FAQs - Màster de Gènere i Comunicació\nEl curs acadèmic 2021-2022 comença el 6 d’octubre de 2021 i acaba el 25 de maig de 2022.\nLes sessions són presencials?\nLa previsió és que les sessions siguin presencials. En cas que hi hagués una nova situació d’emergència sanitària que impedís la presencialitat, el màster s’impartirà en format online.\nLes sessions són online?\nEn cas que la situació del COVID19 impedís impartir les classes presencialment, les sessions es traslladaran al format online durant el primer quadrimestre.\nQuan i on són les sessions del màster?\nLes sessions s’imparteixen al Pati Manning de Barcelona (carrer Montealegre, 7) els dimarts i dijous de 16 a 20:15h i els dimecres de 16 a 19 h.\nLes classes són els dimarts i dijous de 16 a 20:15h i els dimecres de 16 a 19 h.\nQuina diferència hi ha entre el Màster i el Postgrau?\nLa diferència entre el Màster i el Postgrau és el nombre de crèdits obtinguts i la titulació final. El Màster suposa una formació de 8 mesos més el Treball Final del Màster i el Postgrau és una formació de cinc mesos i sense treball final.\nEls continguts del Màster i del Postgrau són els mateixos?\nEls mòduls són els mateixos perquè en cas que després de cursar el Postgrau es volgués fer el Màster només caldria cursar els mòduls que no s’haguessin fet.\nCom s’escullen els mòduls del Postgrau?\nS’han d’escollir 5 mòduls dels 8 possibles. Recomanem que sempre es faci el primer ja que és una formació bàsica sobre feminisme i comunicació. Després es poden cursar els mòduls que es desitgin depenent de d’interès i de la disponibilitat de cadascuna.\nSi curso el Postgrau després puc continuar la formació del Màster?\nSí, els mòduls cursats pel Postgrau es convaliden per obtenir la titulació del Màster.\nEs poden cursar mòduls de forma independent?\nSí, els mòduls es poden cursar de forma independent i es convaliden en cas de voler obtenir el títol de Postgrau o Màster.\nPer cursar mòduls independents necessito una titulació superior?\nNo. La titulació superior és obligatòria en cas de cursar el Màster o el Postgrau.\nTots els tràmits es fan online a través del web de la UAB: https://www.uab.cat/web/postgrau/master-en-genere-i-comunicacio/informacio-general-1203328491238.html/param1-3339_ca/param2-2001/\nCal disposar el títol de llicenciatura o grau; l’expedient acadèmic; el document d’identitat i una carta de motivació.\nQui pot matricular-se?\nPeriodistes, comunicadores, publicistes i qualsevol persona interessada en la comunicació i el gènere.\nQui és el professorat?\nEl cos docent el formen 40 professionals de diferents àmbits i especialitzacions: acadèmiques, periodistes en actiu i activistes feministes.\nEl màster ofereix pràctiques curriculars?\nNo. En cas de voler fer pràctiques, cal que cada alumna interessada es posi en contacte amb l’Oficina d’Ocupabilitat de la UAB per gestionar els tràmits.\nPoden accedir a: http://www.mastergenerecomunicacio.org/ i ens podeu seguir a les xarxes socials.\nPuc accedir a alguna beca?\nEls estudis propis de la UAB no donen accés directe a beques. Les persones interessades han de dirigir-se personalment al Ministeri d’Educació espanyol o als governs dels països d’origen en cas de ser alumna estrangera.\nQuan s’obre la matriculació?\nEl termini de preinscripció i matriculació ja està obert i cal fer els tràmits a: https://www.uab.cat/web/postgrau/master-en-genere-i-comunicacio/informacio-general-1203328491238.html/param1-3339_ca/param2-2001/\nEs pot fer el pagament fraccionat?\nSí, cal fer un primer pagament del 50% del total abans de l’inici de curs per assegurar-te la plaça, i l’altre abans de començar el curs després de les vacances de Nadal.\nEs pot accedir a algun descompte?\nSí, en cas que se sigui alumni de la UAB s’obté un descompte. Per tramitar aquest descompte cal aportar el certificat de la teva condició d’alumni.\nEl títol és oficial?\nEl Màster i el Postgrau són títols propis de la UAB.


EL PAISATGE I LA MEVA PERSONAL INTERPRETACIÓ\nMolts han estat els espais temàtics en què s'ha mogut la meva obra plàstica. D'entre tots ells, avui us en presento un que m'ha acompanyat en molts moments de la meva trajectória: el paisatge en totes les seves possibles manifestacions: natural, rural, urbà, etc.\nDes dels orígens en què la meva obra de jove es manifestava com la simple interpretacióp de les percepcions visuals, passant per moltes altres formes d'interpretació, arribant fins i tot, en certs moments, a la pura abstracció de les percepcions, podeu veure en aquesta pàgina les característiques de cadascun dels moments sensitius en què s'ha mogut la meva obra dins d'aquest espai temàtic.\nPer mitjà de la percepció visual, en aquestes obres, les formes externes foren interpretades i tot seguit plasmades segons unes determinades característiques sobre el suport del quadre: paper, tela, fusta o altre.\nMolts dels paisatges que vaig pintar entre el 1960 i el 1964 van estar fets en uns indrets situats en els límits entre Sta. Coloma de Gramenet i Badalona. Durant la setmana jo estava a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona i aprofitava els diumenges i dies festius per anar a pintar al camp.\nCan Butinyà era una masia d’aquells indrets. En aquella masia ens guardaven els estris de pintar, incloent-hi la tela, per a no haver-ho de traginar tot cada vegada cap a casa. Aquesta obra és una mostra de l’interès que jo tenia pels efectes de llum. Va ser un quadre, pintat a l'edat de setze anys, del qual vaig quedar molt i molt satisfet.\nAquí es pot veure perfectament el meu interès pels efectes lumínics i les ombres, així com les matisacions cromàtiques, sense cap altre interès que el de plasmar sobre la superfície del quadre una realitat visual.\n1960 / Nadal / Aquarel.la / 44 cm x 66 cm\nL'art no és un ofici, l'art és una forma de vida. La vocació devé falera, la qual permet, amb molta dedicació, el domini de l'acció.\nEl dia 25 de desembre del 1960, dia de Nadal, un noi de 15 anys, jo, havia anat a pintar al camp tot el matí. A migdia, dinar de Nadal, el meu cap bullia pel desig de tornar a agafar els pinzells i al voltant de les 4 de la tarda, encara quedaven un parell d'hores de llum i amb el beneplàcit dels pares, vaig agafar el cavallet i les aquarel·les i me'n hi vaig tornar.\nAquesta aquarel·la va ser feta el dia de Nadal del 1960 a la tarda.\nJo soc fill de Santa Coloma de Gramenet, quan encara era mig poble. Aquesta aquarel·la va ser feta a la zona de Sant Jeroni de la Murtra, mirant cap a Badalona. Es pot veure una mica de mar.\nEl lloc i el tema ja el tenia estudiat, doncs el mateix dia de Nadal al matí el vaig veure. És per aixó que vaig anar directament alla on jo sabia que volia pintar.\nAmb certes diferències, aquesta obra es mou dins d'unes característiques similars a la primera. Pintada un parell d'anys després de l'altra es pot ja veure un cert canvi sobretot en les pinzellades. Aquí la pasta és plana i no es considera el realisme d'altres obres anteriors.\nSant Jeroni de la Murtra és un monestir situat en els límits entre Santa Coloma de Gramenet i Badalona. És un dels indrets que jo solia anar a pintar durant aquells anys. Era un moment en què jo m'interessava pels efectes de llum i les transparències atmosfèriques eren percebudes i interpretades amb tots els seus efectes i matisacions cromàtiques amb pinzellades lliures.\nAquí ja es veu que aquests efectes dominaven per sobre dels detalls, els quals haguessin desvirtuat els valors cromàtics i lumínics que jo cercava en el moment de pintar aquest quadre.\nAquestes dues obres foren pintades en aquell moment i es veu com, malgrat que les característiques generals són les mateixes, es continuen produint certs canvis.\nDes de Can Butinyà / Oli sobre tela / 89 cm x 116 cm\nAl matí a Can Butinyà / Oli sobre tela / 65 cm x 92 cm\nEl curs 1962 - 1963 fèiem la classe de paisatge de l'Escola Superior de Belles Arts en el Parc de la Ciutadella, Algunes obres, per complaure al professor, en Josep Puigdengoles, es mouen novament en un cert realisme, d'altres continuen amb el canvi que s'estava produint en aquell moment.\n1963 El Parlament (abans Museu d'Art Modern)\nOli sobre tela / 73 cm x 92 cm\n1963 /Institut Verdaguer\nOli sobre tela / 73 cm x 60 cm\nAquest quadre va ser pintat el 1963 a l'edat de divuit anys al parc de la Ciutadella, durant la classe de paisatge de l'Escola Superior de Belles Arts.\nJo, jove pintor amb desig de conèixer, analitzava i estudiava els pintors impressionistes, els meus pintors admirats en aquell moment. Un cop acabats els estudis a Belles Arts i una llarga estada de 3 mesos a París em va fer canviar radicalment els meus principis estètics i la meva obra va seguir noves directrius.\nEn Josep Puigdengoles, tot i ser un pintor realista, veient aquest quadre em va dir: vostè serà un gran paisatgista. El bon home no podia preveure que, posteriorment, la meva pintura seguiria camins totalment diferents.\nEivissa, el triomf de la llum, el triomf de la mediterrània\nEntre els mesos de febrer i juliol del 1965 vaig estar residint Eivissa. Després d'una primera estada a Paris, a la tardor del l'any anterior, on vaig poder estudiar directament els grans pintors impressionistes, vaig pintar aquest quadre tot just arribar a Eivissa. Aquesta obra mostra encara característiques similars a les anteriors amb la representació segons les percepcions visuals amb fortes influències però impressionistes. Les matisacions cromàtiques i les pinzellades lliures són característiques d'aquest quadre. Clicant una mica els ulls es pot percebre molt millor la forta lluminositat que vaig imprimir a l'obra.\n1965 / Eivissa / Oli sobre tela\nLes efervescències cromàtiques i la potència de la llum d'aquesta illa de la Mediterrània esclaten tot seguit en uns quadres de gran força expressiva.\nLa temàtica es limita sempre al paisatge; arbres, terra, mar i cel s'entrecreuen per mitjà de grans pinzellades amb constants canvis en què els colors, ara càlids, ara freds, expressen el triomf absolut dels complementaris.\nA l’illa d’Eivissa la llum pren connotacions especials i causa efervescències cromàtiques que vaig captar i traduïr sobre la tela a mena de simfonia cromàtica. L’evolució d'aquestes pintures en aquest moment fou molt ràpida, passant d’unes obres de caire figuratiu a uns últims treballs que presenten un forta abstracció, fets amb grans pinzellades.\n1965 / Eivissa-65-III / Oli sobre tela / 81 cm x 65 cm\nDetall de l'obra anterior\nEls últims treballs, en els quals l'essència del paisatge es manifesta exclusivament per les relacions cromàtiques, mostren ja una clara tendència a la més absoluta abstracció.\n1965 / Eivissa-65-IV- / Oli sobre tela / 73 cm x 82 cm\n1965 / Eivissa -65-VI- / Oli sobre tela / 60 cm x 73 cm\nSi voleu veure altres obres durant els mesos passats a Eivissa, premeu el següent enllaç:\nFinal dels anys seixanta i tot els setanta\nDurant aquests anys la meva obra evoluciona seguint diferents camins. El meu esperit de recerca determinat per un fort neguit creatiu produeix obres dins de línies totalment diferents que podeu veure a la meva web. Tot i això, el paisatge apareix puntualment al llarg d'aquests anys. Serà posteriorment quan amb moltes i ben diferents tècniques tornarà a aparèixer amb força.\nAquestes quatre obres són una petita mostra dels treballs amb esperit paisatgístic realitzats durant aquests anys.\n1967 / Fuitor / Oli sobre tauler de fusta / 100 cm x 141 cm\n1970 / Des del Taller de Joan Blanques / Oli sobre tela / 97 cm x 146 cm\n1971 / Des del estudi de Sta. Coloma / Oli sobre tela / 114 cm x 146 cm\n1980 / Des de l'estudi de La Roca / Oli sobre tela / 97 cm x 130 cm\nL'any 1983 vaig fer una exposició a la Galeria Torres Bagué de Madrid. Durant l'exposició jo vaig residir a Madrid i tinc el costum de portar sempre paper i estris de dibuix amb mi. Durant el temps en què la galeria estava tancada o a les hores que jo creia que no hi havia la possibilitat de moltes visites, vaig decidir de recórrer diferents espais de la ciutat i d'altres de fora de Madrid i vaig estar fent una sèrie de dibuixos a base de tinta xinesa sobre paper. Un parell tenen uns tocs d'aquarel·la. El treball es va fer amb la tinta dins d'estilògrafs els quals possibilitaven un conjunt de línies fetes amb moviments ràpids de la mà. D'aquesta manera vaig aconseguir unes superfícies, no planes, les quals produeixen vibracions visuals. Aquests dibuixos estan fets directament a tinta sense utilitzar el llapis per marcar o iniciar el treball.\nTinta xinesa sobre paper / 32 cm x 46 cm\nSi voleu veure tota la sèrie de dibuixos fets durand la meva estada a Madrid, premeu el següent enllaç:\nHi ha hagut moments en els quals el paisatge s'ha transformat en obra abstracte. L'obra s'allibera de la imatge figurativa i valora altres valors: formes i colors, entre molts altres.\nAquesta obra, considerada abstracta, ha estat creada a partir d'un paisatge. Alliberada de la imatge representativa, limita els seus valors a formes i colors amb tots els seus continguts.\nCal dir que entenc el paisatge en tota la seva amplitud. La representació arquitectònica forma part del paisatge. Generalment porto a sobre paper i estris com pot ser ploma i tinta xinesa. Aquí em podeu veure a Cap Súnion (Grècia) dibuixant les columnes del temple de Poseidó. Vaig fer aquest dibuix durant un llarg viatge per Grècia l'any 2002. Si voleu llegir les meves impressions d'aquest viatge, premeu el següent enllaç: http://www.rodriguez-amat.cat/grecia.htm\nRodríguez-Amat dibuixant el temple de Poseidó a Cap Súnion (Grècia)\nDibuix del temple de Poseido / febrer 2002\nL'artista sueca Lisbeth Sjölin, resident en el Centre d'Art, va escriure aquest text per damunt d'una de les finestres.\nUn bon dia, jo, davant la finestra, vaig fer un parell d'interpretacions del tema.\nÍndia - 2004\nLa fotografia és l'art i la tècnica que permet obtenir i guardar de manera permanent imatges. Diferents són les sèries fotogràfiques que he realitzat al llarg de la meva trajectòria creativa. He utilitzat la càmera, sobretot la digital, per aconseguir obres plàstiques, considerant tots els valor que pot permetre qualsevol altra eina a disposició del creador. Aquestes dues fotografies formen part d'una sèrie realitzada a l'Índia. La sèrie no es limita únicament al paisatge, però he escollit aquestes dues, una, paisatge natural (desert), l'altre paisatge urbà.\nTot i que la sèrie no es limita al paisatge, si la voleu veure i, alhora, llegir les meves impressions sobre els dos mesos passats a l'Índia, seguiu aquest enllaç:\nEls aiguamolls de l'Empordà ha estat una temàtica recurrent tal i com es pot veure en aquestes dues imatges del 2008\nTreballs lliures fets al llarg de molts del meus recorreguts, sempre amb la carpeta sota el braç\nParc Güell, 2008\nFeia dies que passant per un indret jo veia una figuera. La figuera és, a més, un arbre ancestral, primitiu, amb una bellesa extraordinària. Un bon dia vaig sentir la necessitat de transformar aquella imatge en formes plàstiques. No ha estat el color, sinó l’essència formal de l’arbre el que em va impressionar. Per a realitzar les obres va ser necessari una anàlisi de la forma i tot seguit una simplificació i estilització alhora.\nEl procés de treball ha estat el següent: un cop la imatge de l’arbre va ser percebuda la vaig traduir amb carbonet i traços ràpids, a fi de mantenir l’espontaneïtat de les línies generals de l’arbre. Tot seguit, amb llapis gras negre, vaig anar treballant molt acuradament les diferents línies que conformen les formes de l’arbre, cercant en tot moment l’essència i l’esperit de la figuera.\nSi voleu veure tota la sèrie de la Figuera, seguiu aquest enllaç:\nL’Escala. El camí d’Empúries. El Camí de les dunes. 2019\nUn bon dia de primavera del mes d'abril del 2019, tot passejant des de Sant Martí d’Empúries vers l’Escala pel camí de les dunes, vaig percebre unes imatges que, tot seguit, vaig traduir mentalment en formes gràfiques. L’endemà i dies posteriors vaig tornar al mateix lloc i vaig captar aquelles formes i moltes altres de tot el recorregut del passeig. El leitmotiv de tots aquests treballs son un petit conjunt d’arbres i una tanca que segueix tot el recorregut del camí. La tanca i els arbres han estat estilitzats tot tractant les formes del tronc amb un petit fullatge. Les tanques, sense representar tot el seu recorregut es limiten a ser un altre element plàstic dins de cadascun dels dibuixos. Tots els dibuixos han estat fet amb tinta xinesa sobre paper.\n2019 / Tinta xinesa sobre paper\nSi voleu veure tots els dibuixos de la sèrie Les Dunes, premeu el següent enllaç:\nLa fotografia és una eina que permet a l'artista de plasmar mitajançant la càmera les seves percepcions visuals. No he intentat mai de plasmar la fotografia que podem anomenar turística, ben al contrari, la fotografia amb valors purament plàstics.\nHe realitzat diverses sèries fotogràfiques que podeu veure a la meva web, aquesta però, forma part de la sèrie anomenada Paris, 2019. He considerat valors com, el cromatisme, la composició, la llum, el contrast, la perspectiva, etc. etc.\nA l'observar aquestes fotografies, no us limiteu a veure únicament les imatges de forma anecdòtica, sinó que intenteu d'analitzar els valors que jo vaig plasmar de les meves percepcions.\nLa Seine / Paris\nFontaine Stravinsky / Paris\nPer veure tota la sèrie, premeu el següent enllaç:\nPer fer una fotografia no cal anar gaire lluny, cal analitzar els valors que la conformen; les formes, la perspectiva, els volums, les llums i les ombres, entre molts altres valors. Cal dir, que un mateix punt de vista pot variar totalment segons l'hora del dia i de les llums. Cal analitzar els elements que hi intervenen i abans de disparar, evidentment, esperar el millor moment.\nLa fotografia permet fer una obra d'art i cal utilitzar-la amb coneixement. La mirada de l'artista determina la fotografia. La eina permet captar el que l'artista contempla. No cal dir que cal saber utilitzar l'eina amb totes les seves possibilitats per a utilitzar-la correctament.\nVaig fer aquest conjunt de fotografies digitalment captant les imatges amb un sensor el qual converteix la llum que, digitalitzada, queda emmagatzemada. Posteriorment les vaig treballar a l'ordinador amb un programa que em va permetre manipular les imatges.\nPer veure tota la sèrie: Barcelona 2020, premeu el següent enllaç:\nSi voleu visitar la meva web amb tots els altres continguts seguiu el següent enllaç:


