Deu anys vivint en un edifici nou ple d’okupes, drogues i brutícia (Albert Llimós)\n5 min. Vilafranca Del Penedès 14/10/2018 00:00\n651x366 Els patis interiors (1) i la teulada (3) estan plens de deixalles i brutícia. Al pàrquing de l’edifici s’hi consumeix la droga que es compra en un dels pisos. / MANOLO GARCIA Els patis interiors (1) i la teulada (3) estan plens de deixalles i brutícia. Al pàrquing de l’edifici s’hi consumeix la droga que es compra en un dels pisos. / MANOLO GARCIA\nL’Àlex duia un fill de pocs mesos en braços i, quan va obrir la porta del pàrquing, es va trobar un noi tirat a terra cremant una cullera amb la xeringa preparada. També la Maria Àngels va topar amb una escena similar quan acompanyava els seus nets. “Van veure un drogoaddicte punxant-se”, recorda. Els veïns del carrer Antoni Mestre Jané de Vilafranca del Penedès fa 10 anys que conviuen amb okupes i pisos en què es venen drogues. En total són 56 pisos, dividits en tres blocs, que fan xamfrà amb el carrer Baldomer Lostau. Ara mateix n’hi ha 15 d’ocupats, però hi ha hagut temporades amb molts més: els mateixos propietaris n’han tapiat una quinzena.\nUn edifici nou fet malbé\nEl terra està ple de brossa. A la teulada hi ha un matalàs tirat. Els patis interiors, plens de trastos vells i brutícia. La majoria de llums dels passadissos, arrencats. Forats a les parets per puntades de peu. Un sofà capgirat en un replà. Vidres xafats. Portes forçades després d’haver-les canviat unes quantes vegades. Una forta pudor. Al pàrquing, a cada racó, un tros de paper de plata que indica el pas dels consumidors, que, després de comprar la droga en un dels pisos -els veïns asseguren que, com a mínim, en tres pisos se’n ven-, la consumeixen al mateix immoble. Fins i tot, a un dels propietaris li han trucat al pis per demanar-ne. Per sort, últimament aquestes escenes s’han reduït.\nNo pas les despeses per als propietaris. “Aquest pis és la meva ruïna”, admet el Pep, que hi va arribar el 2007, com la majoria de propietaris, que van pagar gairebé 250.000 euros per instal·lar-s’hi. Ara les ofertes estan per sota dels 100.000. “Fa 9 anys que el tinc a la venda, però no puc vendre’l. No ens en donen ni la meitat”, lamenten la Maria Àngels i el seu marit, l’Enric. Van venir de Barcelona per ajudar la seva filla, que viu a Vilafranca, i el que havia de ser una jubilació tranquil·la s’ha convertit en un malson.\nElls, com la resta de veïns, estan lligats a un edifici on les derrames per fer front a les despeses comunitàries es doblen cada mes. Els okupes han manipulat el quadre elèctric i els panells d’aigua, de manera que s’ha doblat el cost de les factures que han d’assumir els propietaris de manera comunitària. Fins al punt que, fa uns anys, entre el 27 d’agost i el 28 d’octubre del 2014, la factura d’aigua de la zona comuna d’un dels blocs va pujar a 1.173 euros. I això que no hi havia ni servei de neteja. En els dos baixos ocupats que donen a la part interior s’hi van instal·lar dues piscines i el cost de l’aigua el van haver d’assumir els 8 propietaris que hi havia a l’escala.\nAl problema de les drogues, els diners i la brutícia, s’hi suma un quart element. La inseguretat. “Mai he vist una detenció al carrer i l’he vista al pati de l’edifici on visc”, lamenta el Josep Maria, que recorda que hi va haver èpoques en què no es “podia obrir la porta” per por al que passava a les escales. Ho subscriu l’Àlex. Va rebre amenaces després d’una enganxada amb un dels nous inquilins, que li va dir que li cremaria el cotxe, i durant un temps no es va atrevir a aparcar al propi pàrquing i ho feia al costat d’una comissaria dels Mossos.\nEls veïns del carrer també ho pateixen. Els de davant de l’edifici -on també hi ha un pis ocupat- han sigut testimonis durant anys de com es venia “droga en un dels baixos”. Amb les consegüents disputes i baralles. Un clima -ara mateix més calmat- que no ha evitat que hi arribessin nous propietaris. La Maribel hi va arribar fa un any, “sense por”, i lamenta les derrames que se’n deriven, però està esperançada perquè “s’arreglarà” algun dia. Menys optimista és el Joan, amb tres fills, que ho viu amb “resignació”, esperant que els veïns de sobre -un dels pisos on alguns propietaris diuen que s’hi ven droga- no es tornin a deixar l’aigua oberta i els torni a fer malbé tot el sostre, com ha succeït més d’un cop.\nA l’edifici hi ha molta mobilitat. Un dels baixos s’utilitza com a pis pastera, per a curtes estades, i d’altres s’han ocupat per després rellogar-los. Quan els Mossos van acudir a un d’aquests pisos després d’una denúncia, el matrimoni va mostrar un contracte fals: els havien cobrat 700 euros per a tres mesos de lloguer. Al març, abans de l’última reunió amb l’Ajuntament, el perill va venir per un incendi en un dels pisos ocupats. La porta segueix tota negra. Llavors 4 veïns van acabar hospitalitzats per culpa del fum.\nSón gairebé 10 anys arrossegant aquesta difícil convivència, amb les despeses derivades també de mantenir les denúncies per impagament de les despeses comunitàries. Estan cansats de no tenir resposta de l’administració ni resultats en seu judicial. Han demanat quatre cops que la comunitat es faci càrrec de l’administració de l’immoble per poder solucionar la problemàtica amb els okupes, però no han tingut mai resposta. A més, denuncien la paralització judicial del cas: l’obra segueix pertanyent a una constructora liquidada i desapareguda, i la Sareb (la Societat de Gestió d’Actius Procedents de la Reestructuració Bancària) no se’n fa càrrec.\nCap dels veïns amb qui ha parlat l’ARA està en contra de l’ocupació, ja que entenen que per a moltes famílies és l’única solució, però reclamen que es respectin les zones comunes, s’acabi amb la droga i no els costi diners a ells.


La detenció d'un adolescent enxampat robant al metro, a la parada de la plaça Catalunya, durant un patrullatge amb agents dels Mossos / Jordi Play\nTots els grups aproven una moció del PSC que proposa que també hi hagi guàrdia urbana i seguretat privada del metro\nper Quico Sallés 17 de juliol de 2019 19:22\nImatge inèdita al Parlament. Tots els grups parlamentaris –excepte la CUP, que no hi era– han aprovat una moció del PSC amb la qual reclamen al Govern “reobrir immediatament” la comissaria dels Mossos d’Esquadra a la plaça Catalunya.\nLa moció, aprovada aquest dimecres a la tarda a la comissió d’Interior, inclou esmenes que subratllen la necessitat que aquesta oficina sigui compartida amb la Guàrdia Urbana i també hi participi el servei de vigilància privada del metro. Així mateix, el text demana al Govern que doti l'oficina de recursos i materials necessaris.\nEls arguments exposats en la defensa de la moció per tots els grups és que l'oficina tramitava unes 20.000 denúncies l’any a més de garantir una presència policial propera a un dels “escenaris de major activitat delinqüencial” atès els nivells de top manta o d’altres tipus d’activitats que posen en risc les persones usuàries del Renfe, FFGG o el metro.\nLa moció també al·lega la necessitat d’una comissaria a prop d’una de les “ubicacions principals on es realitzen molts furts a la ciutat”. En aquest sentit, recorden que actualment les víctimes que han patit un furt a la plaça Catalunya s’han de desplaçar a Nou de la Rambla o a la plaça Espanya.\nMossos d'Esquadra Eixample


Fira Medieval de Súria - Canal Taronja Comarques Centrals\nIniciNotíciesGeneralFira Medieval de Súria\nLa Fira Medieval de Súria va viure un dels millors inicis dels darrers anys per l’elevat nombre de persones que visiten el Poble Vell des de primera hora. El diumenge, un dels dies de més afluència, tampoc es va veure massa afectada per la jornada electoral, pel què la valoració final és molt positiva.\nLa 18a Fira Medieval d’Oficis de Súria ha viscut un cap de setmana amb un gran nombre de visitants. De fet, dissabte al matí ja va registrar un dels millors inicis dels darrers anys.\nEl programa d’activitats es va desenvolupar durant tot el cap de setmana al nucli històric del Poble Vell amb més espectacles de carrer, l’estrena d’un nou espai firal i una gran presència d’artesans i tallers demostratius.\nLa Fira ha mantingut el seu caràcter de fira adreçada bàsicament a un públic familiar, amb activitats d’interès per a infants i adults, i estrenant un nou espai firal a la Passarel·la del Castell, un antic pas entre el Castell i l’Església del Roser, que va ser recuperat recentment i que ha acollit diferents activitats al llarg de tot el cap de setmana.\nEnguany també han estat recuperats els campaments i s’han mantingut els espectacles emblemàtics del certamen i les recreacions històriques. Una altra novetat d’aquesta edició han estat les actuacions a les tavernes de la Fira durant el temps dels àpats.\nAquesta ha estat la primera fira de Cobero com a alcalde de Súria, però ha reconegut que aquest és un tema en el qual sempre hi ha consens entre totes les forces per a poder tirar endavant una fira cada cop millor.\nL’acte d’inauguració de la 18a Fira Medieval d’Oficis també va servir com a obertura de l’exposició ‘Marca Hispànica. La Catalunya carolíngia’, que es podrà visitar a Cal Balaguer del Porxo fins al proper 12 de gener.\nJo Jet i Maria Ribot presenten un nou espectacle acompanyats d’un cor de set persones\nLliurament de diplomes d’Universi+ a la FUB


OPINIÓN | Rosa Planas, escritora\nR. Planas 27/01/18 3:39\nAra que s’ha posat de moda escollir una de les paraules que més èxit ha tingut durant l’any, m’estranya molt que aquesta que he triada no surti entre les nomenades a l’Òscar de la paraula. De fet, per complicitat s’entén una llarga cua de sentits, que van des de la solidaritat (es pot ser còmplice en una causa justa i comuna amb altres persones i entitats) fins a la corrupció més astuta i el gangsterisme més groller (es pot ser còmplice de trames de tota mena, polítiques, urbanístiques, etc.) La complicitat és una ballarina de peus lleugers que pot dansar cap a un o altre extrem sense que ens adonem d’on estan els límits. La complicitat funciona a nivell institucional, els càrrecs de confiança, les amistats, els qui pensen com jo, però també a nivell cultural. De fet, existeix una gran complicitat en aquesta matèria. I això es veu en les accions que es premien, en les obres que s’escullen, en els jurats, en les posades a punt de determinats personatges que se reciclen, la qüestió és comptar amb una bona bossa de complicitats i que tot el conjunt resulti rendible.\nÉs cert que la societat exigeix la unió d’esforços per aconseguir resultats. Per exemple, si algú té la desgràcia de patir un problema de difícil solució, ja li cal fer de seguida una associació, perquè del contrari, ningú el tindrà en compte. Quantes més complicitats sumi, millor li anirà a l’hora d’exigir. D’altra banda, i tornant a la cultura, si un es considera tocat per la musa i s’alça com a poeta emergent, basta que només s’ho senti ell, ja necessita trobar un públic que l’escolti, que compri els seus llibres i, sobretot, que l’aplaudeixi, perquè, si no és així, se sentirà més sol que sant Joan Baptista en el desert. Però no acaba aquí la complicitat que dóna vida a la nervadura social. La complicitat exigeix sacrificis i també té en funcionament una sèrie de rituals tàcits o explícits. Entre els sacrificis, cal que el còmplice es comporti amb lleialtat amb el grup, que no exigeixi cap mena de facultat que no vulgui que li exigeixen a ell. La complicitat cobrirà totes les mancances. En política, això és especialment important. I en cultura, no importa ni dir-ho. La complicitat és una mena d’engrut que ho pasta tot i fa que sigui menys visible la deficiència.\nLes xarxes socials són bones mestres pel que fa al nostre concepte. De fet, se nodreixen exclusivament de la complicitat. Així es formen els grups narcisistes, que s’alaben uns als altres, o les individualitats que intenten sobresortir a través d’una autopublicitat que a vegades frega el ridícul. No hi ha límits, la complicitat fa que el grup udoli si un dels seus membres és atacat, llavors reaccionen com a llops encerclant el dissident i li claven mossegades fins que l’arraconen. Així, l’invent de Mark Zuckerberg s’alimenta d’una bona dosi de curiositat, de xafarderia, però l’espina dorsal que manté dret tot l’edifici és sens dubte la complicitat. Després de totes aquestes consideracions, me deman (és una pregunta retòrica) per què no ha estat proposada com a paraula de l’any? Potser també hi ha hagut complicitat a l’hora d’evitar-la.


