Voluntat política i defensa del patrimoni - Levante-EMV\nVoluntat política i defensa del patrimoni\nrosana pastor y antonio montiel 04.04.2018 | 21:28\nMolt sovint a aquest país nostre, no ens ha quedat altre remei que aprendre a conviure amb el plany per la pèrdua. Contràriament al que ens han fet creure, potser no es tracta d´un gust estètic per la malenconia, ni cap inclinació genuïna del caràcter valencià. Es diria que té més a veure amb el tarannà benevolent de qui no acaba de creure que les coses, si es deixen anar, de vegades poden anar a pitjor.\nA la ciutat de València; a la Comunitat sencera; a Alacant de forma continuada; als nostres pobles; a Castelló; al llarg dels anys hem anat perdent una part important del nostre patrimoni, del mapa de la memòria de pobles i ciutats.\nDos casos sacsegen insistentment des de les pàgines dels diaris i a les converses habituals des fa ja mesos, dos casos diferents i similars alhora, que per moments sembla que perden actualitat i de sobte reapareixen: l´antic Cinema Metropol, al carrer de l´eixample Hernán Cortés 9, i el Teatre Escalante, al carrer de Landerer, 5, en ple cor de Ciutat Vella.\nIndependentment del valor que els arquitectes designats per l´Ajuntament en un cas, o els tècnics de la Diputació en altre, hagen atribuït als dos immobles; independentment de declaracions, potser precipitades, el que és ben cert és que tant el Metropol, com el futur de la sala Escalante han aconseguit mobilitzar una ciutat que semblava adormida, anestesiada.\nLes reaccions per l´imminent enderrocament del Metropol han aglutinat a una desena de col·lectius socials, experts i acadèmics i unes 6.000 persones –de moment– que han signat un manifest en el qual sol·liciten una protecció especial per l´edifici. Projectat a finals del segle XIX i erigit formant una unitat constructiva juntament amb el número 7, aquest si protegit, del mateix carrer, va obrir al públic com a cinema al 1934, amb disseny d´un dels arquitectes clau en l´història recent de València, Javier Goerlich, i compta amb elements racionalistes i deco. Aquesta sala va acollir centenars de milers d'espectadors durant els prop de setanta anys que va donar servei al públic valencià.\nD´altra banda el Centre Teatral Escalante, ubicat en un palau renaixentista i gestionat per la Diputació de València, durant 31 anys va albergar més de cinc mil representacions i vora dos milions d´espectadors, i molts més si comptàrem des que va nàixer com sala teatral allà per 1919. Per les seues sessions escolars han passat centenars de milers de xiquets i xiquetes de tota la Comunitat Valenciana, que han aprés a estimar el teatre, així com els joves actors i actrius que s´han format a la seua escola. Tancat per «deficiències estructurals», des d´octubre de 2016 i encara sense ubicació definitiva, va per les 9.300 signatures demanant la seua continuïtat, recuperació i catalogació com a BIC.\nNo hi ha cap dubte que, ambdós espais posseeixen importància i marcada significació social, formen part de la memòria de diverses generacions de valencianes i valencians amants de la cultura i les arts. A força d´existir, el Metropol i l´Escalante han crescut amb nosaltres, son part del nostre imaginari emocional i cultural, han contribuït a nodrir un paisatge compartit. Un paisatge fet també d´itineraris, de vivències, d´evocacions... tal com correspon a les ciutats amb història i als pobles amb memòria, perquè un poble sense memòria és un poble sense identitat.\nLa legislació vigent contempla instruments per a intervenir en defensa del patrimoni oblidat i amenaçat, i fins i tot possibilitar els acords amb els propietaris per tal de fer compatible aquesta protecció amb els seus drets particulars.\nTenim també les anomenades institucions consultives de la Generalitat, com ara el Consell Valencià de Cultura, la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Carles o les mateixes universitats de la Comunitat Valenciana, entre altres, que poden i deuen fer una funció no tan sols consultiva sinó també proactiva en la defensa del patrimoni. I tenim l´exemple ben recent que la mobilització ciutadana i la reacció de les institucions consultives acaba per donar fruits, com esperem comprovar amb la llargament sol·licitada i necessària protecció de les casones medievals del carrer dels Eixarchs, al barri del Mercat de València.\nCal per tant, que la demanda ciutadana siga escoltada, que les institucions amb competència en protecció del patrimoni facen la seua tasca cautelar i que les autoritats prenguen decisions que han de ser polítiques, perquè polítiques seran les responsabilitats per acció o omissió. Enfront d´una concepció de l´espai urbà cada vegada més uniforme, conquistat per franquícies i al servei d´un turisme massificat i orientat a l´oci, cal defensar ciutats habitades i habitables, ben arrelades i amb propostes que generen un teixit cultural fèrtil. Ciutats amb referents, identitat i vida pròpia.


Elena Ferre - Temporers: on sou Estat i Generalitat? | NacióLleida\nTemporers: on sou Estat i Generalitat?\n"Ara és moment d'esmenar errors i cercar solucions, d'aplicar l'anàlisi i el sentit crític. Catalunya i Espanya no poden abandonar la Paeria a la seva sort i cal exigir a la Generalitat i a l'Estat que reaccionin amb urgència"\nper Elena Ferre , 18 de juny de 2020 a les 16:14 |\nAquests darrers dies Lleida ha estat present, lamentablement i quasi més que mai, en els telediaris de molts mitjans d'arreu de l'estat espanyol per la situació indigna en què es troben un nombre creixent de treballadores i treballadors temporers, arreu de les Terres de Lleida i, especialment, a la capital de la demarcació. La inacció de totes les institucions en els darrers anys ens ha portat a molt mal lloc, afectant així a les treballadores temporeres, a la imatge de Lleida com a marca, a les seves institucions i a sectors claus del territori.\nCal reconèixer que el sistema és pervers i que aquesta problemàtica no s'escapa de l'esquitx de racisme estructural i institucional que, malauradament, encara és necessari combatre dia a dia. Molts treballadors temporers no tenen papers i molts dels que els tenen, no estan en la situació que demanda el sector de l'habitatge privat. Tot el pes de l'atenció i l'operatiu a aquests treballadors recau sobre els serveis públics, que es troben en una situació d'enorme infrafinançament i de manca de suport absolut per part de les administracions de l'Estat i la Generalitat. A aquesta situació, que es repeteix any rere any, se suma enguany la complicadíssima gestió de les mesures derivades de la pandèmia.\nTanmateix, ara és moment d'esmenar errors i cercar solucions, d'aplicar l'anàlisi i el sentit crític. Catalunya i Espanya no poden abandonar la Paeria a la seva sort i cal exigir a la Generalitat i a l'Estat que reaccionin amb urgència i assumeixin un problema que és global.\nDes de l'inici de la preparació d'aquesta campanya vam demanar ajudes directes als ajuntaments per afrontar la situació, especialment greu a la ciutat de Lleida, que arrossega dificultats financeres anteriors a aquesta crisi, i aquesta petició només va comptar amb la resposta insuficient de la Diputació. Cal que l'Estat i la Generalitat actuïn amb urgència per resoldre les necessitats de finançament i gestió d'un operatiu que ara mateix assumeix la Paeria en la seva totalitat i que posa al límit les capacitats de l'ens municipal. Cal que Estat i Generalitat assumeixin el cost i la gestió de l'augment de capacitat de l'operatiu d'allotjament.\nTambé hem traslladat en múltiples ocasions la demanda de regularització d'uns treballadors i treballadores temporeres imprescindibles per al teixit de recuperació social i econòmica. Ho hem traslladat a la Diputació, a la Generalitat, al PSC-PSOE al govern de l'estat espanyol i, fins i tot, ho hem portat en els darrers dies al Parlament Europeu. Cal una solució jurídica immediata perquè aquestes treballadores puguin gaudir dels serveis socials, sanitaris i laborals als què tota persona treballadora té dret.\nExigim doncs, una vegada més, solucions efectives per dignificar i millorar l'operatiu d'atenció a les persones temporeres, així com que s'atengui amb determinació l'itinerari de solucions de futur que, necessàriament, ha de passar per garantir recursos residencials suficients.\nSi, com reconeix el president de la Generalitat, «hem fallat» davant la situació dels temporers vivint al carrer, cal que Generalitat i Estat rectifiquin amb urgència per solucionar aquest problema i reconeguin que tant el sector com els ajuntaments estan fent un gran esforç per garantir la millor campanya possible amb les limitacions i dificultats que existeixen.\nNomés des de la suma, l'entesa i la col·laboració lleial, estarem a l'alçada de les necessitats del bon funcionalment d'una campanya i d'una atenció que sabem complexa.


Joan Laporta ha començat la seva segona etapa com a president del Barça a mitja temporada, un fet estrany, que ha fet que hagi tingut molt poc marge de maniobra al capdavant del club. A poc a poc, ha anat acomiadant aquelles persones vinculades amb l’anterior junta directiva de Josep Maria Bartomeu i ha anat fent-se més seva la part interna de l’entitat, però continua tenint problemes a resoldre que no li seran gens senzill.\nEl més evident, és el del futur de l’entrenador del primer equip masculí de futbol. Ronald Koeman no ha estat mai sant de la seva devoció, però acomiadar-lo comporta un seguit de problemes heretats contra els quals Laporta no pot fer res. El més important és que el tècnic neerlandès té encara un any de contracte i el seu cessament comportaria el pagament d’aquesta temporada, més altres quotes endarrerides. En total, uns tretze milions d’euros.\nÉs per això que Laporta està esperant el moment adequat per decidir el futur de Koeman. Davant d’aquesta situació, si no li troba un substitut ideal, té números de seguir a la banqueta blaugrana. Pep Guardiola és el seu somni utòpic i la seva arribada descartaria immediatament la continuïtat de Koeman. Ara bé, si no hi ha cap altre candidat que el satisfaci més, l’herència de Bartomeu pot obligar Laporta a mantenir un entrenador que no és el que ell voldria.\nFutbol Joan Laporta Josep Maria Bartomeu\nDe moment una nit maig 27, 2021 | 17:04\nI ja podem esperar sentats, que aquesta no serà la última. Cal tenir molt present, que el titella del grupo godo, el Bartomeu i abans el Rosell, han fet i desfet, tot el possible, per arruïnar el club socialment, esportivament i sobretot econòmicament\nAlbert Berrio maig 28, 2021 | 08:43\nQuina decepció, en Laporta! Guanyar unes eleccions sense saber quin entrenador vols és no tenir projecte esportiu. Com en Bartomeu.


