Club Atlètic Castellar: L'ATLETA DEL CAC AINA MUÑOZ SOTS-CAMPIONA DE CATALUNYA DE MARXA INFANTIL A BADALONA\nL'ATLETA DEL CAC AINA MUÑOZ SOTS-CAMPIONA DE CATALUNYA DE MARXA INFANTIL A BADALONA\nAquest Diumenge passat al matí al passeig marítim de Badalona es van fer els Campionats de Catalunya de marxa individuals i per equips per totes les categories i on destacà la gran actuació de l'atleta del CAC Aina Muñoz als 3000 metres marxa infantil on acabà segona de 70 participants amb un nou rècord de Castellar de 16.37. L'equip el van completar G. Surroca (20ª), Emma Costa (42ena), Alba Eguia (43ena) i Victòria Cruz (44ena) tot acaban quart per equips el CAC a nivel català. Altres participants a Badalona del CAC foren A. Obrador, G. Surroca i J. Muñoz a alevins i Sergi Moix que acabà el 22è dels infantils amb 21.40\nL'ATLETA DEL CAC ÀNGEL VILALTA MEDALLA DE BRONZE ALS CAMPIONATS DE CATALUNYA PROMESES\nA Sabadell el diumenge a la tarda es van disputar el Campionats de Catalunya promeses on de la participació del CAC va testimoniar una bona forma a salt d’ alçada l'Àngel Vilalta que acabà tercer amb 1.84; a més, estigué molt a prop del pòdium en Dani Garcia als 60m. tanques amb 8.92 i un quart lloc final. Altra participació del CAC va venir amb Gerard Arderius als 3000m amb una bona marca i rècord personal de 9.18.88 i un sisè lloc del CAC. Altres exatletes castellarencs del CAC van estar a pòdiums com l'Alexandra Bayo a salt de perxa amb un tecer lloc (2.80) o a la mateixa prova en homes igual lloc per Marc Vela amb 4.60 o en uns grans 3000m. absoluts Jordi Torrents va quedar tercer amb nou rècord estatal de 8.23.85. Felicitacions a tots.\nL'ATLETA DEL CAC XAVI PLANAS 22È A LA MITJA MARATÓ INTERNACIONAL DE GRANOLLERS\nAmb més de 10000 participants i el triomf del rècord del món de marató Wilson Kipsang es va disputar aquest diumenge passat una nova edició de la Mitja de Granollers on destacà la nova marca personal , gran registre i bona posició d'un molt ben recuperat Xavi Planas amb un extremadament meritori 22è lloc final; acompanyat per un altra veterà del CAC amb nova marca personal: David Fortes 1.26.35\nJOAN LOSADA MÍNIMA ALS ESTATALS\nAl controls de pista coberta a Sabadell han continuant anant atletes del CAC i entre els resultats cal informar que el juvenil Joan Losada amb 4.12.30 als 1.500m. Ha fet mínima per als propers Campionats d'Espanya a celebrar a València el 2 de març. Cal dir que ha reduït aquest any vint segons la seva marca i una gran dedicació, vàlua i constància li estan donant un gran resultat a un corredor que per fi els registres li fan justícia. A més es va viure un nou rècord CAC absolut de triple femení amb l'Ariadna Guinart amv 10.38m.i l'Anna Garcia als 60m. llisos amb 8.47, a més de ben escoltada per una també super ràpida Clàudia Moya amb 8.61, mentre L. Hernández feia 7.36 en pes; I. Guillen baixava dels 3’ als mil amb 2.58.57, per 3.17.04 d’ A. de la Torre, L. Sarri acabava en 7.63 els 60m. ; A Peñuela 5.12.72 als 1500m. , G. Arderius 1.82 a alçada i G. Timoneda 2.60 a la perxa.\nNOU RÈCORD CAC DE MARTELL\nAmb 41.47 l'atleta del CAC Pau Mercadal ha fet història i ha realitzat la millor marca del CAC a la prova de llançament de Martell al Criterium de llançaments d'hivern celebrats al Serrahima la setmana passada ; també es tracta d'un atleta d'una enorme progressió amb moltes possibilitats en propers campionats.\nGRAN PARTICIPACIÓ AL CONTROL EN PISTA DEL CAC\nAquest dissabte passat a les pistes d'atletisme de Castellar del Vallès i organitzat pel CAC es va realitzar un control de les categories de promoció que va suposar la feina de més de 30 voluntaris del CAC per donar resposta a més de 400 atletes de tot Catalunya que es desplaçaren fins al nostre poble. Entre ells hi havia una cinquentena d'atletes de les categories més joves del CAC que realitzaren més de 150 proves. Un gran èxit pel CAC. Es guardà un minut de silenci pel decés de Francesc Castelló, jutge i periodista que durant més de cinquanta anys es dedicà a la promoció de l'atletisme a casa nostra.\nL'ATLETA DEL CAC GUILLEM ARDERIUS MÍNIMA PELS CAMP...\nALTRES TRES ATLETES DEL CAC AMB MÍNIMA PELS CAMPIO...\nPÒDIUMS DEL CAC ALS 4ARTS CAMPIONATS DE PROMOCIÓ ...\nL'ATLETA DEL CAC AINA MUÑOZ SOTS-CAMPIONA DE CATAL...


El Foro de Sao Paulo aprova una resolució de suport a l'autodeterminació de Catalunya a proposta d'Esquerra Republicana - Esquerra\nEsquerra Republicana ha participat un any més, en qualitat de convidada, en el Fòrum de Saõ Paulo (FSP), trobada anual de referència de l’esquerra de l’Amèrica Llatina i el Carib. Juntament amb el més d’un centenar de partits, fundacions i altres organitzacions del continent americà, i amb una vintena de partits progressistes i d’esquerra europea, s'ha participat en aquesta edició que s’ha celebrat del 23 a la 26 de Juny a la ciutat de San Salvador, capital de la República de El Salvador.\nUn dels temes estrella, ha estat la situació amb la que quedava el projecte europeu poques hores després que s’hagués consumat el Brexit.\nLa intervenció d’Esquerra Republicana va estar centrada en la valoració sobre el resultats del Brexit, en la línia de la necessitat de construir una altra Europa; i la denuncia del bloqueig del govern estatal a trobar una sortida dialogada a la justa demanda del poble català de decidir lliurement el nostre futur. Posant de relleu que no renunciem a que el govern sorgit de les urnes del 26J, per més que difícil, es posi a disposició de desbloquejar la situació, oferint un referèndum vinculant a l’escocesa en un termini màxim d’un any, els participants republicans van destacar que tampoc esperarem eternament a que arribi aquesta oferta. Aquesta intervenció va arrencar força aplaudiments dels assistents, i va motivar la presentació d’una proposta de resolució adreçada al govern espanyol sorgit de les eleccions del 26 de Juny, de permetre al poble català a decidir lliure i democràticament si vol crear la seva pròpia república com a alternativa a seguir en el regne de Espanya. Resolució que fou aprovada pel grup de treball, complementant la Declaració Final com a mostra de solidaritat transversal de tota la regió amb el poble català.\nPer part europea, val la pena mencionar la participació de Die Linke (Alemanya), els partits comunistes de Dinamarca, Suècia, França i Portugal. Per part de l’estat espanyol van intervenir Izquierda Unida y Izquierda Castellana que van centrar el seu discurs en les esperances de canvi a l’estat espanyol després de les eleccions del 26J.\nImatge d''una de les trobades del foro de Sao Paulo


La Diputació de València ret homenatge al mestre dolçainer Joan Blasco Ribera – Les Bandes de Música\nL’àrea de Cultura de la Diputació de València dirigida pel diputat Xavier Rius publica el llibre “Joan Blasco Ribera. Aproximació a la vida musical del mestre dolçainer”, de Ferran Navarro i Soriano. El fill del mestre, Paco Blasco, i colles de dolçainers van acudir a la presentació de l’obra, que va tindre lloc a la Beneficència\n«Obrir la figura de Joan Blasco i el món de la dolçaina a tot el món». Amb estes paraules, el diputat de Cultura de la Diputació de València, Xavier Rius, explicava l’objectiu de l’obraJoan Blasco Ribera. Aproximació a la vida musical del mestre dolçainer en l’acte de presentació del llibre i homenatge al dolçainer celebrat a la sala Alfons el Magnànim del Centre Cultural la Beneficència.\nNavarro va assenyalar en la seua intervenció que este exemplar “és un llibre necessari per a recuperar la memòria del mestre gràcies al qual hui, toquem la dolçaina com ho fem». Així mateix, va qualificar a Joan Blasco com «un ambaixador del país i de la cultura».\nD’altra banda, el fill del mestre i autor del preàmbul, Paco Blasco, va agrair l’homenatge recordant estes paraules de son pare: «quan et poses la dolçaina en la boca, recorda que tens un poble darrere, una cultura, una tradició».\nEn l’acte també va ser present el president de la Federació de Folklore de la Comunitat Valenciana, José Ramón Peinado; representants de la Federació de Dolçainers; la colla de dolçainers i tabaleters ‘Estrela Roja’ de Benimaclet, la colla Valçaina, i la colla Tudell, que van interpretar peces del mestre en un escenari presidit per un gegant de Joan Blasco.Joan Blasco Ribera. Aproximació a la vida musical del mestre dolçainerés obra de Ferran Navarro i Soriano, deixeble de Blasco i impulsor de la figura del mestre dolçainer, amb pròleg de Vicent Torrent. Blasco va ser un referent que va ennoblir este instrument musical, situant-lo en cotes d’excel·lència i visibilitat mai aconseguides.


Segons l'Organització Mundial de la Salut (OMS), l'any 2010 les morts prematures provocades per la contaminació atmosfèrica a Espanya van arribar a les 14.042. Les mesures contingudes en el Pla aconsegueixen reduir tant les emissions de GEH com les dels principals contaminants atmosfèrics. Les emissions de PM2.5 primàries, es redueixen un 33%, com a conseqüència de l'ús de tecnologies més netes. A més, el diòxid de sofre (SO2) i els òxids nitrosos (NOx), principals contaminants per a la formació de PM2.5 secundàries, es redueixen un 38% i un 35% respectivament a causa de la reducció del carbó en el sector elèctric, i per altra banda a la millora de l'eficiència en els motors de combustió interna i l'electrificació. La sèrie de mesures aplicades a l'Escenari Objectiu fa que les morts prematures, provocades per la contaminació atmosfèrica, en l'any 2030 es redueixin al voltant de 2.400 persones respecte a l'Escenari Tendencial, és a dir, al voltant d'un 27%.


MULTIGRUP – MULTIGRUP l’empresa\nEspecialistes en Rehabilitació i Restauració\nMULTIGRUP és una empresa especialitzada en la restauració i rehabilitació d’edificis i monuments. Fou fundada el 2001 i la nostra filosofia segueix ferm des de la seva fundació, “Complir amb els propòsits i encàrrecs, cuidant al màxim els materials i acabats. El nostre objectiu és donar un servei de qualitat”. MULTIGRUP ofereix un servei transparent i ajustat a les necessitats. En els seus inicis els nostres clients van ser particulars i comunitats de propietaris amb obres de petita envergadura. A dia d’avui, oferim solucions intregals de restauració i rehabilitació, patrimonials, interiorisme, obres comunitàries, etc. El nostre perfil de clients actuals són professionals (administradors de finques, arquitectes, gestors de patrimoni, etc ….) i particulars que busquen qualitat i compromís amb els seus edificis. L’equip humà de MULTIGRUP està format per arquitectes, arquitectes tècnics, administratius i personal d’obra especialitzat. En la nostra trajectòria professional hem portat a terme més de 1.000 obres i actuacions. MULTIGRUP està inscrit en el Registre d’Empreses Acreditades del sector de la construcció de Catalunya (REA) amb el núm. 09000002194.\nValors de MULTIGRUP\nMillorem els seus edificis i busquem les solucions més òptimes. Som responsables, seriosos i transparents. Gaudim amb el nostre treball.\nComplim terminis i pressupostos de forma seriosa. Pressupostos ajustats i sense sorpreses.\nGestió personalitzada: acompanyem i assessorem sobre els seus immobles. Alta capacitat tècnica i gran experiència en rehabilitació.\nDonem un bon servei. Oferim confiança. Fem nostres els seus immobles.\nRehabilitació / Restauració 95%\nProjectes Clau en mà 90%\nMULTIGRUP té cura i millora edificis i monuments històrics.\nEquip gestor de MULTIGRUP\nTècnic mitjà en electrònica industrial per “l’Escola Politècnica de Haskovo” – Bulgària i formació com a coordinador en prevenció de riscos laborals per PREVENCIÓ GEST SL a Barcelona – Espanya. Fundador de l’empresa Restaurem Multigrup SL. Serietat en el tracte amb els clients. Compromès per la qualitat de les obres i el compliment dels terminis d’execució.\nJosé CaballeroCap d'Obra\nArquitecte per la “Universitat Politècnica de València” amb les especialitats d’EDIFICACIÓ i URBANISME. Màster en Prevenció de Riscos Laborals per la “Universitat Oberta de Catalunya”. Despatx propi des de 2008, col·laborant puntualment amb els estudis PROTAGAN sl i ARQ FÒRUM S.L. Actualment: Cap d’obra i suport tècnic en Multigrup. Especialista en disseny i gestió de l’edificació i càlcul d’estructures.


