Divendres 02 de Agost de 2019\nLa resposta dels clients de a&o va ser sorprenent: 10.000 neteges menys en dos mesos.\nUna cadena d'hotels de Canàries ofereix descomptes als hostes a canvi de no netejar l'habitació.\nEls experts adverteixen que haurien de prendre's altres mesures "que tinguin menys impacte en la qualitat".\nUna cadena europea de hostels, a&o, ha començat a oferir als seus hostes (mentre duen a terme el check-*in) la possibilitat de prescindir de la neteja diària de les habitacions amb la finalitat d'avançar cap al turisme sostenible. I la resposta dels clients ha estat si més no sorprenent: en tot just dos mesos, s'han deixat de fer 10.000 neteges d'habitacions. Una cadena d'hotels de Canàries també ha implantat una mesura similar, oferint 20 euros de descompte per no netejar l'habitació Pot aquesta tendència continuar estenent-se? Els experts adverteixen que adoptar una mesura així comporta riscos...\nLa marca a&o opera actualment 35 establiments en 21 ciutats de sis països: Alemanya, Àustria, Holanda, la República Txeca, Dinamarca i Itàlia. A més, aviat obrirà un altre hostel a Varsòvia.\nLa companyia opera 26.000 places, i l'any 2018 va registrar cinc milions de pernoctacions. La seva facturació anual és de 152 milions d'euros.\nA&O Hostels desembarcarà a España en 2021\nSegons explica la cadena de hostels, "cada vegada que es neteja una habitació es consumeixen aproximadament 7,5 litres d'aigua (en la descàrrega de vàters, aclarit de lavabos, dutxes i sòls) i 0,07 kWh d'energia en aspirar durant cinc minuts les superfícies amb un aspirador de 850 watts".\nDe moment, la idea de proposar als clients prescindir de la neteja diària de l'habitació forma part d'un "estudi en la seva fase preliminar".\nLa prova pilot, realitzada durant maig i juny en tots els establiments de la cadena, es va dur a terme de la següent manera: cada vegada que arribava un client, en la recepció se li oferia "de manera simbòlica" una beguda gratis si prescindia de la neteja diària de l'habitació, al mateix temps que s'informava "sobre els efectes positius d'aquesta mesura en l'estalvi d'aigua i energia".\nEn aquest sentit, la prova realitzada "demostra que els clients estan disposats a involucrar-se activament en la política mediambiental de la companyia", explica Matthias Posth, gerent de Projectes d'Operacions de a&o Hostels.\n"La idea de prescindir de la neteja diària de l'habitació no és una novetat, ja que suposa un consum intensiu d'aigua i energia. No obstant això, és una mesura efectiva que contribueix a fer més sostenibles els allotjaments", afegeix el directiu.\nLa idea de no netejar les habitacions d'hotel s'ha implantat ja en altres llocs, encara que de manera limitada.\nA Espanya, per exemple, podem trobar casos d'hotels a Canàries, que ofereixen descomptes als clients a canvi de no realitzar la neteja diària d'habitacions.\nPel que respecta a la prova pilot duta a terme per la cadena a&o, "la resposta ens va sorprendre gratament: no esperàvem arribar a una xifra tan alta", indica Matthias Posth.\n"Amb la col·laboració dels hostes, s'han fet 10.000 neteges d'habitacions menys en tot just dos mesos, la qual cosa es tradueix en un estalvi total de 75.000 litres d'aigua, 708 kWh d'electricitat i 20.000 bosses d'escombraries”.\n"Si cada dos mesos s'aconseguissin xifres similars, s'estalviarien fins a 450.000 litres d'aigua, 4.248 kWh i 120.000 bosses d'escombraries en un any", explica.\nPrescindir de la neteja diària de l'habitació d'hotel pot reportar beneficis per al medi ambient... i per a l'empresa. Foto Julie Aagaard / Pexels\n"Aquesta prova pilot demostra que, en ser preguntats i en oferir-los incentius, els hostes consideren que és possible racionalitzar les tasques de neteja diària de les habitacions, que poden arribar a ser redundants", diu l'empresa.\nBona part dels hostes dels hostels a&o són viatgers joves, de les generacions Z i Milenial, amb una major conscienciació mediambiental\nPer això, assenyala Posth, “volem aprendre de les motivacions, necessitats i expectatives dels joves, un dels nostres principals segments de clients, per als qui volem continuar sent la seva primera opció d'allotjament”.