Adernats, més enllà de vins i caves – AGROactivitat\nAdernats, més enllà de vins i caves\nAGROactivitat 19 juliol 2018 Cooperatives\nNulles és una petita vila rural a 15 quilòmetres de la costa de Tarragona i envoltada de vinya fins on es perd la vista. La cooperativa del poble, Vinícola de Nulles, ha arribat al seu centenari consolidant-se any rere any com a referent català. L’últim reconeixement ha vingut de la mà del cava Adernats XC, que ha guanyat l’única Gran Medalla d’Or de Catalunya al Concurs Mundial de Brussel·les, després de ser seleccionat entre més de 9.100 vins i caves procedents de 80 països d’arreu del món.\nPerò Vinícola de Nulles va més enllà; també s’ha distingit per singulars i pioneres experiències d’enoturisme en la seva majestuosa Catedral del Vi, un dels màxims exponents de l’estil modernista.\nEl punt àlgid és l’Adernats Vinifest, una nit plena de màgia per celebrar la Festa Major del Vi gaudint dels amics entre copes i assaborint propostes culinàries a ritme de musica. Degustacions, tastets gastronòmics de reconeguts restaurants de l’Alt Camp, musica en directe, discjòqueis i fins i tot, en l’edició d’enguany, un Concurs Audiovisual sobre la cultura del vi.\nEl 29 de setembre celebraran la ‘Primera festa de la verema i vermut concert a la Catedral del Vi de Nulles’, un dia per gaudir grans i petits de l’experiència del veremar i de tot el procés necessari per elaborar vins i caves de primera qualitat. El matí començarà amb una ruta entre vinyes on s’acabarà veremant a mà unes fileres de macabeu. Es transportarà el raïm fins al celler, on el trepitjaran amb els peus, el filtraran i n’obtindran el preuat most. Explicaran a través d’anècdotes el procés d’elaboració fins aconseguir un vi o cava de primera qualitat i finalment per grups, l’embotellaran i etiquetaran com a producte final acabat i preparat per la seva venda. Per celebrar-ho, s’acabarà el dia amb un vermut concert al mateix celler.\nAmb la voluntat d’apropar i fer gaudir el món vitivinícola, la cooperativa ha organitzat diferents experiències enoturístiques per aquest estiu.\nVisita guiada amb tast de vins\nPer conèixer la història i endinsar-nos en la cultura del vi, podem fer una ruta en el temps visitant la Catedral del Vi de Nulles, joia modernista del mediterrani de 1917 conservada i usada tal com la va concebre l’arquitecte Cèsar Martinell.\nL’activitat permet descobrir tots els detalls i secrets del celler, provar vi d’una bota de fusta, entrar al laboratori de l’enòleg i passejar entre centenàries tines d’obra i enormes arcades de maó. Finalment, en una sala preparada per a l’ocasió, es projecta un audiovisual i es fa un tast comentat de dos vins -a escollir- de la família “Adernats”.\nHorari: dissabtes, diumenges i festius a les 10.30h i 12.15h; visites especials durant la verema (agost-setembre)\nPúblic: mínim 2 persones, màxim 25\nVisita i tast de vins i caves gourmet\nConèixer els secrets del món del vi amb un curs complert sobre els vins i caves “Adernats”, iniciant-se o aprofundint en el tast i el maridatge a l’interior de la Catedral del Vi de Nulles.\nInclou una ruta per l’interior del celler, degustació de vi directa de les tines d’obra centenàries i les barriques de fusta i tast-maridatge de 4 vins i 3 caves “Adernats” amb embotits i formatges catalans.\nHorari: cada dia, amb reserva\nPúblic: mínim 6 persones, màxim 15\nNivell: iniciació o perfeccionament\nVisita copa en mà\nL’essència d’una terra, una història i un celler, copa en mà, tastant a cada pas, per aprofundir en l’essencial. Començant entre vinyes per acabar endinsant-se en la sorprenent evolució del celler.\nInclou una ruta per les vinyes i visita guiada a la Catedral del Vi de Nulles amb un tast de 5 vins o caves acompanyats d’avellanes i pa d’autor del poble amb oli d’oliva.\nDurada: 2.5 hores\nHorari: Qualsevol dia i hora sota reserva prèvia\nPúblic: Mínim 6 adults\n977 602 622 (ext. 105)\nVinícola del Priorat: cent anys de compromís\nL’origen de la calçotada a través del vi


MESKOUTA | De colors i sucre\nVacances!!! Sí!!! Ja estic de vacances, el que no significa que no tengui feines, això mai. Però bé, em puc aixecar un poc més tard que de costum i puc anar un poc al meu ritme. Potser pugui tornar a dur el blog una mica més al dia ja que aquest darrer mes pràcticament l’he tengut abandonat. I em sap greu, però no es pot estar a moltes coses a l’hora.\nI és que aquest darrer mes he estat fent moltes coses a l’hora com per exemple acabar tooootes les feines de l’IES (que no són poques) per poder anar de vacances sense mals de caps o fer un curs online de rebosteria àrab.\nI aquesta darrera “feina” ha estat a la vegada fantàstica i terrible. Fantàstica perquè els aromes de la meva cuina eren… uf… no us ho podeu imaginar. Però també terrible, perquè justament les setmanes del curs varen ser les de l’onada de calor i les de més feina a l’institut. Podeu imaginar que encendre el forn no era plat de bon gust, però així i tot ho vaig fer i en varen sortir meravelles!\nBatbout, galletes ma’amoul i ghribas.\nKhaliat al nahal, basbousa, barazek i baklava de pistatxos.\nEn aquestes imatges podeu veure el que vaig poder cuinar. Falten unes quantes receptes per practicar, però amb el temps les aniré fent. I la darrera que he fet és la que teniu en aquesta entrada. I me direu: “si sembla una coca normal”. Idò sí, és una coca “normal”, però mai se m’hagués acudit posar els ingredients en les mesures que du aquest. De tot d’una les vaig trobar excessives, però no ho han estat gens. Va sortir una coca esponjosa i molt aromàtica… i alta! La meskouta és una coca d’origen argelí, i segons la professora del curs, na Belén, ve a ser la primera lliçó de rebosteria que reben allà. Traduïda a les nostres costums vendria a ser la coca de iogurt, que és amb la que la majoria hem començat. Anam amb la recepta?\n5 ous XL (és molt important que siguin d’aquesta mida)\nEl suc i la pell ratllada d’una llimona.\n1- Pesau la farina i afegiu la sal i el llevat i reservau.\n2- Separau els vermells i els blancs dels ous. Reservau els blancs.\n3- Blanquejau els vermells, i quan ja comencin a estar afegiu el sucre.\n4- Quan ja estiguin pujats els vermells afegiu el suc i la pell ratllada de la llimona, la vainilla i l’oli. Afegiu també els ingredients secs que havíe reservat al principi. Queda una pasta molt espessa, és com a de quedar.\n5- En un bol net pujam els blancs fins que estiguin ben fermes. Afegim aquesta merenga a la mescla anterior anant en compte de no baixar-los massa.\n6- Perquè quedés així d’alt he utilitzat un motlle de 18 cm de diàmetre que he folrat de paper de forn fent que sobresortís uns 10 cm, així ha pujat per sobre del límit del motlle però no ha vessat.\n7- Forn a 165º uns 55-60 minuts, depenent del forn. No ha de quedar molt sec.\nSi me permeteu el consell, aquest curset de La Tallereria és molt recomanable. No deixeu perdre l’oportunitat pel setembre! A mi m’ha encantat, i segurament en faré algun altre (quan no faci tanta calor!).\n6 de Juliol de 2017\tper decolorsisucre\nRespondre\tAngela 8 de Juliol de 2017 a 9:09\nL’he provat de fer i ha sortir bo però en aquestes coces tan altes sempre em passa el mateix: la part de baix se’m crema un poc. Deu seu el meu forn, però no aconseguesc que quedi igual per tot, a dalt i a baix.\nRespondre\tdecolorsisucre 10 de Juliol de 2017 a 16:48\nNo sé si el teu forn deu ser de gas o elèctric. En cas de ser de gas me sap greu però no te puc ajudar, però si és elèctric posa el foc a dalt i a baix. Pensa que cada forn és un món i jo només pos les temperatures orientatives, igual convé que el posis una mica més fluix.\nI moltes gràcies per passar pel blog!\nRespon a Angela Cancel·lar resposta


Mart va posseir una atmosfera rica en oxigen fa 4.000 milions d’anys | biolulianews\nMart va posseir una atmosfera rica en oxigen fa 4.000 milions d’anys\n11 Agost, 2013 · by Pep Rios\t· in CIÈNCIA.\t·\nCertes diferències entre alguns meteorits marcians i les roques examinades per un robot de la NASA a la superfície del Planeta Vermell es poden explicar si Mart va tenir una atmosfera rica en oxigen fa 4.000 milions d’anys, una època molt anterior a l’aparició, en quantitats significatives , de l’oxigen en l’atmosfera de la Terra fa 2.500 milions d’anys.\nEls científics de la Universitat d’Oxford que han fet la troballa van investigar la composició de meteorits marcians trobats a la Terra i dades recollides pel robot Spirit de la NASA, el qual va examinar roques a la superfície del cràter Gusev de Mart.\nEl fet que les roques d’aquesta superfície siguin cinc vegades més riques en níquel que els meteorits, va ser una cosa desconcertant, generant el dubte de si els meteorits són productes volcànics típics del Planeta Vermell.\nEl que l’equip del professor Bernard Wood, del Departament de Ciències de la Terra a la Universitat d’Oxford ha mostrat, és que tant les característiques dels meteorits com les de les roques volcàniques de la superfície, encaixen amb el que es podria esperar si compartissin un origen similar a gran profunditat dins de Mart, encara que amb les roques de la superfície provenint d’un ambient més ric en oxigen, probablement causat pel reciclatge geològic de materials rics en aquest element, cap a l’interior de Mart.\nAquest resultat és sorprenent, ja que mentre que els meteorits són geològicament “joves”, amb edats d’entre 180 milions i 1.400 milions d’anys, el robot Spirit va estar analitzant una zona molt antiga de Mart, a la qual se li calcula una edat de més de 3.700 milions d’anys.\nSi bé és possible que la composició geològica de Mart variï àmpliament de regió a regió, els investigadors creuen que el més probable és que es tracti de diferències sorgides a través d’un procés conegut com subducció, en què el material de la superfície és empès cap a l’interior i allí es recicla. Aquest procés també es dóna a la Terra, quan, per exemple, amb el pas de milions d’anys, una placa tectònica llisca sota una altra fins a desaparèixer en les profunditats, podent després reemerger modificat.\nEls autors del nou estudi suggereixen que la superfície marciana es va oxidar en una època molt primerenca de la història del planeta i que, a través de la subducció, aquest material ric en oxigen baixar fins a una profunditat modesta en el subsòl marcià i va tornar a la superfície durant les erupcions de fa 4.000 milions d’anys. Els meteorits, per contra, són pedres volcàniques molt més joves que van emergir des d’una major profunditat en el subsòl marcià del planeta i van ser menys influenciats per aquest procés.\nLa conclusió és que Mart va tenir una atmosfera rica en oxigen fa uns 4.000 milions d’anys, molt abans de l’aparició, en quantitats significatives, l’oxigen atmosfèric a la Terra fa uns 2.500 milions d’anys. De fet, l’oxidació és el que li dóna a Mart el seu característic color vermellós.\n← Primer atles mundial del plancton marí\nDos exemplars fòssils d’una criatura del juràssic donen noves pistes sobre l’origen dels mamífers →\nOne response to “Mart va posseir una atmosfera rica en oxigen fa 4.000 milions d’anys”\nJose Martinez Garrido 26 Setembre, 2013 a les 9:46 pm · · Respon →\nJo crec que aquesta informació es molt interesant degut a que saber que fa 4.000 milions d’anys i va haver una considerable cuantitat d’oxigen a l’atmosfera de Mart. Aixó pot ser molt important pel futur.


LLUÍS GÁLVEZ «EL BORNI»: saber fer coses. | Eudald Camps\nLLUÍS GÁLVEZ «EL BORNI»: saber fer coses.\ntags: El Borni, Escultura, Lluís Gálvez\nLluís Gálvez (Montilla, 1960) viu i treballa a Cal Borni, una masia envoltada de boscos i camps a tocar de Sant Andreu Salou: tot i trobar-se a pocs quilometres de Girona, és tracta d’un indret secret de ressonàncies arcàdiques.\nA Antoni Tàpies li agradava dir que no era possible parlar d’art sense autenticitat: no és possible, perquè de la manca de sinceritat per part de l’artista només en pot néixer un producte fraudulent. Però més encara: segons el mestre català, un autor amb poca talla moral (una mala persona) mai generarà una gran obra d’art, tot i que si que pot subministrar petits productes útils, donat el cas, per a la reflexió més o menys circumstancial. És provable que quan Tàpies afirmava això pensés una mica en subproductes culturals com ara els Damien Hirst i companyia: el seu afany per acumular guanys i, de fet, l’habilitat que demostren a l’hora d’aconseguir-ho, ens parla del mercat de l’art i dels seus excessos o perversions, però no pas de l’art majúscul que afegeix coneixement sensible i intel·lectual a l’existència humana.\nI qui diu sinceritat, diu llibertat: tampoc és possible que hi hagi art sense llibertat. En tot cas, com afirma Antoni Llena (un altre autor imprescindible que també és un notable esteta), si bé és cert que l’artista ha de conquerir la llibertat per a poder fer art, no ho és menys que aquesta conquesta només és autèntica si es fa des de les restriccions. Llena diu això perquè sap que l’arrauxament és bonic com anècdota però temible si considerem els seus resultats: ser lliure no vol dir no tenir cap norma a seguir sinó que fa referència a la possibilitat de subministrar-se-les un mateix. Conèixer els procediments i els materials amb els que hom treballa vindria a ser, en aquest sentit, una condició prèvia completament irrenunciable.\nParlem de sinceritat i de llibertat perquè es tracta de dues virtuts que acompanyen els treballs de Lluís Gálvez, un escultor que es fa dir «El borni» per reivindicar la masia on viu des de fa més de vint anys: la seva sinceritat i llibertat son fruit d’un diàleg permanent i silenciós amb les formes i els materials que s’esdevé —no podria ser de cap altra manera— en la intimitat d’un taller amb aparença de farga. I és que Gálvez —o El borni— encarna a la perfecció aquesta necessitat de rescatar la dimensió artesanal d’una pràctica que a còpia de negociar l’espai hauria oblidat la importància de «saber fer coses». En paraules de Richard Sennett: «Per arribar a aquesta meta —la de reconciliar l’artista i l’artesà— el procés de treball ha de fer quelcom que a la ment ben ordenada li resulta desagradable: cohabitar temporalment amb la confusió, amb moviments equivocats, falsos punts de partida, carrerons sense sortida». És a dir: la feina de l’escultor implica bregar amb la matèria o, si ho preferim, imposar-li la forma.\nPer això Lluís Gálvez va arribar a l’escultura de manera indirecta: fa setze anys, i després d’un canvi profund en les seves circumstàncies vitals, va començar a veure en els objectes més diversos formes latents que, d’alguna manera, només calia rescatar per a fer-ne obres d’art. «Vaig començar a recollir coses —explica l’artista— sense saber massa bé perquè. Amb el temps, però, la seva acumulació va començar a ser preocupant: l’escultura va sorgir de manera natural, una mica com a conseqüència d’aquelles passejades i d’un canvi profund en la manera de mirar les coses». És gràcies a aquestes transformacions que El borni va descobrir el tòtem amagat dins l’antiga biga de fusta de la cuina que estava reformant, o les divinitats olmeques i egípcies ocultes en els ferros oxidats i rebregats d’un giny agrícola, o l’origen de tot plegat en un còdol que la natura havia polit pacientment al llarg de centenars d’anys… Saber fer coses tenia sentit després d’aprendre a mirar.\nFinalment no és estrany que a Lluís Gálvez li agradi la cèlebre metàfora del parallamps imaginada per George Steiner: «Els parallamps han d’estar connectats a terra. Fins i tot les idees més abstractes i especulatives han d’estar ancorades a la realitat, en la substància de les coses». Es miri com es miri, Cal Borni és un lloc fantàstic per enfonsar-hi la presa de terra i esperar a que les idees ens sobrevolin.\n← TACTE I LLUM\nCULTURA POP-UP →