El Centre - Projectes\nNewsletter subscripció e-mail enviar\nGUANYADOR DEL XII GRAND PRIX SANT JORDI DE CATALUNYA\nUs presentem al Felip Carcolé, el flamant guanyador del 12è Grand Prix Sant Jordi de Catalunya. Un apassionat del món de l’embotit que va saber escollir el llibre indicat en el moment oportú i que a més ha tingut la sort d’aquells que guanyen sorteigs entre tots els encertants.\nLA FILLA DEL CAPITÀ GROC de Víctor Amela, va ser el llibre més venut a Catalunya el passat 23 d’abril. El llibre que li ha fet guanyar tants grams de sobrassada com anys fa que va passar a millor vida l’il·lustre escriptor, filòsof, místic, teòleg, professor i missioner Ramon Llull: 700!\nGràcies a tots per participar i fins a la pròxima edició.\nHa organitzat i patrocinat:\nEl Centre & 3 10 Studio\nXII GRAND PRIX SANT JORDI DE CATALUNYA\nEncerta el llibre que es vendrà més a Catalunya el proper 23 d’abril i guanya tants grams de sobrassada com anys fa que va passar a millor vida l’il·lustre escriptor, filòsof, místic, teòleg, professor i missioner Ramon Llull.\nUn concurs literari que recorda com ningú el geni mallorquí de les lletres catalanes.\nCOM HI PARTICIPES?\nEnvia’ns un e-mail a centre@centrebcn.com amb l’opció que escullis de la Graella de Sortida que hi ha a continuació. Ens adjuntes el nom i el telèfon de contacte per localitzar-te en cas que siguis el guanyador del concurs.\n1. La vida sense la Sara Amat - Pep Puig\n2. La filla del capità Groc – Víctor Amela\n3. Tot això ho faig perquè tinc molta por – Empar Moliner\n4. L’Avinguda dels Misteris – John Irving\n5. L’aniversari – Imma Monsó\n6. Diamant blau – Care Santos\n7. Els dies sense glòria – Sílvia Alcàntara\n8. Malparits! – Genís Sinca\n9. Aquella porta giratòria – Lluís Foix\n10. Res no és perfecte a Hawaii– Màrius Serra\n• Hi poden participar tots aquells que rebin aquest comunicat.\n• Entraran a concurs aquells que enviïn un e-mail a centre@centrebcn.com amb les dades correctes: llibre guanyador, nom i telèfon de contacte del participant.\n• El guanyador serà aquell que encerti el llibre més venut a Catalunya, editat en català, el 23 d’abril de 2016 del llistat de preseleccionats que apareixen a la Graella de Sortida. En cas d’empat es farà un sorteig entre els diferents encertants.\n• El resultat de les vendes s’extraurà del Gremi de Llibreters de Catalunya (www.llibres.org).\n• Es comunicarà el resultat als participants abans de l’1 de maig de 2016 via tel i e-mail.\n• El premi són tants grams de sobrassada mallorquina com anys fa que va passar a millor vida Ramon Llull (700 anys = 700 g de sobrassada).\nEl Centre, estudi d’imatge i comunicació www.centrebcn.com\nUNS CONSELLS LITERARIS PER ACABAR\n• Fils i tisores – Ricardo Alcántara – Rebeca Luciani\n• En Miquelet i els cucuts – Joaquim Carbó - Montse Tobella\n• La química de cada dia – Claudi Mans\nALÍCIA NO PARIS\nQuan l’Alícia es va topar amb el conillet blanc del rellotge li va preguntar; “Què fas corrent amunt i avall sense volta ni solta?”, el conillet li va dir “Corro per poder-me mantenir al mateix lloc”. Si l’any 1865 en Lewis Carroll ja ens parlava de la rapidesa en què es mou el món, si hagués viscut 150 anys més tard necessitaria una sobredosis de Biodramina per poder-ho digerir amb certa dignitat.\nÉs que al s. XXI, les coses van molt de pressa, els canvis són imparables: ahir el Youtube, avui el WhatsApp i demà el Tun Tun. Si semblem partícules de Higgs dins d’un accelerador. Això si, hi ha coses que mai canvien, véase la Casa Real. A la Cris que no ens la toquin. “Hacienda somos todos”… sense comentaris.\nA El Centre també ens ha donat per fer canvis, de fet ja fa més d’un any que també ens podràs trobar com a 3 10 Studio. La versió actualitzada de l’estudi que va començar a rodar abans de “À la ville de Barcelona!”\nAquí teniu un recull de projectes 2015. Fes Clic!\nEsperem que aquest 2016, us ho passeu tan bé com nosaltres ho hem fet durant tot l’any passat.\nVERMUT AMB NOUS\nSi ets urbanita i encara no estàs de vacances o per qualsevol motiu no has pogut abandonar la ciutat, vigila. La primera quinzena de juliol és l’època més perillosa de l’any. Com segurament hauràs pogut comprovar la gent està tensa, s’escridassa pels carrers, fins i tot hi ha qui s’esbatussa per raons irrisòries.\nDiuen que és la calor, veritat a mitges. És la calor, el què-faig-amb-els-nens, la doble paga que mai arribarà però sobretot, segons la nostra teoria, es tracta del límit pre-vacacional. Com que la majoria dels ciutadans descansen a l’agost, durant aquest període els dies de relaxació encara són lluny. Falta un mes, passa ràpid però encara falta. El cansament i la tensió acumulada des del setembre de l’any passat ja no es poden suportar. D’aquí que la gent exploti, que surti el bo i millor de cadascú, el foll que portem a dins.\nEns tornem bojos, o com dirien a Alabama, "NUTS". I Nuts, que també és com anomenen a les nous, és el títol de l’obra de TOCTOC, l’alter ego del Roger Ruppmann. Una delirant crítica burlesca de les inquietuds consumistes de l’ésser humà. Una curiosa mescla d’art, gastronomia, economia i prestigi social. Com? T’ho expliquem en 4 quatre línies:\nContactes amb una persona destacada de la societat actual.\nLi demanes que peli a mà 75g de nous. Les envases amb mel en un petit pot. El tanques, el segelles i l’etiquetes.\nLi poses el seu nom i el moment exacte en què les va pelar.\nEntres a Google, cerques el seu nom i divideixes els resultats que dóna entre mil. El número obtingut és el preu.\nPersones que han col·laborat:\nMariscal - 13h / 4· 5· 15 / 23.100€\nSol Picó - 10h / 18 · 11· 14 / 1.150€\nLaia Palau - 14h / 22· 12· 14 / 364€\nMàrius Serra - 19h / 3· 7· 15 / 334€\nMartínez el Facha - 12h / 19· 12· 14 / 197€\nBrosmind - 12h / 4· 12· 14 / 168€\nJosep Maria Ribé - 13h / 2· 10· 14 / 112€\nXavier Pérez Esquerdo - 23h / 3· 11· 14 / 107€\nTortell Poltrona - 11h / 13· 3· 15 / 63€\nSi encara no t’ha quedat clar, et convidem a que ho vegis amb els teus propis ulls mentre t’ho explica l’artista en persona. Quan i on? Quatre línies més:\nEl dijous vinent, dia 9 a les 20h, a la vermuteria Casa Martino.\nC/ Manso 1. Barcelona.\nSi en vols saber més: NUTS a Facebook\nI mentre la casa et convida a un vermutet i et deixes il·luminar per alguna de les celebrities que han participat en l’obra, esperem que ja se’t comenci a dibuixar un somriure a la cara cada cop que algú et pregunti els dies que et falten per marxar de vacances.\nSOPES, SOPES, SOPES!\nUs presentem a la Laura Fernández, la flamant guanyadora de l’11è Grand Prix Sant Jordi de Catalunya. Una apassionada del món felí que va saber escollir el llibre indicat en el moment oportú i que a més ha tingut la sort d’aquells que guanyen sorteigs entre tots els encertants.\nALGÚ COM TU de Xavier Bosch, ha estat el llibre més venut a Catalunya el passat 23 d’abril. El llibre que li ha fet guanyar tants cullerots de sopes de lletres com biblioteques públiques hi ha a tot Catalunya: 380!\nI per acabar, una breu proclama de la Laura. Una confessa addicta al caldo, que ja té el rebost ple fins a mitjans de l’any que ve: "Visca les sopes, visca els dracs, visca els llibres i els enamorats!"\n11 GRAND PRIX SANT JORDI DE CATALUNYA\nEncerta el llibre que es vendrà més a Catalunya el proper 23 d’abril i guanya tants cullerots de sopes de lletres com biblioteques públiques hi ha a tot Catalunya. Un concurs literari que cel·lebra com ningú tant el dia del llibre com l’any internacional de les Biblioteques.\n1. L’Àguila negra – Joan Carreras\n2. Algú com tu – Xavier Bosch\n3. Gent que tu coneixes – M. Mercè Cuartiella\n4. Homes sense dones – Haruki Murakami\n5. També això passarà – Milena Busquets\n6. El poeta del poble – Andreu Carranza\n7. A ritme del temps – Josep M. Espinàs\n9. Destí, La Templanza – María Dueñas\n10. Un dinar un dia qualsevol – Ferran Torrent\n• El guanyador serà aquell que encerti el llibre més venut a Catalunya, editat en català, el 23 d’abril de 2015 del llistat de preseleccionats que apareixen a la Graella de Sortida. En cas d’empat es farà un sorteig entre els diferents encertants.\n• Es comunicarà el resultat als participants abans de l’1 de maig de 2015 via tel i e-mail.\n• El premi són tants cullerots de sopes de lletres com biblioteques públiques hi ha a tot Catalunya. (380 biblioteques = 380 cullerots).\n• La selva d’en Miquelet - Joaquim Carbó /Montse Tobella\n• El camí del mar - Montse Tobella\n• Josep Duñach, l’escultor i el seu temps - M. Isabel Marín\n• La Mirada Ministral - Jaume Ministral\nBON NADAL SRA WURST\nL’any del sí sí, sí no, no ho sé, del potser Podemos i del petit Nicolàs, han desfilat desenes de personatges i situacions dignes de pertànyer al món on la realitat supera la ficció.\nInfantes que s’escaquegen, jutges que els fan desaparèixer, eboles de vestit curt, abdicacions juancarlistes, presidents en pantalla plana, corruptes al Bar Cenas, mundials de 7 a 1, affaires de Rossettes amb estels, el selfie en explosió, el final de la Terra Mitjana i el principi de la Cuba menys popular.\nI de totes aquelles persones que s’han deixat veure ens quedem amb la Conchita, la Conchita Wurst. La flamant guanyadora de l’Eurovisió. Considerada també com a un escàndol, un espantall o una heretgia encara que de dones barbudes i transvestits ja fa anys que en circulen.\nSegurament la Sra. Wurst només és el resultat d’una operació marketiniana encoberta amb l’únic objectiu de fer calerons basant-se en el qui la fa més grossa.\nQue ens diguin innocents però per nosaltres la Conchita és un subtil homenatge a l’amplitud de mires, a l’obrir portes, al pensar diferent, al provar coses noves. I sobretot, al fet que podem aconseguir el que ens proposem si ens deixem acompanyar pel sempre benvolgut bon humor.\nHORES A PES\nEl passat 8 de setembre l’Associació Salud y Familia va presentar en societat el seu particular Banc del Temps. Un projecte educatiu que consisteix a ensenyar als alumnes de primària que es pot intercanviar béns i serveis sense involucrar un sol cèntim. Una pràctica poc innovadora però molt conseqüent amb el moment que vivim.\nAra, que fa temps que estrenyem el cinturó, ensenyem als que pugen que no tot el que té valor s’ha de poder emmagatzemar en un compte corrent. El que val és el que fas, el que dones, el que saps. El temps que trigues a servir allò que se’t demana. Et canvio una hora de reparació d’automòbil per una de disseny de logotip. Et dono 5 hores d’intervenció quirúrgica a cor obert per 5 hores de pràctica futbolera d’alt nivell a la Champions League. És aquí on ens topem amb la pregunta del milió: val el mateix el temps d’un mecànic, d’un dissenyador, d’un cirurgià o del "mismisimo" Lionel Messi? Com podriem establir la norma comparativa? Qui decidiria el barem? Seria un embolic.\nEns resultaria molt més fàcil, encara que de moment sembla que és impossible, saber des del moment que neixes el anys exactes que viuràs. Si creiem en el fet del que té més valor és la vida i que tothom té dret a tenir les mateixes oportunitats, el càlcul resultant és fàcil: Viuràs 100 anys, el valor de la teva hora és X. Viuràs 50 anys, el valor de la teva és el doble de X. Com més vius, menys val la teva hora, ja que tens més temps per poder gaudir del moment. Així tothom podria intercanviar el temps d’una forma més o menys justa. O no.\nAmb aquesta embolada mental, a El Centre donem oficialment per inaugurat el curs. Esperem que el temps que visquem plegats el gaudim tant com el que vam passar mentre creàvem el maletí pels companys de Salud y Familia.\nPer acabar, un desig. Que tothom visqui com si sapigués el dia exacte en el que se n’ha d’anar a l’altre barri. Així segur que més d’un ens deixaríem estar de tanta ximpleria.\nBon dia, bona hora.\nAixí es manifesten amb raó els cartells del metro d’arreu del planeta. Per què per a omplir abans s’ha de buidar. El metro, la panxa o el món de les idees. Cal buidar el pap per regenerar poder neuronal. Per agafar força i originalitat.