\nLa cadena a&o Hostels també està implantant altres mesures de sostenibilitat: ús de productes orgànics i de proximitat per a l'oferta de menjars i begudes dels hostels; dosatge i ús limitat de productes que contenen clor en la neteja; il·luminació LED en el 100% dels establiments, etc.\n“Esperem prescindir aviat de l'ús de plàstics, especialment en les zones d'aliments i begudes, eliminant opcions ja empaquetades de melmelada o mantega, o suprimint embolcalls de plàstic dels aliments; per al que ja estem analitzant i provant diverses alternatives en els nostres allotjaments en tota Europa”, afirma Posth.\nA més, la cadena s'està plantejant "oferir alternatives de mobilitat sostenibles per a hostes i empleats".\nUll als hotels\nPodrien els allotjaments de gamma superior, com els hotels, seguir els passos dels hostels i dir als seus clients que renunciïn a la neteja diària de l'habitació per a ser més sostenibles?\nDe fet, des de fa anys els hotels ja suggereixen als seus hostes que, per a reduir el consum d'aigua, energia i detergents, no posin per a netejar les tovalloles del bany, sinó que les reutilitzin per a l'endemà.\nNo obstant això, suggerir als clients que prescindeixin de la neteja diària de l'habitació, encara oferint-los incentius, sembla una proposta més arriscada...\nUn risc a considerar: el client podria percebre que l'hotel tan sols busca reduir costos per a guanyar més diners\n"Cal anar amb compte a l'hora de plantejar iniciatives d'aquest tipus, perquè es podria girar en contra si el client percep que la teva pretensió és simplement estalviar costos", apunta Bruno Hallé, soci de la signatura consultora Cushman & Wakefield a Espanya.\nEn la seva opinió, "si es tracta realment de reduir la petjada de carboni i ser més sostenible, l'hotel pugui començar implantant altres mesures que tinguin menys impacte en la qualitat", explica Vaig trobar.\n"Per exemple, l'hotel pot apostar per oferir productes de proximitat en el bufet, evitar l'ús de plàstics, reduir al mínim els residus, utilitzar materials reciclats, etc, i tot això ha de formar part d'una estratègia global seriosa i fort que entengui l'hoste", remarca aquest expert.\n"Si apostem per la sostenibilitat, el client ha de rebre el missatge complet", conclou.


Un nou curs al nostre catàleg\nAnàlisi i gestió de conflictes: recursos i estratègies d'abordatge\nEn el dia a dia de qualsevol tasca professioanal els conflictes apareixen en un moment o altre; aquest curs ens facilitarà recursos per identificar-los i gestionar-los de forma que esdevinguin una font d'aprenentatge.\nJa a l'abast de qualsevol entitat, empresa i/o administració pública en format de Formació a mida i ben aviat amb inscripcions obertes per a qualsevol persona interessada.\nFeu-hi un cop d'ull i no dubteu en contactar amb nosaltres per a més informació!\nNou servei de Cessió d'Aula Virtual\nUn nou servei a l'abast d'entitats i/o professionals\nVoleu oferir una formació on line i no disposeu d'Aula Virtual? Us cedim la nostra!\nConsulteu les condicions en el següent enllaç i/o contacteu amb nosaltres per a més informació sense cap compromís.\nNou curs a l'Aula Virtual - "Canalitzar emocions negatives: eines i recursos pràctics / Canalizar emociones negativas: herramientas y recursos prácticos"\nInscripcions obertes per al nou curs virtual "Canalitzar emocions negatives: eines i recursos pràctics / Canalizar emociones negativas: herramientas y recursos prácticos"\nEns complau informar-vos que a partir d'avui ja teniu la possibilitat de dur a terme aquest curs amb dates obertes, sense dates límit ni horaris. La matrícula és continuada i us podeu inscriure en qualsevol moment.\nCom la resta dels nostres cursos l'oferim en català i castellà, a escollir pels alumnes.\nEn el següent enllaç trobareu tota la informació i l'accés al procés de matriculació.