Forests de les terres altes cameruneses - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nForests de les terres altes cameruneses\n6° N, 11° E / 6°N,11°E / 6; 11\nCamerun i Nigèria\nEls boscos alts camerunesos són boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits d'estatge montà que constitueixen una ecoregió. Aquesta està localitzada en la gamma de muntanyes que penetren des de la costa del Golf de Guinea cap a l'interior i forma la frontera entre Camerun i Nigèria. Això és una àrea de bosc i prada que està esdevenint cada cop més més poblat i més i més superfície és desforestada per dedicar-la a l'agricultura.\n5 Cascos urbans i poblaments\nLes forests de terres altes cameruneses s'estenen al llarg de les Terres Altes del Camerun, una cadena de volcans extingits que cobreix una àrea de 38,000 quilòmetres quadrats en Nigèria oriental i Camerun occidental. L'ecoregió s'escampa per damunt dels 900 de metres d'altitud respecte la mar, i és envoltada a alçades menors per l'ecoregió de forests costaners de Cross-Sanaga-Bioko a la banda sud de la serralada, i pel mosaic de bosc-sabana al llarg dels límits septentrionals i centrals de la serralada; les Terres altes Cameruneses formen la frontera entre les ecoregions Guineana i nord-congolesa del Mosaic de Forest-Sabana. La muntanya més alta en la cadena, Mont Camerun és considerada una ecoregió a banda, mentre el cim més alt dins de la regió és Mont Oku (3.011 metres). En comparança a àrees de terres altes dins d'Angola i Àfrica oriental el clima aquí és més\nfresc que és típic d'Àfrica tropical. El terres altes són una font important d'aigua per ambdós estats Nigèria i Camerun.\nLa vegetació varia amb alçada. Els forests Submontans s'estenen de 900 a 1.800 metres. Damunt dels 1.800 metres l'altitud hi ha diferents boscos de muntanya i sectors de praderies de muntanya, boscs de bambú, i praderies-matollars subalpins. L'ecoregió és caracteritzada per la presència d'espècies afromontanes, que tenen una distribució semblants a un arxipèlag entre les terres altes d'Àfrica. Espècies típiques afromontanes són: Nuxia congesta, Podocarpus latifolius, Prunus africana, Rapanea melanophloeos, i Syzygium guineense bamendae.\nL'ecoregió és l'hàbitat d'un nombre d'espècies endèmiques, juntament amb diverses més que es troben en l'ecoregió propera de la Selva montana de Bioko i Mont Camerun.\nSet espècies d'ocells són estrictament endèmiques: L'Apalis de Bamenda (Apalis bamendae), Bradypterus bangwaensis, Kupeornis gilberti, Platysteira laticincta, Ploceus bannermani, Telophorus kupeensis i Turac de Bannerman (Tauraco bannermani), el qual és una icona cultural per les persones de cultura Kom que viuen en l'àrea. Catorze espècies són endèmiques als Boscos alts del Camerun i Mont Camerun: Andropadus montanus, Phyllastrephus poliocephalus, Laniarius atroflavus, Malaconotus gladiator, Cossypha isabellae i les subespècies Cisticola chubbi discolor (de vegades considerat una espècie separada de nom científic C. discolor). Nou espècies montanes endèmiques són compartides amb les àrees de Mont Camerun i Bioko: Psalidoprocne fuliginosa, Andropadus tephrolaemus, Phyllastrephus poensis, Phylloscopus herberti, Urolais epichlora, Poliolais lopezi, Nectarinia oritis, Nectarinia ursulae, i Nesocharis shelleyi.\nOnze petites espècies de mamífers són endèmiques a l'ecoregió: Ratolí rallat (Hybomys eisentrauti), Hylomyscus grandis, Lamottemys okuensis, Lemniscomys mittendorfi, Lophuromys dieterleni i L. eisentrauti, Myosorex okuensis, M. rumpii, Otomys occidentalis, Praomys hartwigi, i Musaranya de Bioko (Sylvisorex isabellae).\nL'ecoregió és l'hàbitat de diversos primats en perill, com ara el goril·la del riu Cross (Gorilla gorilla diehli), una subespècie endèmica de goril·la occidental, Mandrillus leucophaeus leucophaeus, Còlob vermell de Preuss (Pilocolobus preussi), ximpanzé comú (Pan troglodytes) i diverses espècie de cercopitec incloent el Cercopitec de Preuss (Cercopithecus preussi).\nQuaranta espècies d'amfibis són endèmiques a l'ecoregió:Petropedetes parkeri, Petropedetes perreti, Phrynobatrachus cricogaster, Phrynobatrachus steindachneri, Phrynobatrachus werneri, Phrynobatrachus spp, Phrynodon spp, Cardioglossa melanogaster, Cardioglossa oreas, Cardioglossa pulchra, Cardioglossa schioetzi, Cardioglossa trifasciata, Cardioglossa venusta, Astylosternus nganhanus, Astylosternus perreti, Astylosternus montanus, Astylosternus rheophilus, Leptodactylodon axillaris, Leptodactylodon bicolor, Leptodactylodon boulengeri, Leptodactylodon erythrogaster, Leptodactylodon mertensi, Leptodactylodon polyacanthus, Leptodactylodon perreti, Afrixalus lacteus, Hyperolius ademetzi, Hyperolius riggenbachi, Leptopelis nordequatorialis, Xenopus amieti, Xenopus spp, Bufo villiersi, Werneria bambutensis, Werneria tandyi, Wolterstorffina mirei.\nEls rèptils següents són també considerat més o menys endèmics: Atractaspis coalescens, Chamaeleo eisentrauti, C. pfefferi, Trioceros quadricornis, Leptosiaphos ianthinoxantha, i L. lepesmei.\nLa forest és contínuament aclarida per fer llenya, fusta i per crear terres de producció agropecuària, i molts de les muntanyes han perdut quantitats significatives de coberta de bosc. Hi ha una protecció formal del medi ambient molt petita.\nCascos urbans i poblaments[modifica]\nAl Camerun les muntanyes són bastant densament poblades i intensament utilitzades per cultivar i pasturar; bona part d'aquesta ecoregió és dintre de les regions polítiques del Nord-oest i Adamawa. Les ciutats inclouen Bamenda, capital del Nord-oest i base per visitar les muntanyes com ara Oku, el Bosc de Kilum-Ijim i el Llac Nyos. Dintre de Nigèria l'ecoregió està a l'interior de la Plana mesetària de Mambila, una àrea agrícola i ramadera en l'Estat de Taraba.\n«Cameroonian Highlands forests». Terrestrial Ecoregions. World Wildlife Fund.\nMissió per la preservació de les mones dril \nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Forests_de_les_terres_altes_cameruneses&oldid=20807803»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 feb 2019 a les 19:51.


ELS PONTS DE SANT BOI: Obrigado Mourinho!\nL'altra nit vaig voler anar a dormir d'hora, perquè a l'endemà treballava, malgrat que feien el partit de futbol de la final de la Supercopa d'Espanya del Barça-Madrid a les 11. Més m'haguera valgut veure'l per la televisió, perquè els crits dels aficionats i les celebracions posteriors no em van deixar dormir. Sabent que el Barça havia guanyat, però no com, vaig veure al matí tot el rebombori passat. En fi, apart de la victòria merescuda pel Barcelona, les imatges ens mostraven l'espectacle creat per Mourinho. Això de ficar el dit a l'ull per part de l'entrenador portuguès no deixa de ser tota una declaració de catalanitat. Aquest gest, molt habitual en el nostre país, ens va recordar també la dita bíblica de la "la palla a l'ull de l'altre i la biga al propi". De fet, ja veig que tot això és culpa de les idees que volten pel seu cap, i que no hi veu gaire clar.\nEl Mourinho diria que té un problema de "falsos amics". Aquest fenòmen és molt habitual en llengües properes, com el català, el portuguès i el castellà, i provoca molts estralls. Quan hom pensa que coneix prou una llengua estrangera, i es troba que la mateixa paraula té un significat una mica diferent. Per exemple, el mot "obrigado" en portuguès, no vol dir "obligat" en català, per a nosaltres seria un "gràcies" com una casa. I així li passa al Mou, que té greus problemes comunicatius, algun dels quals intentaré aclarir.\nEl primer d'ells va ser ben evident quan va anomenar el Tito Vilanova. El Tito va ser víctima d'un gest malentès, doncs el Mou es pensava que es deia "Pito", i això en portuguès vol dir "pollastre"! I com que la cosa anava de baralla entre dos gallets al corral, li va ficar l'ungla de la seva pota on no tocava. Parlant de gallets, hi ha la paraula portuguesa "fofo" que com diuen ells "fica muito engraçada". No sé si té relació amb els enyorats pallassos de la tele, el Fofó i el Fofito, però el cert és que un "fofo" vol dir un que es fa molt el pinxo. I de tant que es fa el dur per fora, a la cap i a la fi acabem descobrint que en el fons, és una mica tou! No vaig descobrir aquesta paraula al diccionari, va ser en un excel.lent restaurant de Viana do Castelo, "Casca de Batata", que van fer unes postres delicioses batejades així: un magnífic "coulant" de xocolata negra, dur per fora i fos per dins, acompanyat d'una enorme pilota de vainilla gelada. La meva dona en va quedar enamorada del "fofo", què hi farem!\nJa ho veieu, és un tema de "falsos amics". El Mourinho es pensa que els espanyols són els seus amics, especialment el Florentino, quan li caldria llegir l'entretingut llibre del Marco Horácio: "Como tourear aos espanhois e sair en ombros". És un llibre molt didàctic que obriria els ulls i l'enteniment de Mourinho, encegat per l'enveja i la ràbia, les quals el fan tornar més fosc de cara que a un moret. Jo, del Pep, regalaria al Mou un diccionari Portuguès-Català, i el revers Català-Portuguès, de l'Enciclopèdia Catalana per establir una comunicació autèntica entre tots dos. Qui sap si això seria el principi d'una gran amistat, un cop s'hagin desfet tots els malentesos?\nPosted by Sergi Turiella at 8:47:00\nDubto molt que, tot i que l'hi regalessin un diccionari, en Mou acabes siguent amic d'en Pep.\nEn Pep es un senyor i l'altre es...bé, de fet no tinc ni paraules per classificar-lo.\nNota: Ara he entès allò del "fofo" que em vas possar al Facebook :-P\nPer cert, la paraula de pas per entrar el comentari es MESSI...casualitats de la vida?? :-O\n26 d’agost de 2011, a les 11:31


