrit ‘La Jugada de la meva vida’ (2016), unes memòries d'Andrés Iniesta. La seva trajectòria professional ha estat reconeguda a través de diferents guardons com el premi Quim Regàs de Periodisme o el Premi Internacional de Periodisme Manuel Vázquez Montalbán.


L’atur ha augmentat en 25 persones durant el mes d’agost a Cubelles | Ràdio Cubelles\nL’atur ha augmentat en 25 persones durant el mes d’agost a Cubelles\nÉs l’increment més alt del 2017 i el creixement de l’atur registrat més alt en un mes d’agost des del 2011.\nFont: Observatori del Treball i Model Productiu. Generalitat de Catalunya\nEl total de l’atur registrat actualment a Cubelles és de 855 persones. Són 25 persones més que al juliol segons dades de la Generalitat de Catalunya. Tal com es pot comprovar en el gràfic de més avall, es tracta de l'augment més alt en un mes d'agost des de l'any 2011 tant a Cubelles com també a tot Catalunya.\nProporcionalment, el de Cubelles és un dels augments de l’atur més alt de la comarca juntament amb Canyelles. De fet, en quantitat ha pujat més l’atur registrat a Vilanova i la Geltrú, on han tingut un increment de 37 persones, però proporcionalment és un augment de poca consideració en comparació amb els 25 de Cubelles o els 14 de Canyelles. A la resta de municipis del Garraf també han patit augments de l’atur registrat durant aquest mes d’agost passat. Només Olivella ha reduït en una sola persona l’atur registrat. Després, a banda de Cubelles i Vilanova, a Canyelles és on més s’ha notat l’augment de l’atur. En canvi a Sant Pere de Ribes i a Sitges l’increment ha estat molt lleuger. En el total del Garraf la pujada de l’atur registrat ha estat de 80 persones i la xifra conjunta després de l’agost a la comarca se situa en 8381 persones inscrites a les oficines d’ocupació.\nEn el cas de Cubelles, el regidor d’empresa, emprenedoria i ocupació, Narcís Pineda, en una entrevista recent conclou que les dades d'atur registrat serveixen per saber més o menys com està la situació però que la seva prioritat és aconseguir incrementar la qualitat i l’estabilitat dels llocs de treball que es creen al municipi.\nAtur Regsitrat Cubelles 2011-2017


Petició de documents / Serveis / Inici - Biblioteca de Catalunya\nEts a: Inici / Serveis / Petició de documents\nAquest servei permet als usuaris demanar i consultar documents del fons de la Biblioteca de Catalunya.\nPodeu demanar un màxim de cinc documents alhora. Si en demaneu més, quedaran a la cua durant 10 minuts per distribuir equitativament les peticions de tots els usuaris. La consulta d’un nombre més gran de 5 documents restarà condicionada a les particularitats dels documents i al nombre de peticions.\nEls documents de la BC estan a la vostra disposició, si us plau demaneu els que preveieu que realment podreu consultar.\nEls documents estaran disponibles durant 24 hores. Si no els veniu a consultar i no indiqueu res a la petició seran retornats als dipòsits.\nEs poden deixar un màxim de 5 documents reservats.\nSi excepcionalment necessiteu demanar molts documents a la vegada (un llistat ampli, per exemple), contacteu amb el servei d’Informació bibliogràfica.\nPer demanar documents necessiteu el carnet de lector en vigor.\nTambé podeu contactar amb carnet@bnc.cat o amb el telèfon [+34 93 270 23 00 (ext. 84013158).\nConsulteu el manual bàsic.\nLa forma més ràpida és accedir des del catàleg de la BC i una vegada localitzat el document cal fer clic al botó “Demanar document”.\nUs haureu d’identificar amb el codi de barres del vostre carnet de lector --o el del passi provisional que us hagin facilitat prèviament--.\nLa contrasenya és el DNI tal i com apareix al carnet.\nS’obrirà un formulari que inclou les vostres dades i les de l’obra sol·licitada. Caldrà omplir-lo amb les dades restants així com la informació que vulgueu fer arribar a la sala dins l’apartat “nota”.\nPer demanar els documents que no apareixen al catàleg, com els d'algunes bases de dades o fons especials, ompliu aquest formulari.\nLes peticions es poden fer ininterrompudament, però l’horari de cerca al Dipòsit General i al Dipòsit de Reserva és de: 9:00h a 19:00h de dilluns a divendres i 9:00h a 13:00h els dissabtes. Consulteu els horaris i calendari actualitzat de la BC.\nConsulteu el temps d’espera dels documents (segons localització).\nPodeu veure l’estat de les vostres peticions en el següent apartat:\nEls documents de la biblioteca estan guardats en diferents dipòsits. El temps d’espera dependrà del lloc on estiguin ubicats.\nEls documents ubicats a DG Hospitalet, DR Hospitalet i Villarroel, encara que apareguin servits a sala no estaran disponibles fins que no hagi passat el temps d’espera indicat.\nUs recomanem que demaneu els documents amb un dia hàbil d’antelació.\nPer telèfon [+34 93 270 23 00 (ext. 84013156)] o correu electrònic [reserves@bnc.cat].


PARAULA DE DÉUDimecres 27 d’Octubre 2021 – Bloc de Pere Codina Gironella\nPARAULA DE DÉUDimecres 27 d’Octubre 2021\nTot fent camí cap a Jerusalem, Jesús passava per viles i pobles i ensenyava. Algú li preguntà:\n— Senyor, ¿són pocs els qui se salven?\n— Esforceu-vos a entrar per la porta estreta, perquè us dic que molts voldran entrar-hi i no podran. Després que el cap de casa s’haurà alçat a tancar la porta, vosaltres us quedareu fora i començareu a trucar dient: «Senyor, obre’ns.» Ell us respondrà: «No sé d’on sou.» Llavors us posareu a dir: «Hem menjat i hem begut amb tu, i has ensenyat per les nostres places!» Ell us respondrà: «No sé d’on sou. Aparteu-vos de mi, tots els qui heu obrat el mal.» Allà hi haurà els plors i el cruixit de dents, quan veureu Abraham, Isaac, Jacob i tots els profetes en el Regne de Déu, mentre que a vosaltres us hauran tret fora. I vindrà gent d’orient i d’occident, del nord i del sud, i s’asseuran a taula en el Regne de Déu. Hi ha darrers que seran primers, i primers que seran darrers.\n• Estem davant d’una paràbola escatològica. Els textos escatològics sempre son durs i dramàtics perquè volen provocar una reacció del qui ho escolta: “Correu, mireu d’entrar per la porta estreta…” Si s’ha de córrer, és que hi ha una urgència! O un perill d’adormir-se. És urgent construir el Regne, seguir el Mestre, no sigui cas que ens esgarriem.\n• “Lluny de mi els qui obreu el mal…” és un altre sacsejada, perquè hi ha perill de perdre’s, no t’adormis en desitjos de tresors efímers. Aquesta forma de maledicció, no es correspon gaire bé amb l’afirmació de Jesús sobre si mateix: “Feu-vos deixebles meus que jo soc benèvol i humil de cor.”\n• El Jesús benèvol i humil de cor, no vol que es perdi cap d’aquests petits. Per això ens provoca i ens sacseja amb paraules dures, hiperbòliques.\n• Hem de comprendre que l’evangeli és el poder de Déu per salvar els qui creuen. Però això només ho entenen els senzills i queda amagat pels savis i entesos.\nAutor LA VIDA EN UN BLOCPublicado el 26 octubre, 2021 Categorías Sin categoría\nAnterior Entrada anterior: REFLEXIÓ D’AVUI Dimecres 27 d’Octubre 2021\nSiguiente Entrada siguiente: ESCRIT DEL BLOC Dimecres 27 d’Octubre 2021