Endavant (OSAN) - Baix Llobregat: Comunicat d’Endavant davant els judicis als encausats per protestar contra el Pla CAUFEC\nComunicat d’Endavant davant els judicis als encausats per protestar contra el Pla CAUFEC\nEls passats 19, 20 i 21 de maig, van ser detingudes a Esplugues de Llobregat un total de 36 persones que protestaven contra el Pla CAUFEC. Vuit d’elles van ser jutjades el passat 9 de setembre, acusades inicialment pels mossos d’esquadra de danys, desobediència, coaccions i desordres públics, tot i que finalment l’acusació del ministeri fiscal va quedar en una falta de desobediència lleu.\nA l’espera de la sentència d’aquest judici, els propers 23 i 30 de setembre seran jutjades les 28 persones activistes restants.\nDavant d’aquests judicis, des d’Endavant (OSAN):\n- Ens solidaritzem amb totes les persones encausades i en demanem la seva absolució.\n- Considerem un exemple de lluita i desobediència l’actitud d’insubmissió a les penes-multa que han tingut les 8 persones activistes ja jutjades; actitud que és constant en les condemnes relacionades amb les protestes contra aquest pla.\n- Un cop més, donem ple suport la Plataforma contra el Pla CAUFEC-Porta BCN d'Esplugues de Llobregat, un exemple de lluita i dignitat, d’organització popular i de protesta contra els projectes urbanístics i les polítiques fetes d’esquena a les persones i pensades només per satisfer els interessos d'uns pocs especuladors i empresaris.\nPaïsos Catalans, 18 de setembre del 2008\n[+] Més informació sobre aquesta lluita: http://www.moviments.net/noalplacaufec/


La policia fa quasi 50 denúncies a Palamós per 'botellón', el cap de setmana\nVehicle de la Policia Local de Palamós.\nLa Policia Local de Palamós i els Mossos d'Esquadra han aixecat prop de 50 actes de denúncia a grups de joves per fer 'botellons' al carrer, saltant-se les mesures de prevenció de contagis de la COVID-19. Les actuacions s'han centrat en la nit del divendres i, sobretot, la del dissabte, amb les principals concentracions a la zona de la platja Gran on hi ha l'estenedor de xarxes de pesca.\nEl 'botellón' no és nou en aquesta zona. Ja fa temps que se'n fan, fins i tot quan encara no havia esclatat la pandèmia. En els últims mesos, la Policia Local de Palamós ha mirat de mantenir-ne el control, que és difícil perquè els participants es dispersen amb facilitat quan veuen arribar la policia. Aquest divendres passat, el dia en què entrava en vigor el tancament de bars i restaurants, ja es va detectar grups bevent alcohol al carrer i es va decidir fer un control més estricte la nit del dissabte. Alfons Bartolomé, regidor de Seguretat Ciutadana de Palamós.\nAl llarg del cap de setmana s'han denunciat prop de 50 joves de Palamós i de poblacions veïnes, molts d'ells menors d'edat. El motiu és l'incompliment de les normatives COVID, no fent ús de la mascareta, sense mantenir la distància de seguretat o consumint alcohol i altres drogues a la via pública. Bàsicament a la zona de l'estenedor de xarxes de la platja Gran, però també a la plaça Murada o a l'interior del castell de Sant Esteve de Mar, a la Fosca. El regidor Alfons Bartolomé ha fet una crida a evitar aquestes conductes en uns moments molt delicats de la pandèmia com són els actuals.\nEls controls policials per evitar el 'botellón' a la via pública a Palamós es mantindran en els pròxims dies, amb especial incidència els caps de setmana.\n31/08/2020 - Societat Junts per Catalunya demana un pla contra el 'botellón'