Borràs assegura que no té responsabilitats sobre els sous que cobren funcionaris sense treballar al Parlament | ACN | Barcelona | Política | El Punt Avui\nBorràs assegura que no té responsabilitats sobre els sous que cobren funcionaris sense treballar al Parlament Borràs assegura que no té responsabilitats sobre els sous que cobren funcionaris sense treballar al Parlament Borràs assegura que no té responsabilitats sobre els sous que cobren funcionaris sense treballar al Parlament Borràs assegura que no té responsabilitats sobre els sous que cobren funcionaris sense treballar al Parlament + Borràs assegura que no té responsabilitats sobre els sous que cobren funcionaris sense treballar al Parlament E-mail\nBarcelona - 17 gener 2022 12.32 h\nLa presidenta de la cambra afirma que el règim de “llicència per edat” ja s’ha “corregit” però que es manté la figura\nExterior del Parlament de Catalunya A. S.\nBorràs assegura que no té responsabilitats sobre els sous que cobren funcionaris sense treballar al Parlament Borràs assegura que no té responsabilitats sobre els sous que cobren funcionaris sense treballar al Parlament Borràs assegura que no té responsabilitats sobre els sous que cobren funcionaris sense treballar al Parlament Borràs assegura que no té responsabilitats sobre els sous que cobren funcionaris sense treballar al Parlament Borràs assegura que no té responsabilitats sobre els sous que cobren funcionaris sense treballar al Parlament E-mail\nLa presidenta del Parlament, Laura Borràs, ha assegurat que no té responsabilitats sobre els sous que cobren funcionaris sense treballar a la cambra, destapats pel diari ‘Ara’. Borràs ha afirmat aquest dilluns a TV3 que ja s’ha “corregit” el règim de “llicència per edat”, al què es poden acollir els funcionaris de més de 60 anys i que en porten més de 15 a la cambra fins a la jubilació. El Parlament paga 1,7 milions anuals a treballadors que ja no hi treballen des del 2008, quan es va instaurar la figura. L’actual Mesa ha introduït reformes que es van aprovar a la darrera reunió del 2021 per modificar la llicència de la figura, que es manté, i contribuir a la “contenció econòmica” de la cambra.\nBorràs ha justificat així que no s’elimini la llicència d’edat, perquè s’ha hagut de negociar amb els treballadors i treballadores de la cambra, que ara s’hi podrien acollir. La presidenta ha afirmat que hi ha hagut “tensió” sobre el tema, i que la reforma de la Mesa, acordada per unanimitat, no es podrà aplicar amb efectes retroactius.\nErnest Benach (ERC) era el president de la cambra el 2008, quan la Mesa va aprovar, per unanimitat, crear aquesta figura de les llicències per edat. En declaracions a TV3, Benach ha argumentat que llegir una notícia del 2008 amb els ulls del 2022 “no és exacte” i que el “context” ha canviat “moltíssim”. L’expresident del Parlament ha recordat que crear aquesta figura era acceptable fa 14 anys, i que segurament les persones que ho van avalar aleshores, ara ja no prendrien la mateixa decisió.Benach ha recordat que a l’administració pública la prejubilació “existeix”, i que el comitè d’empresa del Parlament del 2008 ho va presentar com una cosa “a tenir en compte”.\nEl conseller d’Empresa i Treball i expresident del Parlament, Roger Torrent, ha evitat valorar la notícia. En un acte a l’empresa TAG Automotive de Terrassa (Vallès Occidental), Torrent ha assegurat que no havia pogut llegir les informacions en detall, descartant fer-ne cap valoració. “Pel que fa a salaris, en l’anterior etapa del Parlament vam promoure que no s’apliqués l’increment previst en el sou dels diputats i que a més es fes una donació davant la situació de covid”, ha puntualitzat en una atenció als mitjans de comunicació.\nEl president de la Generalitat, Pere Aragonès, ha assegurat que en tota la Generalitat “no hi ha casos” de funcionaris que cobrin sous sense treballar, com sí que passa al Parlament. “Soc el president i m’ocupo específicament de l’àrea de Govern; puc assegurar que en l’Administració de la Generalitat no ens consta cap cas com aquest, ni des del punt de vista general ni en àmbits concrets”, ha dit Aragonès. I aquí, recordant que a Catalunya “hi ha divisió de poders”, el president també ha volgut posar en relleu que correspon al Parlament resoldre sobre l’afer. “Qui ha de prendre les decisions és la mesa i la presidència del Parlament, i estic convençut que adoptaran les més oportunes”, ha afirmat.\nEls comuns han denunciat “la situació escandalosa” que el Parlament pagui 1,7 milions anuals a funcionaris que ja no hi treballen i tenen més de 60 anys, i han reclamat explicacions a Laura Borràs. La diputada al Congrés Aina Vidal ha demanat que s’aturin els pagaments i que Borràs detalli en l’àmbit parlamentari els criteris que han portat la cambra a “generar aquests privilegis”.\nEl PSC ha demanat que els funcionaris “estiguin retribuits” per la seva tasca i no estan a favor de “privilegis per a ningú, treballin on treballin”. Aquesta ha estat la resposta de la portaveu, Èlia Tortolero. Amb tot, els socialistes han evitat demanar explicacions i han afirmat que el desembre del 2021 es va aprovar la revisió d’aquesta figura. També han assegurat que aquesta decisió, que es remunta al 2008, “no correspon” a ningú del PSC.


Els Gaudí, 10 anys de cine | Cultura | EL PAÍS Catalunya\n24 GEN 2018 - 22:41\tCET\nEls Gaudí celebren la seva desena edició. LAURA SÁNCHEZ\nEn la virtuosa escena d’introducció d’un thriller nord-americà que s’estrena aquesta mateixa setmana, la càmera enregistra, sense èmfasi especial, la presència d’una novel·la de Carlos Ruiz Zafón a la tauleta de nit de la dona del protagonista. Podria ser tan sols un versemblant element d’attrezzo —al capdavall, la projecció internacional de l’escriptor barceloní està fora de dubte—, però potser resulta inevitable interpretar-ho com una picada d’ullet per part del director a la seva terra natal. El llibre de Ruiz Zafón surt a El pasajero, l’eficaç thriller amb Liam Neeson que ha dirigit Jaume Collet-Serra (Sant Iscle de Vallalta, 1974), un català plenament establert a Hollywood, autor de treballs de respectable recaptació com Sin identidad (2011), Non Stop (2014) o Una noche para sobrevivir (2015), i un bon exemple de consolidació del talent local en un territori al qual, fa unes quantes dècades, semblava gairebé impossible d’accedir.\nLa presència de la creativitat catalana en el panorama global de la producció audiovisual era un dels arguments que, fa deu anys, l’actor Joel Joan, en aquell moment president de l’Acadèmia del Cinema Català, esgrimia per justificar la creació de la institució i la posada en marxa dels premis Gaudí. D’altra banda, Collet-Serra encarna un model de cineasta que, si segueix desenvolupant la seva carrera dins dels mateixos marges, ho tindrà sempre francament difícil per obtenir un dels guardons: l’Acadèmia es guia per una escala de puntuació orientada a mesurar l’índex de catalanitat d’una producció audiovisual dins d’un panorama cada cop més plurinacional. Un sol Collet-Serra dins de la gran producció americana no suma els mínims perquè el cinema català —i la seva Acadèmia— es pugui enorgullir de la força identitària d’El pasajero, criteri que no difereix del de la resta de cinematografies a l’hora d’establir les seves pautes d’acceptació de candidatures a premis i nominacions.\nInvocant el mestratge de Georges Méliès a l’hora de transformar el cinema en una màquina per imaginar mons possibles, l’espot que ha dirigit Lluís Danés per a la desena edició dels Gaudí gira sobre una poderosa imatge poètica: un bosc màgic on algunes figures icòniques del cinema català —Josep Maria Pou, Sergi López, Itziar Castro, Núria Prims, Nora Navas, Bruna Cusí, Joan Pera— es reuneixen per somniar pel·lícules que, o bé obriran portes a noves realitats, o bé ajudaran a comprendre algunes de les realitats que ens envolten. El “Deixeu-nos somniar!” que exclama David Verdaguer al final de la peça està, sens dubte, carregat de significats que van més enllà del cinematogràfic després d’un any políticament conflictiu, en el curs del qual l’Acadèmia va fer públic un comunicat a favor del dret a decidir del poble català, on s’expressava el rebuig “a les darreres actuacions autoritàries i repressives del Govern espanyol contra persones, entitats i institucions catalanes” (21 de setembre de 2017). Diumenge vinent sabrem si aquest caldo de cultiu acaba desembocant en una gala especialment reivindicativa.\nEl que sembla inevitable és que l’edició dels Gaudí de l’any vinent ofereixi un bon baròmetre per calcular les conseqüències que ha deixat en la política cultural la intervenció del Govern autonòmic a instàncies de l’aplicació de l’article 155 per part del Govern central.\nAquestes circumstàncies coincideixen en un any en el qual la indústria cinematogràfica mundial està afrontant un altre tipus de reivindicacions, amb la raça i la visibilitat femenina com a centre del debat. L’any de dos debuts tan excepcionals com els d’Estiu 1993, de Carla Simón, i Júlia Ist, d’Elena Martín, els Gaudí poden presumir d’haver arribat gairebé a una paritat perfecta en les seves categories més rellevants: la pel·lícula de Simón i Brava, de Roser Aguilar, competeixen amb Incerta glòria, d’Agustí Villaronga, i La película de nuestra vida, d’Enrique Baró, pel premi a la millor pel·lícula, mentre que Júlia Ist i La librería, d’Isabel Coixet, lliuren el seu particular pols de gènere amb Tierra firme, de Carlos Marqués-Marcet, i La llamada, de Javier Calvo i Javier Ambrosi (només el fet que els Javis siguin dos matisa la paritat), pel guardó a la millor pel·lícula en llengua no catalana. L’equilibri es manté a la categoria de millor direcció (Coixet, Simón, Marqués-Marcet, Villaronga) i s’assoleix en altres categories (guió, curtmetratge, pel·lícula per a televisió, direcció artística, muntatge) d’una manera tan natural que aixeca la sospita d’un gest conjuntural en nom de la correcció política. Potser sigui una bona evidència de l’estat de salut de la indústria audiovisual catalana en qüestions d’una visibilitat femenina que, en tants altres racons de la vida cultural, segueix estant.\nLa seducció i els números\nEls Gaudí, que concedeixen el guardó d’honor a una figura tan referencial i irrefutable com la gran Mercè Sampietro, també enceten enguany un premi per votació popular. I, al primer cop d’ull, un diria que aquest ha estat un any magnífic per al cinema català: la impressionant Estiu 1993 va estar a punt d’arribar als Oscar —la universalitat del seu discurs la convertia en una candidatura immillorable—; hi ha hagut debuts d’una maduresa aclaparadora (Simón, Elena Martín, la guionista Coral Cruz); la qualitat i la diversitat de la collita ha estat evident, i, fins i tot, s’han obert pas en la llista de nominacions propostes tan combatives i incòmodes com Lesa humanitat, d’Héctor Faver. No obstant això, el balanç numèric que feia la presidenta de l’Acadèmia Isona Passola el juny passat no era optimista: després d’un 2016 on els èxits de produccions com Un monstruo viene a verme —que l’Acadèmia considera la pel·lícula catalana més taquillera de la història— i Palmeras en la nievevan inflar les xifres generals i on deu produccions catalanes van passar del milió d’euros de recaptació a Espanya, l’any 2017 oferia a meitat de recorregut un preocupant balanç de només nou milions d’euros recaptats entre les dotze produccions catalanes estrenades en els primers cinc mesos.\nEl rodatge d''Incerta glòria', amb Marcel Borràs. efe\nEls barems que permeten extreure una conclusió optimista o pessimista no són substancialment diferents dels que s’utilitzen per valorar la salut econòmica del cinema espanyol, on també les grans produccions, com les pel·lícules de Juan Antonio Bayona i Fernando González Molina, poden aixecar miratges de bonança temporal en un teixit industrial on els productes d’autor i les propostes més minoritàries viuen en perpètua precarietat... Potser és que la collita cinematogràfica catalana del 2017 també mostra signes d’una certa ampliació de l’interès popular cap a treballs allunyats dels registres espectaculars dels blockbusters. Per exemple, la pel·lícula en llengua catalana més vista del 2016 va ser La propera pell, d’Isa Campo i Isaki Lacuesta, amb una recaptació de 176.723 euros i 37.590 espectadors. Enguany, el debut de Simón ha superat el milió d’euros de taquilla i ha atret 164.539 espectadors. Tant Estiu 1993 com La librería han superat la frontera del milió d’euros, mentre que Incerta glòria ha obtingut una més que respectable recaptació de 649.000 euros, xifra del tot comprensible si es té en compte el caràcter dur, obscur i desafiant de l’ambiciosa adaptació de l’obra de Joan Sales.\nEl passat novembre, el descens en la llista d’inscripcions als Gaudí —un 25% menys amb relació a la xifra de 2016— ja donava a entendre que, aquest cop, l’autoestima cinematogràfica catalana no s’havia de calibrar en números, sinó en una cosa molt més etèria, però potser més perdurable: l’excel·lència creativa. La incidència de la crisi de TV3 en els ajuts a produccions cinematogràfiques i el descens dels fons del Ministeri de Cultura espanyol juguen un paper fonamental en el balanç.\nPel que fa a la qüestió lingüística, el 2017 també ha encès les alarmes: només el 0,7% del total d’espectadors de cinema ha optat per veure les pel·lícules en la versió catalana original. Un dels reptes de l’Acadèmia passa, doncs, per lluitar a fi d’augmentar una xifra que Passola va definir com a “patètica” en la seva compareixença de balanç i recompte el juny passat. Entre 2011 i 2015, les xifres de recaptació de pel·lícules parlades, doblades o subtitulades en català va oscil·lar entre el pic de més de 5 milions d’euros del 2012 i els molt més modestos 2.701.100 del 2014.\nUnes gotes d’escàndol\nNascuts per substituir els premis Barcelona atorgats pel Col·legi de Directors de Cinema de Catalunya entre 2002 i 2008, i concebuts per servir a la cohesió, promoció i dinamització del sector cinematogràfic català, els Gaudí, al llarg d’aquests deu anys, no han viscut una trajectòria exempta d’escàndols i situacions tenses. L’afer Salomón Shang a l’edició del 2011 va ser, probablement, el més sonat: el director i productor va estar al centre d’una ferma sospita de compra de vots que va desembocar en la seva total desvinculació de l’Acadèmia, no sense abans protagonitzar un tens enfrontament mediàtic amb Joel Joan. L’any passat, el director i periodista Javi Giner va denunciar el plagi de la idea que sustentava un dels seus curtmetratges en un dels esquetxos filmats per a la gala, cerimònia que, per cert, es desenvolupava a l’ombra del sonat rebuig popular que havia obtingut la gala celebrada l’any anterior, amb una imaginativa Rossy de Palma com a heterodoxa mestra de cerimònies.\nJosep Maria Pou, amb el seu Gaudí d'honor, l'any passat. david ruano\nPerò com que no hi ha acte social que no porti afegits trasbalsos diversos —només cal recordar els Goya del No a la guerra o el pas en fals de Warren Beatty i Faye Dunaway a la cerimònia dels Oscar de l’any passat—, potser l’actitud més positiva davant l’aniversari dels Gaudí sigui preguntar-se per la seva necessitat. ¿Realment el sector audiovisual català encarna un fet diferencial? Allà pel 2011 així semblava pensar-ho el productor Enrique González Macho quan va celebrar públicament el model de producció que havia fet possible una obra tan rellevant com Pa negre en un any marcat per una acusada crisi creativa en el cinema espanyol.\nEl cert és que, entre moltes altres coses, el context català ha desenvolupat estratègies molt contrastades per harmonitzar docència, producció, creativitat i aposta per nous models: al Màster de Documental de Creació de la Universitat Pompeu Fabra (UPF), per exemple, cal atribuir-li l’extraordinari moment creatiu que ha viscut el cinema de no-ficció no tan sols a Catalunya, sinó a la resta de l’Estat. El projecte es va posar en marxa molt abans que existís una Acadèmia del Cinema Català i uns premis Gaudí, però ha permès consolidar un model de producció que és senyal d’identitat, objecte de reivindicació crítica i marca eficaç per a la promoció internacional. Impulsat per Jordi Balló des del curs acadèmic 1998-1999, el màster ha donat sortida a un bon nombre de peces essencials —des de Mones com la Becky (1999) i De nens (2003), de Joaquim Jordà, fins a La plaga (2013), de Neus Ballús, passant per En construcción (2001), de José Luis Guerín, La leyenda del tiempo (2006), d’Isaki Lacuesta, o El cielo gira (2004) i Mercado de futuros (2011), de Mercedes Álvarez—, i també ha estat objecte d’una retrospectiva al festival de Rotterdam el 2010 i focus d’un ampli reportatge a la referencial Cahiers du Cinèma al juny.\nEl mateix àmbit acadèmic també ha aconseguit deixar empremta en el cinema de ficció amb pel·lícules com Les amigues de l’Àgata (de Laia Alabart, Alba Cros, Laura Rius i Marta Verheyen, del 2015) i Júlia Ist (d’Elena Martín, del 2017), fruits del grau de Comunicació Audiovisual d’una UPF que ha funcionat com a laboratori d’idees sense imposar patrons predeterminats als alumnes.