\nAixí ho creiem a El Centre, per això\nDEL 25 AL 31 D’AGOST MARXEM DE VACANCES\nPer qüestions urgents, ens podeu fer un truc al cel·lular. Sempre tenim un raconet guardat per si hem d’apagar algun incendi.\nGUANYADOR DEL 10è GRAND PRIX SANT JORDI DE CATALUNYA\nUs presentem al Ramon Barriusso, el flamant guanyador del 10è Grand Prix Sant Jordi de Catalunya. Un paràs de 4 criatures que durant les estones lliures es dedica a fer d’advocat. L’home que va saber escollir el llibre indicat en el moment oportú i que a més ha tingut la sort d’aquells que guanyen sorteigs entre tots els encertants.\n"L’analfabeta que va salvar un país" de Jonas Jonasson, va ser el llibre més venut a Catalunya el passat 23 d’abril. El llibre que li ha fet guanyar tantes dotzenes de galetes de la fortuna com les vegades que s’ha celebrat el Grand Prix Sant Jordi de Catalunya. Un concurs literari tan sorprenent com l’estudi de disseny que un bon dia se’l va inventar: El Centre.\nGràcies a tots per participar i fins a la propera edició.\nSegueix El Centre:\n10 GRAND PRIX SANT JORDI DE CATALUNYA\nEncerta el llibre que es vendrà més a Catalunya el proper 23 d’abril i guanya tantes dotzenes de galetes de la fortuna com les vegades que s’ha celebrat el Grand Prix Sant Jordi de Catalunya. Un concurs literari tan sorprenent com l’estudi de disseny que un bon dia se’l va inventar: El Centre.\n1. Dies de frontera – Vicenç Pagès Jordà\n2. L’analfabeta que va salvar un país – Jonas Jonasson\n3. Desig de xocolata – Care Santos\n4. Eufòria – Xavier Bosch\n5. Les cròniques del déu coix – Joan-Lluís Lluís\n6. L’altra – Marta Ràfols\n7. La vall de la Meravella – Amy Tan\n8. Córrer - Jean Echenoz\n9. Estimada vida – Alice Munro\n10. Viatges amb la tieta – Graham Greene\n• Entraran a concurs aquells que enviïn un e-mail amb les dades correctes: llibre guanyador, nom i telèfon de contacte del participant.\n• El guanyador serà aquell que encerti el llibre més venut a Catalunya, editat en català, el 23 d’abril de 2014 del llistat de preseleccionats que apareixen a la Graella de Sortida. En cas d’empat es farà un sorteig entre els diferents encertants.\n• Es comunicarà el resultat als participants abans de l’1 de maig de 2014 via tel i e-mail.\n• El premi són tantes dotzenes de galetes de la fortuna com les vegades que s’ha celebrat el Grand Prix Sant Jordi de Catalunya (10 dotzenes = 120 galetes).\n4 CONSELLS LITERARIS PER ACABAR\n1. En Miquelet i les formigues - Joaquim Carbó/ Montse Tobella\n2. Sferificaciones y macarrones – Claudi Mans\n3. Homeopatia sense embuts – Jesús Purroy\n4. A través del espejo - L.Carroll\nTEMPS DE PERDRE EL TEMPS\nAhir dijous, tercer de mes, va ser el dia escollit per la majoria d’empreses per enviar el que ja es considera un mail rutinari: el mail de Nadal. El que gran part de la població també anomena com el "collons de Nadal". Aquella gent que només de pensar a sentir com xarrupa el caldo la tieta ja comença a maleïr les festes, els torrons i el caga Tió.\nPer als que no poden suportar aquests dies, un consell: fugiu. Voleu a les Pitiüses o amagueu-vos a l’Estartit. Estalvieu-vos el drama, no patiu, no cal. Però si no teniu escapatòria aquí quatre apunts per fer-vos entendre que aquests dies no són tan magres. N’hi ha de pitjors: la interminable cua de l’AP7 el primer dia de les vacances, l’última tarda de diumenge abans de tornar a la feina, el primer dia que et vas depilar els malucs, els fogots de juliol, la primera regla, la nit que vas perdre les claus a les 3 i vint-i-tres, aquella multa tan cara que encara has de pagar, el dia que has de presentar declaració de la renda, i fum fum fum.\nEn el fons no cal sofrir tant. Perquè més tard o més d’hora a tots en arriba l’època daurada. El moment de la jubilació. Quan comences a tenir temps per fer allò que t’agrada. Cuidar els néts, vigilar les obres, anar amb compte amb la sal o enviar powerpoints de gatets irresistibles tres cops al dia. O podràs fer com els senyors que han parit la cadira que apareix a la foto: els Geppettos. Un grup d’avis reciclats que es dedica a redissenyar i restaurar mobles per tal que tinguin una segona oportunitat. Una molt bona manera de perdre el temps.\nTot i que a El Centre tenim pares i fills, el que escriu no ha viscut el fet de ser progenitor. Potser aquest desconeixement de causa em permet exposar alguns dels pensaments que m’ocupen aquest últims dies. Que em diguin agosarat, com diria en Buenafuente.\nFa menys d’una setmana vam adoptar una gosseta de 6 setmanes, la Zulú. Una bola de pèl amb potes que remena la cua, salta i et llepa quan arribes a casa. Sempre està contenta, ja ha aprés a fer les caques allà on toca i quan la crides et respon a l’instant. De primeres sembla que et vulgui donar tot el que té sense demanar res a canvi.\nEm considero un complet neòfit en temes de gossos però pel que sembla tenien raó aquells que em trobava pels parcs passejant la seva bèstia i em deien coses com "aquest gos és el millor que m’ha passat en tota la meva vida". Imagino que també tenen raó tots aquells que afirmen el mateix envers els seus fills: "El meu fill no té preu".\nEn aquest punt es va desencadenar el següent dubte: que és més rentable en qüestions d’amor, tenir un fill o un gos? Probablement sigui una qüestió absolutament ridícula, d’aquelles que no cal ni respondre però si t’hi pares a pensar…\nEn primer lloc, com quantifiques l’amor? Entés l’amor com aquella emoció que neix de la relació que uneix a 2 éssers. Difícil no? Suposem que ho podem fer, que l’amor té un valor de l’1 al 10. Li posaríem un 10 si en aquell segon abans de morir li dediques tot el teu cor i pensament a aquell individu que tant t’has estimat. Un 9 si li dediques unes mil·lèsimes menys i anar baixant. La rendibilitat després la calcules segons el temps, els esforços i els calers que t’han demanat aquella relació.\nSi a grans trets ens posem a comparar gossos i fills els resultats poden arribar a ser força sorprenents. Si deixem de banda el temps i els esforços que et demanen uns i altres i només ens centrem en el tema econòmic podríem dir que la diferència és abismal. Un estudi diu que un fill costa uns 300.00€ fins que s’arriba a independitzar. Un gos en canvi costa 15.000€ per una vida.\nI repeteixo, "Pero es que un fill no té preu". N’hi ha d’altres que diuen el mateix del seu gos.\nEs que un gos aprén molt ràpid, sempre és feliç i només es preocupa per tu. I un fill aprén molt més, et fa sentir coses que ni t’esperes i t’ajuda a fer-te gran. Pero un gos no et jutja. I un fill és sang de la teva sang. I un gos, i un fill, i un gos i…\nSegurament aquest text està resultant ser una enorme imbecil·litat, una irreverència sense sentit. Qué fas comparant pomes amb peres? Potser perquè les dues ens poden alimentar. De fet, tant se val. El que compta és estimar, siguin pomes, peres, mamífers o pingüins. Com més millor. Així que si algun dia m’apareix un fill sense casualitat, l’estimarem amb bogeria per molt que costi temps, esforç i diners.\nI acabo disculpant les molèsties per parlar tant d’euros, inversions i rendibilitat. Pero és que avui en dia o parles en termes econòmics o acaben prenent-te per un autèntic animal.\nPer cert, aquí una de les últimes peces que hem fet a El Centre: AKZO NOBEL Design Center.\nPer cert 2, visita la web de la Maddie, la gosseta de la foto de l’esquerra: www.maddieonthings.com\nUNA FLOR JA FA ESTIU\nVint-i-tres anys i una setmana de portes obertes i ens sentim com si acabéssim de començar. I no ens agrada, ens encanta. No és pas una qüestió de números, es tracta més aviat de sensacions. Com quan estrenes sabates noves o trepitges neu per primera vegada. O com quan veus la primera flor de primavera perquè saps que alguna cosa bona acaba de començar.\nEncara que alguns diguin que una flor no fa estiu, tot i que avui et volen donar 31 gats per 31 llebres, a El Centre som defensors radicals de la sensació que et provoca el primer moment. I no ens referim a tenir memòria de peix per tal de recaure en la mateixa pedra, simplement ens agraden les camises per estrenar.\nEls Tazzuff creuen el mateix. Presenten el segon disc com si fos el primer. Nova imatge, de cap a peus. Un món imaginari pels reis del Folk d’Avantguarda. En web, gràfica i xarxa social. Un projecte que acaba de sortir del forn i que hem tingut la sort de poder dissenyar. (descobreix-los aquí).\nI per tancar la primera newsletter del curs, una endevinalla de les fàcils. Perque sí, per que ens agrada jugar.\nÉs bo i sa, però ningú se’l vol menjar.\nLa resposta la trobareu aquí: Facebook El Centre.\nDel 12 d’agost a l’1 de setembre El Centre se’n va de vacances. Cap a on? De fet no ho tenim del tot clar.\nPotser fem una visita en monocicle a les terres de l’Ebre, o pugem xino xano el Puigmal, o ens n’anem a Katmandú a fer l’animal.\nEl que sabem segur de veritat de la bona és que no ens perdrem la visita obligada al xiringuito de l’any.\nDescobreix-lo a través del sempre benvingut Cul del Jaumet: clicka el Xiringuito Aigua.\nPer urgències d’ultimíssima última hora, ens podreu trobar aquí: 651 93 73 03 / 656 86 96 17.\nAVUI PRESENTACIÓ DE HAIKUS A LA CENTRAL DEL RAVAL\nAvui dimarts 21 a les 19h es presenta el llibre PINCELADAS a la Central del Raval.\nUn petit gran llibre de haikus escrit per Elsa Pascual, il·lustrat per Montse Tobella, maquetat per El Centre i editat per Pol·len Edicions.\nLa Montse Tobella i el Jordi Panyella, de Pol·len Edicions, ens descobriran l’art del haiku. Amb les seves explicacions i 2 audiovisuals aprendrem el procés creatiu dels haikus i de les il·lustracions del llibre.\nHaiku? Com els definia el mestre Matsuo Basho: "un haiku és simplement el que está passant en aquest lloc, en aquest moment".\nPer més informació, visiteu La Central Aquí.\nLa Central del Raval:\nC/Elisabets 6, 08002 Barcelona\nVENI, VIDI, VICTUS!\nUs presentem a la Lourdes Martínez, la flamant guanyadora del 9è Grand Prix Sant Jordi de Catalunya. Una constipada amant de la lectura que va saber escollir el llibre indicat en el moment oportú i que a més ha tingut la sort d’aquells que guanyen sorteigs entre tots els encertants.\nVICTUS d’Albert Sànchez Pinyol, ha estat el llibre més venut a Catalunya el passat 23 d’abril. El llibre que li ha fet guanyar tants kilograms d’ametlles de Sinera com candidatures al premi Nobel va tenir el Sr. Salvador Espriu. Un dels renovadors de la prosa catalana, estiuejant enamorat d’un dels pobles amb més encant de la costa catalana: Arenys de Mar.\nPer acabar, una bona reflexió robada-adaptada de l’escriptor més emblemàtic de l’horta barcelonina: la lectura no és pas una cursa ja que al final tots hi acabem guanyant.\n9 GRAND PRIX SANT JORDI DE CATALUNYA\nEncerta el llibre que es vendrà més a Catalunya el proper 23 d’abril i guanya tants kilograms d’ametlles de Sinera com candidatures al premi Nobel va tenir el Sr. Salvador Espriu. Un dels renovadors de la prosa catalana, estiuejant enamorat d’un dels pobles amb més encant de la costa catalana: Arenys de Mar.\nEnvia’ns un e-mail a centre@centrebcn.com amb l’opció que escullis de la Graella de Sortida que hi ha a continuació. Ens hi adjuntes el nom i el telèfon de contacte per localitzar-te en cas que siguis el guanyador del concurs.\n1. Espriu transparent – Agustí Pons\n2. Temps d’inocència – Carme Riera\n3. Victus – Albert Sánchez Pinyol\n4. Moisès Broggi, cirurgià – Rafael Argullol\n5. Estimat Miquel – Lluís Llach\n6. Una dona d’aigua – Núria Esponellà\n7. Una vida articulada – J.M.Espinàs\n8. Plans de futur - Màrius Serra\n9. En una sola persona – John Irving\n10. L’illa de les mil fonts – Sarah Lark\n• Hi poden participar tots aquells que rebin aquests comunicat.\n• El guanyador serà aquell que encerti el llibre més venut a Catalunya, editat en català, el 23 d’abril de 2013 del llistat de preseleccionats que apareixen a la Graella de Sortida. En cas d’empat es farà un sorteig entre els diferents encertants.