Abdicació de l'emperador Akihito del Japó - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nAbdicació de l'emperador Akihito del Japó\ncarles cortina i riu 02.05.2019 | 23:57\nA les dotze de la nit del dia 30 d'abril es feia efectiva la renúncia al Tron del Crisantem del 125 emperador del Japó, Akihito; abans, però, l'abdicació tingué una part religiosa i una part civil. Primerament, l'emperador, vestit a la manera tradicional, es presentà sol i amb uns moviments alentits i plens de simbologia, al Kashikodokoro, el recinte sagrat dels tres temples, per informar els déus de la seva decisió de renunciar a la corona en favor del seu fill; sol·licitant, d'aquesta manera, la comprensió i l'acceptació de la seva decisió per part de les divinitats, segons el ritus sintoista. I, a continuació, a la Sala del Pi del Palau Imperial –l'espai de les grans solemnitats d'Estat– acompanyat per l'emperadriu Michiko, i davant de les primeres autoritats dels tres poders i de la Família Imperial, va pronunciar les darreres paraules del seu regnat: «Pregaré per la pau i la felicitat del Japó i del món». Una cerimònia de deu minuts per acomiadar un regnat de trenta anys, en el difícil destí de succeir l'emperador Hirohito i superar el llegat bel·licista de l'imperi del Sol Ixent, així com tot el dolor que va infringir, les víctimes que va ocasionar i les brutalitats i els crims que va cometre al continent asiàtic en la primera meitat del segle XX. Tanmateix, quan els americans –després de llançar la dues bombes atòmiques sobre Hiroshima i Nagasaki– varen pretendre destronar-lo i jutjar-lo, no ho aconseguiren i s'hagueren d'acontentar amb el fet que, a la constitució de 1947, l'emperador perdés el caire diví associat a la seva persona i que, únicament, tingués un paper simbòlic.\nUn brevíssim parlament de comiat d'aquest monarca de la dinastia de Yamato, a les cinc de la tarda, hora local, després de les paraules d'agraïment del primer ministre Shinzo Abe; amb l'etiqueta exigida per la cort imperial per a aquest acte de jaqué per als senyors i vestit llarg per a les senyores, amb guants blancs i un discret capell per a les princeses, llevat de l'emperadriu, que portava el cap descobert. Akihito i Michiko romangueren dempeus davant dels trons i –com a expressió de la seva majestat– únicament hi havia la presència, sense ser visibles, de l'espasa imperial, una relíquia sintoista i els segells privats i estatals amb el nom de l'emperador.\nAkihito ha sabut acostar la institució de la corona al poble i ho ha fet en els moments més difícils que li ha tocat de viure al Japó, les grans catàstrofes naturals –ter-ratrèmol de Kobe de 1995 i el tsunami de 2011–, i mostrant penediment per tot el patiment que el seu país ocasionà en el decurs de la Segona Guerra Mundial.\nAkihito ha conclòs el seu regnat, anomenat l'era Heisei (Assolint la pau), i per commemorar-ho s'han donat deu dies de vacances per a tot el país nipó, un fet tan inusual que molts dels japonesos no saben què fer amb tants dies de lleure.\nAquesta és la primera abdicació al Japó en 200 anys. Ara, Akihito haurà d'abandonar el palau imperial Kökyo, però conservarà el tractament de Majestat Imperial en la seva condició d'emperador emèrit, i quan mori se li canviarà el nom, intitulant-lo Emperador Heisei (perquè els sobirans japonesos són recordats pel nom que es dona a la seva era o regnat). Akihito ja no participarà en cap més acte oficial però sí de família, es traslladarà al Palau Oriental d'Akasaka, i es podrà dedicar a les seves dues grans passions: les investigacions ictiològiques del peix globus i la música, toca el violoncel, i l'emperadriu, el piano; mentre poden rememorar l'afecció que ambdós sempre han tingut pel tenis, que és com Akihito va conèixer Michiko, una plebea d'origen, ennoblida a la màxima dignitat de l'imperi després de les esposalles, i que ha estat la seva companya fidel, còmplice discreta i assessora particular durant sis dècades.\nAra l'emperador Naruhito ja ha encetat el seu regnat, l'era Reiwa (Bella harmonia), però la veritable cerimònia d'entronització no se celebrarà fins l 22 d'octubre, moment en què assistiran representants de les cases reials i dels governs de més de 200 països, tots els que mantenen relacions diplomàtiques amb el Japó. Tanmateix, i des de les 0 hores de l'1 de maig, Naruhito ha de complir amb el precepte constitucional de ser el símbol per excel·lència de l'Estat i de la unitat del Japó i «treballar per la felicitat del poble, el desenvolupament de la nació i la pau en el món».


DRAC Estiu 2016 | Int Relationships ETSA\n1. OBJECTIU: Atorgar ajuts per assistir a algun dels cursos o activitats que figuren a la Guía de cursos d’ estiu que cada any edita la Xarxa Vives d’Universitats.\n2. ADREÇADA A: Estudiants de les universitats de la Xarxa Vives que estiguen cursant estudis de grau, diplomatura, llicenciatura, bàtxelor, enginyeria o arquitectura que tinguen més de 45 crèdits aprovats i estudiants de màsters oficials universitaris i doctorat.\n3. IMPORT DE L’AJUT: L’import màxim de l’ajut queda fixat pel quadre d’ajuts especific adjunt a la convocatòria.\n4. OBJECTE DE L’AJUT: Despeses de desplaçament, allotjament i matrícula; en cap cas s’hi inclouran les despeses de manutenció. Aquests ajuts només seran aplicables a aquelles activitats que apareixen a la Guia de cursos d’estiu que la Xarxa Vives edita anualment.\nEls cursos a distància no són susceptibles de rebre ajut de mobilitat.\n5. CONVOCATÒRIA: Del 3 de maig fins a l’1 de juny de 2016.\n6. INFORMACIÓ: La resolució es farà abans del 20 de juny. Està previst que no s’atorgue més d’un ajut per persona i convocatòria. A partir del dia següent a la resolució es podran trobar els resultats a aquesta pàgina web i als punts d’informació habituals de cada universitat.\n7. CRITERIS DE RESOLUCIÓ: Seran els propis de cada universitat, atenent també als següents principis:\nEnllaç a la guia de cursos\nConvocatoria DRAC Estiu 2016


En primer lloc agrair-te l'interès en fer-te soci de la Societat Civil més antiga d'Almodóvar del Rio, des de 1925 l'Ateneu gràcies a socis com tu han fet possible des ensenyar a llegir i escriure als quals no tenia mitjans per poder alfabetitzar fins en aquests anys que s'ha centrat principalment en fomentar la Cultura al nostre poble.\nAdult / as.- 9 € / mes\nParejas.- 12 € / mes\nMenors de 16 anys.- 5 € / mes\nCorreu electrònic / Correu\nNom i cognoms Soci / a Parella\nOmplir només en el cas d'acollir-se a Soci / a Parella 12 € / mes dos. (Només per 3 € més la seva parella pot participar també com a soci / a)\nDNI PARELLA Només en el cas d'acollir-se a Soci / a Parella\nTipus de Soci / a * Soci / a Adult / a - 9 € / mes Socis / es Parella 13 € / mes Soci / a Menor 16 anys 5 € / mes Selecciona el tipus de soci / a\nNombre de compte bancari *\nIndica el número de compte bancari on domiciliar el teu pagament. Els càrrecs es realitzen trimestrals.\nSi desitja exercir els drets d'accés, rectificació, cancel·lació i oposició podrà realitzar-los pels procediments establerts per la llei dirigint-se a l'empresa: Ateneu Popular Almodóvar del Río amb direcció Plaça de la Constitució, 9, 14720 Almodóvar del Río, Còrdova o bé a l'adreça de correu: ateneopopularalmodovar@gmail.com


COMRàdio externalitza prop del 30% de la plantilla - SPC Sindicat de Periodistes de Catalunya - Sindicat de Professionals de la Comunicació\nCOMRàdio externalitza prop del 30% de la plantilla\nInici/Altres comunicats/COMRàdio externalitza prop del 30% de la plantilla\nEls treballadors anuncien un calendari de mobilitzacions\nLa direcció de COMRàdio ha decidit externalitzar un 26% de la plantilla, és a dir 33 persones, de totes les àrees. Gran part dels afectats mantenen una relació laboral amb l’empresa de més de cinc anys.\nL’empresa ha fet una oferta pública per adjudicar a una productora externa l’elaboració de continguts informatius i/o generalistes, una decisió que ha comunicat al comitè d’empresa un dia hàbil abans de la seva publicació i a només uns dies de la finalització dels contractes dels afectats. Les bases de l’oferta no s’han consultat amb el comitè ni s’ha donat temps als afectats per buscar una altra sortida laboral.\nEls treballadors/res de COMRàdio entenem que com a emissora pública no cal recórrer a empreses privades per a la edició, producció i realització de continguts i demanem l’aturada immediata d’aquest procés i la incorporació a plantilla de les persones afectades, així com els nou companys de la secció d’Esports que a través d’una altre productora porten sis anys realitzant la seva tasca en unes condicions laborals més precàries que el personal de COMRàdio.\nAmb aquest comunicat volem expressar la nostra preocupació davant la possibilitat que aquest model s’estengui en un futur a la resta de plantilla.\nPer tot plegat l’assemblea de treballadors de COMRàdio ha aprovat per majoria un calendari de mobilitzacions, la primera acció de les quals serà una concentració davant la Diputació de Barcelona:\nDijous 19 de juliol de 2007\nEdifici de la Diputació de Barcelona, Rbla. de Catalunya, 126


El Sant Pere rep el primer cop contra el cuer i un tècnic figuerenc agafa l'Estartit - Empordà\nEl Sant Pere rep el primer cop contra el cuer i un tècnic figuerenc agafa l'Estartit\nEl líder de Preferent veu trencada la imbatibilitat després de 20 jornades\nLL. R. 15.03.2018 | 09:28\nPaco Ruiz, nou tècnic de l´Estartit FALGUES FOTO\nHan hagut de passar 20 jornades perquè el Sant Pere Pescador perdi un partit. Hi va passar el diumenge passat, el dia que estrenava horari matinal a casa, i amb la visita del cuer del grup, el Planadeu. El conjunt vallesà venia de perdre 10-0 contra el Sant Gabriel B i va sorprendre el conjunt santperenc (2-3), que tenia la baixa per sanció de Sílvia Masferrer. El conjunt de Joan Pont va topar una i altra vegada contra l´últim classificat, que no es va creure la gesta fins que l´àrbitre va xiular el final del partit.\nAquesta derrota és un contratemps pel Sant Pere, líder indiscutible de Preferent, però ha acabat sent un mal menor, ja que el seu immediat perseguidor, el Vic Riuprimer, també va perdre, davant el Porqueres (2-3). Així, les groc-i-negres mantenen els set punts de coixí al capdavant, i amb un partit menys.\nEl figuerenc Paco Ruiz agafa l'Estartit\nL´Estartit femení, que comparteix categoria (Preferent) amb el Sant Pere Pescador, és entrenat des del febrer per Paco Ruiz. El tècnic figuerenc era l´ajudant de David Zurita, que va plegar al cap de poc d´arribar al gener. Ruiz va entrenar el Cabanes masculí la temporada passada, a Tercera Catalana, també ha dirigit l´Esplais juvenil i confia a mantenir l´Estartit a la categoria.\nDoblet d´Arias en el Cabanes\nA Primera Catalana, el Cabanes es va desfer del cuer, el Lourdes (1-3), amb un doblet de l´exllersenca Alba Arias, i a Segona el Vila-sacra gaudia de jornada de descans.