Carla Escrich i el grup petit de l'Aldea, al Festival del CPA Olot - Ràdio Olot\nCarla Escrich i el grup petit de l'Aldea, al Festival del CPA Olot\nLa flamant campiona d’Espanya individual i el tercer classificat europeu en xou petits actuaran dissabte al Pavelló d’Esports, juntament amb les 170 patinadores del CPA Olot. Totes seran protagonistes de les dues sessions en què es farà el Festival.\nCarla Escrich es va proclamar campiona d’Espanya el cap de setmana passat a Bilbao (Luis Velasco/RFEP)\nA les 5 de la tarda i a les 9 del vespre. Per partida doble, com és habitual per la gran demanda d’entrades, el Pavelló d’Esports d’Olot viurà dissabte el Festival del Club Patinatge Artístic Olot. L’ocasió perfecta per gaudir de les actuacions de totes les patinadores del club, unes 170. D’una manera o altra, totes seran protagonistes.\nPer a les més petites, serà una oportunitat per començar a agafar experiència en grups de xou, i per a les més grans, serà una bona ocasió per practicar el No em tallis les ales en un pavelló ple. El primer equip està treballant la gestió de la pressió després d’una temporada complicada en aquest sentit i just abans d’afrontar els World Roller Games de Barcelona.\nA banda del No em tallis les ales, al Festival del CPA Olot també s’hi podrà veure el Sense opcions de la temporada passada, els balls del grup B i del júnior, flamants campions del Trofeu Internacional de França, i actuacions individuals i de la parella Eli Prat – Artur Balagué. I, com cada any, hi haurà convidats de fora del club. En aquesta ocasió, seran campions d’Espanya: la patinadora individual Carla Escrich i el grup petit de l’Aldea.\nAquesta serà la 34a edició del Festival del CPA Olot. Abans de totes les actuacions, es lliurarà el 16è Memorial Monsita Casadellà a una persona o entitat que hagi destacat en el món del patinatge artístic.\n225 queries in 0,386 seconds.


FC Barcelona Away Equipació de futbol - Infant. Nike.com ES\nEls futurs campions necessiten una equipació a l'altura. La segona equipació de futbol FC Barcelona expressa la passió per aquest esport amb detalls icònics de l'equip. La samarreta, els pantalons curts i els mitjons estan dissenyats per oferir la màxima comoditat amb un look inspirat en els professionals.\nDetalls autèntics del FC Barcelona per mostrar l'orgull per l'equip.


El canvi climàtic: una responsabilitat compartida Gener 2008\nUn dels fets més destacables del passat any ha estat la conscienciació col·lectiva sobre el canvi climàtic. El món científic i les entitats del tercer sector mediambiental feia temps que ho tenien present, però no ha estat fins a aquest 2007 que el tema s’ha posicionat en les agendes col·lectives.\nEs pot dir que, avui dia, el discurs públic ja està guanyat pel que fa a la sensibilització sobre la realitat del canvi climàtic, que es va tornant en actuacions més o menys concretes per a mitigar els seus efectes.\nUna de les característiques davant el canvi climàtic és la responsabilitat compartida que implica a tots els agents socials, sigui quin sigui el seu àmbit d’actuació. Això vol dir que s’ha d’afrontar col·lectivament amb un esforç global des de tots els actors socials implicats: el sector públic, el món empresarial, el tercer sector, la ciutadania... Ja des de les diferents administracions públiques s'han adoptat compromisos i objectius de reducció d’emissions per als pròxims anys.\nEl tercer sector assumeix el rol d’agent corresponsable dins de la societat, així que poder participar en aquestes reflexions i accions per a mitigar el canvi climàtic li permet ser coherent amb els seus valors. De fet, dintre del propi tercer sector estan les entitats mediambientals, les quals tenen un paper destacat. Però el tercer sector és ampli i divers i la resta d'entitats (socials, culturals, de reivindicació de drets, de cooperació,...) també tenen un paper com actors socials que actuen i participen de les emissions de CO2. El seu rol es refereix bàsicament a la pròpia actuació de les organitzacions i a la seva capacitat de comunicació i impacte en els seus involucrats (stakeholders). Però aquesta responsabilitat compartida no sempre és assumida d’entrada per les organitzacions no lucratives: “ja s’ocupen d’aquest tema les entitats mediambientals” s’argumenta de vegades de manera errònia.\nPer a reflexionar sobre aquest paper i les possibles accions de mitigació del canvi climàtic, l’Observatori del Tercer Sector organitza el pròxim dimarts 15 de gener, a la tarda, una jornada de reflexió amb entitats no lucratives. L’objectiu d’aquesta sessió és fomentar la reflexió conjunta i transversal i participar de forma activa en el procés iniciat per la Convenció Catalana del Canvi Climàtic.\nPau Vidal. Article publicat al Butlletí de Novetats número 21 de la Biblioteca.