\n• Es comunicarà el resultat als participants abans de l’1 de maig de 2013 via tel i e-mail.\n• El premi son tants kilos d’ametlles de Sinera com candidatures al premi Nobel va tenir el Sr. Salvador Espriu (2 kg).\n1. Pinceladas - Elsa Pascual/ Montse Tobella\n2. Ciència i xocolata – Claudi Mans & Co. (gastronomia i ciència)\n3. El concert de nit – Joaquim Carbó/Montse Tobella (infantil)\n4. El zoo d’un poeta, de la A a la Z - Ricard Bonmatí (infantil)\nIl·lustració adaptada de Josep Pla-Narbona.\nTIÓ, VALIUMS I CARTES ALS REIS\nAquest matí es podia llegir en un tweet. "Som en un país que és com un senyor que dona de menjar als ànecs, recolzat en un cartell de prohibit donar de menjar als ànecs, mentre es queixa de com de grassos estan". És un país de bojos, de babaus o de trepidants ciutadans enganxats al risc? Diríem que des d’un inepte punt de vista ens encanta viure al límit. En el costat més salvatge de la vida. Com el senyor Burn, el senyor Bond o l’increïble Indiana Jones.\nSi no entens de què va tot això, ho veuràs clar quan et facis la següent pregunta: quant temps fa que tens preparats els regals de Nadal? Si fossis escandinau, no entendries el per què de la pregunta. Vivint on vius, diria que la resposta pot arribar a ser xom "Els tinc encarregats però encara no he tingut temps d’anar a recollir-los" però probablement s’assembli més a "Som a 23 de desembre i encara no he pensat en res".\nUna bona amiga de la casa fa anys que treballa a la fira Nadalenca de Gran Via de les Corts Catalanes. Ens comenta que cada any passa el mateix. El moment en que ven més es troba entre les 12h i les 4h del 6 de gener. El que tots coneixem com a l’últim moment. El pitjor de tots. Aquell en el que vas més nerviós que mai, en el que un petit contratemps et col·lapsa, el que fa que et gastis excessius diners en coses que no tenen ni cap ni peus.\nCreiem que això no és pas sa. Que no val la pena. Que l’estrès el deixis als brokers i que puguis gaudir del Nadal, com cal. Així que ens atrevim a donar un parell de consells. El primer: fes una bona carta als Reis. Ajuda als que saps que alguna cosa et voldran portar. No val el "no cal que em regalis res, jo amb la teva presència en tinc prou". Això són collonades. L’únic que estàs fent és complicar-li la vida. Perquè si o si et farà un present. Posa-li fàcil. Escriu una carta extensa amb tot allò que desitjaries o que no t’importaria tenir. Coses cares i barates, fàcils de trobar o impossibles d’aconseguir. Un bon ventall de possibilitats per a que es pugui escollir.\nSi no saps per on començar, a continuació alguns exemples: un bon vi, dues entrades pel teatre, un Lamborgini, dos kilos de gambes fresques, calces o calçotets, aquell llibre que et vols llegir, l’últim disc del teu grup favorit, un nan de jardí, una cita a cegues, un massatge, un rellotge de menys de 5 euros, un aparell per la foundé, un sopar en un bon restaurant, un pack de cerveses especials, una bufanda de llana, dos forfaits, una col, un vol a les Caimán, xocolata, un Picasso, un joc de cafè o una pilota signada per Déu Nostre Senyor, Lionel Messi.\nI si no tens temps per posar-te a escriure aquells 4 desitjos que et farien la vida una mica més agradable, aquí el segon consell: ves preparant una capsa de valiums per posar a sota la manta quan un d’aquells als quin no has facilitat la feina es disposi a fer cagar el sempre injustament maltractat Tió.\nFelices festes i Bon any nou.\nPENSA LOCAL, ACTUA LOCAL\nSegons el senyor Pankaj Ghemawat, un economista amant de l’estadística, la globalització de la que tant es parla no és del tot una realitat. Les dades que ens aporta sembla que li donin la raó:\n2% de les trucades mundials són internacionals.\n3% d’emigració de primera generació.\n10% d’inversions directes a l’estranger.\nEs podria dir que son unes xifres irrisòries per a un món globalitzat. Només un 2% de trucades internacionals? Potser vivim un punt enganyats. És cert que avui podem comprar a la botigueta de la cantonada pinyes del Carib o podem anar a Lisboa de cap de setmana. Potser si que podem fer aquestes coses, però les fem de veritat? I la pregunta clau: cal?\nResulta un punt ridícul comprar una pinya que ha hagut de ser recol·lectada abans d’hora, congelada i transportada durant dies per poder arribar en "condicions" a la botigueta de la cantonada. O passar més hores assegut a l’avió que les que gaudeixes al Barrio Alto, escoltant fados o vivint la Saudade entre lusitans.\nSi la globalització és modernitat, la modernitat no val res. Però ves per on, ens costa un ou. Perquè com tots sabem, ni les pinyes ni els turistes viatgen gratis. I no parlem de l’euro amb trenta el kilo ni dels 33,99 de Ryan Air, parlem dels litres i litres de benzina que es gasten per moure’ls amunt i avall. Una factura que com sempre l’acaba pagant la Terra. Mica en mica, ens anem omplint de brossa.\nPerò encara tenim l’esperança de que les noves generacions ens ajudin a donar la volta a aquesta truita. Per això estem tan contents d’haver treballat amb l’Agenda 21 Escolar. Perquè ens han fet veure que encara és possible. Que hi ha molta gent que es preocupa pel medi ambient i que treballa amb ganes per fer aquest món una mica més sostenible. Sense globalitzacions que valguin, des de casa, des del barri, des de l’escola, des de cadascú de tots nosaltres.\nAquí teniu el vídeo resum de l’acte en el que van presentar les seves intencions i en el que hi vam tenir las sort de ser convidats: VÍDEO LINK.\nMETGE, PAGÈS, ARTISTA\nSi li preguntes a l’àvia Joana quines son les tres persones que s’enduria a una illa deserta et diria que un metge, un pagès i un artista.\nSi ja tens illa deserta, metge i pagès però encara busques artista, aquí en podràs trobar més d’un:\nMirar amb l’estómac i menjar pels ulls.\nExposició col·lectiva amb subhasta.\nFins al 5 d’octubre, de 15h a 19h.\n6 d’octubre a partir de les 18h.\nImprescindible tenir acreditació de licitador.\nA Madame La Marquise\nEnric Granados 116, pral. 2ª\nSi visites La Madame ens hi trobaràs. Un de nosaltres hi té obra per subhastar. Una pista per poder-la identificar: el Magritte encara fa la pipa.\nPoc s’esperava el corista de la Lieder Càmera, que unes hores després de cantar per les autoritats pertinentment encarades cap al record del Sr. Casanova, es trobés enmig de dos milions de persones reclamant el seu dret a decidir. No el sorprenia el fet d’estar manifestant-se, el sorprenia la multitud que s’havia aplegat al seu voltant. Dos milions d’homo sapines sapiens.\nSegur que eren dos o eren un i mig? O era només un o gairebé només arribaven als sis-cents mil? Després de la tempesta, arrenca la pluja. La de números. Érem més, éreu menys. Nosaltres tenim raó, però vosaltres feu pudor. I tu caca, i tu de vaca. I pim pam pum, el conflicte està servit.\nEncara que sembli mentida, dels grans conflictes neixen grans oportunitats. El que no s’ho cregui, que miri el que passa entre les dues corees. Com deia un curiós article de El País, a la zona desmilitaritzada que les separa s’ha desenvolupat un hàbitat natural de valor incalculable. Milers de metres quadrats que fa més de 60 anys no trepitja ningú. Un oasis que els ecologistes de la zona esperen seguir protegint una vegada s’hagi acabat el conflicte.\nTot i no ser a Corea, esperem que el futur immediat segueixi sorprenent al corista esmentat. I que del conflicte que ha vist créixer, pugui veure néixer coses bones per les quals també valgui la pena lluitar.\nEncara que sembli mentida, el 2012 l’estrenem per duplicat. La primera setmana de gener és una copia de la que ve després de les vacances d’estiu. Potser vesteixes de curt, fas el vermutet a la terrasseta i el sol se’n va tard a dormir però la sensació és la mateixa. Descansat i morenet necessites 3 cafès per agafar novament el ritme. Fins i tot hi ha molta gent que refà la llista dels bons propòsits. Deixaré de fumar, menjaré sa, m’apuntaré al gimnàs, hi aniré... o no.\nDe fet, si vols, ja et pots apuntar a un gimnàs que et garanteix que tornaràs a casa amb la teva roba d’esport suada, pagaràs la quota cada més i t’ho recordaran amb la factura corresponent sense haver de fer ni un minut d’exercici. Com? Acabes de conèixer el Placebo Gym. Un centre esportiu per a persones interessades en tenir la sensació de que es cuiden i fan esport amb regularitat. Què? Hi vas, t’inscrius, pagues, els hi dónes la roba neta i te l’entreguen suada.\nI tot i que la font d’informació gaudeix d’una credibilitat inexistent, no ens sorprendria pas que fos veritat. El món és boig.\nA El Centre compartim aquesta sensació de re-començar l’any. Ens agraden els despertars, les reentrées i les triples tasses de cafè. Però sobretot, el que més ens entusiasma és poder suar de veritat fent allò que més ens agrada: la sempre benvolguda creativitat.\nTan sagrat com el còdex recuperat son les vacances. I en aquest país, a l’hora de gaudir del temps lliure, el més ateu dels ateus es declara catòlic, protestant, budista i jueu ortodox si cal.\nCom que a El Centre el tema de la fe el deixem per als entesos, encara que fem un parell de setmanes de descans, us facilitem un parell de telèfons per si teniu qualsevol emergència creativa:\ndel 13 al 24 d’agost ens podreu trobar al 656 86 96 17 o al 651 93 73 03.\nUs desitgem unes bones vacances a tots. Als que les heu començat, als que en breu les començareu i a tots els abonats a la temporada baixa amants del descans sense aglomeracions que més tard o més d’hora es prendran el seu temps.\nEnviem un desig especial als aturats. Aquell 25% que encara que alguns diguin que no treballen, segur que no paren quiets ni un instant. Si podeu descanseu, agafeu forces i el curs vinent us mengeu el món.\nSi t’aixeques del llit amb la sensació que ja no hi ha res a fer, potser hauries de canviar de canal. O encara millor, llençar la tele. No et deixis hipnotitzar per les primes de risc, els impagats dels peatges o els malucs de la Shakira. Desperta.\nPotser et seguiràs topant amb els clàssics del nostre temps: no tinc temps per a res, no tinc ni un ral, ho faré demà després de bla bla bla... el temps, els diners i l’avui són teus.\nPer on pots començar? Deixa’t sorprendre.\nObre els ulls, sigues curiós i alimenta el teu coco. Inventa, projecta i descobreix la manera de fer-ho realitat. Després, fes-ho realitat.\nCom un conegut d’un conegut acostumava a dir: l’ésser humà fa realitat tot allò que s’atreveix imaginar (al·lucina amb el vídeo-exemple). I si t’ho comences a creure tant com nosaltres i comences a moure el cos-ment-esperit, potser algun dia deixaràs de tenir la teva bona sort... presa.\nI per sorpreses la que ens vam endur fa uns quants dies a El Cul del Jaumet (la guia barcelonina de El Centre). Vam rebre un e-mail del Jaume Marzal ple d’increïbles il·lustracions adjuntes de l’Àsia oriental, destinades a inaugurar la imprevista secció internacional d’una guia que no para de sorprendre’ns dia rere dia.\nAIXÒ ÉS OR, XATA\nLa llegenda ens explica que quan Jaume I descansava en un camp de batalla valencià, una xiqueta se li va apropar per oferir-li un refresc. Al provar-lo va exclamar "Això és or, xata!". I podríem dir que el Conqueridor no anava pas mal encaminat. Davant d’una bona orxata que s’apartin les Coca-Coles, les Fantes i els Bitter Kas.\nI per què aquesta anècdota newsletteriana? Aprofitant el començament de la calor, hem inaugurat secció al Cul del Jaumet: gelats! Esperem que sigui una bona recopilació dels locals més mítics on poder degustar el rei dels postres. El primer però, l’hem dedicat a una reina. A la reina orxata.\nSi voleu col·laborar o remenar o només fer el tafaner:\nLA CASUALITAT ÉS UN ART\nUn dia com abans d’ahir ens trobàvem en un diari de tirada nacional que les 10 primeres pàgines eren plenes de notícies econòmiques. Euros per aquí, borsa per allà, Bankias, Ratos, dèficit bla bla bla. Diríem que ens volen fer creure que l’única cosa que sembla que existeixi (o no) son els diners. Us podem ben assegurar que hi ha moltes més coses que ens envolten.