Ramàs nº2 INTRODUCCIÓ\nEl Montsià és la comarca més meridional de Catalunya; la seva extensió és de 708,73 km2., i actualment està formada per dotze municipis: Alcanar, Amposta, Freginals, La Galera, Godall, Mas de Barberans, Masdenverge, Sant Carles de la Ràpita, Sant Jaume d'Enveja, Santa Bàrbara, la Sénia i Ulldecona.\nLa comarca presenta una configuració morfològica molt diversificada: el riu Sénia delimita el Montsià pel Sud i a la vegada és el límit de Catalunya amb el País Valencià; al nord, el riu Ebre separa la comarca de la veïna, el Baix Ebre, i desemboca al Mediterrani formant un gran Delta, que influeix de manera decisiva en la caracterització del territori. El sector més occidental és ocupat pels Ports de Beseit, elevat massís muntanyós que forma part de les darreres estribacions de la cadena pre-litoral catalana. Finalment, a l'interior de la comarca, els isolats relleus de les serres de Godall i del Montsià, alineades paral·lelament al litoral configuren les planes de la Sénia i la Galera i la vall d'Ulldecona, amplis espais que han facilitat la instal·lació humana i l'extensió dels conreus.\nLa seva complexa configuració geogràfica ha fet que aquestes contrades, segons Pierre Vilar, representen el límits naturals més ben definits del Principat, al mateix temps que ocasionen notables dificultats de comunicació amb la resta de Catalunya. Tot plegat ha provocat que el Montsià, com també les altres comarques de l'Ebre català, s'hagi caracteritzat per un notable aïllament respecte a la resta del territori del Principat, del qual no ha començat a sortir fins a èpoques molt modernes.\nEl del Montsià ha estat un desenvolupament pràcticament autòcton, de base quasi exclusivament agrària fins a la dècada dels seixanta i que ha estat afavorit per la diversitat del territori: la muntanya, la plana, el riu i el Delta han configurat un variat paisatge agrícola, l'evolució del qual intentarem sintetitzar al llarg del present treball.\n1.- EL PAISATGE AGRÍCOLA TRADICIONAL\nLa comarca presenta unes característiques climàtiques totalment mediterrànies, amb un parell de notes discordants degudes a l'altitud i a l'aigua; en el primer cas trobem els Ports, i en el segon al Delta.\nLa varietat física de la comarca del Montsià fa distingir, des d'un punt de vista agrícola, tres zones principals:\n- Zona de muntanya.\n- Zona de garriga\n- Zona deltaica\n1.1.- La muntanya\nLa zona de muntanya representa una bona part de la superfície total de la comarca. Dues formacions la configuren, tal com esmentàvem: la serralada litoral i els Ports de Beseit.\nLa primera formació està compresa entre Amposta-Masdenverge al nord i Alcanar-Ulldecona al sud. La seva altura màxima és de 762 metres, i per tant no gaire important, però el fet de partir del nivell del mar li dona una configuració especial.\nEl poblament humà ha estat sempre molt escàs i els antics masos disseminats resten actualment abandonats. Els aprofitaments tradicionals :carbó, llenya i calç han desaparegut i només la ramaderia lliure a base de bous i cabres segueix subsistint per la serralada, encara que amb un sistema d'explotació primitiu que causarà la seva erradicació en un termini no massa llarg de temps.\nEls Ports, amb altures de 1.400 metres i un accidentat relleu ofereixen una gran varietat paisatgística; els tradicionals aprofitaments de llenyes i carbons també hi han desaparegut, així com els ramaders; l'únic aprofitament actual és el forestal: pinedes de pi blanc entre els 400 i els 700 metres, i pinassa i pi rojal fins a les parts més altes en son la seva base. Alzinars, rouredes, fagedes i altres espècies, han quedat reduïdes a molt poca cosa.\n1.2.- La garriga\nA la zona de garriga, que comprèn les planes centrals de la comarca, es dona, naturalment, l'agricultura mediterrània de secà: oliveres, garrofers, vinya i els cereals per al consum familiar.\nEls oliverars de la comarca del Montsià, d'implantació segurament ibera, afavorits pels romans i multiplicats pels àrabs, experimentaren un gran impuls el segle XVIII, quan tota l'agricultura catalana visqué un creixement important. Ha estat el conreu més característic durant molts segles, i li ha donat a la comarca el seu caràcter de terra olivarera amb poca vinya. L'expansió d'aquesta darrera tingué un moment important durant l'ocupació templera. Encara fins fa pocs anys l'àrea vitícola del Montsià coincidia exactament amb l'àrea d'influència de la Comanda d'Ulldecona (Freginals, la Galera, Godall i la mateixa Ulldecona) .Els vins comarcals han estat, però, un producte secundari destinats sobretot al consum local i amb poca repercussió comercial. Amb tot, a Ulldecona, Masdenverge, Freginals, la Galera, etc., la vinya tingué força importància, especialment a Ulldecona, que produïa vins negres d'alta qualitat, bé que més recentment hi predominava el blanc.