Debut ensagonat a Berlin « òscar montferrer\nDebut ensagonat a Berlin\njuny7 by òscar montferrer\nEl rastre de l’ocell, Max Bentow. Traducció de Marta Pera Cucurell. Empúries, 2012. Pàgines: 293\nUn pertorbat assassina joves rosses amb els cabells rinxolats i en fa malbé els cossos. Els crims els signa amb un ocell plomat i esventrat. Els fets tenen lloc a Berlín i la responsabilitat d’investigar-los i deturar-ne l’autor recau en l’agent Nils Trojan, un detectiu que no pot vantar-se de tenir el cap gaire clar a l’hora de fer la feina.\nCom a efecte col·lateral del bon moment que viu a les prestatgeries de les llibreries catalanes el gènere de la novel·la pretesament negra –el nom, decididament, no fa la cosa–, hi arriben de tant en tant títols com ara aquest El rastre de l’ocell, que té com a gran mèrit la seva notable correcció. No és poca cosa quan bona part de les editorials han imposat una gens sostenible política del broc gros que du a la mina la mitjana de qualitat de tot allò que es publica en català –o en aquesta nova llengua que s’hi assembla que promouen les noves fornades de traductors i traductores.\nMax Bentow, a El rastre de l’ocell, posa en joc el seu policia –és la primera de les novel·les que han de tenir Nils Trojan com a protagonista– amb unes característiques força definides. Lluny de l’arquetip de l’heroi, el detectiu se situa en el grup de les ànimes torturades amb una vida personal esquerdada i una de professional en què ressonen els ecos de la seva essència poc equilibrada. La resta de personatges juguen el paper que han de jugar: apareixen quan se’ls necessita, són del tot complementaris i fan mutis quan han fet servei. La ciutat, al seu torn, actua com a escenari però no s’insereix en el fil dels esdeveniments.\nEl plantejament de la novel·la respecta el cànon –introducció, nus i desenllaç– tot i que no se sotmet ni al mètode ni a la mesura auris del gènere policial. Així, la linealitat excessiva de la narració posa en evidència els recursos amb què l’autor amaneix el budellam de la proposta i no pot emmascarar la lleugera incoherència amb què Bentow decideix negociar els revolts i les rectes finals. En la seva defensa, es pot dir que, a diferència d’alguns i d’algunes dels seus i de les seves col·legues, no cau en la temptació del deus ex machina, cosa que se li agraeix força.\nEl resultat final és plaent: la paginació és ajustada; en haver estat escrita en alemany, el text s’estalvia la massacre habitual que els esclaus de la traducció ràpida mal pagada duen a terme amb les obres en anglès i tot i que bona part del que hi acaba passant és del tot previsible, la manera en què es resol l’afer no és un insult a la intel·ligència del lector.\nComentari publicat al suplement Cultura d’El Punt Avui el 7 de juny del 2012: elpuntavui.cat/el rastre de l’ocell\nThis entry was posted in Lectures, Publicat a El Punt Avui and tagged Bentow, Novel·la.\n← El riu sota el pont\nMeravellosa impunitat →


Projecció de dos curtmetratges a Vilafamés\nLa Veu del País Valencià 26-Feb-2013\nDimarts, 26 de febrer a les 00:00h Cultura\n'Els faixares de Portell de Morella' i '7.000 anys de ceràmica' encisaren al públic\nCom estava previst, este cap de setmana es van projectar, amb bona assistència de públic, dos curtmetratges a Vilafamés. Els treballs, basats en temes bastant significatius per a le comarques castellonenques, eren 'Els faixares de Portell de Morella' de l'any 1990, i de '7.000 anys de ceràmica' (1.992), produccions de Longi Gil i Joan M. Ahis, documentals que malgrat el temps continuen aportant-nos dades interessants.\nEl primer curt ens mostra com nasqué la tradició de les faixes a Portell. Naix a partir de l’establiment de la fabrica Giner, a finals del segle XIX, i sobre la base de la mà d´obra de les dones i el comerç portat pels homes arreu de tota Espanya. Sens dubte, els testimonis dels darrers venedors de faixes són ja les úniques veus que resten d’aquella experiència, que es transforma quan a meitat del segle XX les dones van introduir els telers, puix la faixa deixà de ser emprada com a vestimenta.\nPer la seua part, '7.000 anys de ceràmica' fa un recorregut des de la prehistòria fins els Anys 90. Tot açò, amb testimonis i explicacions de Carme Olaria, del patriarca de l’arqueologia d’aquestes terres, el ja desaparegut Sr. Francesc Esteve, o de Ferran Arasa, entre d'altres. També es pot escoltar el testimoni d’alguns artesans, i tot això amb filmacions molt significades de ceràmica artística, en especial de Reial d’Alcora, d’Onda o de Ribesalbes.\nAmb aquesta activitat s’enceta el calendari d’iniciatives per al poble de l’Associació d’ Amics del Casc Antic de Vilafamés.\nVicent Álvarez, President de AACAV


Traducció de textos en la combinació català-haitià: Barcelona | LinguaVox\nEsteu cercant una agència de traducció a Barcelona o una empresa de traducció que presti els seus serveis de traducció a Barcelona? Des que va iniciar la seva activitat l'any 2000, LinguaVox ha traduït milions de paraules en més de 1500 combinacions de llengües, com ara la de català-haitià, per a clients particulars, pimes, institucions i grans empreses.\nNomés treballem amb els millors professionals. Tots els nostres traductors i intèrprets de català-haitià són parlants nadius de/d' haitià i experts en els seus camps d'especialitat. A més, comparteixen els nostres valors: fidelitzar els clients mitjançant la millora continua, la cerca de la perfecció i l'excel·lència.\nEl vostre projecte de traducció de textos en la combinació català-haitià està en les millors mans\nEls nostres lingüistes tenen estudis universitaris superiors, normalment en traducció i interpretació; viuen o tenen contacte quotidià amb els seus països d'origen i les seves llengües maternes, i estan en disposició de traduir al/a l' haitià el vostre projecte de traducció de textos.\nLa majoria dels nostres traductors de Barcelona i d'altres llocs són especialistes en traduccions tècniques, jurídiques, mèdiques o empresarials. El vostre projecte de traducció de textos en la combinació català-haitià sonarà tan natural en haitià que el lector no percebrà que la llengua de partida era el català.\nEn les combinacions d'«idiomes exòtics» o amb molt pocs traductors, és possible que la traducció hagi de passar per l'anglès. En aquest cas, n'informem primer el client. Per regla general, sempre que els documents originals també estiguin disponibles en anglès, és millor optar per una traducció en la combinació anglès-haitià, ja que serà més econòmica i més ràpida.