\nAquí un exemple. L’home de la fotografia de l’esquerra. El nostre pare, avi i mestre. En Joan Tobella i Serra. Un bon pintor del segle passat que a més de cuidar-nos de tant en tant, ens va ensenyar una cosa molt útil: a observar. A observar bé. A absorbir i a descartar per poder gaudir de les mil milions de bones coses que ens passen pel davant. Com la bona sopa, el soroll del mar o el meravellós món de l’art.\nI encara que alguns diguin que les casualitats no existeixen, demà, 19 de maig, el dia que fa cent anys va néixer en Joan, tots els museus ens obriran les seves portes a "La nit dels museus". Per a que podem observar sense parar. Un homenatge ben casual a un home que ens va fer veure algunes de les coses que els diners no poden pagar.\nGUANYADORA DEL 8è GRAND PRIX SANT JORDI DE CATALUNYA\nUs comuniquem que la Montse Tobella ha estat la flamant guanyadora del 8è Grand Prix Sant Jordi de Catalunya. Una il·lustradora de contes que va saber escollir el llibre indicat en el moment oportú i que a més ha tingut la sort d’aquells que guanyen sorteigs entre tots els encertants.\nL’avi de 100 anys que es va escapar per la finestra de Jonas Jonasson, ha estat el llibre més venut a Catalunya el passat 23 d’abril. El llibre que li ha fet guanyar tantes dosis de tisana com anys fa que va néixer el Sr. Pere Calders. Un geni català que la majoria recorda per un grapat de contes ben escrits que a més d’un han fet passar unes quantes nits sense dormir.\nPerò la Montse no rebrà el ben merescut premi ja que ens ha demanat que fem una donació pel valor del mateix a la Fundació Vicent Ferrer. Segur que li estaran ben agraïts.\n8 GRAND PRIX SANT JORDI DE CATALUNYA\nEncerta el llibre que es vendrà més a Catalunya el proper 23 d’abril i guanya tantes dosis de tisana com anys fa que va néixer el Sr. Pere Calders. Un geni català que la majoria recorda per un grapat de contes ben escrits que a més d’un han fet passar unes quantes nits sense dormir.\nEnvia’ns un e-mail a centre@centrebcn.com amb l’opció que escullis de la Graella de Sortida que hi ha a continuació. Ens hi adjuntes el nom i el telèfon de contacte per localitzar-te en cas de que siguis el guanyador del concurs.\n1. Tots els contes - Pere Calders\n2. El jocs de la fam - Suzanne Collins\n3. La col·laboradora - Empar Moliner\n4. L’home de cent anys que va saltar per la finestra i es va escapar - Jonas Jonasson\n5. La dona veloç - Imma Monsó\n6. L’estiu sense homes - Siri Hustvedt\n7. Claraboia - José Saramago\n8. Memòria d’uns ulls pintats - Lluís Llach\n9. El llenguatge secret de les flors - Vanessa Diffenbaugh\n10. El enredo de la bolsa y la vida - Eduardo Mendoza\n• Poden participar tots aquells que rebin aquests comunicat.\n• El guanyador serà aquell que encerti el llibre més venut a Catalunya, editat en català, el 23 d’abril de 2012 del llistat de preseleccionats que apareixen a la Graella de Sortida. En cas d’empat es farà un sorteig entre els diferents encertants.\n• Es comunicarà el resultat als participants abans de l’1 de maig de 2012 via tel i e-mail.\n• El premi son tantes dosis de tisana com anys fa que va néixer el Sr. Calders. (100 dosis).\n1. El Gran Casino de la Rabassada: Història d’un somni burgès - Pere Fàbregas/Carlota Giménez (història)\n2. El follet Bambalambà – Joles Sennell/Montse Tobella (infantil)\n3. Opinions d’un pallasso – Tortell Poltrona (biografia)\n4. Pizza tres Alícies - Ricard Bonmatí (infantil)\n5. Mala ciència - Ben Goldacre (assaig)\nIL·LUSTRACIÓ per Mercè Tobella\nFa dues hores que algú ens han fet saber que la paraula juerga ve de huelga. És cert i ben curiós. Potser un punt contradictori. Quan demanes feina muntes una juerga. I quan tens massa feina i vols juerga? Et poses a treballar com un boig? Estem ben sonats. Si ens escoltéssim els que més en saben, veuríem que si ens organitzéssim una mica millor no caldria ni que treballéssim. En aquest planeta tenim tecnologia, recursos i capacitat suficient per poder estar de juerga tot el dia. I això, encara que sembli mentida, també és cert.\nPerò com que encara no ens sabem organitzar, hem de seguir treballant o buscant feina. I si encara ens queden algunes estones lliures, intentar aprofitar-les per poder alimentar cos i esperit. Per això, a El Centre, hem creat un blog ben particular: El Cul del Jaumet. Un espai electrònic que pretén ser un recull de racons on poder-hi passar moments dels bons. Una peculiar guia de la ciutat de Barcelona. Amb alguns dels llocs on els barcelonins viuen les seves experiències, presentats d’una forma ben singular: un grapat d’informacions pràctiques acompanyades per la representació gràfica d’algun artista.\nI ho hem fet pensant en tots aquells culs inquiets que sempre volen saber coses noves. Persones que a més de gaudir del blog, segur que ens ajudaran a completar-lo dia rere dia. I així, amb el pas del temps i gairebé sense adonar-nos-en, haurem recopilat i intercanviat una bona col·lecció de racons per poder gaudir de la ciutat que ens té atrapats. Estiguem de juerga, de huelga o de vacances de per vida.\nClicka a El Cul del Jaumet.\nFa uns dies que l’amic Robert, un humil seguidor del newsletter de El Centre, ens va demanar que escrivíssim alguna cosa sobre l’affaire Urdangarín. No li negarem pas el seu desig.\nAl tema: tots aquells que voldrien lapidar al marit de la infanta a la plaça del poble, creiem que abans de llençar la primera pedra s’haurien de preguntar el següent: jugo net? I si anem una mica més al gra: he estat de baixa sense estar realment malalt? He declarat el que no havia de declarar? He cobrat o pagat en negre? He fet els ulls clucs? He mentit? He robat?\nNo és que volem restar-li importància al que presumptament ha fet el cap de turc de la casa reial, sinó que volem suggerir al personal que abans d’assenyalar amb el dit a qualsevol, no estaria gens malament fer-se una ullada al melic. Per que si visquéssim en un país on ningú s’apuntés a la corruptela, no hi cabrien personatges com el Duc de Palma. I si el que es vol és canviar aquesta situació deplorable es pot començar amb el senzill exercici de no mentir-se a un mateix.\nSatisfet el Robert, entonem un Mea Culpa newsletterià. Ens declarem responsables d’haver-nos absentat. Estàvem immersos en la feina, dissenyant peces com la revista de l’esquerra. Per això hem decidit que us mereixeu un regal, ja està bé de tanta crisis i tanta crisi i tanta crisi, us obsequiem amb un curt animat per a que alimenteu el vostre esperit.\nClick Aquí: The Fantastic Flying Books of Mr. Morris Lessmore\nLOGOS, MIRRA I ENCENS\nDiuen les belles sàvies que els Reis d’Orient son tant justos com el mateix Salomó. Et porten allò que et mereixes. Ni més ni menys. Què li deuen haver regalat a l’Urdangarin? Segur que al Messi un hat trick. Al Mourinho la pregunta del milió. Al Rajoy un brownie ben passat. Al Camps una dotzena de vestits. Al Papa poca fe. A l’Obama també. Als artistes un bon grapat de motius. Als submarinistes profunditat. Als banquers superficialitat. A la caputxeta tres llops. I al llop un porquet. Al porquet unes monedes d’or. I a l’or una mina. Als miners bon carbó i a la Infanta un de ben cabró.\nA El Centre ens han portat un logo per estrenar. I unes targetes, unes carpetes, uns sobres, uns fulls i fins i tot una pàgina web, un facebook, un twitter i un microblog. Segur que pensareu que ens ho hem fet nosaltres mateixos. Doncs si. I sabeu que? Ens ha passat el mateix que amb la majoria dels altres projectes: després d’un munt d’hores de feina, mires el resultat que n’has obtingut i et sents, estalviant les falses modèsties, com un, dos i tres reis.\nQuan el senyor Garcia va saber que li quedaven pocs segons de vida, li va venir a la ment l’únic bon record que tenia de la seva trista existència. El del somriure d’una bona mossa que responia amb aquest gest el "bon dia" que li havia regalat el nostre protagonista. El senyor Garcia, un home ric com no n’hi ha hagut mai cap. Però tan avar que espantaria el mateix Molière. Una persona que no va donar mai ni les gràcies, que va necessitar trobar-se a un pas de la mort per adonar-se d’una simple veritat, tant gran com un temple. Reps allò que dónes. Si dónes per favors, reps les gràcies. Si dones bufetades, reps mastegots. Diners? Factures. Petons? Abraçades. Ying? Yang.\nI pels incrèduls que encara es pensin que el que s’ha escrit no té cap sentit, que és només una rondalla amb tuf de moralina nadalenca, una mica de ciència. Que a Newton, a Einstein i a en Punset se’ls creu tothom.\nDos psicòlegs nord americans. Un experiment. 50 individus de mostra. Als 25 primers els hi donen 3.000 euros a cada un per a que es comprin el que vulguin. Als altres 25 els hi donen els mateixos 3.000 euros però amb una missió ben diferent. Gastar-se’ls regalant el que vulguin a aquells a qui vulguin. Els científics mesuren el grau de felicitat que els individus han experimentat amb la seva acció. I qui n’ha obtingut més? Fàcil, els que més n’han donat.\nNo ens agradaria confondre a ningú i que deixés de banda l’autoestima. Ens hem d’ocupar de nosaltres mateixos. Tot i que sembla ben clar que quan dones, t’estàs autoregalant. I sinó podem fixar-nos en els 7.575.948 euros que va recaptar la Marató de la TV3 la setmana passada. En aquest dies de cinturó ajustat hi ha desenes de milers de persones amb ganes de repartir. Però com diria l’amic Miquel, no serà pas que el que realment busquen aquestes persones és una neteja ràpida de consciència en aquests dies tan senyalats? Per què la TV3 només programa les Maratons a una setmana del fum fum fum? No es podria ser generós tot l’any?\nEl que és ben clar és que hi ha voluntat per fer-ho. Que hi ha molta gent que fa temps que sap el que el Sr. Garcia va trigar tota una vida en aprendre. Que vol donar i rebre, rebre i donar. Però com podem estar de Marató tot l’any? Si ens permeteu un humil consell amb clars pinzellades de tòpic: el secret és troba en les petites coses, els petits detalls. En la sal per la veïna. La sang del banc. El carregar de bosses per l’octogenària. L’apadrinament a distància. El mare t’estimo. El pare a tu també. O simplement començant el dia tal i com ho va fer un cop el senyor Garcia i li va donar tan bon resultat. Amb un bàsic, clàssic, breu i gairebé sempre molt benvingut... bon dia.\nAvui li dedicarem unes línies al Petit País del Sr. Llach, aquell que quan el sol se’n va a dormir mai no està prou segur d’haver-lo vist.\nEncara que a El Centre no siguem nacionalistes radicals ni polítics practicants, si que tenim sabut i reconegut que aquest Petit País ens té el cor robat. Un cor que s’accelera cada cop que veiem el Buenafuente parlant catanyol o la nostra àvia ens serveix una bona escudella. Que batega ben fort per la seva gent. Aquells que l’han creat, que l’han fet valer. Milers de persones que han treballat i treballen per fer d’aquest racó de món un bon lloc per viure.\nCom els camarades de PIHERNZ, que des de 1943 viuen immersos en l’univers de la radiocomunicació amb una única idea al cap: fer la feina ben feta. Per això avui estrenen nova web. Perquè saben que s’han de renovar, han de millorar, han de seguir cada dia treballant com ho han fet durant tots aquests anys.\nEls hi ho diu el cap però els hi ho dicta el cor. I no direm que és una qüestió de genètica perquè això és absolutament ridícul, és només una qüestió de costum. Els han acostumat així. Ens hem acostumat a això. Des d’una perspectiva generalista, sabent que d’espavilats n’hi ha per tot arreu, en aquest Petit País el que ens mola és currar. Currar bé.\nI no només pels d’aquí, sinó també pels d’allà. Oberts i compartint. Perquè si hi ha alguna cosa que encara ens agrada més, és trobar-nos algú que comparteixi aquest mateix costum més enllà de l’Ebre, la Franja i els Pirineus.\nPerquè com va dir un bon català, la feina ben feta no té fronteres.