Falset es queda sense oficina de Correus per un enfonsament\nRedacció 26/05/2017 - 16.47 Actualitzat 27/05/2017 - 11.32\nOficina de Correus de Falset\nUn enfonsament del terra ha provocat el tancament provisional de l'oficina de correus de Falset. Va passar fa més d'una setmana, però encara no s'hi ha fet res i, mentrestant, això està alterant el servei de repartiment.\nDes de fa més de vuit dies, els carters del Priorat han de baixar a Reus a buscar les cartes que han de repartir. El terra de l'oficina de correus es va enfonsar i no s'hi pot accedir.\nAra, la majoria de carters classifiquen les cartes a la part de darrere dels vehicles de correus.\nEl problema més gran apareix quan reparteixen els paquets i no troben els clients a casa seva. Els han de deixar un avís i aquests s'han de desplaçar fins a l'oficina de Móra d'Ebre. Això suposa agafar un vehicle i fer 15 minuts d'anada i 15 més de tornada.\nEls veïns estan indignats i se senten abandonats perquè han de fer molts esforços per poder rebre el seu correu.\nD'altra banda, Correus encara no sap quan podran tornar a obrir les portes de l'oficina i l'ajuntament els ha ofert temporalment els baixos del seu edifici. Però, de moment, la cosa encara no s'ha solucionat.\nL'oficina de correus de Falset està tancada per un enfonsament


ESPAI DE GALIONAR: Placidesa\n(Aquest text el vaig escriure el passat mes d’agost, tot i que no l’hagi publicat fins ara)\nEm queden uns dies de vacances abans de reincorporar-me a la feina. S’ha acabat l’estada a les muntanyes i ara cal passar aquest temps el millor possible enmig de l’asfalt de Vilafranca. És divendres, i segons han anunciat, tenim a les portes una onada de calor per al cap de setmana. Però de moment aquest matí l’aire és encara fresc i la temperatura confortable. Decideixo començar la jornada amb una bona caminada cap als afores de la vila, vorejant la zona esportiva i passejant pel costat de les vinyes. M’agrada caminar; és un dels pocs esports que practico. A les 8 del matí el sol encara no és fort i projecta zones generoses d’ombra pels carrers. Més tard no m’hi veuria en cor; la calor em deixa inservible.\nAbans de marxar li pregunto a la mare, que ja feineja pel menjador amb els draps de la pols i l’escombra, si vol que fem plegades la neteja aprofitant que sóc a casa, si vol que l’ajudi. La seva resposta irritada ja me l’esperava: ferida en el seu amor propi em respon que el dia que no pugui fer dissabte tota sola s’estimarà més morir-se. Té 84 anys, i com es pot percebre, una fortalesa i un geni endimoniats. Com faig habitualment, obvio la resposta recordant-li els 30 anys que m’he ocupat personalment de casa meva, abans que ella enviudés i vingués a viure amb nosaltres. Una discussió debades que no ens duu enlloc i que no val la pena iniciar novament. Penso en la part positiva: al marge de la feina que m’estalvio, la seva salut mental estarà gairebé assegurada mentre tingui unes obligacions autoimposades que compleix escrupolosament. Cal dir que casa nostra està neta, netíssima, exageradament asèptica, i que la meva exclusió imposada en els temes domèstics em fa sentir força malament. Però això ja seria una altra història...\nAixí doncs, sense cap obligació durant el matí, em penjo la petita motxilla a l’esquena amb una ampolleta d’aigua i surto a caminar.\nQue ben rebut, aquest aire fresc que m’acaricia el rostre i em desvetlla. Quin plaer sentir-lo entre els cabells, tirant-me’ls enrere i despentinant-me. I quin luxe, sentir el cos lleuger, les cames que es mouen i caminen sense cap esforç! Vaig trencant carrers fins arribar a l’àmplia avinguda dels arbres, allà on el verd ja guanya terreny al totxo, amb els camps al costat. Hi ha poca gent per allà en aquestes hores. Dones com jo que han sortit a caminar, algun home gran amb bastó i un brot de menta als llavis, joves que corren amb pantalons curts, un cronòmetre al canell i auriculars a les orelles, algú que passeja el gos... No ens molestem els uns als altres. Compartim aquell espai de terreny i de lleure com en un pacte tàcit, harmoniós i pacífic.\nLes ombres ocupen el passeig de la zona esportiva; de tant en tant una mica de sol es filtra a través del fullam dels arbres i projecta dibuixos irregulars davant els peus. El vent mou les fulles, les ombres són canviants en el terra. A prop de les piscines augmenta el flux de gent que hi va a nedar a primera hora, i hi sovintegen els cotxes. Em sorprenc de la quantitat de persones que saben gaudir d’aquestes hores agraïdes del matí.\nQuan el camí s’acaba, giro cap a la dreta, en direcció a la muntanya de Sant Pau, tot passant pel davant d’unes grans vidrieres que em permeten veure l’interior d’un gimnàs atapeït d’artilugis de tota mena. Aparells estàtics per córrer, peses, bicicletes, màquines per estirar, per muscular, munions d’aparells que desconec completament i que mai no utilitzaria. Trobo força divertit observar de passada el rostre desencaixat dels qui estan suant la cansalada en alguna d’aquelles màquines, en la cara de desgraciats que fan. No he entès mai aquesta disciplina de voler modelar el cos a voluntat, fins a l’extenuació, apartant-lo dels models en què la naturalesa l’ha dotat. No crec que això sigui la manera més òptima de tenir cura de la salut. Respiro a fons, conscient del benefici de l’aire pur en el meu interior, del benestar del passeig, dels 6 km. que hauré fet en total sense cansar-me, en la desintoxicació mental que això em suposarà ja per a tot el dia. No em canviaria per res, per res del món amb aquestes persones d’allà dins, condemnades voluntàriament a treballs forçats. Del meu cos, que ja passa dels 50, en tinc cura d’una altra manera força més natural. Tot ell té la textura, les característiques, les particularitats de l’edat que li pertoca, amb harmonia, sense res que desafini. Ben mirat, espero que no s’hagin adonat, que tot fitant-los esbossava un somriure enfoteta mal dissimulat...\nFeta ja la volta per tot el complex esportiu, enfilo el tram de tornada pel camí que voreja les vinyes. Encara no ha començat la verema en aquesta zona. És llavors quan per costum m’assec una estona en un banc, a sota un arbre, i bec lentament l’aigua que duc a la motxilla. Un altre petit plaer. S’hi està bé aquí asseguda; el cos agraeix la parada. M’agrada contemplar l’entorn, sentir la remor de les fulles dels arbres a sobre el meu cap, observar el moviment de les persones que van i venen. Hauria hagut de pensar a dur un llibre; l’indret i la temperatura són molt agradables i hauria pogut allargar una mica més l’estada en aquest banc. Aprofito per enviar un SMS a una bona amiga que ha estat mare recentment desitjant-li bon dia, i la seva resposta em fa somriure: “Ja fa 9 mesos que no dormo i no m’he mort; és increïble!” Penso que només l’aprenentatge, el fet de passar per tot això, li servirà per comprendre què significa la maternitat i tot el que se’n deriva, i que la vida està formada per un munt d’experiències nuades les unes amb les altres, i que és absurd pensar a assolir una etapa de felicitat sense problemes, ja que mentre esperes que arribi et deixes perdre totes les altres coses bones que et passen pel davant i que possiblement no veuràs mai si mires cap a una altra direcció...\nEl meu cap dóna voltes a una frase que vaig llegir a La Vanguardia recentment, en una columna de l’Antoni Puigverd. Parla d’Helena de Troia, de Paris, de la poma, i la frase m’ha quedat marcada al cervell: “La pau és l’absència del desig”. Ni més ni menys. Pot interpretar-se des de tants punts de vista, té tants matisos, pot agafar tantes connotacions, que no puc deixar de pensar-hi. No sé si l’entenc, no sé si m’agrada, no sé com interpretar-la ni si hi estic d’acord. Molt superficialment, i aplicant-me el contingut de les paraules, i sense esprémer-me massa el magí, arribo a la conclusió que conec l’absència de desig, però que l’estat que comporta mai l’hauria catalogat de pau, sinó de conceptes força més anguniosos com avorriment i fracàs, tedi, vacuitat, frustració, desesperació... ¿Podria donar-li la volta al meu plantejament i concloure que aquesta absència de desig podria aportar-me pau? L’absència de desig, està clar, en uns termes força amplis, dels quals la vessant sexual només en seria una petita part, tot i que per algunes persones sembla ser l’única manera possible d’entendre’l. És ben cert que alliberant-te del desig de les possessions materials supèrflues, prescindibles, pots sentir-te en pau, per exemple. I d’altra mena de desigs també. És quan obres la teva ment a d’altres estímuls força més enriquidors, que et dones l’opció de gaudir més dels moments de la vida com aquest, que sense preocupació de cap mena, sense límit de temps i sense cap desig per complir, em disposo a penjar-me novament la motxilla a l’esquena i a fer el mateix recorregut de fa una hora en direcció inversa.\nA l’avinguda on ja proliferen els bars em trobo amb una bona colla d’homes fent el cafè o la cervesa. És curiós que totes les terrasses estiguin només ocupades per homes, en època de vacances i a les 9 del matí. Reconec que la meva innata timidesa encara em fa sentir una mica incòmoda quan passo per davant d’ells i noto tants parells d’ulls al damunt. No hi ha res a fer; he nascut tímida i moriré tímida, però almenys crec que he sabut gestionar-la d’una manera bastant acceptable...\nQuan deixo els espais oberts per endinsar-me ja a la vila, el contrast me la fa veure lletja i bruta. El paviment dels carrers i voreres, relativament nous, mostren unes taques de tota mena de líquids vessats, impossibles de netejar. És una constant dels carrers de Vilafranca. I l’olor dels arbres, dels camps, de l’herba, és reemplaçat per l’olor de pixum. Sí, Vilafranca, i més en èpoques de calor, fa pudor de pixum, com moltes vegades ha expressat l’escriptor penedesenc Jordi Llavina. Potser és el cansament que acumulo després dels 6 km, que em fa veure les coses pitjor. Compro el diari en un dels pocs quioscs que no fan vacances, miro aparadors d’algunes botigues que ja han obert. D’altres encara no ho han fet, i les joves dependentes, primes i molt modernes, s’esperen a fora desmenjades, amb cara de son i de fàstic, tot manipulant frenèticament els mòbils. Comença a haver-hi gent pel carrer, i la calor es fa notar també una mica més.\nArribo a casa a les 10 tocades. Un cafè amb la llet freda i una magdalena per recuperar forces. A la terrassa, ombrívola fins a la tarda, m’apoltrono a la butaca de vímet per llegir el setmanari El 3 de vuit. L’aire una mica fresc eixuga la suor del meu cos i el refresca, i sento una agradable sensació de benestar, de comoditat i de consciència de vacances, i m’agrada tenir la capacitat de poder gaudir d’aquests instants. Quan acabo de llegir el diari, i després de dutxar-me, engego l’ordinador i escric aquestes lletres. Simplement, per placidesa.\nPublicat per Galionar a 5.10.14\nnovesflors 5 d’octubre de 2014 a les 13:55\nPotser jo afegiria que la pau és l'absència de desig no desitjat, l'absència de desig assumida... haurem de reflexionar-hi.\nCarme Rosanas 6 d’octubre de 2014 a les 10:10\nM'agrada molt la teva puntualització, Noves Flors. Jo també m'havia quedat reflexionant sobre això... I tens raò haurem de seguir pensant.\nL'absència de desig, (en el sentit ampli que tu dius) absoluta, jo la veig, Montse, com tu, més aviat avorriment i manca d'estímul.\nDesitjar coses, posotives, creatives, estimulants, a mi em dóna no sé si méspau, però en qualsevol cas més equilibri i més benestar.\nGalionar 6 d’octubre de 2014 a les 16:54\nNovesflors, Carme, crec com vosaltres que la frase pot tenir mil matisos i significats difrents. Evidentment, per gaudir d'aquesta pau de l'absència de desig, hem de tenir molt clar el perquè d'aquest desig de pau... No sé si m'embolico més, però per exemple: imagineu un enamorament devastador, una relació de les que fan patir molt, molt, que acaba en un trencament traumàtic, que us deixa immerses en una profunda depressió durant un temps més o menys llarg... Doncs bé, una vegada ja en el camí de la superació d'aquesta crisi, quan torneu a ser capaces de pensar novament amb una certa coherència i us adoneu que s'ha acabat la relació i també el sofriment que comportava, potser respirareu profundament i sentireu que sou lliures, que l'absència d'allò que us esclavitzava us fa sentir una pau molt gran, conscientment reconeguda i acceptada, i per uns instants us sentireu bé... Seria en aquests moments quan jo aplicaria aquesta ja famosa frase: la pau és l'absència del desig.\nNaturalment, l'absència d'aquella altra mena de desig que com diu la Carme ens proporciona més equilibri i benestar, seria força preocupant, ja que podria convertir-nos en morts vivents...\nLlàstima que la Maira ja ens hagi deixat; seria un bon tema a debatre en un espai com aquell.\nGràcies Carme, Novesflors, per ser-hi sempre i per ajudar-me a reflexionar. Una gran abraçada!\nnovesflors 5 d’octubre de 2014 a les 13:56\nSe m'oblidava dir-te que m'agrada molt la primera foto.\nGalionar 6 d’octubre de 2014 a les 16:55\nGràcies, Novesflors. Hi falten els lliris, entre els cards, però. :)\nSílvia 5 d’octubre de 2014 a les 16:35\nPer això m'agrada sortir a caminar, em tranquil·litza i em dóna aquesta pau que de vegades no sé trobar en mi. M'apunto la frase, em sembla que és molt encertada pel que té el desig d'irracional. M'ha agradat compartir aquesta passejada de reflexió amb tu. Una abraçada!\nGalionar 6 d’octubre de 2014 a les 17:09\nSílvia, i a mi m'ha agradat sentir-me acompanyada per tu en el meu passeig. Una bona caminada per un indret allunyat del ciment de la ciutat és una gran manera de conciliar-nos amb nosaltres mateixes; els pensaments, les reflexions, sorgeixen amb molta més facilitat i ens fan bé.\nJordi Solà Coll 5 d’octubre de 2014 a les 17:34\nDeliciós assaig sobre la quotidianitat. No t'has plantejat mai elaborar, tot revisant texts, un dietari? M'agrada el to i, així mateix, el vessant filosòfic, sobretot quan planteges la qüestió relativa al desig.\nÉs matèria per a tota una conferència. com en la que vam coincidir! Sembla mentida que estiguem\nal mes d'octubre...\nGalionar 6 d’octubre de 2014 a les 17:18\nGràcies, Jordi. M'atrau força el tema de l'elaboració d'un dietari publicable, i sobretot perquè fa molts anys que el practico en privat; per a mi és una gran teràpia per ordenar idees, per deixar sortir lliurament tot allò que ni sabíem que dúiem a dins però que ens oprimia, i a més m'agrada qüestionar-me pensaments, arribar a deduccions força particulars, a part que els meus textos personals, igual que les meves cartes, poden ser llarguíssims... Però la veritat, no crec que interessessin a ningú les meves opinions sobre qualsevol tema...\nCertament, el tema del desig crec que pot donar per a una conversa o un canvi d'impressions molt llargs... I sí, noi, el temps passa de pressa...\nxavier pujol 6 d’octubre de 2014 a les 17:34\nQuin passeig més fecund! Has fet un passeig llarg i ens fas pensar profundament.\nCoincidim en que ens agrada més passejar plàcidament entre vinyes, per posar un exemple de naturalesa domesticada, que (amb tots els respectes pels qui ho practiquen) castigar-se amb màquines al gimnàs. Veritablement la frase que relaciona pau amb l'absència de desig, és discutible. Com en tot, no es pot generalitzar.\nRepeteixo que coincidim en moltes coses, Galionar. Excepte en una que clarament em superes... els Castellers de Vilafranca han donat una lliçó a la resta de món casteller. I mira que els Borinots de Sants són bons, però els verds són insuperables. Fins i tot les gralles sonen millor. Per molts anys als vilafranquins.\nGalionar 7 d’octubre de 2014 a les 16:10\nXavier, celebro que en meu escrit hagis trobat més d'una coincidència amb tu. Sé que ets un gran muntanyenc, i per això no m'estranya que els teus gustos siguin més de caminar que no pas de tancar-se en un gimnàs...\nMoltes gràcies per les teves paraules cap als castellers de Vilafranca! Aquest any va ser molt emocionant la pugna amb la colla vella de Valls, i es van veure actuacions espectaculars. Crec que va ser un gran concurs. Amb tot, els verds no van tenir el seu millor dia, ja que no van poder descarregar algunes construccions per a les quals estaven preparats... Els de Sants també van fer un molt bon paper; és increïble el paper que estan fent tantes colles en la superació dels seus sostres. Ara, a esperar la propera actuació d'aquí a 2 anys!\nM. Roser 6 d’octubre de 2014 a les 20:29\nQuina passejada Montse i en solitari, que són les que m'agraden a mi i m'encanta molt com expliques les sensacions que et fa viure, sobretot la placidesa. Jo no tinc vinyes per passejar-hi, però tinc pinedes...\nAh i penso que tens molta sort que algú et faci la feina de casa...\nGalionar 7 d’octubre de 2014 a les 16:16\nM. Roser, a mi m'encanten les pinedes, tant o més que les vinyes! El que em falta és disposar de matins per poder sortir a caminar, ja que a les 6,30 ja m'he de posar en marxa per la feina i la meva jornada és esgotadora...\nSí, en teoria seria una sort que algú em fes la feina..., però la problemàtica és força més complexa: fe entendre a una persona tancada en banda que ha de començar a acceptar limitacions... No és agradable ni fàcil, però només el temps dirà com evoluciona el tema...\nOlga Xirinacs 11 d’octubre de 2014 a les 21:00\nEl teu excel·lent escrit m'ha retornat moments de l'estiu que, per sort, queda enrere (ho dic per la calor). Encara que els paisatges i les hores de sortida siguin diferents, les vivències són alhora lleugeres i profundes i, escrites, en disposarem quan en tinguem necessitat: les relectures i l'assaborir els records.\nEls caràcters... amb la gent gran poca cosa podem fer més que tenir molta paciència, la mateixa que necessitarem nosaltres més endavant.\nGalionar 11 d’octubre de 2014 a les 22:43\nGràcies, Olga, pel teu reconeixement. Lleugeres i profundes, sí senyora, els adjectius exactes per definir les vivències d'una passejada volgudament tranquil·la...\nSanta paciència!, és la frase que més sovint em repeteixo i que he d'aplicar... Però dubto que els nostres fills la tinguin amb nosaltres quan arribi el moment...\nCementiris (de Pere Rovira)\nDia mundial contra el càncer de pit.\n12 d'octubre (jo als Pallars, "ells" a Madrid)