Un Batxillerat de qualitat - Perez Iborra\nPerez Iborra Un Batxillerat de qualitat\nPodeu consultar la informació completa del Batxillerat clicant aquí.\nA l’escola es poden cursar 8 itineraris de Batxillerat, adreçats a les diferents branques dels estudis universitaris, dins les modalitats Científic-Tecnològic i Humanitats i Ciències Socials.\nDisposem d’una plantilla estable de professors, qualificats, implicats i empàtics amb l’alumne, alguns dels quals també imparteixen classes a la universitat o aporten a la docència el seu bagatge com a professionals en diferents sectors.\nComplementem els programes d’estudis preestablerts amb sessions pràctiques als laboratoris de Química, Física, Biologia o Tecnologia; masterclass amb professionals; sessions pràctiques a Facultats i Tallers universitaris, o sortides divulgatives com la visita a la Borsa de Barcelona, entre d’altres.\nTreballem les capacitats comunicatives dels alumnes en un Taller d’Expressió Oral, que acompanya a un seguiment continuat del Treball de Recerca obligatori.\nFomentem l’aprenentatge i la pràctica de l’anglès en dos grups, estàndard i avançat, som centre col·laborador de la Universitat de Cambridge i realitzem els exàmens del First Certificate i Advanced.\nPer tal de facilitar l’atenció personalitzada i el progrés de l’alumne, les ràtios de les aules es limiten a 20 alumnes per classe i se segueix una avaluació continuada que, en el cas que s’obtinguin bons resultats, elimina matèria.\nA més, des del curs 2013-14 l’organització dels horaris, els descansos entre classes i la distribució de les aules segueixen les directrius que hem importat després de visitar diferents escoles, instituts i universitats a Finlàndia, un país on el sistema educatiu és dels més considerats, reiteradament, als informes PISA de l’OCDE. En aquesta direcció, també hem aplicat el treball cooperatiu, les aules mòbils i de desdoblament, un major foment de la lectura i nous recursos visuals a les aules, com les pantalles PDI.


ERC demana més mediació i recursos a la mesa d'emergència contra desnonaments a Barcelona\nPublicat 10/10/2019 16:31:50CET\nLa regidora d'ERC a Barcelona Eva Baró ha proposat apostar més per la mediació i un augment dels recursos destinats a la mesa d'emergència habitacional contra els desnonaments a Barcelona, ha informat aquest dijous el grup municipal en un comunicat.\nDemana treballar per mobilitzar 500 pisos dels més de 10.000 buits que hi ha a la ciutat per a les famílies en llista d'espera d'alternativa habitacional, així com potenciar les Oficines d'Habitatge per "prevenir" que siguin els veïns els que mirin d'impedir desnonaments.\n"Bona part de la solució passa per accentuar i treballar la mediació ininterrompuda entre les unitats familiars i el propietari fins que no s'arribi a algun tipus d'acord", ha assenyalat Baró en un vídeo distribuït pels republicans.\nTambé ha defensat incrementar la partida pressupostària destinada a les Oficines d'Habitatge municipals, un servei que considera "indispensable", i creu que els professionals que hi treballen ho fan en una situació de col·lapse i precarietat.\nAixí mateix, la regidora ha demanat al Govern municipal que prengui la iniciativa i el lideratge i que "per una vegada no faci el que acostuma a fer en aquestes situacions: acusar les altres administracions i treure's de sobre les responsabilitats".\nVox defensa el pin parental: Els pares saben molt millor què és bo per als seus fills


ORDRE VEH/79/2020, de 9 de juny, per la qual es modifica l'Ordre ECO/172/2015, de 3 de juny, sobre les formes de justificació de subvencions. - DOGC. Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya - Legislació - VLEX 845050799\nORDRE VEH/79/2020, de 9 de juny, per la qual es modifica l'Ordre ECO/172/2015, de 3 de juny, sobre les formes de justificació de subvencions.\nL'11 de juny de 2015 es va publicar l'Ordre ECO/172/2015, de 3 de juny, sobre les formes de justificació de subvencions, d'acord amb el que estableix l'article 98.1 del text refós de la Llei de finances públiques de Catalunya, aprovat pel Decret legislatiu 3/2002, de 24 de desembre, amb la finalitat de compatibilitzar la simplificació en la justificació de les subvencions amb l'eficàcia en la seva gestió i control, mitjançant la regulació de les possibles formes de justificació.\nAquesta Ordre es fonamenta en les competències de la Generalitat previstes en l'article 114 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya, relatiu a l'activitat de foment, i en l'article 159 del mateix Estatut, relatiu al règim jurídic i procediment administratiu.\nD'una banda, l'aplicació de l'Ordre ECO/172/2015, de 3 de juny, ha posat de manifest la necessitat de regular la possibilitat de simplificar la justificació de les subvencions atorgades als ens locals que apliquen el règim de fiscalització prèvia d'acord amb el que disposa el Reial decret 424/2017, de 28 d'abril, pel qual es regula el règim jurídic de control intern en les entitats del sector públic local.\nD'altra banda, l'Ordre ECO/172/2015, de 3 de juny, estableix que el control de la concurrència de subvencions s'ha de dur a terme mitjançant un sistema de validació de caràcter electrònic dels justificants de despesa i que, mentre aquest sistema no sigui efectiu, la forma de validar o segellar els justificants a l'efecte de comprovar que en cas de concurrència de subvencions no se supera el cost de l'actuació subvencionada la determinaran les bases reguladores. La pràctica ha evidenciat que la remissió a les bases reguladores no garanteix la unitat de criteri necessària en el control de la concurrència de subvencions i que el fet de segellar o validar els justificants de despesa no impedeix per si mateix l'excés de finançament d'una despesa determinada, si totes les entitats concedents no estableixen aquesta obligació o si existeixen altres fonts de finançament diferents de les subvencions. Per aquest motiu, el text incorpora la substitució del segellat dels justificants per una declaració responsable de les persones beneficiàries. Així mateix, l'avanç en la tramitació electrònica dels expedients d'atorgament d'ajuts i subvencions comporta una simplificació del format de presentació dels justificants que s'ha de fer en el format electrònic que habiliti l'Administració de la Generalitat de Catalunya i les entitats que integren el seu sector públic.\nL'Acord del Govern de 28 de febrer de 2017, aprova el Model integral de gestió de subvencions i ajuts de la Generalitat de Catalunya, que inclou, entre d'altres, el Tramitador d'ajuts i subvencions (TAIS), com a plataforma de tramitació electrònica integrada amb l'arquitectura d'aplicacions corporatives de la Generalitat de Catalunya que realitza la gestió integral del cicle de vida de les subvencions.\nL'Acord disposa que l'Administració de la Generalitat de Catalunya i les entitats del sector públic han de tramitar tots els expedients i tràmits associats relacionats amb els ajuts i les subvencions mitjançant el Tramitador d'ajuts i subvencions (TAIS), independentment de l'origen del seu finançament i dels procediments, formes i instruments de concessió utilitzats per cada òrgan.\nEl Decret 1/2018, de 19 de maig, de creació, denominació i determinació de l'àmbit de competència dels departaments de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, estableix en l'article 3.2.9 que correspon al Departament d'Economia i Hisenda la competència per establir els criteris procedimentals, la direcció i el control dels ajuts i subvencions. A la vegada, el Decret 43/2019, de 25 de febrer, de reestructuració del Departament de la Vicepresidència i d'Economia i Hisenda, determina, a l'article 93.1. g, que la Intervenció General té atribuïda, entre d'altres, la funció d'establir les directrius d'actuació en la gestió de subvencions i ajuts i fer-ne el seguiment i control, i coordinar i administrar el registre de subvencions i ajuts de la Generalitat.\nLa implementació d'un sistema de gestió i tramitació electrònica d'ajuts i subvencions de la Generalitat de Catalunya ha de permetre a les unitats administratives i a la ciutadania una gestió integral del cicle de vida de les subvencions que ha de revertir en la disminució de càrregues administratives innecessàries, cercant així una millor gestió i un control més eficaç, i una explotació consolidada de dades que faciliti l'anàlisi i la planificació de l'activitat de foment dels òrgans subvencionadors per satisfer l'interès general en llur àmbit d'actuació. Tot això, amb la finalitat d'aconseguir un increment de l'eficiència dels recursos públics i...


Serveis – Casmarpal\nEstem especialitzats en els serveis d’enginyeria mecànica i de consultoria integral del sector industrial. Aportem solucions tècniques adaptades a les necessitats dels nostres clients i utilitzem les eines més actuals en el disseny mecànic.\nA més de tenir en compte criteris funcionals i de disseny, també considerem altres aspectes no menys importants com la fabricació, els processos de muntatge, la resistència, l’ergonomia i la industrialització posterior.\nMotiu pel qual podem realitzar tasques d’industrialització dels projectes desenvolupats pels nostres clients o la creació de nous projectes a mida de les seves necessitats.\nEl nostre centre de producció consta de maquinaria d’última generació i una plantilla professional altament qualificada.\nEstem especialitzats en prototipatges i sèries curtes de peces de precisió. El nostre centre de producció està dotat de Centres de Mecanitzats CNC de 3+2 eixos per peces de 3000mm de longitud, torns CNC amb eina motoritzada i eix “Y” i rectificadora tangencial per longituds de 1500mm.\nAixí mateix, la nostra experiència ens permet assessorar els nostres clients en el disseny i material més adequats per cada aplicació.\nPodem fer muntatges de maquinària especial o maquinària en sèrie. També podem realitzar prèviament els mecanitzats necessaris per als muntatges i podem encarregar-nos del servei logístic dels components comercialitzats.\nEl nostre propòsit és que el muntatge de maquinària industrial es porti a terme amb personal especialitzat, amb la supervisió d’una direcció tècnica i seguint una seqüència d’operacions prèviament establertes.\nOferim solucions de Manteniment Industrial i adequacions de maquinària en els seus centres productius, realitzant el disseny i la implantació de sistemes de manteniment adequats a les necessitats de cada client, amb l’objectiu de millorar el seu procés de producció.\nPodem por tar a terme aquest servei amb el nostre personal de manteniment o bé en col·laboració amb el personal de manteniment de la seva empresa. A més, també oferim la resta de serveis complementaris del cicle complet de producció mitjançant un sistema de gestió únic.\nOferim els serveis de consultoria, prototipatge i producció amb les tecnologies FDM, SLA, SLS, MJF.\nTota l’experiència acumulada amb la mecanització subtractiva ens ha servit per poder aconsellar els nostres clients amb quina és la tecnologia additiva més adient per cada producte a realitzar