L'orquestra, un programa de ràdio (E03) — Benjamí Villoslada, bitòleg tecnooptimista\nTercer lliurament de la publicació del llibre inèdit del Jordi Vendrell. Trobareu la resta sota la categoria ‘Jordi Vendrell’ d’aquest blog.\nVeig clara la necessitat de posar a cada col·laborador-còmplice un tema musical particular triat per ells mateixos. Caldrà estudiar l’excusa per posar discos si fos necessari.\nEl Lorés avui se m’ha presentat amb una dent de menys. Li ha canviat la veu. M’ha dit que una hora a Palau és molt i al P li agrada fer favors. Si hi ha putada contractual ja en parlarem. No es poden agafar a la lletra d’un contracte denunciat per haver estat signat sota pressió. Ho saben, el que no sé és si se’n recorden. Riurem.\nDe la teòrica d’ahir amb la Rahola n’ha sortit la pressa del Folch per editar les entrevistes d’El lloro. El Ramon ha demanat d’encarregar-se’n. Li hem dit que endavant. Ell vol que surti el 5 de setembre. M’ha demanat la llista de les cassets que tinc en estoc.\nEl fet que hi hagi més o menys persones a l’hora de començar el programa no té la més mínima importància. De fet, és més realista que s’hi vagin incorporant sobre la marxa. També, potser, fóra bo de quedar per fer el vermut o el cafè i copa, si és en directe, poc abans; si és gravat, igualment. A la taula d’en Bernat qui no hi és, no hi és comptat. Per principi.\nTambé podria funcionar amb allò de: passa si pots! Sempre, però, tenint algú segur; si no, malament rai. S’hauria de procurar variar més del normal en la selecció de personatges. Aquest concepte no m’agrada gens, potser convidats? Contertulians? CORDES CORDIALS.\nTrobada del Granados pel carrer. Em confirma que fan córrer que estem a matar i que no fotem brot. Quedem per esmorzar demà-passat i li explicaré la meva versió. Dolgut amb els polítics, no vol venir a El mínim. Penso que, si tothom se’l carrega, i amb arguments contradictoris i excloents, vol dir que té raó.\nArtigues, sense mullar-se del tot, em semiconfirma que puc comptar amb la Xulita.\nAnit se’m va acudir que, per al primer quart d’hora, amb base musical del tema propi, cada col·laborador m’expliqui què hi ha de nou. Un rere l’altre, i així apareixerà un llistat diari de temes i qüestions d’allò més variades. Això podria anomenar-se la partitura.\nEl que diu el Granados em confirma que la sembra de zitzània per part del Cuní, des de fa almenys un any, ha resultat ser eficaç. Ara tothom ho dona per bo quan, en un principi, ells són culpables de la situació. No van voler pagar més a ningú –excepte a mi i per imposició semiobeïda. Lògicament jo no em posaré a fer de negrer amb amics.\nTrucada al Serrano; li interessa la història, el nom, i la idea li sembla bé. Quedem per sopar el dilluns i parlar-ne més. L’orquestra es veu que té molt de rotllo comunicacional: “LA COMUNICACIÓ ÉS COM UNA ORQUESTRA SENSE DIRECTOR I SENSE PARTITURA”, Teruel dixit. Serrano diu que el cos és com una orquestra. Li he ofert un laboratori. Diu que col·laborarà, segur, en una situació a determinar.\nPlantada del Granados. S’excusa –molt amable– i quedem pel dimarts 14, com avui, per esmorzar, i li explico la teòrica d’ahir amb el Lorés sobre el seu cas. En Cullell, queixant-se, li ha donat tots els trumfos, demostra que té raó ell; em sembla que li ha fet goig.\nEntrevistem Josep M. Martí, director general de CC i profe de ràdio a la UAB. Està fent una tesi sobre les radiofórmules i té un llibre sobre la ràdio comarcal a Catalunya. Creu en la creativitat, té clar com és la ràdio. Anem a fer una tassa i, en honor al Jordi Costa, fem un gintònic. Quedem que hem de continuar en contacte, li ensenyo la carta i li agrada. Diu que en té per una temporada, per posar ordre a aquella casa. Sembla que ens podem entendre molt bé. Diu que l’audiència del Cuní és mínima. Els seus alumnes li donen Mercantil per un tub. Queda clar que el nivell del públic és sovint molt més alt que el de molts professionals de la ràdio. No cal abaixar el llistó. Critica molt la repetició de fórmules a totes les emissores. Es veu que la BBC ha fet llibrets teòrics sobre ràdio.\nEl paio m’ha agradat molt. Entesa sense massa teòrica. Novetat, creativitat i sobretot fer allò que els altres no fan. Viu a Reus i això li permet mirar-se les coses amb distància. Li venc el GEB.\nAl Martí li interessa molt la idea del feedback actiu al moment, lliure i sense especialitzar. En directe, li venc la idea de mirall per una ràdio nacional. Ell sembla un especialista en ràdio local. Sap la importància de la proximitat. També critica el fet que, a les ràdios, hi surtin sempre els mateixos. Vol sang fresca, fent-la i sent-hi.\nEn Monzó diu que el Peiró comenta allò del detectiu privat com a invent mercantilaire. En Martí reconeix que el Cuní és llest-escola Castelló. Resumint, no s’ha de perdre de petja el paio aquest de Reus, val la pena. Haurem de muntar dinarets.\nCada cop veig més clar el llistat al primer quart, més o menys com ara amb el Lorés però amb tothom que hi sigui. La cosa dels temes musicals particulars pot tenir conya. A més, d’entrada, també fa un índex ampliat per als qui tinguin pressa.\nM’ha fet il·lusió veure com el Martí recordava el meu article de LA RÀDIO MATA, d’homenatge al Jordi Costa.\nAvui m’ha trucat el Santiago Guillén, tot dient que tinc amics molt importants. No li he fet cas i he anat per feina. Hem quedat per a la setmana que ve. Serà divertit veure la cara que posaran a Catalunya Ràdio quan, si surt, els ho expliqui i s’assabentin d’on ve la història. No sé si sap el que vol.\nEl Martí és realment un fill naturalment radiofònic del Costa. I com que això no és normal, cal seguir-lo. A més és un paio de pràctica i de teòrica.\nEntrevista a Louis Sala-Molins. Bo, el paio; parla d’independència amb saber filosoficojuridicopolític. El convido per ser present al primer programa de la tertúlia el pròxim 7 de setembre, car serà aquí. El tio diu que sí, que molt bé i que, a més, resulta que és un descendent parent del Timbaler del Bruc: És de Santpedor, del Mas Lluçà. Diu que ell i el tambor = timbal tenen els mateixos avis. Pot ser un bon element convidat per al primer dia.\nInnovar formalment una tertúlia? Difícil de teoritzar, almenys per ara. El truc ha de ser en la selecció diària, però fóra bo i còmode establir alguna mena d’automatisme –relatiu, és clar. Suposo que ha d’imposar-se un to tranquil, gens apressat, intentant que la gent parli tranquil·lament i a poc a poc. Llàstima que no hi hagi copes, a El lloro funcionaven de meravella.\nSi finalment aconsegueixo gravar-ho, l’ambient d’El lloro es podria donar també aquí. El que més em sorprèn en aquest moment –mig juliol– és la general acceptació de la idea. O ho venc molt bé o realment és una bona idea o el personal té unes ganes de xerrar per ràdio que se’n mor. De fet, això darrer sempre ho he pensat. El truc, però, seria fer servir gent no habitual o bé personatges fora de context. Ara, imagino que hi haurà forts problemes per controlar tot el ramat i a més els convidats. Per tant, caldrà demanar que la Xulita s’hi dediqui el temps suficient i necessari. Els primers dies de setembre prometen ser bons.\nLa mala llet contra els manaies de Catalunya Ràdio s’ha afluixat molt, perquè trempo amb la idea. Com diu el Collell-polític, perdono però no oblido; jo signaria més aviat el viceversa.\nImatge: De Namroud Gorguis a l’Unsplash.\nArtigues, Castelló, Cullell, El lloro, El mínim esforç, Jaume Lorés, Joan Granados, Jordi Costa, Jordi Vendrell, Josep Cuní, Josep M. Martí, L'orquestra, Luis Sala-Molins, Monzó, P, Peiró, Prena, Rahola, Ramon Folch, Santiago Guillén, Teruel, Timbaler del Bruc, Xulita Sala


L’empresa va ser fundada l’any 1910 per TOMÀS SARASA CASAPONSA, qui va obrir el primer petit taller, situat al vell mig del poble de Torroella de Montgrí, al carrer de l’Església. Ben aviat es queda petit i es traslladen al carrer de Mn. Jacint Verdaguer.\n1940: s’incorpora al negoci familiar la 2a generació. MARTÍ SARASA PRATS, gràcies al seu esperit, desenvolupa i professionalitza el negoci. Al mateix temps, també canvia l’emplaçament del taller a l’actual, situat a l’Av. Lluís Companys, 17.\n1972: s’incorpora la 3a generació. MARTÍ SARASA COLL dinamitza i industrialitza l’empresa, a més de construir una nau destinada a matèries primeres i acabats, ubicada a la població de Gualta. Suma, alhora, un ambiciós projecte d’expansió per a les noves instal•lacions.\n1998: s’incorpora la 4a generació. TOMÀS SARASA ROMANS incorpora a l’empresa nous sistemes productius i modernitat als sistemes de treball.\nAquesta empresa, des del seu naixement i fins l’actualitat, ha estat avalada pels seus treballs i els seus clients, els quals són el nostre millor aval.