JxCat reclama al govern espanyol que l'AVE 'low cost' pari a Lleida i Tarragona - Teleponent\nInici Política JxCat reclama al govern espanyol que l’AVE ‘low cost’ pari a Lleida...\nJxCat reclama al govern espanyol que l’AVE ‘low cost’ pari a Lleida i Tarragona\nRepresentants lleidatans de JxCat davant de l'estació de trens Lleida-Pirineus\nRepresentats lleidatans de JxCat han reclamat aquest dilluns que l’AVE ‘low cost’ AVLO que Renfe posarà en marxa a l’abril entre Barcelona i Madrid faci parades a l’estació de Lleida. La formació ha presentat preguntes al Congrés i a Senat interpel·lant el govern espanyol a explicar els criteris que s’han seguit a l’hora de decidir que el nou servei no s’aturi a les estacions de Lleida i Tarragona, mentre sí ho farà a Saragossa.\nLa diputada de JxCat al Congrés Concepció Cañadell ho considera un “greuge comparatiu” per les comarques lleidatanes i ha emplaçat el govern de l’Estat a repensar la decisió. La senadora Mayte Rivero ha defensat que “aquesta és una mesura per donar oportunitats al territori i lluitar contra el despoblament rural”.\nJxCat ha interpel·lat el govern espanyol amb diferents preguntes presentades al Congrés i al Senat per tal que justifiqui perquè el nou AVE ‘low cost’ de Renfe no tindrà parades a les estacions de Lleida i Tarragona. En concret, la formació vol saber quin criteri s’ha seguit a l’hora de prendre aquesta decisió i perquè, en canvi, s’ha decidit que l’AVLO sí s’aturi a Saragossa. Des de JxCat també emplacen el govern de l’Estat a valorar els costos que suposaria que el nou servei ferroviari faci parades a Lleida i Tarragona.\nDurant un acte davant l’estació Lleida-Pirineus, representants de JxCat en diferents institucions han demanat aquest dilluns al govern espanyol que faci marxa enrere i repensi la decisió per tal que l’AVLO s’aturi a l’estació lleidatana.\n“Lleida no es pot permetre aquest greuge comparatiu que minva les oportunitats que té la gent del territori per poder fer amb alta velocitat i baix cost el trajecte Lleida-Barcelona “, ha assenyalat Cañadell. “Amb decisions així, el que estan fent és deixar les comarques de Lleida com a un territori de segona”, ha sentenciat.\nPer la diputada lleidatana al Congrés, el fet que l’AVLO s’aturés a Lleida suposaria una “oportunitat d’or per a la gent del territori de poder tenir les mateixes oportunitats de les quals gaudiran gent d’altres territoris”. Així mateix, ha recordat les queixes dels usuaris de l’Avant per les vibracions que fan els trens i pel cost que els suposa utilitzar el servei, entre altres. Cañadell ha recordat que uns 200 lleidatans es desplacen diàriament amb tren a Barcelona per anar a treballar, les quals “es deixen de 3.000 a 5.000 euros anuals del seu sou” en desplaçaments.\nPer la seva banda, la senadora Mayte Rivero ha parlat de “despropòsit” i ha recordat que el govern de Pedro Sánchez “s’omple la boca de territori i de donar solucions al despoblament rural” quan “aquesta és una mesura per donar oportunitats als territoris i lluitar contra el despoblament rural”.\nRivero ha reclamat “un tracte just per a la demarcació de Lleida en infraestructures” ja que “cada pressupost del govern espanyol fa palès que Lleida és la gran abandonada i aquesta és una més”.\nDes de JxCat no descarten emprendre més iniciatives per aconseguir que, finalment, el nou AVE ‘low cost’ tingui parades a Lleida i Tarragona i, en aquest sentit, des del partit no descarten sol·licitar una reunió amb el ministre de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana, José Luís Ábalos.\nArticle anteriorInvestigadores de l’IRTA oferiran xerrades a estudiants pel Dia Internacional Dones i Nenes en la Ciència\nArticle següentLa Paeria invertirà en polítiques d’habitatge la venda d’una parcel·la


El foc en un camió s'estén a la fàbrica de piscines de Vilaür - Empordà\nEl foc en un camió s'estén a la fàbrica de piscines de Vilaür\nLes flames van provocar danys a l'interior de la nau i van cremar material i un toro mecànic\nDDG 05.10.2018 | 09:33\nEls Bombers, treballant en l'incendi de Vilaür. Bombers de la Generalitat\nEls Bombers, treballant en l'incendi de Vilaür.\nEls Bombers van treballar la nit de dimecres en un incendi que va cremar un camió que estava aparcat a fora d'una empresa de piscines de Vilaür.\nLes flames es van escampar també per la nau, que va quedar afectada, i també va cremar un toro mecànic que hi havia a l'interior. Els efectius d'extinció d'incendis van rebre l'avís del succés pels volts d'un quart de dues i van enviar sis dotacions fins a l'empresa de piscines, que està situada a peu de la carretera GI-623, al quilòmetre 5,5, al seu pas per Vilaür.\nRàpidament, van extingir l'incendi al camió, que va cremar totalment. Els danys a l'interior causats pel foc són bàsicament que van cremar fibres, material per fer piscines i el sostre d'uralita, entre altres. I també un dels vehicles, un toro mecànic.\nNingú va resultar ferit a causa de l'incendi