Informem setmanalment l’Ajuntament de Llavorsí sobre els avenços en la proposta alternativa d’accés a Baiasca | Diputació de Lleida\nInici / Informem setmanalment l’Ajuntament de Llavorsí sobre els avenços en la proposta alternativa d’accés a Baiasca\nQuan estigui definit, caldrà cercar el finançament de totes les institucions implicades en la millora d’aquest accés municipal\nLa Diputació de Lleida està estudiant una proposta alternativa d’accés al nucli de Baiasca per presentar properament a l’Ajuntament de Llavorsí i al Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat i valorar, posteriorment, la possibilitat de finançament a tres bandes per ajudar l’Ajuntament de Llavorsí en la millora d’aquest accés de titularitat municipal afectat per esllavissades.\nDes que es va produir l’esllavissada que limita l’accés a Baiasca i donades les dificultats en l’arranjament del tram afectat, la Diputació de Lleida, d’acord amb els representants de l’EMD de Baiasca i l’Ajuntament de Llavorsí, va prendre el compromís de dur a terme un estudi tècnic per avaluar un accés alternatiu que garantís la vialitat als veïns del poble.\nDes de fa un mes i mig, doncs, els serveis tècnics de la Diputació de Lleida treballen en aquest estudi. L’assessor per al Desenvolupament d’Infraestructures de la corporació lleidatana, Ramon Lleonart, ha explicat que inicialment partien de quatre possibles alternatives, de les quals dues ja han estat descartades i ara estan treballant en dues més, que confien poder presentar la setmana vinent. Les dues opcions seran valorades i estudiades conjuntament amb el territori.\n“Estem en contacte setmanal amb l’Ajuntament de Llavorsí per informar del avenços del procés i perquè coneguin tots els passos que anem fent”, ha assegurat.\nAixí doncs, una vegada estigui tècnicament concretats tots els aspectes tècnics que suposin una garantia d’accés en la proposta de traçat alternatiu, la Diputació de Lleida presentarà l’estudi a l’EMD de Baiasca, a l’Ajuntament de Llavorsí i al Departament de Territori tal com es va acordar en el seu dia.\nI una vegada avaluat aquest estudi, es plantejaran les mesures que siguin possibles per tal que totes les institucions implicades (EMD, Ajuntament, Consell Comarcal del Pallars Sobirà, Diputació de Lleida i Generalitat de Catalunya), acordin i participin en les actuacions plantejades.\nLes tasques de conservació dels camins que donen accés a les diferents poblacions de les comarques lleidatanes és una de les prioritats de la Diputació de Lleida conscient de les dificultats dels consistoris per fer front a les despeses de manteniment dels mateixos.\nPer aquest motiu, el passat mes de juliol va convocar el primer Pla de Camins amb una consignació propera als 1,2 milions d’euros. Aquesta acció s’emmarca dins de la gestió de govern, que prioritza les accions de mobilitat al territori.\nLleida, 5 d’agost de 2016\nL’assessor per al Desenvolupament d’Infraestructures de la corporació lleidatana, Ramon Lleonart, explica que treballen per trobar una solució viable i definitiva\nL’assessor per al Desenvolupament d’Infraestructures de la corporació lleidatana, Ramon Lleonart, afirma que hauran de buscar els recursos necessaris per fer viable la proposta de la Diputaicó


per Redacció 31 de juliol de 2020 12:06\nLa Federació Andorrana de Futbol, la UEFA i la policia del país estan investigant l'Inter Escaldes i el Sant Julià, dos equips de la Lliga andorrana de futbol, per ser sospitosos d'haver pactat resultats entre ells dos i acabar-se repartint la Copa de la Constitució i la Lliga, segons El diari d'Andorra. Finalment però, l'Escaldes acabaria guanyant el doblet, així que l'acord no hauria arribat a completar-se.\nEn el primer partit entre ambdós clubs, de Lliga, el Sant Julià va presentar una alineació sospitosa, plena de suplents i jugant amb una actitud poc competitiva, i l'Escaldes va vèncer per 3-0, cosa que els va apropar al títol de la regularitat. En canvi, en el partit de Copa, on es van tornar a enfrontar de forma directa, els campions de Lliga no van deixar-se guanyar i la sospita arriba quan els futbolistes del Sant Julià els van demanar explicacions.\n"Nosaltres vam jugar al 30%", va recriminar un jugador d'un equip a l'altre i així ho va fer constar l'àrbitre a l'acta del partit. Aquell duel el va acabar vencent l'Escaldes i van eliminar el Sant Julià i els futbolistes d'aquest darrer conjunt van mostrar-se nerviosos i indignats amb els seus rivals. El cas està sota vigilància i, en cas de confirmar-se, comportaria sancions molt greus per als dos clubs.


Els incendis que cremen al sud de França ja han calcinat 2.500 hectàrees\nDos incendis cremen amb virulència al sud-est de França des de dissabte a la tarda. Els focs van començar a prop de Marsella, a causa de les altes temperatures, i el fort vent de mestral va fer que es propaguessin amb rapidesa. Però la situació ha millorat, aquest diumenge, quan el vent ha afluixat, i ja no es tem per la seguretat de les poblacions més pròximes al perímetre del foc, que sembla que està controlat.\n25/07/2004 - 00.00 Actualitzat 25/07/2004 - 23.31\nDos incendis continuen cremant al sud-est de França. El més greu dels incendis va començar al municipi de Velaux. Aquest foc ha cremat unes 2.500 hectàrees, i a mitjanit va obligar a evacuar temporalment uns 2.000 veïns de Vitrolles. El segon focus important va començar a uns cinc quilòmetres del primer, i també va obligar a desallotjar un càmping i algunes cases. En total, uns 1.600 bombers encara treballen en les tasques d'extinció, amb el suport d'avions i helicòpters. De moment, la situació és de lleugera millora, ja que els incendis han deixat d'afectar zones urbanes i s'ha establert un perímetre de control. Tot i això, els equips d'extinció mantenen l'alerta davant una possible revifada del vent. El ministre d'Interior francès, que ha visitat la zona, ha anunciat detencions i penes exemplars per als presumptes piròmans, ja que els focs van començar molt a prop de l'autopista.


MÉS inicia una ofensiva per garantir els drets dels aturats majors de 45 anys\nLa formació ecosobiranista prepara una proposició no de llei per eradicar la discriminació del col·lectiu\n2 min. Palma 25/05/2016 13:29\n651x366 Els diputats David Abril i Joana Aina Campomar i mebres d'AMPEB mostren exemples d'anuncis discriminatoris. / MÉS Els diputats David Abril i Joana Aina Campomar i mebres d'AMPEB mostren exemples d'anuncis discriminatoris. / MÉS\nMÉS per Mallorca reclama que els inspectors de Treball i Seguretat Social facin retirar els anuncis d'ofertes laborals discriminatoris amb els majors de 45 anys. Aquest és el punt principal de la proposició no de llei que els ecosobiranistes presentaran aviat al Parlament. El coportaveu David Abril ha presentat la iniciativa acompanyat de membres de l' Associació de Majors per a l'Ocupació de Balears (AMPEB, per les sigles en castellà). "És normal obrir els diaris i veure anuncis de feina clarament discriminatoris amb les persones aturades de més de 45 anys, quan no ho hauria de ser", ha assegurat Abril que ha qualificat de "vergonyosa" la discriminació que pateix "un dels col·lectius més afectats per la crisi".\nEls ecosobiranistes han mostrat exemples d' anuncis reals en què es reclama que els aspirants no superin una edat concreta, generalment entre els 35 i els 40 anys. La PNL reclamarà al Parlament que "insti la Inspecció de Treball i Seguretat Social a fer retirar els anuncis discriminatoris d'ofertes laborals, així com a sancionar les empreses que els promouen i se'n beneficien". A més, reclama que el "Govern i els agents socials vetllin pel compliment de la normativa comunitària en matèria de discriminació".\nEl president d'AMPEB, Pedro Delgado, ha aprofitat per fer una crida a no deixar de banda del mercat laboral persones que tenen capacitats per fer feina. "Jo tenc moltes ganes de fer feina. I no pot ser que gent com jo, pel fet de tenir 45 o 55 anys, quedin fora del mercat", ha dit. En aquest sentit també s'ha pronunciat la tresorera de l'entitat Dolors Sastre qui ha explicat que si no hi hagués ofertes de feina tan restrictives amb l'edat "almanco ja tens l'opció d'enviar el currículum i més possibilitats de fer una entrevista per poder demostrar les teves capacitats".