Les 15 ciutats més verdes del món | Consumer\nLes 15 ciutats més verdes del món\nUna classificació selecciona a les urbs que destaquen per cuidar el medi ambient i la qualitat de vida dels seus habitants\nLes ciutats més verdes del món destaquen per oferir i potenciar la mobilitat sostenible, el reciclatge i la reducció de la generació de residus, el control de les emissions contaminants i de gasos d’efecte hivernacle, la construcció certificada, l’ús d’energies renovables, etc. Els seus habitants gaudeixen així d’una gran qualitat de vida i treballen per garantir-ho també a les següents generacions. Aquest article ofereix una classificació de les ciutats més verdes del món.\nLa revista Green Uptown assenyala des de fa anys a les ciutats més verdes del món. La classificació que s’ofereix a continuació té en compte les urbs citades en 2013 i 2014. L’objectiu és donar una visió més global i àmplia i incloure a tots els continents possibles (solament Àfrica manca de representants). Les tres primeres ciutats d’aquest rànquing apareixen en tots dos anys, i per això mereixen una especial atenció. La idea, com assenyalen els seus responsables, és que serveixi d’esperó a la resta de poblacions amb la finalitat de “avançar en la salvació del medi ambient per a les futures generacions”.\nLes ciutats verdes ofereixen als seus habitants una gran qualitat de vida1. Vancouver (Canadà). Els seus responsables institucionals han engegat un Pla d’Acció per ser en 2020 “La ciutat més verda”. Per a això treballen amb els ciutadans a fi d’aprovar canvis radicals en la gestió dels residus, els ecosistemes o les emissions de diòxid de carboni (CO2), implicades en el canvi climàtic. Entre les propostes destaquen que per a aquest any els nous edificis siguin neutres de carboni (amb un balanç zero d’emissions de CO2) o transformar per complet el seu sistema de transport amb la bicicleta com a protagonista, amb autopistes per a bicis. La ciutat recolza a més projectes d’innovació en tecnologies netes.\n2. Copenhaguen (Dinamarca). Actual Capital Verda Europea, destaca des de fa dècades pel seu esforç a oferir als seus habitants un entorn net. El transport en dues rodes és la base de la seva mobilitat urbana. En 2015 s’espera que el 50% dels seus veïns utilitzi la bicicleta, i un terç, la moto, per desplaçar-se al treball o l’escola. En 2009 va ser a més seu de la Conferència de Canvi Climàtic de Nacions Unides.\n3. Portland, Oregon (EUA). Des de fa anys es troba entre les ciutats més netes d’Estats Units. Els seus responsables volen a més potenciar l’aspecte ambiental. Per a això recolzen la producció alimentària d’origen local, el reciclatge o els edificis amb certificació sostenible LLEGIU. L’urbs usa un 33% d’energia d’origen renovable enfront del 13% de la mitjana nacional, va ser una de les primeres d’EUA a prohibir les bosses de plàstic i compta amb uns 250 quilòmetres de carrils bicis, camins i senderes.\n4. Reykjavík (Islàndia). Gràcies als seus recursos naturals en energia geotèrmica, solament un 0,1% de l’electricitat que necessita es genera amb combustibles fòssils. Els seus autobusos es consideren un dels sistemes de transport públic més verds del món, ja que funcionen amb energia d’hidrogen amb zero emissions.\n5. Ciutat del Cap (Sud-àfrica). El seu ambiciós programa d’eficiència energètica, de millora del tràfic o d’enllumenat públic li han convertit en un punt de referència de la sostenibilitat ambiental urbana.\n6. Sant Francisco, Califòrnia (EUA). Aquesta ciutat porta anys demostrant les seves avançades polítiques ambientals, amb mesures com la prohibició de l’ús de bosses de plàstic comercials, la reducció de residus o d’emissions i el reciclatge.\n7. Abu Dhabi (Unió dels Emirats Àrabs). Destaquen els seus esforços per promoure la reducció de residus, la conservació de l’aigua i l’eficiència energètica. Entre els seus projectes ambientals sobresurt el desenvolupament de Masdar, la Ciutat Verda, que aspira a ser el nucli de les empreses de tecnologies netes del país.\n8. Malmö (Suècia). Aquesta urbs, la tercera més gran del país, és un exemple de sostenibilitat urbana pel seu suport a les energies renovables i els seus amplis espais verds. Posseeix el tercer major parc d’energia eòlica del món, i es planteja ser en 2020 neutra de carboni.\n9. Adelaida (Austràlia). La mobilitat sostenible és una de les seves prioritats. Destaca el sistema gratuït de bicicletes públiques o el d’autobusos, que compta amb el primer del món a impulsar-se amb energia solar. Aquesta energia renovable nodreix també a la majoria dels edificis públics més emblemàtics.\n10. Curitiba (Brasil). És la ciutat més verda d’Amèrica Llatina. Compta amb 14 boscos, més d’un miler dels espais verds públics i 16 parcs. Recicla el 70% de les deixalles i ha plantat al voltant d’1,5 milions d’arbres nous al llarg de camins i carreteres.\n11. Dallas, Texas (EUA). És una de les primeres urbs nord-americanes a obligar l’ús de normes de construcció verda, com el certificat LLEGIU. La reducció i reutilització dels recursos, la conservació de l’aigua i l’eficiència energètica es troben entre les seves principals línies d’acció.\n12. Estocolm (Suècia). És una altra ciutat escandinava que rivaliza amb les seves veïnes quant als criteris ambientals desenvolupats per als seus habitants.\n13. Oslo (Noruega). El seu compromís pel medi ambient és ben conegut des de fa anys. L’ús generalitzat del transport públic i la bicicleta, les baixes emissions contaminants o les elevades taxes de reciclatge són alguns dels seus assoliments més destacables.\n14. Friburg (Alemanya). En la dècada de 1980 es va convertir en una ciutat lliure de cotxes, un compromís que manté en l’actualitat.\n15. Zermatt (Suïssa). Malgrat l’augment del turisme, als carrers d’aquesta pintoresca urbs solament es veuen vianants, bicicletes, carros i un parell de cotxes elèctrics d’emergència.\nciutats energies renovables movilidad-ca reciclatge


Presentació de lEliana com a eixida detapa de la Volta Ciclista a Espanya - El Periódico de aquí\nPresentació de l'Eliana com a eixida d'etapa de la Volta Ciclista a Espanya\nLa 5ª etapa de la Volta Ciclista a Espanya eixirà des de lEliana el 28 dagost\nPresentación de la vuelta ciclista./epda\nSi es repetixen les xifres de l'any passat, 189 països voran l'Eliana protagonitzant l'eixida d'una etapa de la Volta Ciclista a Espanya, amb una audiència estimada d'un milió i mig d'espectadors a Espanya i 400 milions arreu del món.\nÉs una etapa molt atractiva ja que transcorrerà en continu ascens des dels 90 metres sobre el nivell del mar de l'Eliana fins els 1.950 de Javalambre, primer final en alt de la carrera d'enguany.\nLa primera pujada important de l'etapa són els 1.000 metres del port d'Alcublas.\nA banda de l'espectacle dels esportistes professionals, la Volta també té un component festiu al voltant per a disfrutar en família. Hi ha la Fan zone, la caravana o la carrera júnior en la qual participen infants d'entre 12 i 13 anys dels col·legis de la zona.\nA l'acte de presentació han assistit el president de la Diputació de València, Toni Gaspar, el director de la Volta, Javier Guillén, el director tècnic Fernando Escartín i l'alcalde de l'Eliana, Salva Torrent, a més de diputats i regidors d'altres municipis relacionats amb la carrera d'enguany.\nSalva Torrent ha destacat la gran afició que hi ha a la bicicleta en l'Eliana, com evidència el Ciclopasseig del 9 d'octubre que ja porta 31 edicions i últimament congrega vora 1000 participants. Referint-se a l'etapa de la Volta ha dit: "Farem moltes activitats i volem involucrar a tot el món de l'Eliana en els preparatius, amb il·lusió, amb alegria i amb l'orgull que suposa que hagen triat la nostra proposta per a un esdeveniment tan


Holiday Park Izgib Krasnye Tkachi Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 4 allotjaments a Krasnye Tkachi.\nPoselok Dubki, Izgib Sportivniy Park, Krasnyye Tkachi, Krasnye Tkachi, Rússia, 150545 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Holiday Park Izgib\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Krasnye Tkachi, Holiday Park Izgib és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Holiday Park Izgib, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, express check-in/check-out, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, instal·lacions per a reunions i banquets .\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara piscina privada, aire condicionat, calefacció, mini bar, balcó/terrassa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com sauna, piscina exterior, esquí, parc infantil, equitació. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Holiday Park Izgib és una selecció idònia per a la vostra estada a Krasnye Tkachi.\nAllotjaments a Krasnye Tkachi


La productora d’‘En la tuya o en la mía’ vol una renovació de més de cinc entregues RTVE\nEn la tuya o en la mía està a la corda fluixa. El consell d’administració de Televisió Espanyola (TVE) va decidir la setmana passada renovar el programa d’entrevistes de La 1 per només cinc noves entregues. Segons explica el diari digital El Español, la productora de l’espai, Proamagna, es nega a acceptar la renovació. La companyia considera que no els compensa gravar aquestes noves entregues a causa de l’esforç de planificació que, tal com diuen a la capçalera digital, els suposa.\nEl programa està presentat per Bertín Osborne, que, segons El Español, també s’ha negat a continuar si la renovació és només de cinc entregues. En cas que la productora i TVE no arribin a un acord, En la tuya o en la mía acabaria el 30 de març en comptes de finals d’abril, que és quan la cadena preveu que finalitzi. De fet, ja s’han gravat els quatre programes del març que quedarien per emetre i que tenen com a convidats Juan y Medio, Bibiana Fernández, Lola Herrera i Agatha Ruiz de la Prada.\nEn la tuya o en la mía aplega de mitjana a Espanya 3,8 milions d’espectadors i un 18,5% de quota de pantalla. Davant aquestes dades d’audiència, que l’han convertit en líder de la franja en diverses ocasions, TVE ha anat renovant progressivament el programa per no interrompre’n l’emissió. L’espai va aconseguir el seu rècord de share amb l’entrevista al futbolista Iker Casillas, mentre que va assolir el màxim d’espectadors amb la conversa entre Osborne i Alejandro Sanz. N.J.