Arxius de Dietètica i Nutrició - Centre Mèdic Creu Groga\nTag: Dietètica i Nutrició\nTotes les begudes són sanes? Quina quantitat és la correcte? Normalment seguim una bona pauta d’hidratació? La millor hidratació és la que ens aporta l’aigua. L�\nLa dieta perfecta!\nActualment existeixen moltes “dietes miracle” que ens prometen perdre pes sense esforç. Algunes són a força de batuts que substitueixen el nostre menjar,


Puto - Recomanació teatral - Neus Mònico Fernández - Teatro Barcelona\nPuto: La lluita contra un mateix\n“Puto” és una obra unipersonal d’Ezequiel Barrios, un coreògraf, actor i ballarí argentí, que indaga en l’imaginari d’un homosexual que encara s’amaga dins l’armari. Rebota dins l’armari. Ell és un Puto reprimit. La seva ràbia, insatisfacció i impotència davant l’homofòbia que existeix en la gran majoria de la societat, l’obliga a ser algú amb doble personalitat.\nA Argentina, el significat de la paraula puto és un insult amb tendències homofòbiques sinònim de “putiovi, maricón o gay”.\nA “Puto” veiem a un cos en constant moviment que crida amb tota la seva ràbia PUTO, PUTO, PUTO, PUTO,…Salta, balla, es transvesteix, es despulla física i emocionalment,… La intimitat de l’espai intensifica les emocions.\nEzequiel ens interpel·la amb la mirada, ens mostra la seva ràbia, la seva lluita interior. Són 50 minuts d’una intensitat física i emocional brutals, en els que el ball, la música i la paraula són el seu medi d’expressió.\nEzequiel fusiona la dansa contemporània amb danses tribals africanes, cubanes i brasileres; el performance i la interpretació, les projeccions, les músiques del món,…\nLa sinceritat, l’exigència física, la valentia, la lluita, les emocions, el risc, el crit desesperat d’aquell que encara es troba dins de l’armari, fan d’aquest espectacle un imprescindible.\nAquest muntatge es va estrenar en el 2016,s’ha pogut veure en moltes ciutats argentines, Mèxic, Uruguai i Bolívia. A Brasil va ser censurada davant possibles represàlies a l’actor, degut a la gran violència que està patint actualment t la comunitat LGBT en aquest país.\nEl triangle invertit de color rosa, un dels símbols més coneguts de la comunitat LGBTQ+, és un dels pocs elements que veiem dins l’espai escènic. Un triangle invertit de color rosa, símbol amb el que es marcava als homosexuals en els camps de concentració nazi, i que ens vol recordar que actualment a Txetxènia existeixen camps de concentració per a gays, els quals el dirigent txetxè Ramzan Kadírov anomena «la solució final de la qüestió homosexual» i «la neteja completa de Txetxènia dels homes de l’orientació sexual no tradicional». Camps de concentració actuals on els presos són assassinats. El règim de Kadírov nega totes les acusacions.\n“L’origen de la nostra lluita es troba en el desig de totes les llibertats” Carlos Jáuregui


El Club de Lectura Adult s'aplega al voltant del llibre La Gran Caminada, de Stephen King - Revista Cambrils\nLa sessió, que va tenir lloc ahir a la tarda a la sala d'actes del Centre Cultural, va ser conduïda per Rosanna Andreu\nPublicat el Dimecres, 29 de setembre de 2021 10:06h\nUn moment de la trobada del Club de Lectura adult, ahir, al Centre Cultural | Berta Ruiz\nAhir a la tarda va tenir lloc una nova edició del Club de Lectura Adult de la Biblioteca Josep Salceda i Castells. El Centre Cultural va acollir l’acte per comentar en aquesta ocasió el llibre La Gran Caminada de l’autor nord-americà Stephen King. La sessió va ser conduïda per Rosanna Andreu, que va començar fent un apunt biogràfic de l’autor i la seva obra. Amb la participació de gairebé una trentena de persones, la trobada va servir per posar en comú l’experiència de lectura d’aquest llibre.\nAquesta va ser una nova ocasió per compartir continguts i opinions diverses sobre la qualitat literària del llibre i la seva trama, una distòpia futurista que aplega la cruesa i la violència d’una societat que sobrepassa qualsevol límit moral davant d’una caminada de joves organitzada institucionalment per acabar amb el final més tràgic possible.