S’agreuja el doble desemparament dels menors de la DGAIA | DASC\nThis entry was posted on Mai 21, 2014 by Noe d'Energies, in article. Bookmark the permalink.\t2 comentaris\nS’agreuja el doble desamparament dels menors de la DGAIA\nEl passat 14.01.14, el Departament de Benestar Social i Família de la Generalitat va publicar un comunicat sobre les “mesures acordades amb el sector d’atenció a la infància”, signat per la Direcció General d’Atenció a la Infància i l’Adolescència (DGAIA) i per la FEDAIA (Federació d’Entitats d’Atenció i d’Educació a la Infància i l’Adolescència), plataforma que agrupa a Catalunya a una part de les entitats que gestionen els Centres on resideixen els menors tutelats per la Generalitat.\nDes de DASC (Defensem l’Acció Social i Comunitària), volem deixar constància que aquestes mesures, tot i que les vulguin presentar com a “noves mesures d’eficàcia”, són realment retallades pressupostàries dels diners destinats a aquests centres, retallades que agreujaran, encara més, el “doble desemparament” d’aquests menors tutelats per la Generalitat.\nAl març de 2013, des de DASC vam difondre a les xarxes socials l’article: “El doble desemparament dels menors de la DGAIA”[i]. Es tracta d’un document relatiu a diverses qüestions de l’atenció dels nens, nenes i adolescents tutelats per l’Administració. El text es va presentar com a queixa al Síndic de Greuges, qui, després de realitzar un estudi de l’expedient va a proposar (Resolució número: R-00115/2013 amb data 07.06.13) les següents recomanacions a la DGAIA:\n– Que s’adoptin mecanismes per a una supervisió rigorosa i continuada de les ràtios reals educadors/infants i de les substitucions de les baixes dels educadors/es.\n– Que es prenguin mesures per conèixer i supervisar la despesa real de cada centre, a l’atenció directa als infants i als adolescents, i a la indirecta per a manteniment, serveis i administració de l’entitat gestora.\n– Que la DGAIA faci la supervisió de la qualitat i la quantitat del menjar que els centres donen als infants i als adolescents acollits, més allà de les inspeccions anuals del Servei d’inspecció del departament.\n– Que s’adoptin mecanismes perquè la DGAIA pugui supervisar les activitats extraescolars i de lleure dels centres, així com els criteris de decisió a cada PEI[ii].\nLa DGAIA, fent cas omís al Síndic, ha decidit retallar encara més els recursos destinats a atendre a aquests menors. Tot això suposa un deteriorament directe de les seves condicions de vida i una disminució de les seves opcions de futur. A més a més, suposa un perjudici afegit, perquè les entitats que gestionen aquests centres cercaran unes altres vies de compensar aquestes retallades. Pel que estem observant als diferents centres, aquesta compensació s’està intentant fer a través d’aquestes mesures:\n1- Empitjorament de les condicions laborals dels/les treballadors/es: No cobrint les substitucions dels/les educadors/es de baixa o permís, no respectant les ràtios d’educadors/infant, contractant personal amb formació inferior a la necessària, etc. Fet amb el què es desmarcarien (o directament incomplirien) del conveni del sector (Acció Social de Catalunya). A més a més, aquest Conveni està actualment en procés de negociació i aquesta situació pot ser utilitzada per la patronal com medi de pressió per rebaixar les condicions laborals reflexades al Conveni. Tot això empitjorarà la qualitat de l’atenció educativa als menors, reduint-la a l’assistencialisme i fent molt difícil que es puguin tenir uns referents educatius, afectius i vitals, estables (educadors/es, tutors/es).\n2- Reducció a les despeses dels serveis quotidians bàsics de les cases i llars on viuen: qualitat del menjar, la roba, restriccions als consums bàsics (calefacció, telèfon, etc…) i, fins i tot, (com ja està passant amb alguns centres) eliminant-los (servei de neteja, bugaderia, etc…). D’aquesta manera els acabaran assumint el personal educatiu i els propis menors.\n3- Reducció/eliminació de les activitats extraescolars (no becades) i lúdico-recreatives. D’aquesta manera, els menors no podran integrar-se a la seva comunitat, augmentantaixí la seva institucionalització (remarcant la seva condició de “nens/es de centre”) i reduint les possibilitats de desenvolupar les seves aptituds i interessos, de manera integral.\nDes de DASC, considerem que el que el mateix acord anunciat entre la DGAIA i la FEDAIA és un engany i una burla cap als usuaris, professionals del sector i cap a tota la societat. El títol “Mesures acordades amb el Sector d’Atenció a la Infància” no es correspon amb la realitat, doncs ha deixat al marge d’aquest acord als professionals del sector i als seus representats (sindicats, associacions, col·legis de professionals, etc.), que són els que desenvoluparan l’atenció directa cap als menors i vetllaran pels seus drets.\nVolem deixar clar, que els qui han arribat a aquest acord han estat el Departament de Benestar i Família (a través de la DGAIA) i la FEDAIA . La primera aplica sense escrúpols unes polítiques neoliberals que retallen l’estat del benestar, perjudicant greument la qualitat de vida de les persones, la segona funciona com una patronal sectorial sense tenir la representativitat de tot el sector.\nConsiderem que algunes entitats de la FEDAIA, han acceptat aquest acord per minimitzar les pèrdues econòmiques a curt termini preveient “compensar-les” amb algunes de les opcions plantejades anteriorment. Les entitats que segueixen (per ara) funcionant sense ànim de lucre no sols es veuran perjudicades per aquestes retallades,també quedaran en una situació de desavantatge a l’hora d’optar a gestionar els diferents recursos respecte a les que segueixen els plantejaments neoliberals de la DGAIA. Seria una feina molt interessant ( i reveladora) fer un estudi sobre la presencia de determinats càrrec i excàrrecs polítics als patronats d’aquestes entitats.\nAnàlisis del Contingut de l’Acord.\nAl text, pretenent justificar aquestes retallades a les entitats concertades, es fa referència a la Llei 14/2010 dels drets i oportunitats en la infància i la adolescència, com a part d’un nou marc legal i polític que segons el Departament de Benestar Social implica:\na) “Un esforç per millorar les polítiques preventives i la necessitat d’incrementar el suport i el treball amb les famílies biològiques”, alhora que es redueix el nombre de professionals a l’atenció directa, tant a Serveis Socials bàsics, com als EAIA. Estan reduinto desapareixent les ajudes econòmiques a les famílies amb situació de precarietat econòmica. S’estan tancant els recursos com els PDC, a barris on la crisi econòmica afecta a la gran majoria de persones, etc.\nb) “Reforçar la prioritat de l’acolliment familiar (tant amb família aliena com amb família extensa)”, cosa que, segons el Síndic de Greuges, cal controlar més del que s’està fent perquè s’estan produint acolliments sense un seguiment suficient del casos. Fet que acabarà en fracàs, amb les conseqüències negatives que això suposarà per al menor. A més a més, s’estan reavaluant amb criteris més laxes (i validant), a membres de la família extensa que prèviament s’havien desestimat[iii].\nc) “Continuar desenvolupant les mesures de foment a l’emancipació i autonomia dels joves extutelats“. El que no està tenint gaire èxit en l’actualitat, com es demostra a un estudi fet recentment per la Universitat de Girona, segons el qual un 53% dels joves extutelats no assoleixen l’autonomia, perquè no s’inverteix prou en la seva formació reglada i no hi ha una diversificació de l’oferta per a que puguin incloure a tothom[iv].\nDes de DASC considerem que aquestes noves “mesures d’eficàcia” (retallades), que pretenen ofegar les despeses en l’atenció als menors tutelats per dedicar-les als extutelats, són ineficaces i només s’adopten en base a criteris econòmics. El que s’està fent des de Benestar i Família, és traspassar els diners d’una partida a una altra i, en conjunt, reduir-la. Amb això, es perjudica a uns menors que s’acabaran desinternant amb molt poques oportunitatsper tirar endavant. Tot això condicionat a més, per aquesta mena de “loteria” que determina que el Centre a on van a parar sigui capaç d’oferir, o no, els recursos formatius i educatius necessaris per donar un pas cap a la seva autonomia. Això dependrà de si, per una banda, es tracta d’un centre propi de la DGAIA o no, i per l’altra, de si el Centre concertat o de gestió delegada estava gestionat per una entitat amb o sense ànim de lucre.\nEn qualsevol cas, crida l’atenció que la DGAIA només faci referència a consideracions econòmiques quan parla de “donar oportunitats a la Infància i Adolescència”. Des de DASC sabem, per que som professionals que treballem al sector (no polítics), que un menor que ingressat a un Centre on no hi ha accés a realitzar activitats extraescolars, no podrà relacionar-se amb un entorn social “normalitzat”, fet que accentuarà la seva institucionalització i reduirà les seves oportunitats a l’hora d’integrar-se a la societat.\nMesures concretes i les seves conseqüències:\nLes retallades / mesures d’eficàcia, afectaran Centres d’Acolliment , CRAE (centres residencials), CREI i Cases d’ infants i ho faran d’aquesta manera:\n3.1.Sobre la unificació dels mòduls, als CRAE concertats:\nDes de la DGAIA s’estableixen uns barems a la baixa, amb la base d’un criteri essencialment econòmic. Aquest criteri, no té en compte la idiosincràsia dels menors que es troben ingressats a cada recurs, les necessitats educatives especials de cadascun/a d’ells/es (trastorns de conducta, disminucions psíquiques o físiques, etc . ), la ubicació del Centre, etc … Un bon exemple seria, la diferència de despesa en desplaçaments que suposa per a cada centre, depenent de la seva ubicació, portar els menors a les visites amb les seves famílies al Punt de Trobada (situat a Barcelona), a visites mèdiques als recursos hospitalaris (la majoria a Barcelona), a recursos educatius especialitzats fora de la seva comarca, etc…\nAquesta unificació no afecta els serveis de gestió delegada, ja que el mòdul (diners assignats per a la gestió del servei) s’estableix per uns concursos/subhastes Com ho ha anomenat la mateixa patronal) públiques. És aquí on es prioritza més la part econòmica que l’educativa, fins al punt d’establir uns barems per adjudicar la gestió d’un CRAE, de 65 % per a la part econòmica i 35% per a la part tècnica/educativa.\nEns consta que des del Síndic de Greuges s’ha sol·licitat a la DGAIA, informació sobre els criteris que utilitzen per establir aquests barems als concursos i no han donat cap resposta concreta. Novament, tornen a demostrar la falsedat de l’afirmació que fa el Departament de Benestar, a l’esmentat acord, sobre el gran esforç realitzat durant els últims anys, per millorar la claredat i la transparència de la gestió d’aquests serveis residencials. El fet de prioritzar el criteri econòmic, fa que les empreses que es presenten als concursos ofereixin quantitats a la baixa. Però també, que aquesta gestió pugui acabar en mans d’empreses que no tenen ni experiència, ni interès , ni compromís social corporatiu, en relació a aquest àmbit.\n3.2.Sobre el nou tractament de les places no ocupades i sobreocupades\nUn cop més, la mala gestió de la DGAIA l’hora d’enviar als menors tutelats als diferents centres penalitza les entitats (i als mateixos menors). En aquests moments s’estan donant a centres situats a la mateixa comarca o comarques limítrofes situacions d’infraocupació a uns i de sobreocupació en d’altres. Tot això com a conseqüència, en gran mesura, d’una burocràcia administrativa que dificulta l’adequada distribució d’aquestes places. Implicant alhora una distribució incorrecta dels recursos econòmics, i en conseqüència una atenció inadequada dels menors.\nNo entrarem a valorar els percentatges econòmics i els criteris, que pagarà la DGAIA a partir d’ara, per infraocupació o sobreocupació dels centres. Sí que volem fer esment a l’amenaça explícita de perjudici econòmic a les entitats que es trobin amb infraocupació i rebutgin una proposta d’ingrés, ” feta per l’equip tècnic competent”. Tot això deixarà al CRAE, sense cap possibilitat d’argumentar tècnicament, la seva oposició a l’ingrés d’un menor, tot i que al territori no existeixin els recursos educatius necessaris.\n3.3.Sobre la supressió del mòdul mèdic-educatiu\nAquest mòdul era una quantitat econòmica (uns 25€ per nen/a i més) que la DGAIA pagava, a cada Centre Residencial (no d’acolliment) per nen/a per atendre les seves necessitats sanitàries i educatives (especials), no cobertes pels serveis sanitaris i educatius públics: com les ulleres, audiòfons, ortodòncies (i en general salut dental), plantilles, etc…\nLa DGAIA, obviant que aquestes necessitats no són cobertes per aquests serveis públics i demostrant la seva falta de sensibilitat i responsabilitat respecte als menors que tutela: ha suprimit aquest mòdul. Al mateix temps, també ha volgut “rentar la seva imatge”, acordant que es podrà utilitzar “l’expedient econòmic” per a cobrir-ne els casos excepcionals (sense definir-los i sense establir uns criteris objectius per a la seva consideració).\nObliden a DGAIA (o desconeixen, pitjor encara):\nLa majoria dels menors que ingressen en un centre, no han anat mai al dentista (i sanejar aquesta dentadura no és barat),\nDe vegades tenen necessitats educatives especials (l’atenció ha estat retallada des de la Conselleria d’Ensenyament),\nEls recursos educatius no sempre estan a prop dels centres (i el transport també ha estat retallat) …\nS’obliden, en definitiva , de la realitat quotidiana d’aquests menors.\nAquestes retallades afecten directament a la qualitat de vida d’uns menors, que van passar a ser tutelats per l’administració (en alguns casos) perquè els seus pares no cobrien les seves necessitats bàsiques. Tindran sort si van a parar a un CRAE propi de la DGAIA. Allà no s’hauran de preocupar per les seves necessitats sanitàries especials (ulleres, ortodòncies, audiòfons, etc), doncs al dependre directament el centre de l’administració, la despesa es cobrirà sense problemes. Tanmateix, la situació serà ben diferent, si aquest mateix nen/a va a parar a un CRAE concertat o de gestió delegada (o encara pitjor, gestionat per una entitat amb ànim de lucre) i que s’ha vist privat d’aquest mòdul específic. Llavors, és probable que no tingui cobertes aquestes necessitats, perquè l’entitat buscarà recuperar els diners que ha deixat d’ingressar per les retallades. Entretant, les dietes i/o despeses de transport dels càrrecs de la DGAIA o del Departament de Benestar i Família, no seran retallades buscant aquesta “eficàcia”.\nConseqüències i propostes.\nEls efectes d’aquestes mesures, ja els estem notant:\nPer una banda s’ha reduït l’assistència al dentista, la participació d’activitats extraescolars, la freqüència d’actuació dels serveis de neteja, els diners que es gasten amb roba i menjar, …\nDe l’altra, s’estan reduint plantilles (ja s’ha reflectit a algú acord de gestió) no s’estan cobrint les baixes mèdiques, s’està començant a utilitzar a voluntaris/es per suplir a professionals, …\nTot això no només empitjora les condicions de vida d’aquests menors, sinó que llasta les seves oportunitats de futur (el que paradoxalment comportarà, d’aquí a uns anys, una despesa més elevada dels Serveis Socials).\nDes de DASC considerem que, complint amb les seves responsabilitats cap a aquests menors, des DGAIA caldria:\nRevisar els contractes que es van fer temps enrere, amb determinades entitats. Contractes on el gestor/a o president/a, té assignat un sou molt elevat, coincidint en alguns casos que curiosament també és director/a del CRAE (i per tant, té un sou molt per sobre del que marca el conveni per a la seva categoria). Contractes on apareixen nous llocs de feina creats ad hoc per a determinades persones i que no aporten res a la feina amb els menors.\nSupervisar els professionals educatius que hi ha als CRAE (especialment els gestionats per ordres religioses), ja que en alguns d’ells no totes les places concertades estan cobertes per un educador/a social, sinó per religioses/sos sense la formació necessària. El mateix succeeix a les entitats amb finalitats “humanitàries”, amb gran presència publicitària als mitjans de comunicació i amb campanyes de recollida de fons per a la Infància.\nFinalment, assumir la seva responsabilitat com a administració que delega la gestió, però que continua essent responsable de la tutela d’aquests menors. Per fer-ho ha de controlar la despesa que fan les entitats en personal educatiu, manteniment de la casa i atenció directa\nals menors. Fiscalitzar la presència de “personal alliberat” (que no cobra directament de l’administració, sinó dels beneficis de l’entitat) que tenen les empreses. D’aquesta manera, seria més justa a l’hora de revisar el seu mòdul i evitar que amb aquesta “unificació”, sortissin perjudicades les entitats que no tenen com a objectiu principal el lucre.\nDes de DASC, encoratgem a tots/es els/les treballadors/es que hagin vist empitjorades les seves condicions laborals, tinguin constància d’acomiadaments als seus centres de treball o considerin que els menors ingressats estan patint les conseqüències d’aquestes retallades: ho denunciïn o ens ho facin saber i nosaltres farem arribar aquesta informació, a la societat en general i al Síndic de Greuges, en particular (única institució, fins al moment, que ha mostrat preocupació per aquesta situació). Creiem que s’han de denunciar totes aquestes situacions, per responsabilitat professional i ciutadana. I també per demostrar a la directora general de la DGAIA, que les seves noves “mesures d’eficàcia”, agreugen encara més el desemparament dels menors tutelats. Per tant, des de l’administració competent, no estan complint amb la seva responsabilitat administrativa i legal, de protegir la infància i l’adolescència.\nDASC, Defensem l’Acció Social i Comunitària.\n[ii]P.E.I.: Projecte Educatiu Individualitzat. Informe anual on es reflecteixen els objectius i línies de l’actuació educativa a seguir, amb un menor concret.\n2 thoughts on “S’agreuja el doble desemparament dels menors de la DGAIA”\nSetembre 8, 2014 a les 12:06 pm\nM’agradaria que algú em respongués a això. Molts centres d’acollida reben subvencions per part de la DGAIA. La quantitat rebuda es directament proporcional al personal contractat (de fet tenen que aportar els comprovants d’ingrés de les quotes de la Seguretat Social dels treballadors). Alguns centres indiquen que per uns 25 menors tenen 50 treballadors o inclús més. No obstant la precarietat laboral d’aquests centres es molt alta i el número real de treballadors es molt més baix que l’indicat en les sol.licituds de subvencions. No cal res mes que fer un contracte un mes abans de demanar la subvenció per després acomiadar al subjecte – o simplement no pagar-li – o fer que treballi en altre branca de la fundació (per exemple el cuidado d’ancians) i així rebre uns diners que no es correspondran a la realitat de la CRAE. M’equivoco o no?\nCarles Nola ha dit:\nNovembre 24, 2014 a les 5:07 pm\nhttp://politica.elpais.com/politica/2014/11/14/actualidad/1415996739_676343.html Un article que explica el que passa de veritat amb els informes pericials fets pels psicólegs\n« 24 de maig: Veniu a conèixer la DASC a una assemblea molt especial!\nAssemblea aquest dissabte dia 14 de juny! »