Associació Catalana de Bioespeleologia: Nº 010. Recol•lecció de fauna dins de cavitats\nPer l'estudi de la fauna cavernícola, primer és necessari capturar els exemplars. El sistema més directe és el de rastreig, o sigui, anar de quatre potes pel terra de la cavitat i remenar-ho tot, guardant la fauna trobada, amb la cura de tornar-ho a deixar tot el més semblant possible a com ho hem trobat.Els estris imprescindibles que necessitarem són un aspirador i uns tubs amb alcohol de 70º a on anirem abocant tot el que recollim. A mida que ens vagi interessant més la bio, podrem fer servir més estris i més líquids conservants, cadascun adequat als diferents tipus de fauna. Però de moment ja és suficient per a iniciar-se. Hi ha cavitats que per ser una època de sequera, falta de nutrients o altres raons, la fauna és escassa o hi és absent. Per estudiar i determinar les espècies són necessaris varis individus, que hi hagin mascles i si pot ser, també femelles, que siguin adults, que estiguin en bon estat de conservació, etc. En moltes ocasions es captura una quantitat insuficient i llavors queden dues opcions: o bé tornar-hi i que hi hagi sort, o deixar-hi trampes per atreure la fauna. De les dues maneres s'hi ha de tornar, però amb les trampes sempre hi ha més possibilitats de capturar més fauna, ja que treballen les 24 hores sense desgast.\nExplicarem les més usuals: Per la fauna terrestre: Per tornar-hi a curt termini (començen a ser eficaces a partir de les 48 hores); una setmana o dues com a molt, l'esquer pot ser una pell de fruita, un tros de formatge, un cargol xafat, herba fresca, un retall de pernil, etc. També pot ser suficient refregar formatge sobre una pedra i deixar-la al terra en un racó humit o al costat d'una zona amb guano. Les trampes sempre s'han de recobrir amb unes quantes pedres per evitar que s'ho pugui menjar algun petit rosegador. No està de més marcar el lloc amb una fita de pedres o un senyal per recordar l'indret de la trampa o fins i tot per si és una altre persona la que torna a recollir-les i que pugui trobar-les. Al tornar-hi hem d'anar treien les pedres, mirar-les bé una a una per sobre i per sota fins arribar a l'esquer.\nPublicat per Lluís Auroux a 16:52


LA FINESTRA: d’octubre 2013\nLlegia aquest dissabte en un article de l’Ara, signat per Lluís Anton Baulenas, que es veu que la ficció literària té efectes beneficiosos sobre el cervell. És un descobriment que fa poc han fet uns psicòlegs nord-americans a partir del qual en Baulenas es dedica a reflexionar. I ens parla de la lectura, en general, com una de les poques activitats que avui dia, en aquest món envaït per la TV, la ràdio, el soroll constant allà on vas, els timbres del mòbil, els senyals acústics de quan t’entra un email, un whatsapp, una menció al Twitter, al Facebook, al Linkedin, a l’Instagram... ho veus?, ja m’he perdut. Silenci. Doncs deia que llegir és una de les poques activitats que impliquen una certa introspecció –tal com ho defineix en Baulenas, molt encertadament, “un retrobament amb un mateix”–.\nI és que quan llegim, el nostre voltant es difumina i entrem –com la nena d’en Lewis Carroll– al país de les meravelles. Cadascú de les seves pròpies i escollides meravelles. Esdevé, aleshores, el nostre moment particular on la història que llegim, el personatge que ens descriuen, l’escena en la qual ens inserim o els diàlegs als quals assistim, ens atreuen de tal manera que ens fan viatjar cap a certs pensaments, situacions de vegades de la vida pròpia, ens recorda allò que un dia vam somiar, o imaginar, o fins i tot ens transporta com una glopada a certa vegada que vam patir. Una ficció que, sovint, ens trasllada a la nostra pròpia realitat. L’empatia és tal, que aleshores aixequem la vista de la lectura i retornem per un instant al nostre món, al nostre entorn, com si acabéssim de veure un fantasma o recordar una cosa tal vegada dormida. Si la lectura és bona, hi tornem a ficar els ulls, el cos i l’ànima durant l’estona que ens permeti el nostre seguit d’obligacions.\nLlegia, també, aquest dissabte, la notícia sobre una iniciativa engegada per Fabian Mohedano: resulta que volen fer una campanya per a normalitzar –aquesta em sembla la paraula més adequada– els horaris quotidians a Catalunya. Potser algú pensa que això d’arribar a casa de nit, quan la resta de la família petita ja ha sopat, que això de donar un petó de bona nit als nens i poc més –perquè no hi ha més temps, és molt tard, fill, ja parlarem un altre dia, quan tinguem temps...–, és la cosa més natural del món i ho hem viscut sempre. Doncs resulta que no, que això ho hem heretat del franquisme, etapa fosca en tants sentits i també en la dels horaris. Es veu que els horaris que ara seguim provenen de l’interès en que l’home treballés tot el possible per aixecar un país devastat, es veu que així es fomentava el treballar de sol a sol perquè ja em diràs quin interès té disposar de temps lliure –no fos cas que poguéssim pensar més del compte!–.\nAixí doncs, davant la iniciativa que engega amb el lema “Ara és l’Hora” –i que compta amb impulsors amb tant de seny com el professor Salvador Cardús–, jo dic i tant!, m’hi apunto!, perquè potser així, si tots ho volem, podem aconseguir que el nostre dia comenci ben d’hora ben d’hora després d’haver dormir molt i millor, i que quan tinguem la feina enllestida encara sigui de dia i puguem gaudir del nostre temps, la nostra família, els nostres amics, les nostres lectures.\nPublicat per Taniuska a 28.10.13 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Ara és l'hora, Família, Horaris, Lectures, Literatura\nConec més d’una persona que si ara mateix el convidessin a asseure’s en una màquina del temps no s’ho rumiaria dues vegades. Hi ha d’altra gent a qui això dels viatges al passat o bé al futur els fa certa angúnia, no fos cas que descobríssim coses que no ens agraden, tant en un sentit del viatge com en l’altre.\nLa literatura i el cinema s’han nodrit des de temps immemorials d’aquesta fantasia que suposa desplaçar-se a través del temps i s’han inventat tota mena de monstres i situacions que podríem trobar-nos en el trepidant viatge. I no m’estranya que el tema doni lloc a tanta imaginació, perquè ja és prou difícil d’entendre que l’home pot viatjar a més velocitat que el so –ho podia fer l’home corrent amb el Concorde; ho fan els superhomes que viatgen a l’espai–, o que la llum de les estrelles que una nit qualsevol podem observar, ja fa temps que va deixar de brillar en el seu lloc d’origen.\nEl cinema dels anys vuitanta va donar molt joc en qüestions de viatges en el temps: només cal recordar la trilogia de “Back to the Future” que, per cert, si fas veure a un nen de deu o dotze anys d’avui dia encara s’entusiasma –serà pel to tan vintage que té ara–. Però també n’hi ha d’altres, d’aquesta gloriosa dècada, com aquella de “Peggy Sue got married”, que ens feia viatjar als anys cinquanta.\nAbans d’això, a finals dels seixanta ja ens havien impressionat amb l’escena final d’ “El planeta dels simis”, mentre que als setanta assistíem al retrocedir en el temps que en Superman feia per salvar la seva estimada Lois Lane.\nSi viatgem als noranta, trobem un dels meus exemples favorits: “Atrapat en el temps”, on Bill Murray prova de seduir una joveneta Andie Macdowell a base de repetir el mateix dia fins a l’extenuació. I si ja parlem del nou mil·lenni, ens trobem amb un Woody Allen que fa les seves aportacions al tema amb la pel·lícula “Midnight in Paris”, per cert, recreant una veritable joia d’època al millor París de tots els temps.\nViatges al passat i al futur. Especulacions de tota mena sobre com va ser i com serà. Pel·lícules bones i no tan bones, però que en definitiva et fan adonar que l’home sent una especial atracció per creuar la barrera del temps. La imaginació al poder.\nPublicat per Taniuska a 21.10.13 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Cinema, Màquina del temps, Viatges en el temps\nDissabte passat vaig anar a veure el nou espectacle que fa poc ha estrenat el Tricicle: Bits. Després d’anar de gira per diverses poblacions d’Espanya i de Catalunya, el proper dia 16 d’octubre arribarà al Teatre Poliorama de Barcelona.\nDes de Manicòmic, Èxit o Slastic segueixo amb gran delit aquest trio d’amics, d’actors, d’excel·lents mims, d’acròbates en alguns casos, de bons productors d’espectacles que, tal com ells defineixen, tenen l’humor com a base fonamental.\nEl nou espectacle està ple de la seva essència, d’aquelles situacions extretes de la nostra quotidianitat que, vistes dalt d’un escenari i portades al punt més absurd, desencadenen el nostre riure de tal manera que, quan te n’adones, ja et comencen a fer mal les mandíbules.\nI riure és catàrtic, una activitat tan sana que l’han convertida en teràpia. La risoteràpia és un mètode psicoterapèutic que cerca el benestar emocional de la persona a través de la pràctica del riure. Sembla una bestiesa però no ho és. Hi ha gent que fa tant de temps que no riu que no sap per on començar. El dia a dia se la menja a base de preocupacions a casa, a la feina, les hores de son li passen factura i el mal humor es converteix en un company habitual. Doncs és aleshores quan tots els senyals d’alarma s’han d’activar i reaccionar a temps a través d’una cosa tant senzilla com el riure. Per a fer-ho, només cal recordar: I a tu, què et fa riure?\nA mi, per exemple, em fa riure el Tricicle, i la Mafalda, i el Mr. Bean quan es posa trapella. A mi em fan riure els meus fills quan estan especialment inspirats, i el meu home, i la meva millor amiga quan la veig feliç. Em diverteixen les situacions més absurdes de la vida quotidiana que, de cop i volta, donen un gir inesperat al teu humor i et recorden que ets viu, que respires, que tot és relatiu.\nAfirmava Sigmund Freud que una forta rialla té el poder d’alliberar l’energia negativa que hi pugui haver dins el nostre organisme. Així doncs, jo proposo: expulsem-la!\nPublicat per Taniuska a 14.10.13 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Risoteràpia, Riure, Teatre, Tricicle\nAhir vespre escoltava la notícia de la nova obertura del Teatre Principal, situat a la Rambla i amb una història al darrere que es remunta al segle XVI. Potser molts no saben que aquest és el teatre més antic de la ciutat i que el seu nom original, fins al segle XIX, va ser el de Teatre de la Santa Creu.\nVa ser Felip II qui va atorgar a l’hospital de la Santa Creu, –l’hospital de la ciutat; l’hospital dels pobres; el lloc on anaven a parar, també, tots els orfes de la ciutat i rodalies–, el “Privilegi de les Comèdies”. Això suposava tenir l’exclusivitat de tota representació lírica o teatral que es feia a Barcelona i, el més important, beneficiar-se la pertinent recaptació. Però les coses bones no duren per sempre i el 1844 la Santa Creu va perdre el reial privilegi: Isabel II, una reina feta major d’edat als tretze anys, concedia en el seu primer any de regnat el permís a la Societat del Liceu per edificar un teatre. I aquest es va fer a pocs metres de l’altre, Rambla amunt.\nAmb el desig de deixar ben clar qui predominava en aquella ciutat decimonònica, la Santa Creu canvià el nom del seu teatre pel de Teatre Principal. La guerra ja estava encetada entre el que en la premsa de l’època es van anomenar liceistes i creuats.\nAl Teatre Principal s’hi van representar moltes òperes i s’hi van estrenar grans obres de teatre. Actrius com la Xirgu van actuar a dalt del seu escenari, polítics com Cambó hi van fer discursos memorables, i fins i tot la Santa Espina es va escoltar per primera vegada en aquest històric teatre. Va patir diversos incendis i reconstruccions. Es va reinventar moltes vegades, tot lluitant contra el temple burgès, Rambla amunt, que li guanyava poc a poc la partida.\nDiuen que tot teatre té els seus fantasmes, els quals viuen eternament entre bastidors. Em pregunto, –ara que el Liceu està immers en una lluita aferrissada contra els mals temps–, si els fantasmes del Principal no treuen pit veient com a casa seva s’hi posen diners i se’ls renta la cara per afrontar uns nous temps i una nova encesa de llums.\nÉs evident que si bé en el segle XIX formaven part d’una mateixa realitat, ara cadascú hi juga un paper diferent a la ciutat: el Liceu s’ha fet un lloc entre els grans teatres d’òpera d’Europa i el Principal obrirà les portes com a espai multidisciplinari on hi cap la lírica i totes les arts escèniques. Però aquesta voluntat de recuperar la Rambla, de reconvertir-la en un lloc de passeig dels seus ciutadans –tal i com sempre havia estat fins que la van convertir en un gran basar de botigues de souvenirs i marques globalitzades–, podria servir no tan sols per a recuperar el Principal, sinó també per acabar d’una vegada amb els problemes interns que desllueixen el gran temple operístic que ens enorgullim de tenir, des del XIX, uns metres Rambla amunt.\nPublicat per Taniuska a 7.10.13 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Barcelona 1900, Liceu, Música, Òpera, Rambla, Teatre, Teatre Principal