José María Cuevas - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nJosé María Cuevas Salvador (Madrid, 1935 - Madrid, 2008) fou un empresari espanyol que va ostentar la presidència de la Confederació Espanyola d'Organitzacions Empresarials, (CEOE), durant 23 anys, des de 1984 fins a 2007. Va ser una referència en el món soci laboral espanyol de l'última dècada del segle xx.\n29 juny 1935\n27 octubre 2008 (73 anys)\nPresident de la Confederació Espanyola d'Organitzacions Empresarials\nConfederació Espanyola d'Organitzacions Empresarials\n(2007) Gran Creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica\n(2007) Medalla d'Or al Mèrit en el Treball\n(1999) Gran Creu del Mèrit Militar amb distintiu blanc\nNasqué a Madrid el 29 de juny de 1935. Fill de comerciants que per problemes polítics van haver d'abandonar en 1933 el seu poble en la localitat palentina de Barruelo de Santullán. És llicenciat Dret per la Universitat Complutense de Madrid i és diplomat en Alta Direcció d'Empreses per l'Institut d'Estudis Superiors d'Empresa (IESE) de la Universitat de Navarra. La seva activitat empresarial ha estat vinculada amb el sector del paper. Ha format part del consell d'administració de diverses indústries papereres, com Pultex Ibèrica i Paperera del Mediterrani i va dirigir el Grup Sarrió. Dintre de la seva labor en el sector paperers destaca la seva implicació, en 1976, en el naixement de l'Organització de Fabricants de Pastes de Paper. L'any 1977 va participar en els pactes de la Moncloa en representació de la patronal.\nA més d'aquests càrrecs, ha estat president de la constructora Vallehermoso i del Consell Superior de Cambres de Comerç. Va participar en la gestació de la CEOE, juntament amb el qual seria el seu primer president, Carles Ferrer Salat. Va ocupar el lloc de secretari general de la CEOE el 1978 i fou el successor del Salat en 1984. Va ocupar el càrrec de president fins a l'any 2007 on va ser substituït, amb alguna polèmica, per Gerardo Díaz Ferrán, el president de CEIM (l'organització patronal madrilenya) i de la Cambra de Comerç de Madrid, Per a això Cuevas va modificar els estatuts de l'organització mesos abans de la designació de la seva substitució, establint que la successió en la presidència de l'organització l'establís els vicepresidents de la CEOE, i no en una assemblea general com s'havia fet fins aquell moment.\nMorí la matinada del 27 d'octubre de 2008 a Madrid (Espanya), a l'edat de 73 anys, a causa d'un edema pulmonar.\n↑ (castellà) Cuevas coloca a Díaz Ferrán al frente de la CEOE sin un respaldo unánime, ElCorreoDigital.com.\n↑ Mor l'expresident de la CEOE José María Cuevas, NacióDigital.cat, 27 d'octubre 2008 (consulta: 13-10-09).\n(castellà) Biografia extensa Arxivat 2007-02-22 a Wayback Machine.\n(castellà) ElMundo.es - Entrevista de febrer de 1998\nCarles Ferrer Salat President de la CEOE\n1984 - 2007 Succeït per:\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=José_María_Cuevas&oldid=29283923»\nDarrera modificació: 20 gen 2022 a les 06:40


Traducció de declaracions d'estat de salut i certificats sanitaris en la combinació català-francès: Barcelona | LinguaVox\nLinguaVox: especialistes en traducció de declaracions d'estat de salut i certificats sanitaris a Barcelona\nLinguaVox ofereix traducció de declaracions d'estat de salut i certificats sanitaris a clients de Barcelona i d'arreu del món.\nConfieu en el nostre servei de traducció de declaracions d'estat de salut i certificats sanitaris\nLinguaVox gestionarà el vostre projecte de traducció de declaracions d'estat de salut i certificats sanitaris amb rapidesa, professionalitat i confidencialitat.\nQuan sol·liciteu un pressupost gratuït de traducció de declaracions d'estat de salut i certificats sanitaris, podeu estar segur que el vostre projecte el gestionarà un coordinador de projecte qualificat, atent i amb experiència, qui respondrà a qualsevol dubte que pugueu tenir, dedicarà el temps que calgui a enviar-vos una oferta personalitzada i explicar-vos-la detalladament sense compromís, i tractarà els vostres documents amb la màxima confidencialitat.\nEl vostre projecte de traducció de declaracions d'estat de salut i certificats sanitaris en la combinació català-francès està en les millors mans\nLa nostra empresa de traducció només treballa amb traductors experimentats que tradueixen a la seva llengua materna. Això és particularment important en el cas de la traducció de declaracions d'estat de salut i certificats sanitaris.\nEls nostres lingüistes tenen estudis universitaris superiors, normalment en traducció i interpretació; viuen o tenen contacte quotidià amb els seus països d'origen i les seves llengües maternes, i estan en disposició de traduir al/a l' francès el vostre projecte de traducció de declaracions d'estat de salut i certificats sanitaris.\nLa majoria dels nostres traductors de Barcelona i d'altres llocs són especialistes en traduccions tècniques, jurídiques, mèdiques o empresarials. El vostre projecte de traducció de declaracions d'estat de salut i certificats sanitaris en la combinació català-francès sonarà tan natural en francès que el lector no percebrà que la llengua de partida era el català.\nGràcies al nostre equip de traductors especialitzats, distribuïts arreu del món, gestionarem el projecte de traducció de declaracions d'estat de salut i certificats sanitaris que ens encarregueu amb total garantia de qualitat.


ARA Barcelona 16/11/2011 13:53\n260x366 Monti després de la ronda de contactes amb els partits, a Roma / AFP Monti després de la ronda de contactes amb els partits, a Roma / AFP\nL'excomissari europeu Mario Monti, president del govern de transició designat després de la dimissió de Silvio Berlusconi, ha presentat aquest dimecres al president de la República, Giorgio Napolitano, l'executiu que té com a missió principal aprovar i aplicar les doloroses reformes que exigeix Brussel·les perquè Itàlia redueixi el seu dèficit i reanimi la seva economia. El mateix Monti serà primer ministre i portarà la cartera d'Economia.\nEl nou executiu compta amb quatre viceministres i s'ha creat un macroministeri del Creixement, que aglutina les carteres de Desenvolupament Econòmic, Infraestructures i Transport. Al capdavant d'aquest ministeri hi haurà Corrado Passera, director general del segon banc més important d'Itàlia, Intensa Sanpaolo.\nMario Monti ha presentat un govern amb onze ministres amb cartera i cinc sense cartera. Tres dones ocuparan les carteres d'Interior, Justícia i Treball, i Igualtat. Una d'elles és Ana Maria Cancellieri, que serà ministra d'Interior.\nEl jurista Antonio Catricala, cap de l'Oficina de la Competència, serà sotssecretari a la presidència del Consell. Francesco Profumo, enginyer, professor universitari i president del Consell Nacional de la Recerca d'Itàlia, serà ministre d'Educació, Universitat i Recerca. Andrea Riccardi, fundador de la Comunitat Sant'Egidio –institució influent de l'Església a escala diplomàtica–, serà el nou ministre de Cooperació Internacional. El seu nomenament evidencia la influència catòlica en el nou executiu. El mateix Monti és un catòlic practicant antic alumne dels jesuïtes\nAmb aquest executiu tècnic Mario Monti vol tranquil·litzar els mercats i restablir la seva confiança cap al país. L'excomissari europeu ha optat només per perfils tècnics.\nDes que el president de la República li va encarregar la formació del nou govern, Monti s'ha mostrat convençut que Itàlia pot sortir de la crisi i superar la “situació difícil” per la qual passa el país. Després de formalitzar davant de Napolitano l'acceptació del càrrec de primer ministre i presentar els membres del seu executiu, el president designat i els nous ministres hauran de jurar el seu càrrec a les cinc de la tarda i es reuniran en consell de ministres. Es preveu que aquest dijous la Cambra de Diputats investeixi el nou executiu amb un vot de confiança.\nEls últims dos dies Monti ha mantingut converses amb els diferents partits italians per recaptar suports. L'excomissari ha aconseguit el suport de la formació de Berlusconi, el Poble de la Llibertat (PDL), així com de les formacions centristes i del principal partit de l'oposició, el Partit Democràtic. Amb aquests suports, l'economista compta amb una àmplia majoria per ser investit primer ministre italià a la Cambra de Diputats i al Senat. L'única formació que s'ha mostrat en contra d'un govern tècnic liderat per Monti ha sigut l'antic soci de govern del Cavaliere, la Lliga Nord.\nEn principi Mario Monti vol mantenir-se al capdavant del govern de transició fins a les pròximes eleccions legislatives, previstes pel 2013.


L’SPIB reclama que la internalització dels serveis informatius d’IB3 consti en el pacte de governabilitat - comunicació21\nL’SPIB reclama que la internalització dels serveis informatius d’IB3 consti en el pacte de governabilitat\nRedacció|2019-06-14T16:54:17+02:0014 juny 2019|Comunicació21\nEl Sindicat de Periodistes de les Illes Balears exigeix als partits que negocien el proper Govern de l’arxipèlag (PSIB, Podem i Més) que incloguin la internalització dels serveis informatius d’IB3 dins del pacte de governabilitat. L’organisme assenyala que en la darrera legislatura “s’han perdut quatre anys” i considera que la internalització ja és “inajornable”.\nL’SPIB insta el futur Govern, “si es diu d’esquerres”, a valorar els recursos que destina a la radiotelevisió pública com a instrument de servei públic i garant del dret a la informació de la ciutadania, en comparació amb el que hi destinen en altres mitjans autonòmics.\n“Ara mateix, a IB3 hi ha treballadors de primera i segona categoria quant a condicions laborals per mor de l’externalització de serveis i la subcontractació de la gran majoria de personal. Les promeses han quedat com a retxes dins l’aigua”, critica l’organisme.\nEn un comunicat, el sindicat encoratja els partits que negocien el proper Govern balear a fer “una aposta per una IB3 de qualitat i, consegüentment, inverteixin en la internalització de les plantilles assignades a la producció d’informatius”.


Un error que pot costar car - Blanquinegres.com | Blanquinegres.com\nUn error que pot costar car\nEl València CF està demostrant i fent palpable un canvi en l’Acadèmia que cada dia és més evident. Però en les últimes hores ha eixit a la llum un error que pot costar certament car al club de Mestalla. Un dels jugadors més prometedors de la pedrera, José Pascual Alba, més conegut com a ‘Pascu’, pot deixar el València gratis este mateix estiu. Tal com informa Marca, el jove jugador, que ja ha entrenat amb el primer equip diverses vegades esta temporada, acaba contracte amb el club, i ja té damunt de la taula ofertes del Reial Madrid i del FC Barcelona.\nEl problema és que el València pensava que Pascu acabava contracte en 2019, i encara que la idea del club és que continue en Mestalla molts anys, actualment les prioritats eren altres. Una telefonada dels seus agents va posar en alerta al València, que immediatament, va reunir-se, Pablo Longoria, amb els seus representats. Ara bé, ja no té cap protecció davant les grans ofertes del Madrid i Barça. Ara el jugador de 18 anys, de la generació de Ferran, podrà elegir el seu futur sense cap tipus de problema.\nEl València per altra banda, nega l’errada i confirma que des de fa mesos, hi han negociacions avançades. Però l’entorn del jugador és totalment contrari. El jugador no està, a més, molt content amb el València, i no només pel problema de la renovació. El migcampista confiava a pujar al València Mestalla al final de la temporada, però no ha sigut així. Pareix, per tant, que hi haurà ‘cas Pascu‘.


Una plata i un bronze pel Quim Bosch a la Final Nacional Escolar de natació - Atlètic Terrasa Hockey Club\nUna plata i un bronze pel Quim Bosch a la Final Nacional Escolar de natació\nEl nostre nedador va ser l’únic que va pujar al podi dues vegades el passat cap de setmana a les instal·lacions del Complex Esportiu Les Comes.\n4 Juny, 2019. El nostre nedador, Quim Bosch, va firmar una gran Final Nacional dels Jocs Escolars de natació el passat cap de setmana a la piscina del Complex Esportiu Les Comes, a Igualada. Bosch va aconseguir la medalla de plata baixant la seva pròpia marca de 50 metres esquena fins a 39″53 i també es va penjar la de bronze als 50 metres lliures amb un temps de 33″77.\nEl Quim arribava a aquesta última fase de la competició catalana després d’haver sumat grans resultats a les dues anteriors, i és que el nivell d’aquesta última prova de la categoria aleví era molt elevat. Tot i així, ell va ser l’únic capaç de firmar dos podis en les diferents modalitats.\nMoltes felicitats, Quim!