FLE MASTER’S DEGREE CAPACITACIÓ cat – CLIL&FLE\nFLE MASTER’S DEGREE CAPACITACIÓ cat\nEl programa, que s’ofereix en la seva 2ª edició, capacita l’estudiant per:\nPlanificar els objectius curriculars, continguts i tasques d’aprenentage i avaluació corresponents a l’àrea de LLEE amb enfocaments innovadors, i familiaritzar-se amb els principis pedagògics dels enfocaments ‘rics en continguts’.\nElaborar i adaptar material didàctic per a aules de LE adequat al nivell de desenvolupament cognitiu i lingüístic dels aprenents incorporant els principis pedagògics dels enfocaments rics en continguts.\nCercar, seleccionar i, si s’escau, adaptar recursos multimodals, multimèdia i tecnològics com a font d’informació acadèmica i com a eines de comunicació (CMO).\nGestionar en tota la varietat d’activitats d’aula (rutines, ordre, explicacions, gestió de la conversa, etc.), tot actuant com a bons models de llengua i d’estratègies d’interacció dins del context de la teva aula.\nAvaluar el progrés de l’alumnat i l’assoliment d’objectius d’aprenentatge de manera integrada.\nDesenvolupar habilitats per a l’autoformació permanent, i per actuar com a formadors del professorat d’AICLE.\nDesenvolupar competències avançades en anglès general i específic.


Música Selvatge 2: Donald, Pitàgoras, Música..?!\nDonald, Pitàgoras, Música..?!\nJa sabeu que la paraula "música" prové del terme grec que designava les muses, protectores de les arts a l’antiga Grècia. A l’antiguitat clàssica, els conceptes de bellesa eren l’harmonia, l’ordre i la proporció.\nAixò és el que tracta d’ensenyar-nos Donald en el seu viatge al passat. Coneixem la música grega a través dels escrits de Plató, Aristòtil i Pitagòres. I precisament és Pitàgores l’encarregat d’explicarli el resultat de les seves investigacions: l'escala musical basada en el nombres.\nPublicat per musicaade a 6:26


“Desde” o la reflexió convertida en moviment a l’Antic Teatre | Barcelona Cultura\n“Desde” o la reflexió convertida en moviment a l’Antic Teatre\n2-9-2014 Si us heu passat l’estiu enyorant els propostes escèniques sempre renovadores i sempre sorprenents de l’Antic Teatre, apunteu a l’agenda: dissabte, 6 de setembre, teniu la primera de la temporada amb Desde, una reflexió convertida en moviment que arriba des de Sud-amèrica.\nL’espectacle és obra de Vera Garat, Tamara Gómez i Lucía Valeta, tres artistes que signen la direcció i que, en el cas de Garat i Gómez, també porten la peça a escena amb la complicitat de l’artista convidada Amaranta Velarde, col·laboradora del col·lectiu barceloní La Poderosa, que recolza la proposta.\nDesde ens planteja una experiència estètica on, com diuen les pròpies creadores “la corporalidad es manifiesta mitjançant la persistència de l’espai i el temps, a la recerca d’uns mons possibles més enllà del físic”.\nL’espectacle va néixer al Taller Casarrodante, un espai per al creixement i expansió de la dansa contemporània de l’Uruguai on s’ensenya dansa i tècniques de moviment, però on artistes i companyies poden també assajar i crear noves peces coreogràfiques com aquesta.\nSi sou dels que sempre van a la caça d’un nou llenguatge coreogràfic i voleu saber què es cou ara mateix en el panorama de la dansa a Sud-amèrica, us esperen a Desde, els dies, 6 i 7 de de setembre, a l’Antic Teatre (Verdaguer i Callís, 12), a les 21 h. Entrada: 6 €\nData de publicació: Dimarts, 02 Setembre 2014


Tarifes - RallyReg - Inscripciones online\nQuè és RallyReg?\nInscripcions a proves\nTarifes de RallyReg\n*** OFERTA TEMPORADA 2021 ***\nRallyReg té una tarifa plana segons el nombre màxim d'inscripcions permeses a la prova:\nFins a 60 inscrits: 150€ + IVA\nFins a 120 inscrits: 250€ + IVA\nQuè inclou la tarifa de RallyReg?\nConfiguració i personalització de la prova\nConfiguració (si és necessari) d'un compte Stripe per a l'organitzador\nSistema d'inscripcions online\nSistema de verificacions online\nSuport tècnic per correu electrònic a la organització i als inscrits\nCobraments amb targeta bancària\nNo és necessari contractar cap passarel·la de pagament amb una entitat bancàsia. Si voleu acceptar pagament amb targeta de crèdit us crearem un compte a Stripe, una empresa internacional de cobraments amb targeta, i associarem aquest compte al compte bancari on accepteu els cobraments per transferència.\nRebre directament els pagament al vostre compte de Stripe i, al cap de 3 dies, se us farà l'ingrès al banc (excepte en el primer pagament, que és al cap de 6 dies). Els diners de les inscripcions en cap moment estaran en mans de RallyReg.\nEls cobraments amb targeta bancària es fan a través del proveïdor Stripe, i aquesta empresa cobra una comissió de l'1,4% de l'import total, més 0,25€ (https://stripe.com/es/pricing). Aquesta comissió va a càrrec de l'organitzador.\nSuposant un preu d'inscripció de 150€, la comissió que us cobraria Stripe seria de 2,35€ per inscripció.\n© 2020-22 RallyReg\nC/ Vicenç Bou, 1-1\nVeure la política de privactitat Acceptar


La Unitat de Reproducció aconsegueix el primer naixement d’un nadó sense cap malaltia genètica gràcies al diagnòstic preimplantacional | Hospital Universitari Son Espases\nLa Unitat de Reproducció de l’Hospital Universitari Son Espases ha aconseguit el primer naixement d’un nadó —una nina— sense la malaltia genètica d’un dels seus progenitors, gràcies al programa de Diagnòstic Genètic Preimplantacional (DGP) iniciat el mes de desembre de 2015 a les Illes Balears.\nEl DGP és un programa que sorgeix a partir d’una Ordre ministerial de 2014, la qual va establir que la possibilitat d’evitar les malalties degeneratives dels futurs nadons havia de ser un requisit del Sistema Nacional de Salut. L’Ordre incorpora una llista de les malalties genètiques que inclou el programa, tot i que el Comitè Tècnic Autonòmic —format pel Servei de Salut, l’Hospital Universitari Son Espases i l’Hospital Son Llàtzer— n’hi han afegit més perquè se’n puguin beneficiar més parelles.\nEl programa DPG està adreçat a persones amb alguna malaltia genètica que encara no tenen fills o a les que tenen algun fill que pateix alguna de les malalties genètiques incloses en el programa. Solen arribar a Son Espases des de la consulta de Ginecologia d’Atenció Primària o des del Servei de Genètica. Un cop a la Unitat de Reproducció, se’ls efectua un cicle de fecundació in vitro i s’extreuen cèl·lules de l’embrió que s’envien a un laboratori extern on s’analitzen i es marquen els embrions sans. Es realitza la transferència embrionària amb els embrions sans (un o dos) i, si n’hi ha més, es congelen. Es poden arribar a fer fins a tres fecundacions in vitro i fins a cinc estimulacions ovàriques.\nFins avui en dia, trenta-dues parelles han iniciat el programa. A set parelles de les quals se’ls ha fet l’anàlisi de l’embrió. D’aquestes set parelles, s’han aconseguit tres embarassos —ja ha nascut un nadó i s’espera que en neixi un altre a final de mes—. A tres de les altres parelles no se’ls ha pogut transferir cap embrió ja que tots estaven afectats, i a l’altra parella no hi ha hagut gestació.\nAl programa Diagnòstic Genètic Preimplantacional hi participen la Unitat de Reproducció i la Unitat de Genètica. Cal dir que Son Espases està incorporant nova tecnologia per al Laboratori per evitar l’enviament de les mostres al proveïdor extern.


La Fira de Sant Miquel d'Onda passarà dels carrers a l'interior de 60 establiments hostalers per la covid\nL'esdeveniment té com a objectiu promoure el comerç local del municipi\nLa tradicional Fira de Sant Miquel d'Onda se celebrarà del 21 al 27 de setembre d'una manera diferent al de passades edicions a causa de la pandèmia de coronavirus. La fira comercial promoguda pel consistori onder juntament amb Onda Centre Comercial i HosturiOnda no es realitzarà a la carrers del municipi enguany, sinó que es traslladarà a 60 establiments hostalers.\nCadascun d'aquests locals exposarà els productes de roba, papereria, joieria, llibreria i gastronomia, entre molts altres. L'atractiu de la fira són les ofertes, descomptes i sortejos que enguany vénen de la mà de Hosturionda i Onda Centre Comercial, amb "l'objectiu d'incentivar el comerç local i l'economia", tal com assenyala la regidora de Promoció Econòmica, María Baila.\nPer a optar als sortejos de quatre vals de 50 euros per a consumir en locals adherits a Hosturionda i sis vals de 30 euros per a compres en establiments del Centre Comercial, els clients han de segellar quatre encunys en diferents comerços. Per a guiar-se millor, els visitants disposaran d'un mapa amb tots els locals que participen en l'esdeveniment.\nLa fitxa segellada es podrà depositar en tres localitzacions diferents: Casa de la Cultura, Tourist Info o en cadascun dels establiments participants des del 21 de setembre al 8 d'octubre. Els 10 sortejos es realitzaran a l'Ajuntament una vegada finalitze la Fira de Sant Miquel i el termini estipulat.\ncomerç local Fira de Sant Miquel Locals Onda