Feminisme o ‘purplewashing’?\nTal com l’hàbit no fa el monjo, el lila no fa el feminisme: només el visualitza i el simbolitza. Són els fets, tant del monjo com de qualsevol persona, allò que ens defineix. És a dir: el lila simbolitza i les decisions i les accions són les que donen significat.\nHi ha qui fa polítiques d’igualtat; altres fan purplewashing (‘rentades violetes’) és a dir: utilitzen estratègies de màrqueting que apel·len a un suposat compromís amb la igualtat de gènere, fan una mena de rentat d’imatge en moments molt assenyalats, però no vetllen per aconseguir una igualtat real entre homes i dones amb accions continuades en el temps.\nEns vam declarar municipi feminista fa onze mesos. Ara hem posat rètols liles per què ho semblem. Purplewashing? Si pensem que ha calgut sortir per la TV i que es creï un compte d’Instagram amb milers de seguidores per reaccionar i escoltar les veus d’unes persones que reclamaven atenció de feia molt de temps, potser ens respondrem que sí.\nEns ha faltat alguna cosa en l’àmbit de la sensibilitat.\nCom deia Montserrat Roig: “Les lleis ens seran favorables, però dintre de les llars i de les estructures de poder els rols seran els mateixos. On hi ha poder hi ha abús”.\nCal remuntar-nos al novembre del 2006, quan teníem una alcaldessa, la Sra. Montse Gatell, per trobar accions fermes.\nJuntament amb la Diputació de Barcelona es va elaborar una auditoria de gènere del nostre municipi i es va redactar i aprovar el Pla d’Igualtat que encara avui és vigent. Això és un exemple de polítiques feministes.\nAvui el masclisme és més sofisticat que mai. No hi ha cap espai que escapi al gènere. La violència contra les dones és una realitat que es manifesta de formes molt diverses: física, psicològica, sexual, econòmica, i en totes aquelles situacions de discriminació patides per les dones pel simple fet de ser-ho. I cal voluntat política per acabar amb els biaixos de gènere.\nNo n’hi ha prou amb els canvis legislatius i formals, ja que no garanteixen el seu compliment, tan sols donen la sensació que ja tenim una igualtat real: relaxen i fan abaixar la guàrdia.\nI no ens podem excusar dient que hem estat gestionant una pandèmia per justificar que no hem estat atentes ni hem dedicat temps a implementar polítiques\nPerquè precisament aquesta pandèmia ha posat de manifest que són més necessàries que mai. No ens fem trampes al solitari.


garbí24: Manquen ous?\nl'únic "però" que t'hi poso és: el poble? quin poble? el que malgrat la crisi omple els llocs d'estiueig? el que no deixarà de tenir una segona residència a canvi d'una millora pels més pobres? el que s'aferra a la mamella (qualsevol) per tal de no perdre cap dels seus petits i patètics drets?\n14 d’octubre de 2009 a les 17:12\nvaig força en la línea de la clidice. els polítics sols són una projecció del que és el famós poble. i el poble, en petita escala, a banda d'estar-ne de tant en tant fins els nakasones, poca cosa més fa.\n14 d’octubre de 2009 a les 17:41\nActualmente a la politica s'ha perdut l'etica i el que es pitjor la vergonya.\nJAJAJ si has tocat be els hous, i jo que pensava que estes coses sols les feiem les dones jajajaja ;) Vinga un beset\n14 d’octubre de 2009 a les 20:12\nEls polítics de pandereta no són altre cosa que el reflex d'un país de pandereta. No els cal esforçar-se més perquè fent el que fan ja els funciona. Si no som més exigents, no anirem enlloc, però qui és el guapo que comença a fer-se sentir?\n14 d’octubre de 2009 a les 20:29\n14 d’octubre de 2009 a les 20:38\nCanviar de mentalitat és molt difícil i a més em sembla que hi ha molta gent bevent a galet de la lleona...\nPerquè no és pot fer res, quan n'hi han tants que viuen del cuento..., a la que es vol tocar algo, surten corrents els sindicats... i quin polític s'abaixarà el sou!!!\nOstima, això m'ha sortit molt de dretes...\n14 d’octubre de 2009 a les 20:40\nSí que hauríem de ser més exigents, molt més exigents amb els que teòricament ens representen. Sembla que la majoria tenim mandra, però també la paciència es va acabant.\n14 d’octubre de 2009 a les 21:32\nUn núvol d'impotència ens està cobrint.\n14 d’octubre de 2009 a les 22:02\nSi fos tan senzill... però és a nivell mundial i els que ho poden "arreclar" una mica, estàn pendents de les seves "primes" de jubilació, llegeix banquers, i esperen que els i les treballadors els hi paguem abaratint el nostre "despido".\n15 d’octubre de 2009 a les 7:40\nSi vingués la dreta, ho podria arreglar???\n16 d’octubre de 2009 a les 9:06