\nPihernz i El Centre: www.pihernz.com\nQUAN LA FICCIÓ SUPERA LA FICCIÓ\nFa menys de 24h que hem estat espectadors sense excepció del fenòmen cinematogràfic del moment: TINTIN. Les aventures d’un intrèpid periodista, el seu gos i un vell llop de mar, animades pel mestre de les supermegaproduccions, el Sr. Spielberg.\nPrimera sensació: una passada. Cent nou minuts a un ritme trepidant d’imatges espectacularment tractades per l’última de les últimes tecnologies de ficció. Hiperrealisme audiovisual. Només veient les textures et quedes bocabadat: la pell sembla pell, el pèl sembla pèl, l’aigua sembla aigua, és aigua!\nDesprés de la primera impressió, una mica de filosofia 1.0. On és en Tintín? Aquell personatge de paper que cadascú es va crear en el seu particular imaginari? El Tintín que et convidava a posar-li una veu, un moviment, una personalitat única i intransferible. On és el teu Tintín? Mil llamps de llamps, l’Spielberg se l’ha carregat! Ara anem tots amb el mateix Tintín al cap. Un supertintín tant definit que elimina qualsevol intent per fer servir allò que anomenem imaginació.\nLa ficció, s’ha carregat la ficció.\nSi al 2004 t’arriben a dir que una organització internacional de "pirates" informàtics eliminaria del mapa una plataforma internauta social de més de 600 milions d’usuaris, no t’haguessis cregut de la missa la meitat de la meitat.\nSi a dia d’avui t’expliquen que Anonymous ha dit que eliminarà Facebook el proper 5 de novembre, no en tens cap dubte que almenys ho intentaran. I potser ho aconsegueixen, pot passar. Avui, tot pot passar, tot és absolutament possible.\nSembla increïble com de crèduls ens estem tornant. Si es que a la velocitat a la que avancem el que sembla impensable es deixar de pensar en l’impensable. I això és veri guanderful, encara que a vegades ens atrapi una sensació de vertigen per tot el cos que no saps ben bé d’on ve ni com se n’anirà.\nPer acabar, en format sectari de final de món, et convidem a compartir amb nosaltres un altre episodi d’aquest present hipersònic. Ens quedarem sense Facebook el proper dissabte?\nLa resposta, aquí: El Centre FACEBOOK.\n40 MILIONS D'OVELLES I TANTA GANA COM UN LLOP\nDiuen que a Nova Zelanda pertoquen 10 ovelles per persona. Els 4 milions que l’habiten, no passen mai fred. Amb la llana que en treuen, poden teixir jerseys, gorres i guants fins a l’eternitat. Tot un èxit.\nNo s’ho imaginava el Sr. Cook quan va trepitjar les illes per primer cop. Si li haguessin dit que les seves ovelles es reproduirien de tal manera, encara riuria des de la seva tomba. Per que el futur és tant incert com desconegut. I aquí és on recau la força dels que travessen fronteres, busquen noves experiències i van sempre una mica més enllà. Aquells que fan possible pensar en un futur ple de llana, on ningú passi fred.\nDes d’aquí els hi desitgem sort mentre animem a tot el personal a reinventar-se cada dia. A començar cada projecte amb tanta gana com la que té un llop.\nEL GOS DE PAVLOV I SANTA KLAUS EN BANYADOR\nAra que la gran majoria dels mortals ja fa temps que han oblidat les vacances i es topen amb el correu electrònic dia si, dia també, aprofitem per donar la benviguda al curs 11/12 fent una breu reflexió sobre un fet que ens descol·loca: persones que vesteixen coll alt un setembre de 28ºC a l’ombra. O fredolics o masoquistes. O potser domables esperits que es deixen portar per l’inalterable calendari del món de la moda. Al setembre, canvi de temporada, comença el curs, és tardor, toca coll alt. Com la mascota del Sr Pavlov, saliva que ja sona la campaneta encara que no hi hagi teca. I si el canvi climàtic segueix a aquest ritme, ens ho veiem a venir. 25 de desembre, una calor de bufetada i tots amb bufanda. Tots? Tots no. En Santa klaus en banyador. Un senyor que només treballa una nit per temporada no l’engatussa ni el "ya es Navidad en El Corte Inglés".\nI parlant de Nadal, a l’estudi ja fa uns dies que hem començat amb el fum fum fum. Entre Cristmas, regals d’empresa i calendaris ja confonem el final de l’estiu amb lo más crudo del crudo invierno. De fet ahir, sense anar més lluny, el Guillem va aparèixer amb un bonic jersei de llana de color verd.\n+ ? Facebook / Twitter / Microblog\nCada dijous es repeteix incondicionalment un fenomen nacional a gran part del territori. Als menús hi ha paella. A les galeries, inauguracions. Per què el dijous? Hi ha alguna connexió entre arrossos i artistes que va més enllà del quart dia de la setmana? I per què mai et pots trobar una bona paella en el piscolabis d’una inauguració?\nEncara que no hagueu endrapat una paelleta aquest migdia, encara sou a temps per acabar amb la fam de galeria. Aquí una proposta interessant:\nAvui dijous, de 19h a 22h.\nInauguració de RESCUE, del dissenyador Tomas Kral a la galeria Il·lacions.\nC. Notariat 3. Barcelona\nI en format recordatori. La setmana passada vam inaugurar el Facebook de El Centre. Si us hi voleu apuntar, feu click aquí:\nM’AGRADA El Centre\nSenyores i senyors, El Centre estrena pàgina al Facebook:\nSi t’agrada fes CLICK AQUÍ\nUn mitjà com el Recién Pintado. La revista trimestral que dissenyem per a Procolor. Un recull de les experiències de tot el que els envolta. Un suport que tot i que no compta amb la immediatesa del ciberespai, neix associat al prestigi i la credibilitat de la publicació en paper. La vista vs el tacte. L’efímer vs la perdurabilitat. L’ara vs l’ara. Perquè encara que semblin mons aparentment oposats, els dos parteixen de la mateixa idea: comunicar-se. Crear relacions entre persones, marques, serveis, causes o tot allò o aquells que vulguin créixer una mica més cada dia.\nI avui també creixem amb Facebbok. Per poder informar-vos dels últims projectes que hem presentat, de les idees de mico del nostre lab o de la oferta dissenyo-artítico-cultural que ens ofereix aquest país.\nPerò sobretot, i segurament el més important, esperem passar-nos-ho tant bé cultivant-lo com ho hem fet els últims 16 anys dissenyant la revista dels nostres clients, amics i camarades de Procolor.\nENTRECOTS, ENTRE POETES\nUs presentem a la Núria Martínez Vernis, la flamant guanyadora del 7è Grand Prix Sant Jordi de Catalunya. Una poeta que va saber escollir el llibre indicat en el moment oportú i que a més ha tingut la sort d’aquells que guanyen sorteigs entre tots els encertants.\n"Si tu em dius vine,ho deixo tot... però digue’m vine" d’Albert Espinosa, va ser el llibre més venut a Catalunya el passat 23 d’abril. El llibre que li ha fet guanyar tants entrecots de dos dits com estrofes componen "La Vaca Cega". El poema més emblemàtic del Sr. Maragall. Un català molt cultivat que fa 100 anys ens va deixar amb un bon grapat de delicatessen literàries per poder-ne gaudir.\nI de poeta homenatjat a poeta que homenatgem.\nAquí la Núria en vers:\nQuantes mentides fan una sola veritat (Proa)\nL’acròbata tampoc no en sortirà il·lès (La Magrana)\nDeix on dir (Empúries _ a l’octubre)\nI aquí la Núria en viu:\nFestival internacional de Poesia de Catalunya.\nPalau de la Música. (11 de maig)\nI també la Núria en bit:\nI per acabar, unes paraules de l’afortunada:\nPenso en la sort i en com l’acompanyava la gana.\nGràcies a tots per participar, us esperem l’any vinent.\nDiuen alguns experts que el llibre, tal i com el coneixem avui en dia, en uns 10 anys desapareixerà. De fet, tal i com li passa a l’energia, diuen que només es transformarà. Del llibre de paper, a l’eBook virtual. Si és així, ens costa imaginar com serà el Sant Jordi de 2021.\nHi haurà les tradicionals paradetes de llibreters a les Rambles? Amb que les ompliran? Amb eBooks? Però, com si només poden ocupar el ciberespai? I el llibreter? Serà un holograma?\nSi el presagi és cert, és molt probable que els néts dels vostres néts descobreixin el seu primer llibre dins de la vitrina d’algun museu. Una visió que ja ha tingut la Mercè Tobella i que l’ha plasmat amb ironia en una obra titulada "Llibre". Una peça que podreu contemplar a partir d’avui a l’Exposició Col·lectiva de Sant Jordi del Reial Cercle Artístic de Barcelona. Un conjunt d’obres que ens parlen del Sant Jordi a través de les emocions i inquietuds d’una vuitantena d’artistes.\nDimarts 19 a les 19.30h inaguració.\nRCA. C/ dels Arcs 5. Barcelona.\nMetro: Jaume I i Liceu.\nI pels que encara no heu participat en el 7è Grand Prix Sant jordi de Catalunya, aquí un link on us expliquem com fer-ho: 7è GRAND PRIX.\n7e GRAND PRIX ST JORDI DE CATALUNYA\nEncerta el llibre que es vendrà més a Catalunya el proper 23 d’abril i guanya tants entrecots de dos dits com estrofes componen "La Vaca Cega". El poema més emblemàtic del Sr. Maragall. Un català molt cultivat que fa 100 anys ens va deixar amb un bon grapat de delicatessen literàries per poder-ne gaudir.\nEnvia’ns un e-mail a centre@centrebcn.com amb l’opció que escullis de la Parrila de Sortida que hi ha a continuació. Ens hi adjuntes el nom i el telèfon de contacte per localitzar-te en cas de que siguis el guanyador del concurs.\n1. Poesies Completes // Joan Maragall\n2. Indigneu-vos! // Stéphane Hessel\n3. Fàcil de Matar // Maruja Torres\n4. Misteriosament feliç // Joan Margarit\n5. Memòries d’un segle d’or // Joan Triadú\n6. La casa cantonera // Sílvia Alcàntara\n7. L’home de la Maleta // Ramon Solsona\n8. Si tu em dius vine. ho deixo tot... però digue’m vine // Albert Espinosa\n9. On ningú et trobi // Alicia Giménez\n10. 1Q84 // Haruki Murakami\n• Entraran a concurs aquells que envïn un e-mail amb les dades correctes: llibre guanyador, nom i telèfon de contacte del participant.\n• El guanyador serà aquell que encerti el llibre més venut a Catalunya, editat en català, el 23 d’abril de 2011 del llistat de preseleccionats que apareixen a la Parrilla de Sortida. En cas d’empat es farà un sorteig entre els diferents encertants.\n• Es comunicarà el resultat als participants abans de l’1 de maig de 2011 via tel i e-mail.\n• El premi son tants entrecots de dit i mig com estrofes componen "La Vaca Cega" del Sr. Maragall (6 entrecots).\n1. El timo de la superwoman // Esther Casademont i Mar Galtès\n2. Antropologia Cultural // August Panyella\n3. Dorm, petita // Ricardo Alcántara i Montse Tobella\n4. En cap cap cap // Ricard Bonmatí\nDiuen que el que té tans nassos com dies té l’any només el pots veure cada 31 de desembre. Mentida. Nosaltres l’hem vist una pila de vegades fora de temporada. Es diu Llaquet, és enòleg i fa vins a Mèxic, França i per terres catalanes. Un home amb un nas d’or que un bon dia ens va demanar que traduíssim en imatge el seu savoir-faire. I sabeu com la vam encertar? Tal i com el mateix Llaquet ens va recomanar: "seguiu el vostre olfacte".\nNOVA GRÀFICA PEL REIAL\nA mà esquerra una fotografía d’El Cercle. Una revista adaptada a l’actualitat per a una institució amb 130 anys d’història: el Reial Cercle Artístic de Barcelona. Una entitat dedicada al foment de l’art a través de tot tipus d’activitats culturals. Com per exemple, els concerts. Avui divendres a les 19.30h un concert de clàssica al Reial: "La poesia de la música, la música de la poesia" al C/Arcs 5 de Barcelona.\nDEL BIT AL BURIL\nAquesta setmana us recomanem una expo. Xilografies i bingates del Frederic Girós, la Yoko Kataoka i el Pau Masiques. Art a partir de tècniques centenàries de la mà de tres revolucionaris del nostre temps. Artistes que enmig de la generació del Facebook s’atreveixen a agafar un buril.\nInauguració dijous 3 a les 19.30h.\nDel 3 al 19 de febrer de 2011.\nC/ Brusi 61, Barcelona\nMés de la revolució del buril: Xilofera\nOVELLES DISFRESSADES DE LLOPS\nQuan ens van trucar des de Rabionet ens vam espantar. Es que quan et truca un advocat, tremoles. Encara que no hagis fet res de dolent, pateixes. I la veritat, ens hem endut una grata sorpresa. Durant les setmanes que hem estat treballant plegats en la seva nova imatge i el seu www, no ens hem trobat amb les persones fredes, calculadores i sense escrúpols que recullen els tòpics. Tot el contrari.\nLa curiositat del projecte? Al final: el primer, i potser l’últim cop, que li hem passat una factura a un bufet d’advocats.\nMés de Rabionet: www.rabionetassociats.com\nEs va a viure a una ciutat estrangera, per exemple: Berlín.\nEs recullen, durant el temps en què es viu en aquesta ciutat (11 mesos), tots els tiquets de les compres que es realitzen. Es classifiquen i es conten:\n1.372 euros en menjar.\n1.278 euros a Ikea.\n473 euros en restaurants.\n388 euros en varis.\n254 euros a Bauhaus.\n185 euros en roba.\n138 euros en transport públic.\n60 euros a Schlecker.\nAmb el paper dels tiquets (254g), es fa una guardiola amb forma de porquet i s’estalvia durant el mateix temps que s’ha estat vivint fora: amb monedes d’1 o 2 euros mínim (moment en el qual es troba l’experiment).\nEs trenca el porquet i es conten i gasten els diners estalviats.\nSi en vols saber més de TOCTOC: http://www.centrebcn.com/novaweb/projectes/Lab\nLES SOGRES TAMBÉ PREFEREIXEN LES ORQUÍDIES\nEl 2010? L’any del cactus, aquell en què només sobreviuen els que aguanten amb poca aigua i molt sol. Entrem al 2011 desitjan-vos orquídies tot i que l’inaugurem envoltats d’un cactus molt especial: l’anomenat Seient de Sogra. La planta que, amb packaging i producció El Centre, van obsequiar els companys de Medi Ambient durant la recent inauguració dels restaurats Jardins de Mossèn Costa Llobera. Un espai que amb o sense sogra us recomanem visitar ja que el definiriem tal i com un bon dia ho va fer un rei borbó amb uns espàrrecs exquisits. Bon any nou.\nSanta Amalia 50, bjs b\ntel 932 538 023\nnota legal ©