El CAT demanarà una nova reducció de la concessió del ministransvasament per la caiguda del consum | Aguaita.cat\nEl CAT demanarà una nova reducció de la concessió del ministransvasament per la caiguda del consum\nLa presidenta del CAT, Meritxell Roigé, també proposa que els municipis ebrencs adherits deixen de pagar el cànon pel subministrament\nper Sofia Cabanes, Tortosa, 6 de febrer de 2019 a les 12:52 |\nLa presidenta del CAT i alcaldessa de Tortosa, Meritxell Roigé, ha presentat el balanç del CAT acompanyada del director gerent, Josep Xavier Pujol | Sofia Cabanes\nEl Consorci d’Aigües de Tarragona (CAT) ha demanat a la Confederació Hidrogràfica de l’Ebre (CHE) un nou ajust a la baixa de la concessió, que actualment és de 100,27 Hm3/any a la proposta de 94,71 HM3/any.\nAixí ho anunciat este matí la presidenta de l’ens, Meritxell Roigé, que ha presentat el balanç del CAT del 2018 acompanyada del director-gerent, Josep Xavier Pujol.\nEsta proposta de reducció de la concessió del que es coneix com a ministransvasament de l’Ebre és la segona que es fa en 30 anys d’història del CAT. Al 2015 la concessió es va reduir dels 120 hm3/anys als 100,27hm3/any actuals. La nova proposta de reducció fins als 94,71 HM3/any naix arrel de la reducció de dotacions, majoritàriament de la indústria i alguns ajuntaments, que fan servir el volum equivalent a la reducció en aigua reutilitzada, provinent de les estacions depuradores de Vila-seca i Salou.\nAixí, el consum industrial ha baixat un 14,43% respecte el 2017. Al mateix temps, les empreses industrials del Camp de Tarragona van consumir l'any passat un 15% més d'aigua reutilitzada de les depuradores de Vila-seca i Salou. Mentre que el consum en els Ajuntament es manté, si fa no fa, en els nivells de l’any anterior (+0,07%).\n“Ens aproximem a un model més sostenible. Hem demanat a la CHE un ajust pel que fa a la concessió vigent, ja que la reutilització genera una gestió més eficient. En breu esperem tenir-ho tramitat”, ha exposat Roigé.\nAcabar amb el cànon a l'Ebre\nLa presidenta del CAT també ha avançat que un dels objectius que s’ha marcat és aconseguir que els municipis ebrencs adherits al Consorci no hagin de pagar el cànon per subministrament. “És una qüestió que s’està gestionant, per bé que encara no està del tot lligada”, ha matisat Roigé.\nActualment, dels 63 Ajuntaments consorciats al CAT, 11 són ebrencs. Es tracta d'Alcanar, l’Ampolla, l’Aldea, l’Ametlla de Mar, Amposta, Camarles, Deltebre, Tortosa, Sant Jaume d’Enveja, Sant Carles de la Ràpita i El Perelló. Precisament, al febrer del 2018 el Consell de Ministres va aprovar una reducció d’este cànon fins als 0,090668 euros/m3, el que suposa una reducció del 7% respecte els 0,097570 euros/m3 que es pagaven.\nEntre les obres previstes per 2019, el CAT posarà en marxa enguany, entre altres, el projecte per fer arribar aigua de l'Ebre a deu municipis de la Conca de Barberà, una actuació que aparca el polèmic pacte de Rialb. Actualment s’estan redactant els estudis per possibilitar l’arribada de l’aigua de l’Ebre a 10 municipis, un projecte que descarta definitivament la possibilitat d’un transvasament a través del Canal Segarra-Garrigues.\nLes accions més notòries del CAT, d’altra banda, s’emmarquen en la continuïtat de l’aplicació del Pla Estratègic 2018-2021 que suposarà una inversió global de 9,3 MEUR per a l’execució d’un seguit d’obres destinades a augmentar la garantia en el subministrament, com ara, entre d’altres, la construcció d’un dipòsit regulador a la zona de Coto del Rei (El Vendrell).\nFinalització del projecte Life+\nD’altra banda, el CAT ha posat també punt i final al projecte Life+ ADMICLIM, que va començar el 2014 i que ha consistit en l’anàlisi del transports dels sediments generats a l’ETAP de l’Ampolla i la seua dispersió a través dels canals de reg del Delta.\nTot i la finalització del projecte a nivell europeu, el CAT ja té enllestit el projecte constructiu per fer possible la gestió alternativa dels llims que arriben a l’ETAP, aproximadament entre 1200 i 1400 tones a l’any. ”És quelcom molt petit i mínim, però és una aportació en termes ambientals, és el nostre gra de sorra a la mitigació de l’efecte del canvi climàtic al Delta de l’Ebre “, ha expressat Meritxell Roigé.\nPer una altra banda, el CAT ha dissenyat també durant este 2018 el desplegament de 17 sensors multiparamètrics que s’acabaran d’implantar fins al 2020 i que serviran per mesurar en temps real els diferents indicadors de qualitat de l’aigua.\nSocietat, CAT, Consorci d'Aigües de Tarragona, Meritxell Roigé


Una Volta per Figueres Feia molt temps que tenia el desig de fer fotos de nit i vaig pensar que aquesta era l'ocasió. Moltes llums i més gent de el normal pels carrers a pesar de les restriccions que ens continuen imposant degut el Covid-19 . A part de les que ja teníem, n'han vingut moltes més. Locals d'oci nocturn tancats, toc de queda des de la 1 a les 6 de la matinada, restaurants i bars si no estàs vacunat, no hi pots entrar , ( has de tenir QR del passaport de vacunació) només pots estar a les terrasses i com es pot veure en les fotos, en aquestes hi ha bastant gent. A part de tot això, al " excelentissimo Sr. presidente del govierno español " ens obliga a portar mascareta a l'exterior i les famílies no es poden reunir més de deu comença'ls. Vaja, tindrem unes Festes de Nadal molt dictatorials .... Ara ho deixo aquí, pot ser un altre dia tindré més ganes d'explicar més coses. Ara només vull dir que n'hi ha un fart molt gros\nMasia Freixa (Modernisme III)\nAntigament era una fàbrica tèxtil, propietat de la " Família Freixa". Es trobava als afores de la ciutat i estava rodejada per camps de conreu . Va arribar un moment que pel funcionament de la fàbrica no tenien prou aigua i la varen haver de traslladar a un altre lloc. Aleshores la família Freixa va decidir reconvertir la nau en la seva llar, donant-li a l'arquitecte tota la llibertat que necessites. Té una estructura molt original i la va convertir en una de les joies del modernisme terrassenc, amb la seva estructura d'arcs i voltes d'inspiració gaudiniana . Va ser concebuda l'any 1896 construïda al 1899 i transformada entre els anys 1907-1910 per l'arquitecte Lluís Montcunill i Perellada És un edifici Modernista a la ciutat de Terrassa i molt diferent a el que estem acostumats a veure a la ciutat de Barcelona. Porta d'entrada i les estances del servei a la primera planta. Porta d&\nCrassula springtime, pertany a la família de les grassulaceae, està integrada per més de 600 espècies de plantes suculentes, originaries en la seu gran majoria, de Sud-àfrica. La Crassula springtime és un híbrid entre la Ceassula Rupestris i la Crassula Falcata. Aquestes plantes solen florir cap a la primavera, però aquesta sembla que s'ha equivocat i ho ha fet ara en ple hivern i està desafiant la fred. Les seves flors creixen en cúmuls molt densos. Tenen forma d'estels, formades per cinc pètals de color rosat-blanquinós i d'un vermell intens en el centre. Tenen un aroma agradable. Les Crassules es multipliquen per esqueixos del tall o de les fulles a l'estiu o també per llavors a la primavera. Són petites y molt boniques. Donat que s'ha equivocat en el temps de florir, la meva intenció es deixar-la a dintre de casa, perquè acabi d'esclatar i protegir-la perquè el fred no la mati. Foto feta amb un objetiu Tamron (macro de 90


La pregunta (Josep Ramoneda)\n2 min. 02/05/2020 19:55\n651x366 Josep Ramoneda Josep Ramoneda\nFa dos mesos, les inesperades ordres de suspensió de drets fonamentals ens van tancar a tots a casa. La prioritat era garantir les condicions sanitàries per salvar vides i tot se sacrificava en funció d’aquesta raó d’emergència. Ara els països europeus, de manera quasi simultània, inicien la desescalada. I es comencen a fer públiques les dades de l’impacte econòmic de la gran aturada. De cop, les xifres de morts, que encara es compten per centenars a cada país, semblen passar a l’ombra i el protagonisme es desplaça cap a les xifres de la caiguda del PIB i de l’atur.\nRisc sanitari i risc social entren en dialèctica. I ens assenyalen la complexitat de la governança i les dificultats polítiques i morals de jerarquitzar les prioritats, quan sovint són indestriables. ¿On és el punt just que garanteixi l’eficàcia en la lluita contra la pandèmia però que al mateix temps permeti evitar una catàstrofe social demolidora, que deixaria milions de persones fora de joc? És la pregunta que costa formular perquè afecta qüestions de vida i mort, però que és ineludible. Evitar-la és una forma d’engany, perquè els que ocupen càrrecs de poder s’estan movent en aquesta disjuntiva. I cal que siguin conscients del que fan i no s’amaguin en inèrcies i pressions, que són moltes.\nQue tots els països europeus iniciïn la desescalada simultàniament no és casual. La tensió entre criteris sanitaris i econòmics ha estat patent gairebé des del primer dia. Comportaments com el de Boris Johnson o Donald Trump ho confirmen. Certament, hi ha senyals que l’epidèmia baixa. Però la pressió de sectors del poder econòmic és insistent, alhora que l’angoixa creix entre els milions de ciutadans que no saben com arribar a final de mes, i la fatiga pren possessió d’una situació d’excepció que es cronifica.\nGovernar no és un exercici de via única, com pot haver semblat. El polític ha d’atendre moltes variables, molts interessos. Escoltar, prioritzar i decidir. I les prioritats ara són salvar vides, rescatar ciutadans i empreses ofegades per l’imponderable i atendre les conseqüències socials i sanitàries d’aquests mesos d’excepció. En democràcia hauria de ser motiu d’un gran debat públic. Però tenim una política que confon les idees amb les desqualificacions.


Així serà el nou Batxillerat a Catalunya - Diari de Girona\nAixí serà el nou Batxillerat a Catalunya\nSerà més flexible, competencial i amb una nova modalitat general i s'aplicarà a patir del curs 2022-2023\nagències 03.02.2021 | 18:12\nEl Departament d'Educació treballa en un nou model de batxillerat més flexible i competencial per renovar el currículum actual, del 2008. A més, també es vol sumar una nova modalitat de batxillerat a les especialitats ja existents que sigui de caràcter més general i permeti a l'alumne anar definint l'especialitat a mesura que avança. D'altra banda, es possibilitaria fer el batxillerat en tres anys, i no dos, tal i com recull la llei Celaá.\nQuatre noies, dues d'elles germanes, empaten amb un 9,8 en la nota més alta de la selectivitat a Girona.\n«El Lazarillo» i el pes de les xarxes socials a l'examen de castellà.\nEl nou batxillerat tindrà quatre modalitats\ngeneral (de nova creació)\nAquesta opció ja estava contemplada en la llei «llei Celaá» aprovada fa pocs mesos.\nEls estudiants de les quatre modalitats podran obtenir el títol malgrat tenir una assignatura suspesa (només una).\nLes mateixes fonts afirmen que volen que sigui una etapa educativa "útil en ella mateixa" i que, per exemple, el segon any no estigui tan orientat a les proves d'accés a la universitat.\nA partir de quin curs s'aplicarà\nHi haurà canvis en la selectivitat?


Chalet Ulla Uttendorf Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Chalet Ulla és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Uttendorf. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Chalet Ulla, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de Chalet Ulla es reflexa en cada habitació. balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera, forn microones són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com jardí. Chalet Ulla és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Uttendorf.\nEspai comú4 llits dobles, 12 sofàs llit


GRANS NOVEL·LES INSPIRADES EN LA CIUTAT DE BARCELONA - Hiperbòlic - Revista digital jove i universitària\nTant és així que l’any 2015, la UNESCO la va reconèixer com la Ciutat de la Literatura, un prestigi que implica el reconeixement de Barcelona com estímul creatiu en l’àmbit literari.\n“L’Ombra del Vent” es va convertir l’any 2001 en un best-seller mundial. L’autor, Carlos Ruíz Zafón, narra la vida de Daniel Sampere, un jove que es troba amb un llibre estrany escrit per un talentós autor català d'origen desconegut. La devoció de Sempere per saber més sobre l'obra d'aquest autor permet al lector descobrir tota una radiografia de Barcelona.\nAquesta obra ha marcat tant a la radiografia de la ciutat comtal que fins i tot s’han arribat a fer rutes pels més apassionats del llibre, visitant tots els llocs més significatius de la novel·la: les Rambles de Barcelona, la Plaça Reial, la basílica de Santa Maria del Mar, el restaurant neogòtic “Els Quatre Gats”, l’Ateneu Barcelonès...