\nLes poques terres de regadiu que hi havien a la zona de garriga coincidien amb la conca del riu Sénia, que travessant els municipis de la mateixa Sénia, Ulldecona i Alcanar, proporcionava una estreta franja de terres regades per mitjà de sínies i petites canalitzacions, que eren molt apreciades. Les seves hortes plantejaren nombrosos conflictes per l'aprofitament de l'aigua, donat que l'escàs cabdal del riu i el seu caràcter sovint estacional, provocava disputes sobre les extraccions que corresponien a cada municipi. A més del seu aprofitament agrícola, l'aigua era emprada per als molins i les fàbriques, abundants a les tres poblacions.\nAixí, encara que escassa, la conca del riu Sénia originà el predomini demogràfic d'Ulldecona, Alcanar i la Sénia, que a mitjan segle XIX encara representaven més del 55% de la població del Montsià. El redreçament econòmic dels darrers de cennis del segle XVIII també afectà els espais semi-deserts de les planes interiors de la comarca: la revaloració d'aquestes terres obligava a fer-ne un aprofitament més directe; així, a l'expansió dels conreus, sobretot d'oliveres, s'afegí la constitució de nous municipis: Santa Bárbara, Freginals, Masdenverge, amb el comú denominador de provenir tots ells de la concentració del poblament dispers de la zona.\nDurant tot el segle XIX va continuar, encara que més lentament el creixement dels pobles del secà, fins al 1910, aproximadament, quan s'inicia l'expansió dels pobles del litoral gràcies als nous conreus de regadiu que actuaren de pol d'atracció de la població; els pobles del litoral superarien aviat amb es creix els municipis que vivien de l'agricultura tradicional.\n1.3.- El Delta\nLa desforestació i els fenòmens erosius posteriors que es donaren Ebre amunt, foren un factor bàsic en el creixement accelerat, a partir del segle XIV del delta del riu Ebre, aprofitant una somera plataforma anterior.\nEl clima presenta les mateixes característiques de la garriga: pluviositat sobre els 600 mm., eixut estival acusat, gelades poc freqüents encara que possibles, i la presència del vent de dalt (NW), que baixa per la vall de l'Ebre.\nLes característiques de la zona, pantanosa i insalubre, varen fer que l'aprofitament humà de la zona fins a finals del segle XVIII es limitessin a la pastura, extracció de vegetals espontanis (bog, xisca, sosars), i a la caça i la pesca molt abundants, apart de l'explotació salinera de la badia.\nA partir del segle XVIII, l'augment de població i la necessitat de noves terres de conreu que es donen a tot Catalunya, es manifesten aquí en els "establiments" a les illes de l'Ebre per mitjà de concessions administratives, durant tot el segle, encara que amb un ritme molt desigual, tal i com ho ha estudiat P.Vilar.\nCuriosament, l'aprofitament agrícola del Delta ve provocat com a conseqüència del fracàs dels intents de donar una sortida marítima a l'Aragó, fent navegable l'Ebre inferior. A finals del segle XVIII, amb Carles III, s'inicia la construcció d'un canal de navegació entre Amposta i Sant Carles de la Ràpita amb el propòsit d'evitar les barres sorrenques que formava el delta en sortir l'Ebre al mar, i que n'impedien la navegació.\nEl canal, però, s'aterrà i fou abandonat en començar el segle XIX. La Real Compañía de Canalización del Ebro, constituïda el 1852, construí un nou canal marítim aprofitant trams de l'anterior, i un canal d'alimentació des de Xerta (riu amunt, a la comarca del Baix Ebre) fins a Amposta, que estava acabat cap al 1.860.\nL'entrada en funcionament del ferrocarril i altres aspectes socio-econòmics van fer que la idea primitiva s'abandonés per la manca completa de viabilitat econòmica que tenia la navegació per l'Ebre. La funció original per la que havien estat construïts els canals, la navegació, fou substituïda per la de regatge. Així, l'esmentada Compañía allargà el canal d'alimentació amb un traçat quasi paral·lel al riu, i construí una àmplia xarxa de sèquies i desguassos que permeté la implantació massiva del conreu de l'arròs al Delta de l'Ebre, en un termini de pocs anys.