recordeu sempre que esteu perdent l’esperança, Déu sempre hi és\nDéu mai no és infidel.\nQuan us hagi promès alguna cosa, el portarà a una conclusió espectacular. Déu mai no hi és absent, Ell sempre hi és, malgrat com veiem les nostres situacions, malgrat com reaccionem davant les nostres mancances, malgrat com sentim les nostres lluites. Ell sempre i sempre ens reunirà, allà on estiguem, no importa fins on estiguem.\nDéu sempre està entre nosaltres. És només la seva naturalesa. I de vegades, necessitem ensenyar-nos a veure’l més clar en moments d’esperança, a veure’l damunt del núvol de dubtes. No deixar mai que els nostres dubtes i preocupacions ens enfonsin els nostres cors, que mai no permetin que cap cosa malsana es faci més gran que la nostra fe en Déu. Aturar-nos de veure la vida tal com és; per deixar de fixar els ulls a les tempestes, a les onades, als assaigs, però veieu passar-ho. Realment veure Déu més enllà i confiar en que Ell treballarà totes les coses per al nostre bé, perquè Ell ens estima incondicionalment.\nPerquè Déu mai és generós. Coneix els nostres cors, els nostres desitjos i els nostres desitjos, segons la seva glòria i riquesa. Ell fa honor a les nostres oracions. Ell fa honor als nostres desitjos i ho complirà en tota la seva glòria.\net vull, però no et puc tenir\nEl màxim que podem fer és creu,mantenint-se fermament i implacablement amb les seves promeses i fidelitat perquè mai no falla. Creieu que complirà aquestes promeses que va col·locar al nostre cor, perquè segur que ho serà. Per permetre que els nostres ulls estiguin concentrats en la grandesa de Déu, en com de sobirà Ell és per davant del caos i la confusió, no hi ha realment cap motiu vàlid per a dubtar de les seves capacitats.\nI per últim deixar anari permeteu-lo treballar les seves promesestot i que no entenem tot el procés. Per permetre-li que es mogui –no hi ha cap pregunta, sens dubte, simplement pau i confiança només en ell.\n5 coses que hauríeu de saber abans de fer una cita d'infermera\nNua i avergonyida: 50 persones confessen la cosa més vergonyosa que els ha passat durant el sexe


La meva crítica (fa deu anys) de “L’home que torna”, de Pep Puig\n17 de desembre de 2015 Llibres i literatura\nTinc la impressió que una de les bones notícies de la passada Nit de Santa Llúcia va ser la concessió del premi Sant Jordi de novel·la a Pep Puig, un autor de bibliografia no gaire extensa que, si hem de fer cas del que diu el “Qui és qui de les lletres catalanes” es guanya la vida fent d’instructor de gimnàstiques corporals (vegeu-ho aquí) i que segons el seu (i meu) amic Bernat Puigtobella és un notable jugador de futbol (vegeu-ho aquí).\nFins al moment present Puig ha publicat tres llibres: dues novel·les –que vaig llegir en el seu moment, ja fa uns quants anys– a Empúries, i molt recentment un recull de contes –que encara no he llegit– a L’Altra Editorial. I d’aquí a un parell de mesos Proa li editarà amb tots els honors que pertoquen a un Sant Jordi “La vida sense la Sara Amat”, obra que va merèixer no només l’aprovació, sinó fins i tot, pel que sembla, l’entusiasme del jurat.\nAra fa deu anys el suplement literari del diari Avui va publicar la meva crítica de “L’home que torna”, el debut de Pep Puig, que em va semblar un llibre molt remarcable. Un llibre que amb els altres dos que ara mateix té publicats penso llegir molt aviat en bloc per tal que la publicació de “La vida sense la Sara Amat” m’agafi amb l’escalfament ja fet (suposo que en Puig, que és esportista, m’entendrà) i, sobretot, perquè tinc la intuïció que entre tots els llibres que aquest home ha escrit (i el nou que aviat coneixerem) hi ha bastants punts comuns.\nPer començar, doncs, aquesta aventura en la qual m’he embarcat sense que ningú m’ho demani (com som, Déu meu, els jubilats; després ens queixarem de tenir més feina que temps) us reprodueixo el que deia l’octubre de 2005 a propòsit de “L’home que torna” (i, de passada, coneixereu una petita incidència prèvia a la publicació del llibre relacionada amb el premi Documenta):\nLa difícil senzillesa\n(Diari Avui, suplement de llibres, 19 d’octubre de 2005)\nNo se saben gaires coses sobre Pep Puig. Per una banda, les que se’ns expliquen a la solapa del seu llibre: que va néixer a Terrassa el 1969 i que “L’home que torna” és la seva primera novel·la. Sabem també que Puig és llicenciat en educació física, que té el bon gust de confessar-se deutor d’Estellés, Vinyoli, Papasseit, Rulfo i Calders… i que durant unes hores va ser guanyador ex aequo del darrer premi Documenta fins que l’editorial es va adonar que per quatre mesos el nostre home superava el límit d’edat fixat per als concursants. Tanmateix, davant la impossibilitat de concedir-li el premi, el jurat –que l’havia repartit amb “L’estupor que us espera”, de Melcior Comes— va recomanar a l’editorial la publicació del text de Puig amb la seguretat que no desentonaria gens entre els llibres que habitualment surten a guanyar-se la vida al mercat.\nPep Puig ha tingut el talent de construir una història amb les eines de la senzillesa i amb un acurat nas –poc habitual en autors novells– a l’hora de seleccionar els materials que donen a “L’home que torna” aquest aire de calculada ambigüitat, d’història explicada amb els mínims recursos possibles que de seguida atrapa al lector. Una història escrita amb senzillesa, amb bon gust i amb un registre realista que sintonitza sense sotracs els sentiments dels seus personatges amb la receptivitat del lector.\nSom en un poble proper a la costa. Un home aparca el seu cotxe a tocar del cementiri. No sabrem gaires coses d’ell, tret que el seu nom és Vicenç, que fa gairebé quaranta anys que va marxar del poble, que durant tots aquests anys ha rodat per mig món sense posar arrels enlloc i que té una malaltia que el sentencia a morir amb termini fix. El primer paràgraf del llibre remet als morts, però de seguida la vida irromp amb força quan, caminant pels carrers, l’home comença a trobar-se amb els vells coneguts que, després de les salutacions de ritual, de manera sistemàtica acaben preguntant-li si anirà a veure la Isabel de cal Mestre, la seva antiga enamorada, que, casada amb un altre, encara viu al poble.\nAmb aquesta senzilla trama Puig en té prou per parlar-nos de les amistats –i dels amors– que comencen en la joventut i que, malgrat els embats de la vida, perduren al llarg dels anys. Amb una envejable economia narrativa l’autor ens descriu el retrobament d’en Vicenç amb la casa dels seus avis, el seu passeig pels llocs relacionats amb la seva frustrada història d’amor i el dolorós contrast entre la seva soledat eixorca i el que la vida ha anat donant als altres amics de la colla. Molt especialment en Joan de cal Forner, el seu amic de l’ànima.\nVet aquí, doncs, un llibre estimulant d’aquells dels quals surts amb la convicció de no haver perdut gens ni mica el teu temps i que, gratificat, busques de seguida alguna persona estimada per recomanar-l’hi.


Neix a Aquisgrà el 27 de març del 1886, fill de Jakob Mies (negociant de marbres) i Amalia Rohe. El 1913, amb la seva esposa Ada Bruhn es trasllada a Werder (als afores de Berlín), on s’instal·la. Allí neixen les seves filles Marianne i Waltrani, i més tard Dorotea, que canvia el nom pel de Georgia. Fins llavors, les seves relacions personals i professionals s’havien desenvolupat entre les famílies benestants. La guerra del 1914-1918 va capgirar aquestes relacions; Ludwig se separa de la seva família i entra en contacte, de la mà de Hans Richter, amb l’avantguarda del moment: Van Doesburg, Man Ray, Hilberseimer, Walter Bejamin i Raoul Hausmann, entre altres.


La CUP presenta una moció contra els desnonaments | Viu Molins de Rei\nLa CUP presenta una moció contra els desnonaments\nViu Molins de Rei • 25/01/2011\nLa CUP de Molins de Rei ha presentat al proper ple municipal una moció per una política de suport al dret a l’habitatge front als desnonaments que s’estan produint durant els últims mesos a famílies que no poden fer-se càrrec de l’hipoteca.\nLa moció presentada per la CUP i que es debatrà en el ple del proper dimecres 26 de gener demana una política de seguiment, assessorament i suport al dret de l’habitatge per combatre els processos de desnonament que s’estan produint fruit de l’esclat de la bombolla immobiliària.\nLa CUP proposa que l’Ajuntament de Molins de Rei posi com a prioritat en la seva llista de responsabilitats mesures per ajudar els ciutadans a tenir garantit el dret a un habitatge digne. La CUP sol·licita l’acord de totes les forces polítiques amb representació a l’Ajuntament per habilitar un servei de seguiment (un observatori, per exemple) dels processos d’execució hipotecària i desnonaments al municipi, oferir assessorament legal directe a les famílies en procés de desnonament i, també, mitjançar amb els bancs i caixes per trobar alternatives que no comportin la negació del dret a l’habitatge. Alguns d’aquests serveis ja es donen però cal dotar de personal i de publicitat aquest servei per garantir que la ciutadania en tingui coneixement.\nEtiquetes:CUP desnonaments habitatge


de pagès tallat a vuitens\nuna picada d'avellanes i ametlles\nPollastre amb escamarlans i ceps Miquel Àngel Roque\nPoseu un raig d'oli d'oliva en una cocota i cuineu els escamarlans a foc fort. Amb un minut per cada costat és suficient. Reserveu-los.\nEn la mateixa cocota, ofegueu els ceps tallats a làmines a foc mitjà durant 5 min. Reserveu-los.\nEn la mateixa cocota fregiu els trossos de pollastre a foc mitjà, juntament amb el seu fetge. Quan estigui ben daurat, traieu el pollastre i el fetge de la cocota. Reserveu-los.\nPeleu la ceba i dos grans d'all i netegeu el porro. Piqueu-ho tot molt fi i sofregiu-ho a la cocota. Poseu-hi sal i pebre al gust. Quan la verdura es comenci a daurar, afegiu-hi els tomàquets ratllats i el pebre vermell de la Vera. Deixeu que tot se sofregeixi fins que el tomàquet es redueixi bé. Remeneu-ho de tant en tant durant el procés.\nAfegiu-hi el vi ranci i deixeu que s'evapori l'alcohol.\nIncorporeu el pollastre a la cocota i cobriu-lo amb aigua. Deixeu que cogui uns 40 min. A mitja cocció, incorporeu-hi també el fetge, que haureu picat al morter juntament amb els altres dos grans d'all, els brins de safrà i unes avellanes i ametlles.\nPassat el temps, incorporeu-hi de nou els ceps i deixeu que cogui 5 min més.\nA l'últim minut, afegiu-hi els escamarlans i remeneu-ho. Deixeu que el conjunt cogui un minut més.