El temps a Palamós: Dijous 14 de setembre: augmenta la nuvolositat i arriben els primers plugims\nDijous 14 de setembre: augmenta la nuvolositat i arriben els primers plugims\nCel ennuvolat el passat dijous 14 de setembre a les tres de la tarda, amb el creuer Tui Discovery atracat al moll Fèlix Ribera. Font: càmera web del Club Nàutic Costa Brava (Palamós).\nTal com es preveia, la inestabilitat atmosfèrica va començar a treure el nas per les nostres contrades.\nEl creixement d'abundants núvols baixos va arribar a tapar el cel, especialment a la tarda, a més, durant el vespre s'escaparen alguns plugims que deixaren 1,4 mm a La Fosca i inapreciable al centre del barri vell de Palamós.\nA Palafrugell van caure 1,2 mm, a Torroella de Montgrí 0,7 mm, a Calonge 0,6 mm, a Les Olives 0,4 mm i a La Bisbal d'Empordà 0,2 mm.\nTambé cal destacar dues coses més. La temperatura va anar baixant al llarg de la jornada i a Palamós la mínima va tenir lloc al vespre, amb 16,8ºC. L'altre aspecte a tenir en compte va ser el notable reforç que experimentà el vent de tramuntana durant la tarda, assolint una ratxa màxima de 42 km/h.\nImatge composada dels radars meteorològics del passat dijous 14 de setembre a les 21:24h. Veiem precipitacions disperses al Baix Empordà i en altres comarques.\nMés dades meteorològiques del passat dijous 14 de setembre del 2017 a Palamós., temperatura màxima 24,8ºC, mínima 16,8ºC. Estat del cel: matí amb núvols i clarianes, entre 3/8 i 6/8 Cu, Sc i St., al migdia i a la tarda s'observaren entre 5/8 i 8/8 Cu, Sc i St., al vespre cel tapat i plugim.\nVent: fins les 06:30h hi va haver vent del S, SSO i SO, a 10 km/h de mitjana., a partir de llavors vent de direcció NO, O, OSO i SO, a 2/5 km/h de mitjana o vent en calma., a partir de les 10:30h vent de component NE, NNE, E i ENE, a 10 km/h de mitjana., a partir de les 15:00h vent del N, NNO i NNE, a 10/15 km/h de mitjana., a partir de les 18:00h vent del N i NNO, a 15/20 km/h de mitjana., a partir de les 22:00h vent del N, NNO i NO, a 10 km/h de mitjana.\nRatxa màxima de vent 40 km/h NNO (42 km/h a La Fosca).\nEstat de la mar amb mar arrissada a primeres hores del matí i marejol la resta del dia., mar endins hi havia de maror a maregassa (onatge sig. de 1,05 metres a les 08:00h davant del cap de Begur, de 0,82 metres a les 12:00h, de 3,28 metres a les 18:00h i de 2,34 metres a les 23:00h)., alçada màxima de l'onatge 5,23 metres a les 18:00h.\nPressió atmosfèrica màxima 1018hPa, mínima 1014hPa. Humitat relativa màxima 83 %, mínima 51 %. (Dades de meteoclimatic.com i Puertos del Estado)\nCel ennuvolat i marejol a Cala Rovira (Castell-Platja d'Aro), el passat dijous 14 de setembre a les 14:10h. Veiem com hi havia poca gent parant el sol...\nSi fem un repàs a les temperatures màximes registrades el passat dijous 14 de setembre al Baix Empordà, es veu com aquestes van experimentar una lleugera baixada a tot arreu.\nPer exemple, a La Bisbal d'Empordà la temperatura màxima va baixar 1,3ºC respecte el dia anterior, a Castell d'Aro també baixà 1,3ºC i a Monells descendí 0,8ºC.\nA Palamós hi va haver una petita excepció, ja que la temperatura màxima no va canviar respecte el dia abans.\nEn aquest sentit, els 27,5ºC de La Bisbal d'Empordà i de Monells van ser la màxima més alta del dia, en canvi, els 24,6ºC de Sant Feliu de Guíxols van ser la màxima més baixa.\nSi ens fixem en les temperatures mínimes, es veu com els valors van pujar amb més o menys empenta a totes les poblacions, però aquests van tenir lloc al vespre.\nA La Bisbal d'Empordà la mínima va ascendir 2,4ºC respecte el dimecres, a Monells també ascendí 2,4ºC i a Torroella de Montgrí va pujar 1,7ºC.\nA Palamós torna a haver-hi l'excepció, ja que la mínima va baixar 0,6ºC.\nEls 14,9ºC que hi van haver a Torroella de Montgrí i a La Tallada d'Empordà foren la mínima més baixa de la jornada, per contra, els 17,8ºC de Sant Feliu de Guíxols es quedaren com a mínima més alta. Dades de Meteoclimatic i Meteocat\nMàximes registrades el passat dijous 14 de setembre al Baix Empordà, segons el Servei Meteorològic de Catalunya. Entre parèntesi us poso la temperatura mínima:\nLa Bisbal d'Empordà 27,5ºC (16,1ºC)., Monells 27,5ºC (15,7ºC)., Torroella de Montgrí 27,3ºC (14,9ºC)., La Tallada d'Empordà 27,2ºC (14,9ºC)., Castell d'Aro 26,1ºC (16,3ºC).\nCel ennuvolat el passat dijous 14 de setembre a les 14:38h. Font: càmera web de Sant Daniel (Calonge i Sant Antoni)


Madrenas vol «consolidar» una nova àrea urbana amb Girona com a motor territorial - Diari de Girona\nMadrenas vol «consolidar» una nova àrea urbana amb Girona com a motor territorial\nLa cap de llista de JxCat a la ciutat considera que és necessari treballar amb els municipis veïns temes com l'habitatge, la mobilitat i l'entorn natural\nMadrenas, amb membres de la llista de JxC-Girona, a Girona. ddg\nMadrenas, amb membres de la llista de JxC-Girona, a Girona.\nLa cap de llista de Junts per Catalunya - Girona, Marta Madrenas, aposta per consolidar una nova àrea urbana per afrontar amb els municipis veïns «reptes comuns» com són l'habitatge, la mobilitat i la preservació de l'entorn natural. Considera que és necesari fer un nou Pla d'Ordenació Urbanística Municipal (POUM) i obrir-lo a la participació dels ajuntaments que envolten Girona. Així ho va explicar ahir en roda de premsa a la plaça de l'U d'Octubre de 2017.\n«Des de Girona volem ser el motor territorial i també exercir la nostra capitalitat amb generositat, i avui dia és imprescindible dotar-nos d'aquesta visió d'àrea urbana perquè la realitat és que molts reptes són comuns a tots els municipis», va explicar Madrenas. Entre els objectius del nou planejament, Junts per Catalunya – Girona veu l'habitatge com un dels principals reptes. Consideren que el nou POUM haurà de definir espais on es pugui generar nou sòl per a habitatge de lloguer assequible per a joves i famílies, i també per a noves iniciatives d'edificis d'habitatges comunitaris.\nUn altre aspecte important per al partit que lidera Madrenas és la mobilitat. Creuen que s'ha d'adaptar a criteris de segle XXI, tenint en compte els resultats que s'extreguin del procés de redacció del nou Pla de Mobilitat de Girona, que ja s'ha començat a treballar conjuntament amb la Generalitat i els ajuntaments de l'àrea urbana.\nLa preservació dels espais naturals existents, i l'ús dels rius com a espais de connexió entre barris i de generació de nous espais verds per al gaudi de la ciutadania és un altre dels objectius que s'ha marcat Madrenas. Finalment, també volen incorporar criteris d'urbanisme de proximitat per millorar la seguretat i la perspectiva de gènere, la rehabilitació i regeneració urbana, la potenciació dels eixos comercials i els nous usos que es plantegi introduir a la ciutat, com ara espais dedicats a la recerca i investigació vinculats al futur campus de Salut adjacent al futur Trueta. A més, també afirmen que el POUM incorporarà el Pla Especial de les Pedreres i el Pla Integral de Sant Narcís, i la revisió del Pla Especial del Barri Vell.