\nAquesta era la infrastructura bàsica que, sorgida del fracassat projecte de fer navegable l'Ebre inferior, va permetre el regatge de tot el Delta dret amb unes possibilitats de dotació d'aigua molt superiors a les que hauria tingut si els canals haguessin estat construïts directament per a regar les terres de la ribera. També va fer possible el predomini indiscutit de l'arròs durant més de cent anys, la transformació del paisatge agrari dels senillars i aiguamolls deltaics, als terrenys hortofruiters actuals i la conversió de la feréstega i inhospitalària zona, en una terra intensament conreada i abundantment poblada.\n2.- L'EXPANSIÓ DELS CONREUS 1900-1963\nPer elaborar aquest capítol ens hem basat quasi exclusivament en una de les poques monografies que existeixen sobre aquesta zona i aquest període: és el treball de Josep Iglèsies , del 1.968, el primer que oferia quantificacions raonades i explicava l'evolució general dels conreus a les comarques meridionals de Catalunya.\nIglèsies prengué les dades del 1.900 del volum dedicat a la província de Tarragona a la "Geografia General de Catalunya" dirigida per J.Carreras Candi, aparegut el 1911; molt probablement les dades que oferia, referents a la distribució agrària dels diversos termes municipals, foren facilitades pel Consejo Provincial de Agricultura de Tarragona, referides a l'any 1.900. Les xifres contenen alguns errors de transcripció o d'impremta, com fa constar Iglèsies, però no impedeixen donar una visió general de l'agricultura de l'època a la comarca del Montsià.\nDe la mateixa manera, les dades corresponents al 1963, li foren facilitades pels diversos municipis de la comarca, basats en moltes ocasions en els Cadastres de la zona, font que sovint no és absolutament fiable donada la tendència a unificar en una sola designació zones de conreus associats i a incloure com a actives parcel·les sense conreu (encara que plantades, com és el cas de les oliveres); finalment, sovint el Cadastre presenta desviacions importants donada la seva finalitat fiscal: el fet de basar-se en declaracions individuals fa que aquestes "s'orienten" cap a resultats fiscalment més favorables per als declarants.\nPer últim hem de consignar el fet que, malgrat que la comarca del Montsià té actualment 12 municipis, un d'ells, Sant Jaume d'Enveja ha estat incorporat recentment a la circumscripció comarcal de la dreta de l'Ebre. Fins al pertanyia a la veïna comarca del Baix Ebre, com a pedania de la seva capital Tortosa. Així, no figura com a part del Montsià en cap de les fonts consultades fins a aquesta data. Per mantenir la coherència de les xifres, hem optat per no incloure'l tampoc en la darrera part del present treball, quan ja formava part de la comarca.\n2.1.- Les superfícies cultivades\nLes superficies cultivades a la comarca augmentaren significativament al llarg dels seixanta primers anys del segle.\nPercentualment, els municipis que més ampliaren les terres de conreu foren Sant Carles de la Ràpita ( que partia de xifres molt baixes donat que el seu terme és en gran part situat al Delta), Ulldecona, Amposta i Alcanar, superant tots quatre el 50% d'augment. En termes absoluts, Ulldecona i Amposta de passen les 3.000 Ha. de creixement; Alcanar supera les 1.000 Ha.; tots els demés municipis estaven per sota de les 700 Ha. d'increment de sòl cultivat.\nEl menor augment percentual es donà a Mas de Barberans, amb un 10%, degut a la gran extensió de muntanya que té el seu terme municipal. A dos poblacions ja no hi havia, el 1963, pròpiament terrenys sense conrear: eren la Galera i Santa Bàrbara, que ocupaven més del 98% del seu terme municipal en conreus; Masdenverge s'atansava amb un 90%. Les tres poblacions de la plana central de la comarca, que foren afectades per la gran expansió de conreus dels segles XVIII i XIX, sobretot d'olivera, que esmentàvem en el capítol anterior.