Quin és el millor material per als mànecs de neteja? | Papelmatic\nHome » Quin és el millor material per als mànecs de neteja?\njuny 7, 2022 | Centres esportius, Consells i recomanacions, Consells i recomanacions, Consells i recomanacions, Consells i recomanacions, Consells i recomanacions, Consells i recomanacions, Educació, Indústria, Indústria alimentària, portada, Sanitat, Servei\nEn aquest article estudiem les característiques dels diferents materials amb els que es fabriquen els mànecs de neteja i determinem quin és el més indicat.\nSovint, obviem la importància que tenen els mànecs de neteja a l’hora de minimitzar riscos durant les tasques d’higiene i oferir un ús còmode als treballadors.\nI és que en el nostre estàndard de mànec de neteja ideal ens imaginem un producte que presenta, principalment, un disseny higiènic i ergonòmic.\nEn aquest sentit, els materials amb els que es fabriquen els mànecs de neteja tenen molt a dir al respecte. A continuació, analitzem les característiques dels principals materials que es fan servir per fabricar pals d’estris.\nEls mànecs de fusta, l’opció més higiènica\nEls mànecs de fusta són l’opció menys recomanada en termes d’higiene. Com que la fusta és un material porós, promou l’acumulació de microorganismes que poden resultar nocius.\nUn altre dels inconvenients és que aquest material no tolera bé la humitat i tendeix a deteriorar-se quan entra en contacte amb líquids.\nPer últim, els mànecs de fusta no presenten precisament un disseny higiènic i fan que la neteja sigui una tasca difícil.\nEls mànecs d’alumini, l’opció menys còmoda\nL’alumini és un material que destaca per la seva resistència. No obstant això, no resulta especialment còmode durant el seu ús.\nAplicat als mànecs de neteja, l’alumini és un material que rellisca i es sent fred al tacte, fent quer l’ús d’aquests estris no sigui del tot confortable.\nUn altre punt negatiu dels mànecs d’alumini és que tendeixen a oxidar-se quan entren en contacte amb la humitat.\nEls mànecs de titani, l’opció més difícil de mantenir\nEl titani és un material altament resistent a cops o deformacions, però també comparteix algunes característiques amb l’alumini com, per exemple, el fred que transmet al tacte.\nÉs per això que alguns mànecs de titani s’acostumen a recobrir de materials plàstics.\nEls mànecs de titani que estan recoberts són més difícils de netejar i de mantenir.\nEls mànecs de polipropilè, la millor opció pel que fa a higiene i ergonomia\nEls mànecs que es fabriquen en polipropilè destaquen per la seva resistència i disseny higiènic.\nCom que es tracta de superfícies llises i continuades, la neteja d’aquests estris resulta més fàcil i, per tant, també ocorre el mateix amb el seu manteniment.\nA diferència dels mànecs que es fabriquen a partir de metall, el plàstic resulta agradable al tacte i presenta un agafament còmode.\nLa nostra recomanació: Mànecs de neteja ergonòmics Vikan\nA Papelmatic apostem fermament pels mànecs de neteja Vikan per diversos motius:\nPresenten un disseny ultra higiènic, especialment pensat per prevenir la contaminació encreuada i afavorir el seu manteniment.\nCompten amb un diàmetre major a l’habitual, per a una manipulació més còmoda i que ajuda a evitar esforços durant les tasques de neteja.\nEstan disponibles en diversos colors, característiques que permet establir un codi concret en funció del nivell de risc associat.\nSi vols rebre una oferta dels mànecs ergonòmics Vikan ens pots escriure a través del nostre formulari de contacte.


Juhfark Fogadó és Borház Balatoncsicsó Hongria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nJuhfark Fogadó és Borház1253 Hrsz., Balatoncsicsó, Balatoncsicsó, Hongria, 8272 - Veure al mapaExcepcional9,7Basada en50comentarisJuhfark Fogadó és BorházVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotos9,7 Excepcional valoració dels hostesVeure tots els comentaris"very nice view, great location on the hills above Balaton la..."CedricBelgiumVista exteriorVeure més fotosExcel·lent ubicació 9,9Veure el mapaVeure totes les 25 fotos9,9Ubicació\nOpcions d'habitacióVeure les fotosHabitació Doble (Double Room)25 m2plat de dutxa2 llits doblesFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació triple amb bany (Triple Room With B...35 m2plat de dutxa3 llits individualsFixa les dates per veure preus\nSobre l'allotjamentDescripcióPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Balatoncsicsó, Juhfark Fogadó és Borház és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Juhfark Fogadó és Borház és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen instal.lacions de barbacoa, restaurant, bar, servei de llançadora. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, habitacions interconnectades disponibles, plat de dutxa a cada habitació. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent jardí. Juhfark Fogadó és Borház és una elecció inteligents per a viatgers a Balatoncsicsó, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més\nAllotjaments a Balatoncsicsó


Cada vegada és més habitual sentir parlar de les cooperatives d’habitatge, però què són realment aquest tipus de cooperatives? Com funcionen? Descobreix-ho amb aquesta entrevista a Ferran Aguiló, membre de La Dinamo i pròxim ponent del #MESSMataró aquest divendres 8 de Juny.\nQuè és una cooperativa d’habitatge en cessió d’ús?\nConsisteix a aportar un capital social a la cooperativa, per rehabilitar o construir l’edifici on els socis aniran a viure. Les persones són usuàries del dret d’habitatge, dels espais que les cooperatives els hi dóna per viure-hi per un temps indefinit.\nQuina diferència hi ha entre un bé d'ús i un bé d'inversió?\nUn bé d’inversió és un bé de rendiment, on tu esperes un benefici. En canvi, un bé d’ús està orientat a exercir un dret o rebre un servei, en aquest cas el de l'habitatge. La diferència és que un busca un benefici econòmic i l’altre exercir un dret.\nSi sóc sòcia d’una cooperativa d’habitatge, la propietat de l’edifici és meva?\nLa propietat de l’edifici és una propietat col·lectiva, propietat de la cooperativa. Els socis són consumidors de l'habitatge i dels serveis comuns que envolten la propietat, serveis que han sigut dissenyats col·lectivament.\nVols saber-ne més? T’esperem el divendres 8 de Juny a les 19:00 al Centre Cívic Pla d’en Boet a l’acte “Taula rodona: vides dignes en cases dignes”, acte del programa del #MESSMataró. Acte organitzat per XES Mataró i l’Ateneu Cooperatiu del Maresme.\nMés info a: http://mess.ateneucoopmaresme.cat/


Arxius digitals, memòria fràgil - La teva UPC\nArxius digitals, memòria fràgil\nEl passat 21 de novembre vaig assistir a la Jornada sobre l’accessibilitat web: “No tothom navega de la mateixa manera” organitzada per l’Escola d’administració pública de la Generalitat de Catalunya.\nAllà es van comentar, entre d’altres coses interessants, la necessitat i obligatorietat d’adaptar-se a la normativa europea i estatal de fer accessibles tots els continguts digitals per a totes les persones amb alguna discapacitat i del breu termini que tenen les administracions per a fer-ho possible: menys d’un any. Una de les ponents va esmentar que dels més de 500 webs que administren a la Generalitat, només uns 138 utilitzen un programari adaptat per a crear continguts accessibles i va explicar que a partir d’aquests indicadors, han calculat que amb el personal i els recursos disponibles han d’esborrar gairebé 2 milions de continguts (imatges, vídeos, articles, enllaços, infografies etc.), ja sigui perquè tenien informació obsoleta que portava a equívoc en els cercadors o bé per tractar-se de continguts no accessibles.\nAl torn de preguntes, es va preguntar sobre el criteri d’esborrat d’aquesta memòria col·lectiva; alguns/es responsables de departaments i institucions administradores de continguts d’alt valor històric van demanar què passaria amb els seus arxius. Se’ls va tranquil·litzar amb l’argument de que en aquests casos no s’esborrarien. A ningú se li escapa que serà impossible filar prim amb els 10, 15, 20 anys de memòria digital emmagatzemada tenint en compte els recursos disponibles i amb un marge de temps tan curt. Per posar-ne alguns exemples del que podria passar: no existirien referències a congressos, esdeveniments, cursos o notícies succeïdes fa uns anys o potser uns mesos, així que quan ningú les recordi serà com si no s’haguessin produït mai, si es que no estan documentades físicament o replicades per altres entitats.\nTots/es hem consultat pàgines i molts fins i tot hem format part de comunitats, fòrums i xarxes socials que o bé ja no existeixen o que segur desapareixeran amb tot el seu contingut, només és qüestió de temps. Algunes de les principals companyies que avui ens semblen immortals, ja han eliminat alguns projectes de comunitats que havien creat amb milions de seguidors i actualment és complicat, si no impossible, accedir als continguts que hi havien. Altres companyies van deixar d’imprimir les seves memòries, documentació i dades sensibles en paper fa més d’una dècada, poques tenen un pla d’arxiu digital accessible per a tothom, fàcilment consultable o que no es vegin afectades per actualitzacions i canvis de plataforma, quelcom habitual cada 4 o 5 anys. Darrerament hem sabut que Twitter pretén esborrar tots els comptes no actius els darrers 6 mesos, el que comporta eliminar els continguts, articles i referències de milions de persones per sempre. Només la petició de les famílies dels difunts que volen conservar els seus comptes personals ha paralitzat temporalment aquest projecte, fins a la creació d’un perfil específic per a aquests casos, però acabarà tirant endavant.\nCom a exemple recent, avui mateix he tingut notícia del tancament d’un portal de temàtica cinèfila amb 16 anys d’història i que en 5 mesos —quan acabi el contracte d’allotjament del seu servidor— deixarà tots els seus continguts fora de línia. No és la primera ni serà la última web que segueixo i que té un final similar. Em consta que la majoria de diaris i revistes antigues que ja no existeixen tenen documentades i arxivades les seves edicions i hemeroteca. Avui sabem com era el món fa 7.000 anys perquè hi han vestigis físics i escrits i això ens ha permet entendre, lligar caps i construir una història objectiva basada en criteris científics i no morals ni doctrinals. Ningú ens garanteix que la informació de qualsevol diari o empresa de les que donem per segura la seva continuïtat, allotjada des de fa dècades en servidors d’altres empreses que tampoc sabem si existiran l’any vinent, serà consultable en el futur. Desconec si hi ha cap llei al respecte que obligui a organitzacions rellevants a tenir un arxiu físic amb la seva documentació i si les administracions en garanteixen el suport i la custòdia.\nHi han estudis d’experts documentalistes que asseguren que només es conservaran les fotografies que tinguem revelades o impreses i que la majoria d’arxius que tenim digitalitzats, tard o d’hora els acabarem perdent parcial o totalment. Tenint en compte que, si continuem amb els actuals hàbits d’interacció amb la tecnologia, estem invertint de mitjana més del 40 % del nostre temps alimentant aquestes dades o consultant-les per oci o feina, és inquietant que tot aquest tresor de dades es pugui manipular o perdre sense verificació ni supervisió. És una característica més de la modernitat líquida que ens va definir Zygmunt Bauman.\nI jo em/us pregunto —vull compartir la reflexió amb tota la comunitat universitària i amb la societat en general— sobre què passa amb la memòria fins fa poc conservada en paper i inalterable, què passa amb la memòria digitalitzada i editable, què passa amb la memòria selectiva: a la Jornada se’ns van explicar que un dels criteris a tenir en compte per part dels qui han d’esborrar els continguts serà el pagerank de Google així com les estadístiques d’accés que proporciona aquesta mateixa empresa. És a dir, que de convertir-se en patró de selecció, Google podria indicar que és acceptable que existeixi i que no, més enllà de que igualment pot influir en mostrar-ho o no per interès comercial o per acord amb el règim de l’estat on opera. I què passarà quan tinguem un forat enorme sobre el que va passar en un bon grapat d’anys o quan ningú pugui verificar realment si les dades que existeixin van ser creades en la data que s’indica al document perquè no es poden contrastar amb cap arxiu físic, fotogràfic ni documental?\nPenso en tot això i em ve al cap el concepte d’una escultura de gel, un magnífic castell gelat, imponent, preciós, admirable…però amb una vida efímera que durarà mentre el sol no escalfi gaire. Sembla que el canvi climàtic ho posarà complicat.\nFoto: Harbin ice and snow sculpture festival (2017)\nadmin2019-12-04T12:46:50+02:0004/12/2019|La teva UPC|3 Comments\nMaribel Arróniz 31 de Gener de 2020 en 14:15- Respondre\nComparteixo un article de Josep Anton Monfort titulat “Obsolescència digital, un futur sense memòria?” en el qual aprofundeix sobre el que comentes.\nJesús Aladro 10 de Desembre de 2019 en 12:13- Respondre\nDavid 5 de Desembre de 2019 en 19:37- Respondre\nBon dia, m’han fet arribar l’enllaç a la teva publicació, i em permeto respondre alguna de les teves preguntes, hi ha la llei d’arxiu i documents que obliga a les administracions públiques a tenir arxius i sistemes de gestió documental per tal de garantir l’autenticitat de la documentació, la seva preservació i conservació i per tal de donar accés a la documentació que produeixen quan els és requerida, també és cert que habitualment els serveis d’arxiu estan infradotats. Et facilito l’enllaç a la web de l’arxiu de la UPC, on trobaràs el “calendari de conservació i accés” així com altres elements del sistema de gestió documental i normatives que et poden ser d’interès i que ens són d’aplicació: https://www.upc.edu/oda/ca\nTambé treballem en el projecte d’administració electrònica tot i que en aquesta universitat degut a la diversitat d’iniciatives és força complexe