Repescant el passat | L’eix franco-alemany: una ficció\nL’eix franco-alemany: una ficció\nPosted at 21:17h in Articles, Europa\tby\tEugènia\nAlemanya s’ha convertit en el segle XXI en el líder natural d’Europa, i a la UE el seu lideratge és poc discutible després de l’ampliació de 15 a 25 països el 2004 i posteriorment a 28. Però, des d’aleshores, l’eix franco-alemany, en comptes de ser el motor real de la integració europea, és cada cop més una ficció. Mentre que l’economia d’Alemanya ha anat creixent, la de França s’ha estancat pel seu excés d’intervencionisme i de centralisme burocràtic. A més, a Alemanya, el seu actual sistema federal, configurat a base de petites unitats polítiques, s’adiu perfectament amb la seva tradició històrica, ja sigui la de la lliga Hanseàtica o la confederal del Sacre Imperi Germànic.\nMirant enrere entre 1870 i 1945 queda clar que la voluntat expansionista alemanya va topar amb els imperis colonials de la Gran Bretanya i França i va provocar dues guerres civils europees que es van convertir en mundials i que van produir, totes dues, 85 milions de morts, 40 dels quals pertanyien a Rússia i a la Unió Soviètica. Un horror indescriptible!\nEl tema és per quina raó un país que no es va tornar a reunificar fins el 1990 es troba liderant el projecte europeu, encara que ho faci des d’una incomoditat manifesta.\nAlemanya de “facto” funciona com 16 Dinamarques independents\nL’Estat alemany està format per 16 estats federals (länder) que disposen d’agències tributàries que recapten tots els grans impostos i que gestionen amb plena sobirania totes les seves grans infraestructures: ferrocarrils, ports i aeroports… Com a conseqüència d’aquest plantejament, és a dir, amb els diners dels impostos a la butxaca, negocien amb Berlín la solidaritat regional, que és limitada (3% / 4% del PIB regional). Hi ha una regla clara: un estat contribuent net no pot trobar-se en cap cas, després de la redistribució, per sota en renda per càpita d’un estat receptor net.\nAquest veritable federalisme fiscal és molt semblant, per cert, al de les tres diputacions basques i al de la diputació foral de Navarra i a ningú no se li acut a Alemanya que això trenqui la unitat de mercat. A tall d’exemple, la Deutsche Bahn (l’equivalent a la RENFE) cada any ha de negociar 16 contractes regionals de gestió ferroviària, corresponents als 16 estats federals, i d’altra banda ha de competir amb més de 250 operadors ferroviaris que hi ha a Alemanya!\nCal no oblidar que els països que van superar més ràpid l’última crisi van ser els nòrdics i els bàltics, tots ells de mida petita o mitjana, amb l’excepció d’Alemanya, per les raons d’estructura política i fiscal esmentades.\nLa brutal inflació alemanya de 1923: Un trauma que ha deixat petjada\nDesprés de finalitzada la I Guerra Mundial, les potències vencedores com França i Gran Bretanya van imposar a la derrotada Alemanya el pagament de reparacions de guerra per la destrucció causada durant el conflicte, atribuint-li tota la responsabilitat. És la base del funest Tractat de Versalles de 1919.\nFrança i Gran Bretanya i, per l’altre costat els Estats Units, els majors creditors d’Alemanya en virtut dels deutes de guerra, van anar pressionant perquè Alemanya complís les draconianes condicions econòmiques del Tractat, per la qual cosa la inflació alemanya es va disparar i es convertí en hiperinflació i el tipus de canvi del marc va augmentar, fins als 8000 marcs per dòlar nord-americà al desembre de 1922. Com a resultat, els preus d’articles de consum augmentaven acceleradament en pocs dies, i tornaven inservible el diner emès per les autoritats governamentals de Berlín. La població que depenia d’un salari per viure es va veure en serioses dificultats ja que els preus dels aliments i serveis bàsics augmentaven molt en qüestió de setmanes.\nNens jugant amb paquets de marcs alemanys\nEl 1923 la situació va esdevenir del tot surrealista i dramàtica: els bitllets que el matí tenien un valor, calia que a la tarda fossin sobreimpresos, i normalment doblaven l’import. Ras i curt: un cafè amb llet o un segell podien valdre un milió de marcs o més!!! L’absoluta pèrdua de valor del marc va portar a casos com el d’un alemany que va mostrar la devaluació dels diners empaperant una paret amb bitllets d’un marc, més barats que el paper de paret.\nLes conseqüències van ser nefastes: la inflació va causar la ruïna de milers d’estalviadors, però això no va afectar la minoria de persones que posseïa béns com joies, immobles, o similars, en mans d’especuladors i banquers, alguns dels quals eren jueus. Però gran part de la classe mitjana alemanya va patir un seriós deteriorament en el seu nivell de vida. Els seus valors, com l’austeritat i l’estalvi, van quedar fortament malmesos i molts historiadors assenyalen aquest trauma com l’origen del malson nazi.\nAquell trauma no s’ha esvaït, i els alemanys quan es parla de qüestions com comprar deute públic des d’un banc central, -com fa a gran escala Mario Draghi-, s’alteren visiblement, els recorda les hiperinflacions dels anys vint del segle passat, la ruïna general de la població, l’ascens del nazisme i la segona guerra mundial. És com si els alemanys tinguessin des de llavors la genètica monetària modificada.\nAlemanya: un model polític, econòmic i social molt compartit\nA Alemanya la reducció del dèficit públic no genera gaire controvèrsia entre els partits polítics ni entre la població. És una política àmpliament compartida. Com va dir un important eurodiputat socialdemòcrata alemany, “si vols ser un país fiscalment independent no es pot duplicar el dèficit públic en només quatre anys com ha fet Espanya: acabaràs en mans dels creditors i, finalment, en mans dels nord-americans del FMI, encara que a Europa l’FMI es camufli dins la Troika”. En això hi estan d’acord tant els socialdemòcrates com la CDU, els Verds i com Die Linke (L’Esquerra, conglomerat de partits socialistes d’esquerra, i comunistes). Cal remarcar que l’esquerra nòrdica i centreeuropea, a diferència de la del sud del continent, creu en la bondat d’un pressupost equilibrat, perquè esta convençuda que les polítiques públiques de sanitat, educació i pensions a llarg termini només es poden mantenir augmentant la despesa pública quan l’economia va bé i creix la recaptació impositiva, però no, quan hi ha una crisi i cau la recaptació esmentada. A tall d’exemple, les pensions a Alemanya van créixer els anys 2016 i 2017 un 3% i 6% respectivament, clar senyal de la bonança econòmica i de la salut de les seves finances.\nAra bé, aquest model alemany, compartit i d’èxit, es remunta al 1948 en què es va optar per l’economia social de mercat, en la qual es reserva un paper important a l’Estat, a diferència del model anglosaxó i el nord-americà. Com a resultat de l’experiència històrica, aquest model té preferència per una inflació moderada i per la independència del banc central respecte el govern. I els sindicats alemanys tenen i han tingut un paper molt important en la definició de la política econòmica, com es va posar de manifest en els anys 90 quan el país va abordar un debat transcendental sobre com afrontar amb èxit el repte de la globalització econòmica.\nFrança: per què s’ha tornat un país decadent?\nFa més de trenta anys que acostumo a viatjar per França: és un país que adoro per moltes raons, però a poc a poc i inexorablement ha entrat en una profunda decadència. Fa temps que observo el deteriorament, de mica en mica, dels centres històrics de molt pobles i ciutats, –porticons atrotinats que demanen una capa de pintura nova, absència de vida comercial, etc…-, això sí, a la francesa, d’una manera digna i endreçada. L’explicació que em donaven i que durant molt de temps em vaig creure era que l’opció de situar els centres comercials als afores de les poblacions havia desvitalitzat els centres històrics. Cert, però insuficient. Alguna cosa més profunda estava corsecant un país que, com diu el tòpic, és un jardí.\nAvui la divergència entre França i Alemanya és cada cop més gran a molts nivells. Si parlem de la generació i distribució de riquesa, a França, París xucla i atrau totes les energies i talent del país, en canvi, a Alemanya la capitalitat de Berlín no ofega el territori alemany i és contrarestada per una densa xarxa de ciutats mitjanes i grans amb capacitat industrial, potencial econòmic i poders fiscals i reguladors. Així, mentre a Alemanya les petites i mitjanes ciutats es veuen dinàmiques i vibrants, amb molta activitat econòmica i social, moltes ciutats franceses cada dia més mostren signes creixents de provincianisme decadent. L’antagonisme París-província és especialment xocant quan es compara amb el seu veí germànic, que compta amb una xarxa de 15 ciutats potents amb universitats de primer nivell i un gran dinamisme econòmic.\nAlguns indicadors econòmics:\nMentre a França el deute de l’Estat voreja el 100% del PIB, a Alemanya és d’un 72%. En les exportacions la diferència és encara més acusada: Alemanya lidera la UE amb un superàvit de 246.000 euros anuals, mentre que França, tot i que l’euro s’ha devaluat un 25% des del 2012, encara mantenia el 2015 un dèficit comercial de 60.000 milions. Tot un indicador de la debilitat i la feblesa comparativa de l’economia francesa, molt enfocada a la demanda interna i que treu molt poc partit de la política laxa del BCE: hi dóna total suport, a diferència del criteri dels principals líders alemanys, però aquests, en canvi, en saben treure molt més profit. Certament, tot això es tradueix en un diferencial d’atur molt notable entre els dos països. A Alemanya l’atur frega el 4% i a França no ha deixat de pujar fins assolir el 10% a principis del 2016.\nUna de les conseqüències més notable és l’asfixia econòmica i la por al futur que afecten especialment el món rural i la pagesia francesa. Però, hi ha un fenomen que no té, ara com ara, una explicació clara. La pagesia francesa està disgustada amb la política agrària de Brussel·les, però no vol sortir de la UE per por de perdre les subvencions de la política agrària comuna. Tradicionalment s’ha dit que gran part del pressupost de la UE anava a parar a aquestes subvencions per als pagesos francesos. No s’entén, doncs! D’altra banda, es cert que la situació dels camperols es va tornar dramàtica quan la collita del 2016 va ser un 40% més baixa de l’habitual. Sembla que la xifra de suïcidis va ser tan alta, que segons Político, es va decidir ajornar-ne la publicació de manera indefinida. Els departaments d’Indre i Cher, al centre del país, han posat telèfons d’ajuda perquè els pagesos hi truquin quan tinguin ganes de abandonar-ho tot! I, és clar, és fa difícil atribuir-ho a una collita d’un mal any…\nBanlieue de Clichy-sous-Bois\nD’altra banda, és evident que les diferències entre els mateixos francesos són cada vegada més grans. Els que viuen en ciutats petites i en poblets cada dia estan més afectats per l’atur i per la desindustrialització, un fenomen que provoca la desertització d’aquestes ciutats. Els immigrants, que solen viure de lloguer social a les banlieues, pateixen paradoxalment menys la crisi econòmica perquè estan més a prop dels llocs de treball de les grans ciutats. Així doncs, els mapes electorals i de desigualtat social que es fan servir per explicar el creixement del Front Nacional són certs a mitges: el problema no és només de distribució de riquesa en un sentit clàssic, sinó també de distribució del poder econòmic i polític. El monopoli de poder tributari i regulador concentrat a París impedeix que cada regió francesa, a diferència dels lands alemanys, disposi d’instruments reals per adaptar-se de forma flexible a la globalització creixent i a la integració europea.\nL’establishment polític, mediàtic, cultural i econòmic de París és incapaç d’admetre que el centralisme jacobí és a l’arrel del problema de la decadència d’una bona part de França. Normalment titllen de racistes o de ressentits els votants del Front Nacional, quan aquest fa servir un nacionalisme francès cultivat durant dècades per París, el qual engresca els ciutadans a tornar a aquella època en què França era prou forta per marcar l’agenda internacional. Ras i curt: l’estatisme jacobí i la grandeur legitima el discurs de Marine Le Pen. Com va dir Jacques Delors: els francesos són al·lèrgics a les transferències de sobirania.\nFrança, malgrat tot, encara mana molt a la UE\nÉs interessant observar la manera com ambdós estats han assumit, fins ara, el seu passat i quines conseqüències se n’han derivat. Alemanya s’ha enfrontat al seu passat amb veritat i sinceritat, la qual cosa, per posar un sol exemple, l’ha portat a construir en ple centre de Berlín un memorial de l’Holocaust jueu, com un recordatori perenne del genocidi perpetrat pel règim nazi. Hi ha en la societat germànica un gran sentiment de culpa, tot i que el partit xenòfob “Alternativa per Alemanya” va dir recentment que el memorial de Berlín “era una vergonya”. És força inquietant. Trenca un consens de dècades.\nMemorial de l’holocaust jueu a Berlín\nFrança, en canvi, que ha tingut la sort d’acabar en el bàndol vencedor en les dues guerres mundials gràcies a l’ajuda angloamericana, no percep la necessitat de revisar críticament el seu passat. Tot i això, i malgrat el seu estancament econòmic, conserva un gran pes dins la política europea i guanya moltes més resolucions de les que els europeus, en general, es pensen.