El Figueres es retroba amb la victòria després de tres derrotes - Empordà\nEl Figueres es retroba amb la victòria després de tres derrotes\n?Els de Chicho Pèlach s'imposen al camp del Reus B amb dos gols de Xavi Ferron i un de Ritxi\nUna jugada d´ahir entre el Reus B i la Unió. diari de tarragona/ALFREDO GONZALEZ\nEl Figueres necessitava de totes, totes sumar ahir al camp del Reus B per acabar amb una ratxa de tres derrotes consecutives. I així va ser. Conscients d'això, els de Chicho Pèlach van sortir per feina i amb un tres i no res van obrir el marcador. De fet, el primer gol no es va fer esperar gens. Va ser en el minut 7 quan Ritxi Mercader després d'una centrada de Xavi Ferron va rematar a la perfecció per enviar l'esfèrica al fons de la xarxa.\nLa Unió no en tenia prou i volia lligar el triomf quan més aviat millor. Amb el domini de la possessió, els altempordanesos van seguir oferint, aquest cop sí, una gran imatge. Pocs minuts després (18'), una centrada unionista va topar amb les mans del defensor local Miranda dins l'àrea a qui l'àrbitre va amonestar amb targeta groga i va xiular penal que va executar a la perfecció Xavi Ferron. L'alegria tornava a la plantilla figuerenca després d'unes setmanes encaixant derrotes que havien deixat a l'equip molt tocat, ja que els resultats havien estat molt adversos amb autèntiques golejades contra l'Europa (1-2), el Prat (4-0), l'Hospitalet (0-3), .\nTot i l'avantatge en el marcador, el Reus B no va afluixar en cap moment. De fet, la d'ahir va ser la primera derrota dels locals aquesta temporada davant la seva afició. El partit va quedar vist per a sentència abans del descans, quan a les acaballes dels primeres 45 minuts, Xavi Ferron va tornar a perforar la porteria local després d'una passada de Maik Molist (41').\nAmb el 0-3, i la sensació de tenir-ho tot fet, la Unió va arribar al descans amb els deures fets. A la represa, el marcador ja no es va moure. Lluís Albesa tècnic del Reus B va ser expulsat en el minut 61, després d'una doble amonestació. Tot i provar-ho en diverses ocasions, ni Reus B, ni Figueres van poder marcar, i per tant, el marcador ja no es va moure més.\nAmb aquesta victòria, els de Chicho Pèlach sumen 15 punts a la classificació i se situen onzens, després d'haver-se disputat les onze primeres jornades de lliga. Aquest proper cap de setmana, la Unió tindrà una magnífica oportunitat per seguir sumant, ja que serà un rival de la zona baixa, el Castelldefels qui visitarà l'estadi de Vilatenim (dissabte 28 d'octubre, 20.30 h).


e m p r e m t e s: Qui és la banca?\n| Empremtes contades, humanes\nRecordo que, de petit, tothom volia ser la banca quan jugàvem al Monopoli. No per rampinyar calerons (sempre hem estat gent honesta, els de casa), sinó per tenir el plaer de donar-los o treure'ls, segons dictessin les cartes de cadascú. Suposo que els treballadors de bancs i caixes gaudeixen d'una sensació similar quan aconsegueixen endossar un pla de pensions o un dipòsit a terminis al client.\nAquests dies, però, viuen una situació inusual que els té ben contrariats. Els clients entren a l'oficina, no pas per dipositar-hi diners i confiança. La confiança en la liquidesa de les entitats financeres és efímera en temps de crisi i rumors que creixen dia rere dia. La confiança tremolosa s'esvaeix com un miratge entre dunes. Els clients volent sentir que les xifres d'un compte corrent són reals, tangibles, manipulables, en definitiva, seves.\nAmb aquesta voluntat, la veïna R ha baixat a la modesta caixa, que també jo vaig visitar fa un parell de dies. Volia cancel·lar un compte i així ho ha manifestat. La caixera (no de supermercat, s'entèn, tot i que a vegades, pel deler de vendre, ho semblen) s'ha posat tota tensa, els mateixos ulls com unes taronges que relatava a l'article anterior, i s'ha excusat amb què no podia atendre-la, que ho faria la seva companya. El mateix joc que fa dos dies.\nL'altra caixera ha fet seure la veïna R, li ha demanat què volia, com si no ho sabés ja. La veïna R ha repetit el seu propòsit i, aleshores, la caixera li ha espetat:\n--Però, què passa que, darrerament, tots voleu cancel·lar llibretes? Què us passa amb la crisi?\nLi faltava dir "dels nassos". Pel to impertinent que gasta hauria pogut anomenar-la "crisi dels nassos". La veïna R ha insistit i la caixera, tota excitada, li ha demanat que s'ho repensés dos dies.\n--I si d'aquí dos dies segueixo volent treure els diners, podré treure'ls tots?\n--Sí, estigui tranquil·la --ha fet la caixera una mica més eixorivida.\nNovament, s'han sortit amb la seva. El client continua en el paper de client. No l'han perdut, per ara. Però aquesta actitud defensiva, amb ungles i dents, de les entitats financeres fa que em pregunti qui és la banca real d'aquest joc. Qui té el poder, la banca o l'usuari?


L'activitat asseguradora i la gestió de l'accident -\nEl que succeeix és que la majoria d’asseguradores desenvolupen l’activitat de gestió de sinistres alhora de l’activitat asseguradora. La qüestió és que l’asseguradora no té l’obligació de tramitar el sinistre. L’asseguradora té l’obligació legal de pagar abans de 40 dies després de la notificació del sinistre.\nEn què consisteix l’activitat asseguradora?\nUna asseguradora és una entitat financera que passa a cost fix un possible cost variable derivat d’un sinistre. A les asseguradores els transferim els nostres riscos de patir danys i perjudicis derivats d’accidents, incidents o sinistres, com seria el cas d’una assegurança de vida, de la llar, de responsabilitat civil, de vehicles de motor, de garantia d’una màquina, de salut, etcètera.\nUna assegurança és l’instrument financer “fabricat” per l’asseguradora que ens donarà dret a percebre la prestació en la forma legalment establerta quan hàgim patit l’accident. Per tant les asseguradores “juguen” amb la probabilitat que sofrim un accident i la quantitat que hauran de pagar per ell.\nL’activitat asseguradora regulada és simplement el que hem exposat en aquesta publicació, ni més ni menys.\nQui té l’obligació legal de tramitar l’accident és l’usuari, no l’assegurador. I per a això destinarem un post especial.\nTags: accident, activitat, asseguradora, assegurança, gestió, gestió, Pèrit, sinistre, tramitador


blocdenkbrota: Assolutamente Solo\n(a la Seca Esapi Brossa)\nNit d'estrena a La Seca amb Assolutamente Solo, un espectacle de l'italià David Batignani, dirigit i interpretat per ell mateix i el seu pare; així tot queda a la família. Aquest florentí fa una mena de teatre que se'l pot anomenar de moltes maneres, menys convencional, com per exemple Caravankermesse, obro per només 10 espectadors que es fa dins d'una caravana. Dit això anem al que hem vist avui.\nVagi per endavant que és del tipus d'obra en que cada espectador hi podrà veure una cosa diferent, doncs no és parlada —només les breus lectures d'unes cartes—, cosa que ens pot portar a múltiples interpretacions. De fet la peça es basa en la gran semblança entre pare i fill, fins el punt que al principi hi ha un engany quan el fill es maquilla per posar-se anys al damunt. Al escenari hi ha una mena de cabina amb cortines —com les que posen per les eleccions—, però de color vermell, cosa que, ajudada per la il·luminació, crea un ambient de màgia. "Ara el Hausson abandonarà la primera fila com a espectador i partirà una dona pel mig", m'he dit jo, però no, no s'ha mogut de la cadira i aquesta mena de cabina ha servit perquè anessin entrant i sortint el pare i el fill.\nJo confesso que no he entès res; he vist una pila de trucs, algun d'ells molt vells, com l'escena dels germans Marx davant el mirall, o que el pare tregui el cap per un forat de la taula i el fill, des del darrera el maquilli com si fossin una sola persona. M'ha semblat tot molt senzill i dejà vu. Si em llegeixo el que diu el programa de mà, "el muntatge sembla centrar-se en allò que en nosaltres es transforma, però en realitat és una descarnada lectura sobre allò immutable: la semblança, els gestos, el lèxic familiar"... doncs tampoc.\nLa sala Joan Brossa força plena d'un públic que ha aplaudit de compromís, tèbiament, molt tèbiament.\nEtiquetes de comentaris: Assolutamente Solo, David Batignani, La Seca Espai Brossa


- - 7/7/2016\n- La jornada solidària es celebrarà a la Piscina Municipal Mireia Belmonte i al Club Esportiu Mas-Ram\nL’Ajuntament de Badalona s’adhereix, un cop més, aquest diumenge 10 de juliol, a la campanya “Mulla’t per l’esclerosi múltiple”, organitzada per la Fundació Esclerosi Múltiple a tot Catalunya. Aquesta campanya té com a objectiu millorar la qualitat de vida de les persones afectades, 7.000 a Catalunya, i recollir fons per donar suport a la recerca i lluitar contra aquesta malaltia.\nAquesta jornada, on hi participen activament més de sis-centes piscines d’arreu de Catalunya, consisteix en fer una capbussada solidària i a nedar uns metres per lluitar contra la malaltia. També es pot participar mitjançant diferents activitats aquàtiques i comprant algun dels articles que contribueixen a finançar els serveis de neurorehabilitació de la Fundació Esclerosi Múltiple.\nEn el cas de Badalona, la jornada solidària se celebrarà a la Piscina Municipal Mireia Belmonte i també a les instal·lacions del Club Esportiu Mas Ram. A les piscines dels complexos esportius de Llefià (avinguda Pius XII, s/n) i de Sistrells (plaça Alcalde Manent, 1) també s’hi podrà nedar i participar en aquesta jornada solidària.\nMulla’t a la Piscina Municipal Mireia Belmonte\nHorari: de 9.30 a 13.15 hores, al carrer Eduard Maristany, 9.\nActivitats aquàtiques programades gratuïtes:\n· Aigua gim per a totes les edats\n· Aigua gim familiar\n· Jocs d’aigua infantils i familiars\n· Espai destinat a les persones que vulguin nedar lliurament i suma metres per la jornada solidaria\nLes inscripcions a les activitats es poden fer per internet a la web de l’Ajuntament de Badalona www.badalona.cat o el mateix dia a la piscina\nMulla’t al Club Esportiu Mas Ram\nHorari: a les 12 hores, al Club Esportiu Mas Ram, plaça dels Eucaliptus, 3.\nL’activitat del Mulla’t per l’esclerosi múltiple és una activitat solidària que es porta a terme a les diferents piscines que s’hi adhereixen, municipals i privades.\nEl segon tinent d’Alcaldia i regidor de l’Àmbit de Badalona Pròspera i Sostenible, Àlex Mañas, el cinquè tinent d’alcalde i regidor de Badalona Justa i Inclusiva, Francesc Ribot, i la regidora d’Esports, Maria Gallardo, visitaran diumenge, al llarg del matí, les diferents instal·lacions esportives de la ciutat on es faran activitats en el marc d’aquesta jornada solidària.


De les jornades en surt la voluntat de totes les organitzacions participants de participar plegades a la recerca d'accions coordinades que facin del treball un element clau en la lluita contra la pobresa i la dignificació dels col·lectius que més pateixen la crisi\nUn moment dels debats que s’han celebrat a la Universitat Pompeu Fabra Foto: Enric Català\nEl Fòrum d’alternatives a l’atur, la pobresa i la desigualtat, que s’ha celebrat des de divendres a les instal·lacions del campus Ciutadella de la Universitat Pompeu Fabra, s’ha tancat amb l’exposició dels treballs i conclusions dels prop de quaranta tallers realitzats al llarg del dissabte. La voluntat dels organitzadors i dels representants de la setantena d’entitats que han participat en la sessió de cloenda és donar continuïtat a la tasca realitzada aquests dies i coordinar les iniciatives que s’hi ha presentat i debatut.\nA les taules rodones i als tallers de treball hi ha intervingut des d’organitzacions amb una gran tradició i història al darrere, com Creu Roja, Càritas o Oxfam Intermón, fins a entitats que tot just acaben d’incorporar-se al moviment activista, com la Fundació L’Alternativa i Campanya per la Setmana Laboral de 30 hores.\nPel que fa a entitats que, en aquests moments, són capdavanteres o estan molt presents en l’activisme quotidià es pot destacar la participació de la PAH, l’Aliança contra la Pobresa Energètica, el Parlament ciutadà, Front Cívic de Catalunya o les comissions promotores de la iniciativa legislativa popular per una Renda Garantida de Ciutadania i per un nou sistema educatiu a Catalunya. Del sector educatiu també s’ha escoltat la veu de la Federació de Mares i Pares d’Alumnes de Catalunya. D’altra banda, Dempeus o l’investigador Joan Benach han denunciat els perjudicis que les retallades han suposat per la salut de la ciutadania.\nPortaveus dels sindicats UGT i Comissions Obreres també hi han intervingut, així com de la Coordinadora d’Assemblees de Treballadors i treballadores en atur de Catalunya. I del moviment veïnal, a través de la FAVB o la CONFAVC. La problemàtica específica de les dones ha estat exposada per la Fundació Surt i la dels infants, per Save the Children.\nLes alternatives econòmiques han comptat amb les aportacions d’especialistes com Andreu Missé, Ramon Franquesa o Vicenç Navarro i col·lectius com l’Observatori del Deute en la Globalització, ATTAC Acordem, Desbanka, Iniciatives pel Decreixement i la Plataforma per a una Fiscalitat Justa, Ambiental i Solidària.\nL’associació de periodistes Sicom hi ha organitzat un taller sobre el ‘Dret a la informació’ i el Col·legi de Treball Social n’ha fet un altre on s’ha qüestionat les polítiques públiques que s’adopten per fer front a la nova pobresa. L’exigència d’unes pensions dignes (Marea Pensionista) i de l’atenció adequada a les necessitats de les persones discapacitades (ADAMIR) o als aturats de llarga durada (DIGNITAT) s’han plantejat, així mateix, al llarg de les sessions del Fòrum, que s’ha solidaritzat amb la lluita dels treballadors de Movistar, s’ha sumat a la campanya contra el TTIP (Tractat de Comerç i Inversions entre els Estats Units i la Unió Europea) i ha convocat a la manifestació que es fa aquest dilluns davant l’Oficina del Parlament i la Comissió europees a Barcelona, per protestar contra les morts d’immigrants a la Mediterrània.\nLes taules rodones i l’assemblea ciutadana de moviments socials i entitats on s’han presentat les conclusions i propostes s’han transmès en directe i es poden veure al portal http://www.sicom.cat.\nFòrium alternatives contra l'atur\n1 Comentari en El Fòrum d’alternatives a l’atur, la pobresa i la desigualtat es clou amb la voluntat de coordinar iniciatives\nТимурNob // 10/11/2018 en 13:29 // Respon\nEs crea la Taula per la Democràcia per defensar les…