La Natura a la Baixa Tordera: 2010-11-07\nSobre les "actuacions" a la desembocadura de La Tordera 13/11/10...\nQue no és Delta, sino desembocadura. Hi ha un greu problema de definicions bàsiques que properament s'inclouran a aquest blog...\nEl Punt 13/11/10\nLa zona del delta de la Tordera, on es fan obres de condicionament Foto: C. GONZÁLEZ.\na 14:42 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: costa, espais-desembocadura, infrastructures, notícies, urbanisme\nAnellament a l'Estany de Can Torrent (Tordera) 5/11/10. PARUS\nEl passat dissabte 6 de novembre, Ángel Fernández, Jordi Rodríguez, Ignasi Toranzo i Emilio Pagani, del grup PARUS, van anellar al canyissar de l'estany de Can Torrent (Tordera)...\nEn total les captures van ser 69 ocells de 9 espècies diferents:\n39 repicatalons (Emberiza schoeniclus)\n16 bec de corall senegalès (Estrilda astrild)\n3 bitxac (Saxicola torquata)\n1 control d'un exemplar anellat fa 3 anys... el 06/12/2007 per Antonio España al mateix lloc\n3 mallerenga blava (Parus caeruleus)\nocells capturats a la xarxa...\nrepicatalons (Emberiza schoeniclus). Foto: Emilio Pagani\nbitxac comú (Saxicola torquata). Foto: Emilio Pagani\nmallerenga blava (Parus caeruleus). Foto: Emilio Pagani\nbec de corall senegalès (Astrilda astrild). Foto: Emilio Pagani\nTambé vam veure un esparver vulgar (Accipiter nisus), vam aixecar un becadell comú (Gallinago gallinago), i vam escoltar almenys 2 rasclons (Rallus aquaticus) i 1 mussol comú (Athene noctua), com a més destacat. Encara molt poc moviment d'aus hivernants per la zona.\nI uns ratolins de bosc (Apodemus sylvaticus) sota una fusta...\nEtiquetes de comentaris: espais-Pla de Sant Esteve (Tordera), exòtics, mamífers, ornitologia\nACA nostre de cada dia, bla, bla, bla... i amén... Ajornen per sorpresa obres de la depuradora. 10/11/10\nCOMUNICAT DE LA PLATAFORMA SALVEM LA VALL DE LA RIERA EN CONÈIXER LA RETALLADA PRESSUPOSTÀRIA QUE PATIRAN LES OBRES DE LA DEPURADORA DE L'ALT MARESME NORD (10/11/10)\nEl dilluns, 8 de novembre, es va dur a terme la quarta reunió de la comissió de seguiment de les obres de la depuradora de l'Alt Maresme Nord de la qual la nostra entitat en forma part. En el decurs de la trobada, a més a més d'informar-nos de l'estat d'execució del projecte, l'Agència Catalana de l'Aigua (ACA) va comunicar que, degut a les fortes restriccions pressupostàries i financeres que l'afecten, es veia obligada a posposar, sense data de realització, part de les actuacions previstes al projecte.\nLes actuacions afectades són totes aquelles que no es consideren imprescindibles per la posada en funcionament de la planta.\nD'acord amb les explicacions que van ser donades pels responsables de l'ACA les actuacions que RESTEN SUSPESES SENSE DATA D'EXECUCIÓ són:\n1.- Tractament terciari de la planta.\nPel que fa a aquesta part del tractament, de moment tan sols es reservarà l'espai on en el futur és previsible que s'acabi instal·lant.\n2.- Execució del projecte de conducció de les aigües tractades amb terciari fins abocar-les a la Tordera, a l'alçada de Fogars de la Selva\nAquesta proposta s'havia plantejat en el seu moment com la forma de tancar el cicle de l'aigua i de contribuir a la regeneració de l'aqüífer de la Tordera.\n3.- Execució del projecte d'integració paisatgística i ambiental\nLes intervencions previstes dins aquest projecte i que s'havien d'iniciar tan bon punt s'acabessin les obres de la planta de tractament incloïen els acabats estètics i vegetals de l'interior del recinte de la depuradora, la refosteració de la part posterior de la depuradora fins a la paret de la pedrera així com la restauració vegetal del tram de la riera que passa per davant de les instal·lacions i dels terrenys de l'antiga pedrera, que ara està molt malmès.\nSobre aquestes actuacions, l'ACA va reconèixer que, malgrat que les restriccions serien importants, encara s'havia de determinar el seu abast i que es concretarien properament.\n4.- Execució del centre d'interpretació de la depuradora\nDins el recinte de la depuradora es preveia una sala que servís per reflectir, des d'un punt de vista didàctic, el funcionament de la planta i el paper que té la depuració dins el cicle de l'aigua, entre d'altres. Aquest centre havia d'actuar com a punt d'acollida per les visites de format divers que poguessin rebre les instal·lacions. De moment, l'únic que hi haurà serà l'espai físic però sense dotar-lo de cap mena de contingut.\nLa nostra entitat, en conèixer la dimensió que tenen aquestes restriccions i el seu termini temporal indefinit vol manifestar:\n1.- El rotund desacord amb la decisió de l'ACA d'ajornar indefinidament aquesta part del projecte i amb el fet que la decisió s'hagi pres per sopresa i poc abans que la planta entri en funcionament.\n2.- Entenem que aquestes restriccions suposen un greu incompliment dels compromisos de l'ACA i que devaluen les característiques d'un projecte unitari que havia de ser "modèlic" tant des del punt de vista del tractament de les aigües com de la seva integració paisatgística i ambiental.\n3.- L'endarreriment sense data d'execució de part de les obres vol dir, a efectes pràctics, deixar inacabada la infraestructura. Per part de la nostra entitat no considerarem les obres com a finalitzades en tant que restin pendents d'execució les actuacions previstes.\n4.- Amb la no realització del centre d'interpretació, la depuradora perd el seu potencial d'aprofitament didàctic i de sensibilització del cicle de l'aigua pels centres educatius i pel conjunt de la ciutadania, en general.\n5.- La nostra entitat és conscient de la millora en el tractament de les aigües que suposarà l'entrada en funcionament de la depuradora i valora molt positivament que per fi es pugui disposar d'aquesta infraestructura, que millorarà molt la qualitat de l'aigua que s'aboca al mar. No obstant això, les restriccions pressupostàries de l'ACA no poden servir com a coartada per deixar sense executar de manera indefinida parts del projecte que considerem cabdals i que estaven contemplades des de l'inici.\n6.- La nostra entitat demana un posicionament públic de l'Ajuntament de Pineda on mostri el seu desacord amb la decisió presa i on demani a l'ACA l'execució, amb un calendari a la mà, de les actuacions que ara queden suspeses.\n7.- La nostra entitat demanarà a l'Administració que surti de les eleccions al Parlament del 28 de novembre l'acabament complert de les obres.\nDiari Maresme 10/11/10\nObres de la depuradora Foto: pinedademar.org (Arxiu agost-2009)\nLa Plataforma Salvem la Vall de la Riera ha informat a través d’un comunicat enviat a la nostra Redacció que en la reunió mantinguda el passat 8 de novembre amb l’Agència Catalana de l’Aigua (ACA), aquesta entitat va informar que degut a les fortes restriccions pressupostàries i financeres que l’afecten, es veia obligada a posposar part de les actuacions previstes al projecte de la depuradora de l’Alt Maresme Nord. Les obres suspeses, sense una data concreta de realització, serien les que no es consideren imprescindibles per la posada en funcionament de la planta.\nSalvem la Vall de la Riera, que forma part de la comissió de seguiment de les obres, ha mostrat el seu “rotund desacord” amb la decisió d’aquest ajornament indefinit del projecte. Els membres de l’entitat pinedenca han criticat també que la decisió “s’hagi pres per sorpresa i poc abans que la planta entri en funcionament”.\nPer la plataforma, aquestes restriccions suposen un greu incompliment dels compromisos de l’ACA i que devaluen les característiques d’un projecte unitari que havia de ser “modèlic” tant des del punt de vista del tractament de les aigües com de la seva integració paisatgística i ambiental. També assenyalen que, a efectes pràctics, aquesta decisió deixarà inacabada la infraestructura, i que amb la no realització del centre d’interpretació la depuradora perd el seu potencial d’aprofitament didàctic i de sensibilització ciutadana pel cicle de l’aigua.\nFinalment, tot i que Salvem la Vall de la Riera valora “molt positivament” que per fi es pugui disposar d’aquesta infraestructura, “que millorarà molt la qualitat de l’aigua que s’aboca al mar”, apunten, també denuncia que, “no obstant això, les restriccions pressupostàries de l’ACA no poden servir com a coartada per deixar sense executar de manera indefinida parts del projecte que considerem cabdals i que estaven contemplades des de l’inici”.\nJa!!!... Medi Ambient afirma que les obres de Can Juncadella no es poden legalitzar . Diari de Girona 10/11/10\nUn cop ja s'ha fet el mal, un cop finalitza la temporada estiuenca, un cop... etc, etc, etc,... . I s'obren les apostes... Qui aposta perquè es recuperarà l'espai malmès???\nMedi Ambient afirma que les obres de Can Juncadella no es poden legalitzar\nDiari de Girona 10/11/10\nLes obres i edificacions construïdes es troben en espai protegit i al parer del Govern serien incompatibles\nVan reomplir la cala Rajols amb sorra tot i ser una platja de pedres. diari de girona\nEl Departament de Medi Ambient de la Generalitat ha portat als jutjats les actuacions que s'han fet a la finca de can Juncadella de Lloret de Mar i segons el delegat de la conselleria a Girona Emili Santos les obres i edificacions que s'hi han fet darrerament "no es poden legalitzar, perquè són incompatibles amb un espai protegit".\nI és que, aquesta finca es troba en una paratge dins el Pla d'Espais Natural (PEIN) Massís de Cadiretes i per tant, al seu parer, les actuacions que s'hi han fet darrerament, com ara construir-hi una escala, omplir una platja amb sorra tot i ser de pedres, fer-hi noves edificacions, entre altres; tot això "pot ser constitutiu de delicte".\nAquestes declaracions fetes ahir a Nova Ràdio Lloret són el que han portat el Departament de Medi Ambient a denunciar una sèrie de construccions irregulars, que van poder descobrir els agents rurals fent una inspecció per aire, i amb la qual van concloure que hi havia edificacions que des del departament que si bé es coneixien a través de denúncies, un cop inspeccionat es va concloure que n'hi havia més que no s'havien conegut abans, relata Santos.\nAquests fets s'han posat al coneixement de la Fiscalia de Medi Ambient i el jutjat de Blanes i ara el departament, explica el seu titular a Girona, no pot fer més, sinó que "posar-ho en el seu coneixement i estar a la seva disposició per qualsevol consulta". I és que el que Medi Ambient considera és que si bé no es podran legalitzar les obres en ser en una zona protegida perquè "la major part no són compatible amb la protecció de l'espai".\nI per Santos, quan els amos de la finca, vinculats amb l'exprimer ministre del Kazakhstan, al seu dia "no van valorar que compraven una finca dins espai protegit" i a més, explica que si bé "els recursos econòmics no són problema per ells però és difícil que es posin a to" després les moltes actuacions irregulars i tots els expedients oberts per part de l'Ajuntament.\nEtiquetes de comentaris: costa, espais-Lloret de Mar, notícies, urbanisme\nExòtics 9/11/10... un problema massa greu, moltíssim, i l'administració mirant cap a l'altre costat, vaja...\nSense prevenció, sense control i vigilància àgil un cop detectats, i sobretot sense voler solucionar les causes (no les conseqüències)... ja poden dir o fer lo que vulguin, que l'administració és un colador de problemes i una butxaca foradada.\nUn cop hi són, només ens queda veure com lenta, però imparablement, arriben a tots els raconets del país, amb l'única incògnita de quan serà, i amb un munt de bones intencions inútils. Això sí, tot això ho paguem nosaltres, no els responsables o els il·luminats de l'administració...\nEls afectats per plagues denuncien la relaxació del control sanitari\nEl Periodico 9/11/10\nNomés el musclo zebrat ha causat a Endesa 2,5 milions d'euros en pèrdues\nUn cargol poma cobert de fang, al costat dels seus ous (de color rosat), en un arrossar del delta de l'Ebre. arxiu / joan revillas\nResponen a noms com musclo zebrat, cargol poma acanalat, cranc americà, morrut roig i, la més devastadora, l'arna del tomàquet (també coneguda pel seu nom científic, Tuta absoluta). Han arribat a Catalunya durant l'última dècada i han proliferat tant i tan ràpid que en aquests moments constitueixen autèntiques plagues que arruïnen collites i ocasionen seriosos danys en infraestructures. «És evident que les administracions han abaixat la guàrdia, que els controls sanitaris que s'haurien d'aplicar sobre les importacions, tant de vegetals com d'animals, sens dubte s'han relaxat», va denunciar ahir Joan Caball, coordinador del sindicat Unió de Pagesos (UP).\n«Haurien d'invertir en més mitjans i destinar més recursos a aquests controls», va reclamar Caball al Govern central -responsable dels Punts d'Inspecció Fronterera (PIF)- i a la Generalitat, que és qui ha de vetllar pel compliment de les normes de sanitat vegetal i animal. A més, «haurien d'incidir més en les qüestions d'educació ambiental i, si és necessari, incrementar les mesures policials», va afegir Antoni Palau, gerent de l'àrea de medi ambient a les centrals hidràuliques de l'elèctrica Endesa.\nFOCUS PRINCIPALS / Aquaris, entitats dedicades a la repoblació de peixos amb destí a la pesca recreativa i altres negocis relacionats amb la importació de fauna aquàtica figuren, segons Palau, entre els principals focus d'entrada d'espècies invasores. «Cada vegada que s'allibera una nova espècie piscícola en un riu o en un embassament, s'hi introdueix també tota la seva cohort de paràsits», va explicar el biòleg.\nL'expansió dels nous colonitzadors (mol·luscos i insectes, vinguts majoritàriament d'Àsia o l'Amèrica Llatina) obeeix, entre altres qüestions, a la seva resistència als tractaments químics convencionals. A més, en el cas del cargol poma, «el problema és que es troba en un territori ecològicament molt fràgil, i per tant s'ha de mirar d'eradicar amb mètodes que no resultin agressius amb l'entorn», va observar Dani Forcadell, arrossaire i un dels primers a denunciar públicament la presència del mol·lusc. La Generalitat, que aquest juliol va donar al cargol poma rang de plaga, ha anunciat la seva intenció de dessecar un terç de les terres de cultiu del delta durant sis mesos per veure si d'aquesta manera s'aconsegueix controlar-lo.\nQUEIXES DELS AGRICULTORS / Riu amunt, la principal preocupació és el musclo zebrat, que des del 2002 ha generat només a l'empresa Endesa unes pèrdues de més de 2,5 milions d'euros. El bivalve s'instal·la en superfícies fixes, sobre les quals es reprodueix, fins a obturar-les. «Hem hagut de parar turbines i canviar les reixes de les preses en diverses ocasions», va explicar Palau. Al camp, no s'han calculat els danys causats pels invasors -«hi ha tanta gent afectada que encara no n'hem recollit totes les dades», va dir el coordinador de la UP-, però «hi ha hagut pagesos que han hagut d'arrencar totes les plantes de tomàquets dels hivernacles per culpa de la Tuta absoluta», va assegurar.\nSi tens molta pasta, les lleis per a la protecció del Medi Natural no van amb tu... Can Juncadella (Lloret de Mar) 8/11/10...\nI és que en matèria de Medi Natural i Política Territorial, qui mana és la pasta, no les titelles de l'administració...\nEl Punt 8/11/10\nLa finca de Can Juncadella , des de la platja de Canyelles, amb l'edifici principal en segon terme i la caseta de la platja. Foto: N.F.\nEntrada a la porpietat\nEtiquetes de comentaris: espais-Lloret de Mar, legislació, notícies, urbanisme\nEtiquetes de comentaris: enllaços d'interès, urbanisme\nERC demana la senyalització de la zona agrícola del Pla de Grau (Malgrat de Mar) 8/11/10\nEl grup municipal d’ERC demana que es senyalitzi la zona agrícola Pla de Grau\nÉs un dels espais agrícoles que queden al Maresme.\nL’eliminació del darrer pas a nivell del municipi ha suposat la construcció d’un pas elevat sobre la via del tren davant el Molí vell. El pas també ha suposat la construcció d’una rotonda i l'arranjament de dos camins d'accés. Aquesta obra garanteix la seguretat de vehicles i persones.\nEn la senyalització de tot aquest tram, ERC ha demanat que s’inclogui en les senyals viàries la senyalització de la zona agrícola del Pla de Grau.\nEl Pla de Grau és un gran espai agrícola on es conreen sobretot productes d'horta: enciams, tomàquets, patates, mongetes... És un dels espais agrícoles que queden al Maresme.\nconreu en el Pla de Grau\nAquesta tarda hi havia una esmerla (Falco columbarius) femella per la zona propera a Mas Mora (Tordera), i en David Caballé ha vist altre - potser la mateixa? - per la zona de Fibracolor, a l'altre costat del riu.\nEl passat dilluns 1/11/10 hi havia una pel tram final del riu i sobre els camps propers de Blanes, riu avall d'on s'ha vist avui.\nMigrants? O ja tenim hivernant per la zona?\nMussol emigrant (Asio flammeus), migrant costa avall 8/11/10\nAquest vespre-nit ha passat volant un mussol emigrant (Asio flammeus) per la desembocadura del riu Tordera, xinu-xano contra vent, a ran de platja i costa avall.\nÀguila pescadora (Pandion haliaetus) a Les Llobateres (Sant Celoni) 5/11/10. Enric Badosa\nAquest divendres l'Enric Badosa va veure una àguila pescadora (Pandion haliaetus) a Les Llobateres (Sant Celoni). Va capturar un peix, es va aturar a una torre de telefonia mòbil del Perxistor, i va ser assetjada per un aligot comú (Buteo buteo).\nPer la zona i pel tram del Perxistor, també...\nperseguint a l'àguila pescadora\nfotografia d'Enric Badosa...\nCreant un grup de treball per a la desembocadura de La Tordera 7/11/10. Orchis\nEl grup matiner, a mig matí s'ens van afegir la resta...\nAl final no ha pogut ser possible la foto complerta de grup, vaja, però es farà ;)\nDeu ni do!!! Quina manera de currar!!!\nAquest matí s'han plantat més tamarius, s'ha regat tota la plantació de la setmana passada, s'han tret canyes tombades i lo que ha fet falta... Agrair a tots la feinada feta, a Càmping La Tordera la possibilitat de fer-ho i el suport logístic... i ja preparem un grup de treball per a la desembocadura de La Tordera (Malgrat de Mar - Blanes).\nEls propers dies s'oficialitzarà la creació del grup, obert a qui vulgui i dins les possibilitats de cadascun de nosaltres... lo que importa són les ganes de contribuir a la millora i protecció d'aquest espai natural nostre... de tots!\nSi en voleu formar part o si teniu qualsevol consulta al respecte, no dubteu en demanar... javierfartet@msn.com