Rememorem la història de la Fira d'Agost a Xàtiva - Portal de Xàtiva\nInicio Destacado Rememorem la història de la Fira d’Agost a Xàtiva\nRememorem la història de la Fira d’Agost a Xàtiva\nEn 1250 el Rei Jaume I el Conqueridor atorga a Lleida a la ciutat de Xàtiva el privilegi de celebrar una fira, fins als nostres dies han transcorregut 771 anys\nLa Fira d’Agost de Xàtiva és actualment la més antiga de les existents a la Comunitat Valenciana\nDes de 1250, any en què el Rei Jaume I el Conqueridor atorga a Lleida a la ciutat de Xàtiva el privilegi de celebrar una fira, fins als nostres dies, han transcorregut 771 anys.\nSet-cents setanta-u anys en els quals aquest esdeveniment, de tan important valor històric, s’ha celebrat ininterrompudament, si exceptuem els obligats períodes de parèntesis per guerra, epidèmies o catàstrofes. Segons l’historiador Germán Ramírez, el període més prolongat sense fira a Xàtiva va ser el que va seguir l’any 1707, a causa de l’incendi i destrucció de la ciutat per les tropes de Felip V. Posteriorment, en 1855, a conseqüència d’una epidèmia de còlera, l’alcalde de Xàtiva, Genaro Cantos, fa públic un anunci en els periòdics pel qual suspenia la fira fins que millorara la situació sanitària, la qual cosa no es va produir en el transcurs d’aquell any.\nAquest any passarà a la història per l’anul·lació de la fira 2020 a causa de la pandèmia sanitària de la COVID-19 i la Fira adaptada d’aquest any. Per això, hem volgut rememorar la seua història, per a demostrar que, tal i com ve dient-se, Xàtiva sempre renaix de les seues cendres i, en aquest cas, anirem a la fira del 2021 amb més forces i il·lusions que mai.\nDels seus inicis a l’actualitat, aquesta fira ha patit tota una sèrie de modificacions. La més important, potser, és el canvi de calendari, ja que va començar celebrant-se a partir del dia 11 de novembre -Sant Martí de Tour -, amb una duració de deu dies, en plena tardor, i ara té lloc del 15 al 20 d’agost, coincidint el seu inici amb la festivitat de l’Asunción de La nostra Senyora i, per tant, a la meitat de l’estiu. Mancant més investigació sobre aquest tema, es desconeix quan i per què es va produir aquest canvi de dates.\n“la Fira més gran del món, la més antiga tal volta“, escriptor i poeta Blai Bellver\nIgualment, la ubicació del recinte firal ha patit trasllats. En els seus inicis, l’activitat firal es va situar al costat del Portal de Cocentaina, en la llavors dita Plaça del Mercat o dels Pòrxins de la Fira. Així, en la centúria passada, els llocs d’equins es localitzaven en la paret de la muralla que vorejava la ciutat per l’actual Jardí del Bes. Amb el pas dels anys, el creixement de l’espai físic de la fira dels animals va tindre com a conseqüència l’ocupació de l’anomenat Camí de Sant Antoni, al costat de la carretera de Genovés. Més recentment, des d’aqueixa part de la ciutat, amb la incorporació d’altres activitats comercials, la fira va anar desplaçant-se cap a altres zones del nucli urbà, vorejant la muralla, hui ja inexistent, que delimitava la línia de l’Albereda. L’agost de 1887, el setmanari local El Clam Xativí ressenya el següent: “Sumptuosa promet ser enguany la fira”. A l’hora en què escrivim aquestes línies no podem deixar de pensar en el que serà la fira 2021…\nPer part seua, en 1919, L’Herald de Xàtiva inseria en les seues pàgines el següent escrit: “Llanceu-vos a l’Albereda i veureu, des del vell i assolellat passeig de Sant Antoni, passeig de pau i aires de muntanya, amb els bancals de les seues ribes ocupats per multitud de bous per a la recria, d’un exèrcit de torretes de mirar melós i amanit, fins a la plaça d’Emilio Castelar (hui plaça de la Bassa) amb les seues piles d’alls per a sement i variats útils de cultiu, una enorme gentada que discorre pausat, barbotejant el riure en tots els llavis”.\nEls temps han canviat i la Fira, encara conservant molt del seu passat, ha anat evolucionant al ritme que els temps marcaven\nDes de finals del segle XIX fins a l’actualitat l’extensió del recinte firal ha crescut enormement. Dels 3000 m², dels quals 2000 estaven dedicats a bestiar cavallí, boví i de llana, i els altres 1000 eren ocupats per casetes i barraques de combustible, objectes d’agricultura, de pisa, espart, etc. que la fira ocupava en la centúria anterior, s’ha passat al casi tres quilòmetres de recorregut actuals, que abasten tot l’espai comprés entre la Plaça de la Bassa i Avinguda Pintor Juan Frances Gandia.\nEl caràcter marcadament comercial que va adquirir la fira des de la seua institució va portar, i continua portant hui, al fet que els sectors d’activitat més destacats a cada moment de la història, des de 1250 als nostres dies, hagen estat presents en ella, amb la lògica evolució, producte de la transformació econòmica de la ciutat. Des d’aquells primers cavalls dedicats a cultiu, s’ha passat a veure hui transaccions d’animals de luxe o de maquinària agrícola. De la pisa i el fang, que exclusivament adquirien els visitants de les diverses localitats de les comarques de La Costera, La Canal, Vall d’Albaida, Ribera, etc., per a començar o renovar el seu aixovar, s’ha passat, sense perdre totalment la presència d’aquesta artesania tradicional, a la comercialització d’aquests mateixos objectes en metall, plàstic o fibra. D’aquells carrusels i barquetes impulsades mitjançant complicades corrioles per la força de l’home, s’ha arribat hui a les fragoroses i lluminoses pistes de cotxets. Al costat dels tradicionals llocs de ventalls, que es resisteixen a desaparéixer donada la seua notable acceptació, es poden observar uns altres oferint moderns ventiladors de cable o de piles. Quant als joguets, només dir que aquells firaires que ahir ens van oferir el cavallet de cartó o el tricicle de fusta, hui, ells mateixos o els seus successors, ens presenten els últims models de motos i cotxes de bateria. Els temps han canviat i la Fira, encara conservant molt del seu passat, ha anat evolucionant al ritme que els temps marcaven. Per aquest motiu la seua acceptació continua vigent entre les gents que any rere any acudeixen a la cita.\nAl costat de l’aspecte comercial, conviu en la Fira l’activitat festiva, esportiva i cultural. Així, s’ha aconseguit que la setmana firal siga un lloc de trobada d’aquells que acudeixen estimulats no sols per l’oferta comercial, àmplia i variada, sinó també per la diversitat de la seua programació: focs artificials, revetles, corregudes de bous, exposicions, teatre, dansa, concursos. Tot això en un bigarrat programa que comença en la nit del 14 d’agost per a finalitzar en la matinada del dia 21.\nTal i com ve dient-se, Xàtiva sempre renaix de les seues cendres\nAmb el pas del temps s’amplia l’oferta de la programació de la fira, i això dóna peu al fet que cada dia de fira es denomine amb el nom de l’activitat estel·lar d’aqueixa jornada. D’aquesta manera, apareixen en els programes el Dia del Certamen Musical, motivat per la importància que aquest acte va anar adquirint, ja que les bandes participants arribaven al matí en ferrocarril, sent rebudes per les bandes locals i, juntes, iniciaven un recorregut per la ciutat als sons dels compassos que executaven. Ja a la vesprada, tenia lloc el certamen pròpiament dit. En El Dia Infantil es programaven diversos actes per als més xicotets. Així, en el Real de la Fira es disputaven carreres de patinets per a menors de 10 anys; el concurs de vestits típics per a majors de 8 anys; i carcasses i focs artificials amb pluja de caramels i joguets que soltaven aquests en fer explotar en l’aire. D’altra banda, El Dia de Ribera se celebrava el primer dia de fira, ja que aprofitant la inauguració dels salons d’art, on s’exposaven obres de pintura i de fotografia, el consistori es dirigia al monument de José de Ribera per a col·locar una corona de llorer. En El Dia del Motociclisme de l’any 1956 va haver-hi proves de regularitat amb moto al matí, a la vesprada el campionat regional de motorisme amb el V Trofeu Fira en joc i ja a la nit, a les 23 hores, en el Real, es va organitzar una “Jinkama” motorista per la Penya Motorista Xativina. Igualment, El Dia del Front de Joventuts, amb diversos actes, generalment juvenils i esportius, va ser el protagonista de moltes programacions de fira en els anys quaranta i cinquanta.\nDels concursos que es feien en uns altres temps i que el pas dels anys ha anat depurant, cal destacar els realitzats en la Glorieta de José Espejo en els anys trenta. Organitzats per la Comissió Municipal de Fira o pel Comité Central Faller de Xàtiva, se celebraven el concurs del mantó de Manila, el del ball de la resistència, el del vestit de quatre pessetes, el de pentinats, el d’elecció dels Miss Lleig Xativí, guanyat per Ricardo Angulo en 1934, o el del ball per parelles, alhora que es desenvolupaven les revetles.\nUna altra activitat que es realitzava era la carrera de cambrers que, organitzada pel gremi d’hostaleria i secundat per diverses cases comercials del sector, partia del Real de Fira, donava la volta pel Carrer de Moncada i finalitzava en el punt de partida. En aquesta singular prova cada participant portava una safata amb un got replet de líquid i una botella. Qui cobria el recorregut en el menor temps i amb la menor quantitat de líquid del got abocat aconseguia el premi. Recentment, i amb l’organització i patrocini de l’Associació d’Empresaris de Xàtiva -Adexa-, s’ha rescatat aquest acte per al programa de fira.\nLes competicions esportives, que van començar amb les tradicionals carreres pedestres en el Real, van donar pas a tota la gamma d’esports. Encara que és el futbol l’esport que més constantment apareix en els programes de fira, en els últims temps, el bàdminton, voleibol, futbol sala, bàsquet, atletisme, tenis de taula, escacs, etc., han anat incorporant-se a les tradicionals carreres de ciclisme i de motos.\nLa presència des d’un temps no gaire llunyà a aquesta part d’espectacles de marcat caràcter cultural -teatre, sarsuela, dansa i certàmens de belles arts- així com l’esport i espectacle autòcton, tir i arrossegament, pilota valenciana (que no ha arribat a assentar-se en nostra Fira), la cançó, etc., han marcat la línia que actualment es ve mantenint en la programació de la fira de Xàtiva, conjuntament amb l’esport, la música, els focs artificials o la gastronomia, representada en la popular i molt concorreguda Festa de la Paella.\nEn definitiva, “la Fira més gran del món, la més antiga tal volta“, com un dia la va batejar l’escriptor i poeta Blai Bellver, hui ja té darrere seu els anys de vigència que la situen com la més antiga de la Comunitat Valenciana.\nFoto d’Alfredo Garcia


Foto: Plataforma d'Afectats per la Hipoteca\nLa Sareb és coneguda com el «Banc dolent» espanyol, en termes econòmics, un fons per la reestructuració d’actius financers que compra actius tòxics per salvar el sistema financer, però en realitat la Sareb no és un banc dolent sinó una immobiliària d’actius tòxics que fa negoci amb les restes de la bombolla immobiliaria. Segons la PAH, La Sareb (Sociedad de Activos procedentes de la Reestructuración Bancaria) "és la manera en què el govern segueix mantenint la bombolla immobiliària, que tants beneficis ha donat i segueix donant als bancs, però aquest cop pagant-ho amb diners públics o a risc de sofrir una bombolla de lloguer".\nAquest article de Manuel Gabarre de Sus per a la revista CTXT analitza al detall la SAREB, amb tots els antecedents. Podeu llegir-lo en castellà aquí.\nLa Plataforma d’Afectats per la Hipoteca ha alliberat 50 blocs propietat de la Sareb per a l’Obra social de la PAH, entre els quals es trobava el bloc del barri de Balàfia que van poder utilitzar per allotjar durant 8 mesos 13 famílies en situació de necessitat. La PAH va aconseguir obrir una via de negociació amb la Sareb i l’Ajuntament de Lleida per a cedir al Consistori cases buides per al lloguer social, però malgrat les negociacions, finalment el passat mes de novembre i sense previ avís, els Mossos d’Esquadra van desallotjar les 13 famílies, amb 8 menors, sense oferir-los alternativa d’allotjament i abans que La Paeria els reallotgés.\nUna de les exigències de la PAH a nivell estatal es la mobilització dels seus habitatges buits per a lloguer social, la cessió a l’administració pública per ampliar el parc públic d’habitatge i solucions d’habitatge dignes per a famílies en risc d’exclusió. Ibercaja és un dels bancs que va desnonar i deixar amb deutes impagables a aquestes famílies. El proper 3 de novembre, diversos activistes de la plataforma seran jutjats per l’ocupació pacífica de l’oficina d’Ibercaja de la Rambla Ferran com a forma de protesta pels desnonaments, a través de l’aplicació de la llei mordassa que criminalitza les accions de protesta.\nLa PAH va convocar una concentració de suport als activistes el dimarts 3 de novembre a la plaça Sant Joan.