Crónica y Estampa suposen l’aplicació del model de magazine d’actualitat que s’havia imposat ja a Europa destacant per l’ampli ús de la fotografia de reportatge. La rivalitat entre les dues fou constant al llarg de la seva història, coincidint en l’ús d’una fotografia a tota coberta i en molts dels temes tractats.\nCrónica va tenir una acollida excel·lent des del principi, publicant-se els diumenges a un preu de 20 cèntims, deu menys que Estampa però també amb menys pàgines. Impresa en gravat al buit, començà amb 16 pàgines que s’ampliaren a 24 i posteriorment a 40. Pel que fa al contingut responia al clàssic concepte de magazine, incloent entrevistes, cròniques, reportatges i informació general, així com seccions d’espectacles, esports, moda o infantils. Com a element característic propi, a partir de 1931 publicà nus femenins. Destacà per l’abundància del material fotogràfic i la presència de la publicitat i es diferencià de la seva competència directa pel caràcter més liberal, republicà i popular que Estampa, de caire més moderat i conservador.\nDurant la guerra continuà oferint informacions del front i la rereguarda, sempre fidel a la ideologia republicana. Les pàgines disminuïren fins a 8 a causa de la carestia de paper, fins a desaparèixer el 1938.\n[Font: Hemeroteca Digital de la Biblioteca Nacional de España]


Sopori i Rainu, gurú i deixeblessa. Estabilitat i interculturalitat de la cultura índia » INVENTARI\nPor razones de seguridad. Un paseo por Gaza →\nPoesia sufí i música clàssia índia\nFa un temps vaig viatjar a la Índia durant dos escassos mesos. No tenia referents del país, només sabía el que em deien els meus sentits. Em movia per Delhi, Varanasi, Mathoura, Dheramsala o Agra per intuïció. Veia la Índia com un immens continent, amb milers de facetes, pobles, tradicions. Però també veia un país amb una gran unitat territorial i històrica. Els indis i les índies tenen la certesa i l’orgull de saber que són part d’una cultura mil·lenària. Per damunt dels xocs entre cultures i dels conflictes polítics hi ha la sensació d’estar integrats a la cadena d’una historia unitària.\nLa meva visió era la d’un flipat més que vol veure una Índia que sols està a la seva imaginació, portat per la borratxera d’imatges, olors i persones del país?\nEm vaig centrar en la música, per provar d’entendre els mecanismes culturals del país. De la gran quantitat de concerts que vaig veure el que em va deixar més petjada va ser el de la jove cantant de Jammu Ragini Rainu. El seu cant càlid i enorme, no semblava tenir principi ni fi, i no semblava voler portar-nos a cap lloc concret: érem els oients els que elegíem fins on ens portava.\nEs tractava d’un concert de música clàssica índia, és a dir música d’origen hindú. Però ella cantava poemes sufís, és a dir musulmans. A més la Rainu no és ni musulmana ni hindú sinó sikh, una altra religió present a la Índia. Encara hi havia més: cantava una tradició sufí anomenada kharana, del Caiximir, una regió malauradament coneguda per ser el punt de separació i de conflicte entre la Índia i el Pakistan, entre una Índia hindú i un Pakistan musulmà… Això són els fets històrics i els motivants polítics, però aquesta realitat és molt més complexa, i a la Índia no sembla que els conflictes religiosos hagin de xocar necessàriament en les manifestacions culturals.\n“M’he especialitzat en música clàssica índia, canto poemes sufís, i jo sóc sikh. Però la poesia sufí parla de l’amor universal. Va més enllà de la ortodòxia religiosa per agafar un sentit humà, i és aquest sentit el que m’impulsa a practicar-lo. El sufí del Caixmir no parla del conflicte entre la Índia i el Pakistan i jo tampoc no en parlo. Jo parlo de l’amor a ànima, l’amor ho és tot, i les barreres religioses no tenen importància.”\nEl gurú (mestre) de Rainu, Pandit Bhajan Sopori, del Caixmir, és reconegut com un dels grans mestres del santur, instrument de corda percutida que Sopori diu que va néixer a la seva regió. Ell ha ensenyat a Rainu les tradicions sufís del Caixmir, i m’explicava la clau d’aquesta complexitat.\n“Les ragues son les estructures musicals de la música clàssica índia, d’origen hindú. Els maqams,en canvi, són estructures musicals de la música musulmana, a l’Àsia Central. La poesia sufí cantada té relació amb els maqams, però a la pràctica, al Caixmir, els ragues s’han convertit en maqams i són el mateix. Les arrels de la música del Caixmir eren tant fortes que només es va substituir la poesia, però les característiques musicals són típicament caixmirs i no va canviar el llenguatge. La tradició continua però en una forma diferent: és la raga amb poesia anagala sufí . Sota el concepte sufí hi ha la música clàssica índia.”\nA la India tot dóna la mateixa sensació: quelcom la unifica i l’estabilitza dins de la seva complexa diversitat, com si un substrat mil·lenari anés molt més enllà dels conflictes entre grups humans o religions (malgrat existeixen). El passat no és quelcom inseparable del present, no hi ha una ruptura radical sinó que en forma part.\nLa raga: estabilitat i improvisació\nQuan parlem de música clàssica europea ens remetem a 300, màxim 400 anys enrere… A la Índia es remet a centenars d’anys, amb instruments i sistemes que quasi no han variat. Però, per què essent quasi mil·lenària sempre és nova? Perquè sempre forma part del present? És el propi sistema musical el que ho explica.\nRagini Rainu no és l’alumne de Pandit Bhajan Sopori, ni Sopori el seu mestre: la Rainu n’és la deixeblessa, i en Sopori n’és el gurú. Què vol dir això? En la música clàssica Índia l’intèrpret construeix la música a cada nou concert seguint l’esquema de la raga, una estructura bàsica i estable des de fa centenars d’anys. El compositor treballa amb l’esquema de la raga, que és el 10%, però la improvisació és el 90%. L’intèrpret ha d’aprendre a crear la música en cada nou concert. Per això el gurú no és algú que ensenya les tècniques sino l’actitud, la personalitat creadora. El deixeble és l’herència, la perpetuïtat humana i creativa del gurú.\n“La música índia no està escrita, l’aprenentatge funciona escoltant i repetint el gurú. El seu aprenentatge és tot un sistema social, un ritual d’adopció, ja que ets acceptada per un gurú i després adoptada per la seva família amb la que vius durant el teu aprenentatge. Aprendre a partir d’un gurú vol dir que no sols aprens música sinó la seva personalitat. Crea un ser humà.” (Ragini Rainu)\n“La música clàssica índia és el 90% improvisació. I aquesta és la seva riquesa. Avui puc tocar una raga per el públic general, i demà tocar-la de nou de manera completament diferent per estudiants o per experts. La improvisació ho fa totalment diferent. Però la raga sempre és la mateixa.” (Pandit Bhajan Sopori)\nEl sistema de les ragues i el del seu aprenentatge amb la improvisació, van ser per mi una revelació per entendre els mecanismes de la cultura índia i el seu caràcter estable. Segle a segle les estructures i els instruments poden ser invariables, però en això no hi ha cap problema ja que la música sempre és nova: els intèrprets sempre són nous. Les cultures, les religions poden sobreposar-se com a capes, però la base de les ragues, i de la Índia és flexible, no s’imposa sinó que li exigeix que s’hi impliqui, perquè finalment és a ell o a ella a qui li toca la creació.\nThis entry was posted in En català, General, menu, MÚSICA I CULTURES and tagged Música. Bookmark the permalink.


El Bloc de l'Antoni Serrano » Archive for Dissabte, Abril 30th, 2011\nConferència Nacional cap a l’Assemblea i la independència\nAvui, amb la celebració de la Conferència Nacional i l’aprovació de la declaració fundacional i el full de ruta cap a la independència s’ha donat un pas molt important.\nEn aquests moments de regressió antidemocràtica a l’estat espanyol i de l’agressió sense complexes del nacionalisme castellà mitjançant el seu aparell de estat, és el moment de reforçar la lluita.\nCada cop són més les persones que s’adonen que el futur que l’estat espanyol té reservat als Països Catalans és la sagnia més absoluta i la marginació cultural i econòmica.\nL’atur i la pobresa per a catalans i catalanes, amb independència dels seus orígens, cultura, ideologia o llengua personal.\nMentrestant segueix la fragmentació dels partits independentistes, els uns pendents de redreçar-se després de l’experiment parcialment fallit i reiterat del tripartit i altres volent aparèixer com la substància filosofal de la pàtria.\nAquesta situació fa que sigui més necessari que mai que la ciutadania s’organitzi per fer sentir la seva veu.\nEl camí que avui s’enceta va en aquest sentit.\nAvui he anat a la Conferència amb l’esperança que la proposta sigui realment la que s’havia anunciat, és a dir la creació d’un moviment assembleari amb participació personal i amb el compromís de no crear una altra alternativa electoral. No n’he sortit decebut a diferència del que va passar amb Solidaritat per a la Independència.\nEfectivament el Moviment per la Independència (MxI) ha de ser un punt de trobada i de propostes actives per a l’assoliment de l’Estat Català i no una alternativa política més.\nAixò no vol dir que hagi de funcionar al marge dels partits. Tot al contrari.\nEls partits polítics són les eines bàsiques de transformació democràtica i el Moviment per la Independència els ha de tenir en compte, entre altres coses per a que els partits també tinguin en compte el MxI.\nPrecisament la manca de previsió per a l’articulació dels partits en el MxI és un dels seus aspectes febles que caldrà resoldre al més aviat possible.\nLa força de l’Assemblea de Catalunya dels anys de la lluita per la democràcia a la que fan referència alguns dels documents de la Conferència Nacional va ser possible gràcies a l’assoliment d’un punt d’equilibri i articulació entre els àmbits ciutadans no partidistes i els partits polítics.\nSense els partits polítics en el seu sí, l’Assemblea de Catalunya no hauria tingut la força que va tenir ni hauria pogut assolir els seus objectius.\nEl secretariat escollit\nMxI és una molt bona eina però per no perdre eficàcia cal que tingui en compte dues coses en relació als partits polítics.\nUna, preveure la manera d’articular la participació formal dels partits independentistes en el moviment.\nL’altra, assumir com a objectiu propi el de propiciar l’entesa entre els diferents partits independentistes. El MxI hauria de ser punt de trobada i entorn d’arbitratge de consensos partidistes.\nDit això, ens hem de felicitar per la Conferència Nacional d’avui i crec que val la pena posar-s’hi a treballar.\nMoment de la intervenció de Lluís Llach\n34 queries. 0,461 seconds.