CONVOCATORIA D’ASSEMBLEA (Places escolars) | Sant Andreu Sud\nCONVOCATORIA D’ASSEMBLEA (Places escolars)\nMANQUEN 62 PLACES a P-3\nDavant la mancança de places escolars de P3 pel curs 2013/2014, os convoquem a l’Assemblea que se celebrarà el divendres 12 d’abril a les 18:30h a Can Portabella, al carrer Virgili 24.\nCom cada any ja disposem de les dades de les preinscripcions escolars al nostre barri. Aquest any a més a més de donar les dades ens agradaria fer un petit comentari que es desprèn de les dades que recopilem.\nUn any més (i ja en sumem 7) tornen a mancar places escolars al barri, aquest cop 62. Durant aquests últims 7 anys sempre han mancat no menys de 30 places i fins a 123 places. Després de molta feina i moltes accions es va aconseguir la creació de dues escoles públiques. Durant els últims 4 anys hem estat reivindicant la necessitat d’una escola pública més i la construcció definitiva dels centres que estan actualment en barracons.\nSom conscients dels temps que ens toca viure, per no dir sobreviure, però no sempre ha estat així i, a més, sempre hi haurà prioritats i l’educació ens sembla que n’és una. També reconeixem la dificultat i la complexitat que representa el procés de preinscripcions i tot el que envolta l’educació i què hi ha dades que són molt difícils de preveure, però si pensem que les coses es podrien fer d’una manera diferent i que caldria tenir més diàleg i transparència. No volem que les nostres reflexions sonin a atac, la nostra voluntat sempre ha estat ajudar en tot el possible però creiem que hi ha coses que hem de dir.\nDes de l’Administració, bàsicament el Consorci d’Educació de Barcelona, porten tots aquests anys negant-nos la situació amb les excuses més inversemblants: és un boom puntual, s’ha reduït la immigració, etc. Però les dades, any rere any, ens segueixen demostrant que això no és cert, CAL UNA ESCOLA MÉS.\nSi això per si sol ja és un fet greu, encara ens sembla més sorprenent que:\nEls responsables segueixen sent quasi els mateixos\nNo reconeixen la situación\nNo s’excusen pels seus errors\nS’autoqualifiquen d’excel·lents gestors dels recursos públics.\nNo tenim totes les dades necessàries per saber això últim, mai hem tingut totes les dades, tot i que sempre les hem demanat, així que no podem formar-nos una opinió objectiva. Ara bé, potser si en lloc de “gestionar recursos”, pensessin en les persones (famílies, nens, mestres, directors, etc.) potser les nostres gràfiques de dades escolars serien diferents.\nSegons la LEC, les famílies tenim el dret d’escollir l’escola dels nostres fills i filles. Però la realitat és que després del primer sedàs del procés, 1 nen o nena de cada 4 no pot anar a l’escola escollida per la seva família i, aquest any, 62 nens no poden anar a cap de les escoles escollides per les seves famílies.\nNo podem afirmar si els recursos econòmics s’optimitzen o no, ja que no en tenim cap dada oficial. Ara bé, si tenim en compte les solucions temporals (o més ben dit pegats) que s’han anat utilitzant fins ara han estat afegir bolets (afegir línies addicionals de 25 nens) i augments de ràtio (posar més nens per aula), potser no és tan mala idea fer una escola pública més tot pensant en una possible reconversió d’aquest edifici per secundària, sempre ens agrada recordar que tots aquests nens segueixen creixent.\nUs deixem un últim número per què hi penseu. Aquest any la solució proposada per l’Administració ha estat fer un “bolet” i ampliar la ràtio amb un nen més a totes les línies de totes les escoles, públiques i concertades. Si no s’hagués fet i només s’hi haguessin ofertat les places reals que tenim al barri, el nombre de nens sense plaça escolar al barri seria 108.


Google+ Edithsme: Els cursos del SOC\nLa realitat és que m’agrada i se’m dona bé tot el relacionat amb la informàtica i em crec capaç de cercar, reagrupar i sintetitzar qualsevol informació en funció d’un objectiu encomanat.\nDoncs si els meus objectius laborals podien anar creixent i encaminar-se a altres coses que no foren rere un taulell , com tasques d’arxiu, actualitzacions.. . Perquè no ?\nI així és com m’he apuntat a diferents cursos del SOC “Edició de vídeo” “Tractament d’imatges” i ara aquest últim “Edició de blocs aplicats a l’àmbit laboral”\nI és d’aquests cursos i d’altres que penso fer que us parlaré en altres entrades. Tan sols dir-vos que han estat experiències molt positives i que m’han aportat molt, tant de creixement personal ( gràcies per damunt de tot als meus companys de curs i als tutors pertinents) com de creixement laboral\nPer cert, val a dir que tots aquests cursos, tot i que es poden fer presencialment jo els he fet online , perquè d’aquesta manera podia gestionar millor el meu temps.\nDe tota manera si pertanyeu a aquest selecte i cada vegada més ampli grup dels “aturats del món” us recomano que llegiu els blocs de la Veronica, Cristina i Carme,\nPublicat per Edith a 12:42\nJoan Pau 27/2/12 21:48\nMolts ànims de part meva!!


ICAPE - 140 alumnes de Primària i Secundària recullen els permisos de venda per participar al Mercat ICAPE de Palma\n140 alumnes de Primària i Secundària recullen els permisos de venda per participar al Mercat ICAPE de Palma\nAl voltant de 140 alumnes han recollit avui a l’Ajuntament de Palma el permís d’ocupació de via pública per participar al mercat ICAPE, activitat del projecte d’impuls a l’emprenedoria organitzat per la conselleria de Treball, Comerç i Indústria i la conselleria d’Educació i Universitat, i coordinat per l’Institut d’Innovació Empresarial (IDI). Els estudiants representen a 49 grups de Primària i Secundària de 23 centres escolars de Palma i altres municipis mallorquins que durant aquest curs han dut a terme ICAPE.\nL’acte ha comptat amb la presència del batle de Palma, José Hila; la directora gerent de l’Institut d’Innovació Empresarial, Núria Hinojosa; la directora general de Formació Professional i Formació del Professorat de la conselleria d’Educació i Universitat, Maria Francisca Alorda; i la regidora d’Educació i Esports, Susanna Moll.\nEn total, 3.350 alumnes de Mallorca, Eivissa i Formentera participen enguany al projecte ICAPE que té com a objectiu principal impulsar les capacitats emprenedores dels estudiants, al mateix temps que treballen els valors i la responsabilitat social. A més, es pretén que els estudiants aprenguin a treballar en equip, prendre decisions i assumir responsabilitats, a través de la metodologia de treball cooperatiu que es du a terme dins l’aula.\nLes escoles s’adhereixen a ICAPE de forma voluntària i durant aquests cinc anys de vida la majoria de centres ha repetit l’experiència i fins i tot l’han ampliat a més cursos. De fet, el nombre de grups de Secundària que han participat enguany s’ha incrementat un 20% respecte el curs anterior.\nEl programa té tres línies d’actuació:\nEME (Emprendre a la meva escola) destinat a alumnes d’Educació Primària (35 grups).\nJES (Joves Emprenedors Socials) destinat a alumnes d’Educació Secundària (42 grups).\nJEA (Joves Emprenedors Associats) destinat a alumnes de Formació Professional Bàsica. Aquesta línia ha començat aquest curs (10 grups).\nDurant el curs, els alumnes creen i gestionen una cooperativa, en el cas de Primària i Formació Professional, o una ONG, en el cas de Secundària. Passen per totes les etapes de formació d’una empresa: nom i logotip, estatuts, elecció de junta directiva i generació de CIF. Després elaboren productes o organitzen serveis per aconseguir beneficis que els de Secundària donen a un projecte de cooperació proposat per una ONG real. Els més petits inverteixen part dels doblers en una sortida de grup i la resta els cedeixen a una ONG. Les ONG que col·laboren amb ICAPE són Llevant en Marxa, Juntos, Fundació Campaner, Escola en Pau i Fundació Vicenç Ferrer.\nPer tal d’aconseguir vendre tota la producció, l’IDI organitza el mercat ICAPE, on es reuneixen tots els centres participants durant un matí i posen en pràctica tots els coneixements apresos durant el curs. Gràcies al permís municipal aconseguit avui, els alumnes poden vendre els productes elaborats o els serveis que han organitzat. El mercat de Palma tendrà lloc el dia 17 de maig a la Plaça Major. També s’organitza un mercat a Manacor (15 de maig) i un altre a Eivissa (12 de maig).


Amics del Poble Sahrauí finalitza la Caravana per la Pau - Portal de Xàtiva\nAmics del Poble Sahrauí finalitza la Caravana per la Pau\nEl col·lectiu ha arreplegat més de 1.400 quilos d’aliments\nAmics del Poble Sahrauí de Xàtiva està a punt de finalitzar la Caravana per la Pau en la qual s’han recollit aliments bàsics com arròs, sucre i oli per al poble sahrauí que es troba en els Campaments de Refugiats de Tinduf. A hores d’ara, la gent del col·lectiu es troba organitzant els aliments en caixes per a preparar-lo per a l’enviament. Es calcula que se superaran els 1.400 quilos d’aliments.\nDemà dissabte a partir de les 8:30 hores, els integrants de l’associació aniran al local on s’han emmagatzemat els aliments recollits i carregaran el camió que ha de dur aquestos aliments al magatzem que la Federació d’Associacions de Solidaritat amb el Poble Sahrauí del País Valencià (FASPS-PV) ha disposat a Paterna. Allí s’afegirà a l’ajuda que han arreplegat els altres col·lectius del País Valencià i enviar-lo durant el mateix mes de febrer als Campaments de Refugiats Sahrauís.\nDes d’Amics del Poble Sahrauí de Xàtiva agraeixen a tota la gent de Xàtiva, Genovés, Novetlè i la Pobla del Duc que ha participat en aquesta activitat solidària amb els refugiats sahrauís.\nPublicado el febrero 21, 2014 Autor Portal de XàtivaCategorías Solidaridad, XàtivaEtiquetas aliments, amics, caravana, pau, poble, sahraui, Xàtiva\nAnterior Entrada anterior: La llibreria La Costera acull demà la presentació de “El pas dels maulets”\nSiguiente Entrada siguiente: La ópera “Las Bodas de Fígaro” llega el lunes al Gran Teatro de Xàtiva


COBRA – Bateries sense Cobalt per a aplicacions als automòbils del futur\nPàgina inicial/Innovació i Desenvolupament de Producte, Projectes Europeus, WEEI/COBRA\nNova tecnologia de bateria de ions de liti sense cobalt per millorar les deficiències actuals de les bateries de vehicles elèctrics (VE), a través de la millora de cada component en el sistema de bateria de manera integral.\nEl projecte COBRA desenvolupa un nou sistema de bateria únic que combina diverses característiques, com una densitat d’energia superior, un baix cost, l’augment de cicles i la reducció de materials crítics, amb l’objectiu de donar resposta a les deficiències que presenten actualment les bateries de vehicles elèctrics (VE). Aquesta nova tecnologia de bateria de ions de liti es demostrarà en TRL6 (paquet de bateries) i es validarà en un banc de proves de vehicles elèctrics automotriu.\nLa innovació impulsada en el marc del projecte presenta una fàcil adaptació a les línies de producció i una major adopció al mercat, a la vegada que ajuda a enfortir la posició d’Europa en aquest camp.\nLa Unitat de Waste, Energy and Environmental Impact (WEEI) d’Eurecat participa en el projecte liderant el desenvolupament de models electroquímics semi empírics, basats en les físiques involucrades en les bateries, i l’avaluació de l’estat de càrrega i de salut de les bateries, amb l’objectiu de comparar rendiments de les diferents generacions de cel·les desenvolupades. D’altra banda també realitzarà simulacions de dinàmica de fluids i models de comportament tèrmic de les cel·les en condicions de càrrega i descàrrega, per assegurar unes condicions de treball òptimes per l’aplicació en vehicles elèctrics necessàries en el moment de prendre decisions sobre el disseny dels empaquetaments de les bateries. A més, per tenir la certesa d’una alta precisió del model creat, també participa en testos estàndards que permetran caracteritzar els paràmetres necessaris per al rendiment òptim i la durabilitat de les bateries. Finalment, la Unitat WEEI s’encarregarà de realitzar una avaluació del cicle de vida de les bateries desenvolupades, juntament amb un estudi de l’ús de la segona vida d’aquestes bateries quan ja no siguin útils per als vehicles elèctrics, i determinarà el reciclatge dels nous materials desenvolupats.\nPer últim, la Unitat de Desenvolupament de Producte és responsable de crear un disseny òptim per a l’empaquetat de les bateries i d’un sistema òptim de refrigeració per assegurar les condicions perfectes de treball i minimitzar el deteriorament d’aquest nou tipus de bateries, augmentant el seu temps de vida útil.\nEl projecte COBRA, liderat per l’Institut de Recerca en Energia de Catalunya (IREC), compta amb la participació d’un consorci format per 19 organitzacions i entitats líders en la fabricació de bateries.\nProjecte finançat pel programa Horizon 2020 de la Unió Europea dins el programa EU.3.4. – SOCIETAL CHALLENGES – Smart, Green And Integrated Transport i la convocatòria LC-BAT-5-2019 – Research and innovation for advanced Li-ion cells (generation 3b)