L'Informatiu - "El reconeixement de l'ONU significa un motiu més per continuar treballant en la línia de codesenvolupament"\nLa celebració dels 20 anys de SPSolidària va tenir un moment especial, quan la presidenta de l’ONGD, Lídia Aymerich, va anunciar que l’entitat és un dels 27 casos pràctics que recull una publicació de Nacions Unides titulada Directrices para la integración de la migración en la cooperación descentralizada a fin de mejorar la gestión de la migración para el desarrollo local. Aquest reconeixement en un document de nivell de prestigi internacional dona una empenta més a l’entitat per continuar en la seva tasca centrada sobretot en el codesenvolupament.\nSPSolidària ha estat elegida per l’ONU per les seves bones pràctiques sobre migració i cooperació. Com ho valoreu?\nPer SPSolidària aquest reconeixement explícit significa un motiu més per continuar treballant en la línia de Codesenvolupament, alhora que posa en valor el treball de tots els membres de la nostra entitat i dels valors que compartim. Destaca de la nostra entitat que és una associació mixta, formada per membres de la població local i migrants de diferents orígens. Assenyala que ens encarreguem d'identificar possibles projectes en els països d'origen d'aquests migrants, sovint canalitzades pels propis migrants. Un cop l'ONG ha garantit que hi ha una contrapart fiable dos socis segueixen endavant amb el projecte i asseguren la seva viabilitat. La participació de dones en els projectes constitueix un principi transversal de l'ONG. En aquest reconeixement de l'ONU també destaca que som l'única ONGD que apareix en la publicació que no ha rebut subvenció ni cap participació de l'ONU ni de cap organisme vinculat amb la institució.\nAcabeu de celebrar el 20è aniversari. Han canviat molt els objectius de SPSolidària en aquests 20 anys tenint en compte que el concepte de codesenvolupament és mes recent?\nQuan van començar a SPSolidària eren molt ingenus. Teníem molt bona voluntat però sabíem molt poques coses. És veritat que en els primers estatuts volíem ajudar a tots els pobles del món. Després, al cap d'uns quants any de treball i de fer projectes, alguns de codesenvolupament i d'altres, no; ens van adonar que havíem d'afinar una mica els objectius de l'entitat i malgrat no ens tanquem a ajudar a qui faci falta, si triem allò que podem fer. Nosaltres no volem donar diners ni fer activitats sinó saber que hi ha retorn, que les coses es fan ben fetes, que hi ha viabilitat i transcendència en el temps i que les comunitats ho acolliran bé. Ara els projectes són una mica més acurats.\nQuants projectes ha tirat endavant en aquest 20 anys SPSolidària?\nNo els he comptat. Hi han hagut colònies d'infants sahrauís tots els anys, a excepció d'un on el Front Polisari no va organitzar. Parlem de 20 anys de colònies. També vam estar onze anys al Perú amb el projecte de ludoteques i amb un de formació en lideratge de joves voluntaris. Fa poques setmanes ens ha arribat que el govern provincial de Piura s'ha fet càrrec de totes les ludoteques. Faran un llibre de com van començar les ludoteques i ens han demanat les dades ja que nosaltres som els culpables d'aquesta iniciativa. També hem estat deu anys a Jalanbereh (Gàmbia) amb el dispensari mèdic. Hem fet projectes a Cuba, a Senegal, a Mauritània, al nord del Marroc i al Sàhara Occidental. Potser portem una cinquantena.\nI d'aquesta cinquantena de projectes quin destacaria la presidenta. O se'ls estima tots per igual?\nM'estimo molts projectes perquè de tots tenim bons records. El de Perú amb la Universitat Autònoma de Barcelona. Les colònies amb els infants sahrauís. Els projectes de Mauritània han sortit molt bé. Els de Gàmbia, que malgrat les dificultats, ens han ensenyat moltes coses. Tots donen satisfacció i no puc quedar-me amb un només.\nCom valora el fet que al voltant de SPSolidària s'hagin creat noves entitats?\nJo crec que la xarxa social ha de ser amplia i activa sinó el país no funciona. Aleshores, el fet que en els darrers temps nosaltres hagim ajudat a crear o inspirat noves entitats és una aportació positiva a la nostra convivència. Crec que això és important per a tothom perquè quan més teixit social hi hagi i més divers, més enriquidora serà la societat en la que vius.\nFoto: Lídia Aymerich, presidenta de SPSolidària / L'Informatiu


R+D CSIC - Tecnologies físiques\nBack Estàs aquí:Inicio Tecnologies físiques\nCinc iniciatives del CSIC, entre els guanyadors del fons d’emprenedors Repsol\nEn total son nou els guanyadors, que han estat seleccionats entre les més de 200 propostes candidates. Desenvoluparan solucions innovadores en el camp de l'eficiència energètica.\nNanofluids de grafè per a bateries més ràpides\nCientífics del CSIC i de l'ICN2 han desenvolupat un nou tipus de fluids amb nanopartícules de grafè o altres carbons per a bateries de flux. Tenen una alta eficiència energètica i la recàrrega és més ràpida que en bateries convencionals. Es poden usar en aplicacions que requereixen alta potència i densitats mitjanes d'energia.\nMicroxip fotònic de baix cost amb font de llum integrada per a anàlisi de líquids\nCientífics de l'Institut de Microelectrònica Barcelona del CSIC han creat un microxip fotònic amb un disseny flexible i robust i que, per primera vegada, té una font de llum integrada. Pot mesurar canvis de color en líquids amb una molt elevada sensibilitat. El seu camp d'aplicació va des del diagnòstic mèdic fins a les aplicacions alimentàries o ambientals.\nMètode per caracteritzar i estudiar xips sense manipular-los\nUna nova tècnica basada en la termografia permet caracteritzar i estudiar, ràpidament i sense contacte, els components electrònics sense fils que formen part de sistemes d’identificació per radiofreqüència, com per exemple les targetes “contactless” o similars.


El Consell Sectorial d’Esports de Roses, òrgan participatiu que promou i coordina la pràctica de l’esport a la població, es va reunir ahir, dimecres 17 d’octubre, en una sessió de treball que tractà principalment aspectes relacionats amb la col·laboració de Roses amb el projecte solidari "Pilotes per un somriure", així com els canvis previstos en la propera edició de la "Nit de l’Esport de Roses".\nEl proper cap de setmana, 14 i 15 d’octubre, se celebra a Portvendres el segon “Salon Rando & VTT en Pays Catalan”, que enguany presenta com a novetat l’obertura del certamen a la bicicleta tot terreny. Roses serà present amb un estand informatiu juntament amb 16 municipis més de l’Alt Empordà, on es presentarà el territori i el projecte Interreg POCTEFA 2014-2020, basat en el turisme sostenible i transfronterer.\nLa Piscina de Roses ha preparat un ampli programa de cursos de natació per al curs 2017-2018. Per a totes les edats, els nivells i les necessitats. Des dels programes de nadons i d’aiguajoc fins als d’adults, passant per totes les etapes del procés d’aprenentatge de la natació: aprendre a nedar, domini del medi aquàtic, natació esportiva / natació sincronitzada i natació federada (a través del club). A més, es continuen oferint els programes de salut d’activitat aquàtica per a gent gran i activitat terapèutica d’esquena.\nDurant l’aturada tècnica anual de començaments de setembre de la Piscina Municipal de Roses, una de les actuacions que s’han dut a terme per a la millora de la instal·lació ha estat la substitució del parquet de la sala d’activitats, existent des de la inauguració de l’equipament. El nou sistema implantat atén les necessitats existents i permetrà el desenvolupament satisfactori de les activitats dirigides que es realitzen en aquest espai.\nDel 4 al 8 de setembre, l’Ajuntament de Roses obre el període d’inscripcions de les activitats esportives del proper curs 2017-2018 dirigides a la gent gran del municipi, que any rere any compten amb un elevat nombre de participants. Amb aquesta proposta, l'Àrea d'Esports del consistori posa a l'abast de les persones majors de 65 anys una programació d'activitat física, pensada per millorar la qualitat de vida, la salut i la relació de les persones de la tercera edat.\nEntre els propers 1 i 10 de setembre, la Piscina Municipal de Roses té programada l'aturada tècnica anual de la instal·lació per dur a terme totes les accions preventives que vénen recollides en el decret 95/2000 i en el manual tècnic de la Generalitat de Catalunya, així com tasques de manteniment correctiu i millores programades. Moltes d’aquestes accions tenen caràcter obligatori i requereixen el tancament de la instal·lació.\nS’apropa la Festa Major de Roses i, amb ella, les tradicionals travessies de natació: Travessia Local de Natació, Mini Travessia i Travessia al Port de Roses. El període d’inscripcions per a participar en aquest esdeveniment esportiu ja estan obertes.\nDesprés d’una primera part del Tour de França a Vela molt intensa pel Mar del Nord i l’Atlàntic, les 29 tripulacions participants en l’edició d’enguany van poder gaudir ahir d’un dia de descans a Roses. Avui, la prova prossegueix i accelera el ritme amb la navegació per la costa de la badia de Roses, que any rere any es consolida com una de les etapes més decisives de la prova. Les regates tindran lloc avui (divendres 21 de juliol), i demà, i es podran seguir tant des de la platja com des dels espigons, així com des de les pantalles instal·lades en el Village que acompanya el Tour, situat al passeig Marítim de Roses (alçada plaça Catalunya), que també ofereix activitats i diversió al públic assistent.\nAhir dilluns 10 de juliol es va celebrar per onzena vegada consecutiva a la Piscina Municipal de Roses la campanya solidària “Mulla’t per l’esclerosi múltiple”. Al llarg de tot el dia, moltes persones es varen mullar per la causa. Aquests participants varen nedar un total de 98.800 metres i es va assolir una recaptació de 764,10 €, unes xifres molt similars a les de l’edició anterior.\nAquest matí té lloc la presentació del nou web www.badiaderoses.com i vídeo promocional de la Badia de Roses, actuació impulsada pels ajuntament de Roses, Castelló d'Empúries, Sant Pere Pescador i l'Escala.\nLa Piscina de Roses posa en marxa, de l’1 de juliol al 30 de setembre, una campanya de promoció, a través de la qual les persones que s’abonin poden escollir 2 opcions amb matrícula inclosa: 1 mes per 55 €, o bé 2 mesos per 90 €