Sèries de TV. Entrevista amb Toni de la Torre – El lloc del crim\nPublicat a 23/05/2013 per El lloc del crim en Uncategorized // 0 Comentaris\nAvui entrevistem a Toni de la Torre, periodista especialista en sèries de televisió. Participa en programes de ràdio (els dilluns a El món a RAC1), televisió (Arucitys) i premsa escrita (TVMania amb La Vanguardia), alhora que alimenta diverses webs i blocs amb els seus comentaris de les sèries que podem veure (adjuntem els links al final del post). Amb ell parlem de clàssics i últimes novetats en l’àmbit negre , d’Amèrica vs Europa, i dels canvis entre cinema i televisió.\n– Toni, sempre hem vist sèries, però és cert que des de fa uns anys sembla que és un format que viu un auge especial. Veiem sèries d’arreu del món, estrenades en altres països, quasi sense esperar que arribin aquí. A què creus que es deu aquest revifament?\nHi ha molts factors que influeixen. Pel que fa a casa nostra, és clau Internet, que permet una nova manera de consumir sèries i ha establert un pont entre nosaltres, com a espectadors, i les produccions d’altres països. Ara podem veure les sèries que es fan arreu del món sense esperar que les emetin els nostres canals (si ho fan). Això ha contribuït en gran mesura a la febre de les sèries a casa nostra, perquè les hem descobert. Pel que fa als Estats Units, per exemple, això és diferent. Però allà també s’ha produït un canvi, que és el creixement de propostes d’autor gràcies a iniciatives de canals per cable, que aposten per la creativitat i col·loquen el guionista en una posició de poder que abans no tenia. Li han donat una llibertat amb la que han explorat el mitjà i l’han portat a territoris que fa uns anys eren impensables.\n– Les sèries estan guanyant terreny al cinema?\nPenso que són mitjans diferents, i que hi ha històries que es poden explicar en una sèrie però no en una pel·lícula, i a l’inrevés. Hi ha algunes premisses de sèries que tenen tan poc recorregut que més valdria que n’haguessin fet un llargmetratge; i en canvi hi ha premisses de pel·lícula que agrairien tenir unes quantes temporades per davant. Són dos mitjans diferents i complementaris, que també exigeixen coses diferents a l’espectador. Una sèrie implica “hipotecar-te” un nombre d’hores molt més gran, això per començar. D’altra banda, és cert que les sèries estan en un moment creatiu excepcional, però no penso que el cinema estigui estancat (com es diu sovint). En tot cas, està estancat el cinema comercial, perquè jo veig pel·lícules d’autor i independents molt interessants.\n– Alguns vam créixer veient reposicions de grans sèries clàssiques com Perry Mason, Ironside, Colombo… que han passat a la història de la televisió. Què les feia tan especials?\nPrincipalment els personatges. No tens una bona sèrie de televisió si no tens un protagonista amb ganxo, amb el que t’hi vulguis implicar i passar hores de la teva vida. En el cas de les sèries que menciones això és encara més evident, perquè són ficcions molt centrades en el protagonista. Avui dia les sèries tenen tendència a ser més corals, però als anys 60 i 70 predominaven les “sèries de personalitat”. Aquestes sèries acostumen a deixar un record més marcat en l’espectador ja que en certa manera el contacte que tens amb el protagonista és més intens. Una sèrie actual que també és així seria Dexter.\n– Als 70’s i 80’s es van fer sèries com Cagney i Lacey, Canción Triste de Hill Street… sèries amb més acció i algunes d’elles amb històries més humanes i escenes més costumistes. Van canviar aquestes sèries el plantejament d’aquest gènere a TV?\nCanción triste de Hill Street va ser fonamental. Steven Bochco va gaudir d’una llibertat creativa inusual en aquella època (de nou, la clau de tot plegat). Va ser la primera sèrie que va combinar arcs argumentals de llarga durada amb d’altres curts del mateix episodi, i que va començar a lligar trames pensant en el concepte de temporada. També va ser una sèrie molt més realista del que era habitual, amb molt d’ús d’argot, es va experimentar amb el temps narratiu, amb episodis que duraven exactament un dia a la vida dels protagonistes, etc. I a nivell tècnic va aprofitar elements propis del documental, predominant els primers planos i un ritme de muntatge que en aquella època era molt poc habitual.\n– A Espanya hi ha hagut algunes produccions com Policías, El comisario, i més recents com Los Misterios de Laura i la catalana Kubala Moreno i Manchon. Tenen aquestes sèries alguna “marca” comuna?\nNo crec que hi hagi res que les unifiqui a totes. Però tampoc és necessari. Justament, si volem sèries d’autor és interessant buscar que una ficció que trenqui amb el que s’ha fet prèviament. Malauradament la sèrie d’autor al nostre país és pràcticament inexistent.\n– Al nostre bloc recordem en ocasions La huella del crimen, una ficció basada en fets reals, que va mostrar la vessant negra de la societat espanyola en una televisió que recordem encara una mica naïf. Quina valoració en fas d’aquesta sèrie?\nÉs un exemple de ficció ben feta des de la televisió pública. Evidentment, és difícil posar-la al costat de sèries similars actuals, però en el seu moment va ser una sèrie valenta i molt diferent a tot el que estava fent, que era força innocent i, com dius, naïf. Una de les coses que penso va ser un gran encert és que fes servir la història real del país, el substrat de la crònica negra real, per convertir-la en ficció. Això és el que fan constantment els nord-americans i els britànics amb les seves sèries: indagar en el si de la seva cultura.\n– Tot i que sempre n’hi ha hagut, avui en l’àmbit negre tenim més productes europeu, en especial britànic. Sèries de gran qualitat com Whitechappel, Sherlock, Wallander, Prime suspect, Broadchurch… En què diries que es diferencien de les produccions americanes?\nLes produccions nord-americanes compten amb la factura visual, i les britàniques amb el realisme. Aquesta és la divisió tradicional entre totes dues. La majoria de canals als Estats Units no poden arribar a segons quins nivells de violència, i aquest és un handicap que des del Regne Unit aprofiten per fer ficcions més crues i més impactants. De tota manera, per mi la millor ficció negra que s’està fent actualment prové de Dinamarca i Suècia. Sèries com Forbrydelsen, Bron/Broen, Those Who Kill, etc…\n– Algunes d’aquestes sèries tenen un format diferent, amb episodis més llargs i temporades més curtes. Es generalitzarà aquest format?\nLes sèries britàniques tenen tendència a fer temporades curtes. És una qüestió de pressupost i necessitats de producció, però ells ho han convertit en la seva marca: és breu però és d’alta qualitat. En realitat els funciona molt bé i als Estats Units estan escurçant les temporades cada vegada més (la crisi econòmica es fa notar en aquest apartat).\n– I del que s’està fent actualment als Estats units, què en destacaries?\nPel que fa al gènere negre, s’estan dedicant a adaptar ficcions nòrdiques. The Killing n’és un bon exemple. Però hi ha propostes interessants, com ara Hannibal.\n– Quins elements creus que ha de tenir una bona sèrie del gènere?\nUna bona atmosfera i molta intel·ligència al guió. Has de ser més llest que l’espectador, sobretot quan es tracta de resoldre un crim. Has de ser capaç d’enganyar-lo i al mateix temps que no se senti estafat (és a dir, que l’engany no tingui truc). Això cada cop és més complicat perquè l’espectador cada vegada té més experiència i més referències.\n– Si haguessis de triar una sèrie de gènere negre d’entre totes les que hem vist o seguim veient avui dia, amb quina et quedaries?\nAmb Forbrydelsen. Tot i que actualment la que em té boig és The Fall.\n– I si ampliem a la resta de gèneres, quina seria per tú la teva sèrie de capçalera?\nPregunta molt complicada! Diguem que The Sopranos, The Wire, Twin Peaks i Lost no faltarien en cap llista meva.\n– A part de les teves col·laboracions a TV , ràdio i blocs, has publicat “Las series que no me dejan dormir”, “Dr. House. Guía para la vida” y “Descifrando el misterio de Perdidos”. Estàs treballant ara en algun nou projecte?\nHe llençat fa poc el web-calendari www.estrenosenserie.com i n’estic molt content!\nSi voleu visitar el web de Toni de la Torre, cliqueu aquí.\nSi voleu visitar el bloc Sèries en bloc, amb els posts d’en Toni de la Torre, cliqueu aquí.\nEn Toni també participa en la secció Sèries x la vena al programa Aruscitys de 8TV.\nI finalment, podreu seguir a en Toni a Twitter a @tonidelatorre i a Facebook a https://www.facebook.com/tonidelatorre.series


"Sihir i la nit de Reis", el dissabte, 7 de desembre a Ulldecona - Diari del Maestrat\nInici Comarques Ulldecona “Sihir i la nit de Reis”, el dissabte, 7 de desembre a...\nDissabte, 7 de desembre a les 18 h. – Teatre Orfeó Montsia Ulldecona\nSIHIR I LA NIT DE REIS / CIA. LAZZIGAGS\nEspectacle per a tota la família escrit i dirigit per Lídia Linuesa, amb música i direcció musical de Marc Sambola.\nSihir i la nit de Reis surt de dins del món màgic que envolta aquesta nit. La Laia, una nena de 12 anys, i l´Aran, un nen de 6, són dos germans que han d´anar a viure a casa de la seva tieta la nit de Reis.\nEls pares han hagut de marxar precipitadament i no saben quan de temps seran de viatge. L´Aran està preocupat perquè té por que els Reis no sàpiguen on viuen ara. La Laia està enfadada amb els pares perquè han marxat. La tieta decideix ajudar-los i els fa llegir un llibre molt especial d´on surt en SIHIR, un personatge màgic aprenent de mag que s´ha emportat per error, “ El Gran Llibre de les Adreçes” dels nens i nenes que cada any preparen els patges reials. Això farà que aquesta nit sigui la nit de Reis més màgica que mai han viscut.


Vells, sí; però no tontos - Diari de Girona\nVells, sí; però no tontos\nAlguns bancs molesten últimament als vells perquè facin servir el mòbil i el caixer electrònic en comptes d'anar a fer la guitza a les seves oficines. La idea és estalviar-se locals i nòmines de personal, per descomptat; però molts d'aquests clients vells s'han enfadat per la desconfiança en les seves capacitats. Potser amb raó.\nAls vells ja els han tret fins el nom per substituir-lo per eufemismes més aviat ensopits com «tercera edat», «majors» i tot per aquest pal. Ara es pretén suggerir que també són lleument babaus.\nNo d'una altra manera s'entén que moltes empreses de serveis, financeres o d'un altre tipus, donen per fet que els jubilats no saben entendre's amb les tecles d'un caixer automàtic o d'un ordinador i els ofereixen paternals consells al respecte. Pitjor encara que això, la població en general assumeix aquesta idea en demandar que se'ls proporcionin majors facilitats als veterans, com si fossin una mena de tolits tecnològics.\nTampoc cal exagerar. Bill Gates ha complert ja els joiosos 65 i, per estrany que sembli, es maneja bastant bé amb la informàtica com a usuari i fins i tot de beneficiari. Aquesta és també l'edat de Tim Berners-Lee, que passa per ser l'inventor de la World Wide Web que ens permet a tots trastejar per internet.\nEls ordinadors personals es van començar a popularitzar fa ja més de trenta anys, del que bé es podria deduir que un octogenari d'ara mateix ha arribat a usar-los durant una part de la seva vida laboral. Per descomptat, no són un artefacte futurista, ni molt menys, per als que caminen per la setantena o acaben de jubilar-se.\nÉs cert que hi ha diferències professionals i educatives entre els membres d'una mateixa generació; però això val per a totes. Mick Jagger, un suposar, té 77 anys, cosa que tècnicament el converteix en un vell per més que fins fa res anés fent salts pels escenaris. Pocs deuen pensar que ell o els seus també anyencs col·legues de banda són gent incapaç de gestionar unes simples claus a internet.\nEn detalls com aquests es coneix que els ancians tenen mala premsa a Espanya i al món. Ni tan sols se'n lliuren els japonesos, nació famosa per la seva vellesa i la dels seus ciutadans, on el ministre de Finances, Taro Aso, no dubta a demanar als jubilats que es vagin morint per alleujar la càrrega de la Seguretat Social. L'esmentat Aso ha complert ja els vuitanta, però aquí segueix, cavalcant contradiccions.\nCuriosament, són els polítics -a qui més hauria de molestar la despesa en pensions- els que millor tracten, en general, la gent de certa edat. És ben conegut l'amor dels governants als avis, majorment en època electoral. Els organitzen festes, els prometen pujades de pensions, els obren locals per jugar a la brisca i no paren de garantejar-los el vot.\nMolts dels així cortejats malpensaran, potser, que no es tracti en realitat d'un genuí desvetllament; però, qualsevol que sigui la raó, sempre és agradable rebre les atencions dels que manen.\nPer una vegada, i sense que serveixi de precedent, les empreses que tracten (i de vegades maltracten) els qui ja estan fora del mercat de treball haurien d'aprendre de l'actitud dels polítics.\nTan ximples no seran els vells quan un d'ells exerceix d'emperador del món als 78 anys. L'anterior tenia 74 i era addicte a Twitter.