\nAquests grans augments de terres cultivades ho foren, naturalment, a costa de la superfície no conreada, terres guanyades al Delta en el cas d'Amposta i Sant Carles de la Ràpita, i a la garriga a Ulldecona i Alcanar.\nLes terres de secà eren el 1900 el 85,6% del total de terres cultivades; tres municipis: Freginals, Godall i Mas de Barberans, tenien el 100% dels seus conreus de secà; la Galera i Santa Bàrbara hi ocupaven el 99,0% i quatre municipis més: Alcanar, Masdenverge, la Sénia i Ulldecona superaven el 90% de les seves dedicades a conreus de secà. Només Sant Carles de la Ràpita, amb el 70,3% i Amposta amb el 40,9%, tenien percentatges acceptables de conreus de regadiu. Ulldecona superava a Sant Carles en xifres absolutes (285 Ha. i 268 Ha., respectivament), i Alcanar i la Sénia depassaven les 100 Ha. de terres regades.\nLa superfície total de regadiu era de 4.113 Ha., el que signi ficava el 14,4% de les terres en cultiu. El panorama global era el d'una comarca abrumadorament de secà.\nAl 1.963 la situació havia canviat notablement: el gran increment de terres cultivades que hem observat anteriorment, es repartia menys desigualment: es posaren en conreu 6.289 noves hectàrees de secà, i 4.748 de regadiu; el secà augmentava el 25,7% i el regadiu arribava a incrementar-se el 115,5%, es a dir, més que doblava la superfície de principis de segle..\nLa relació global el 1.963 era de 30.738 Ha. de secà i 8.861 de regadiu, el que significava sobre el total de terres cultivades el 77,6% i el 22,4%, respectivament, una proporció més equilibrada que al 1.900.\nEls pobles en que proporcionalment augmentà més el secà entre les dues dates contemplades foren Ulldecona, Godall, Freginals i Alcanar; a la resta de municipis els guanys del secà foren menys importants.\nDe la superficie guanyada per al conreu, la major part fou, als pobles del litoral, per al regadiu: Amposta i Sant Carles utilitzant l'aigua del riu, per mitjà dels canals i intensificant el conreu al Delta; Alcanar fent nombrosos pous; a la Sénia i sobre tot a Ulldecona, els conreus es desenvoluparen arran de la construcció del pantà d'Ulldecona (començat el 1952). Però el guany més important fou per als conreus de secà a tots els pobles de l'interior, ja que fracassaren tots els intents, hereus del segle passat, de construir un canal que regués les terres del centre de la comarca, per a endinsar-se després en les de Castelló.\n2.2.- Els conreus\nLa producció d'oli travessà a Catalunya una època daurada des de 1890 als anys trenta del segle XX, aproximadament, i aquesta bona conjuntura es reflexa en l'expansió de l'olivera a la comarca. La Primera Guerra Mundial significà un fre a l'expansió, fins llavors creixent, dels olis espanyols en els mercats europeus, ja que hi entraren en competència altres olis vegetals molt més barats.\nAixò no obstant, sembla que no afectà gaire la producció de la comarca, ja que durant l'època dels anys vint hi hagué molt bones collites i el comerç prosperà molt donada la proximitat de Tortosa, un dels tres grans mercats d'oli de Catalunya, amb Reus i les Borges Blanques. Després de la guerra civil el consum d'oli d'oliva disminuí a les grans capitals. Aquesta circumstància, juntament amb els baixos preus oficials, la manca d'adobs i de tractaments eficaços contra les plagues i les gelades del 1.956, provocà l'inici dela lenta reducció de la superficie conreada d'olivers\nA principis de segle sis municipis dedicaven més de la meitat dels seus camps de conreu a l'olivera: Santa Bàrbara (92%),\nMas de Barberans i la Galera (70%), Freginals (68%), Masdenverge (60%) i la Sénia (51%). Al 1963 eren vuit les poblacions que tenien més del 50% de les superficies conreades plantades d'oliveres: anaven del 96% de Mas de Barberans al 54% de Masdenverge. Entremig i en aquest ordre, hi havien la Galera, Santa Bàrbara, Ulldecona, Freginals, la Sénia i Godall.\nPel que fa al garrofer, sovint associat a l'olivera, perd en el conjunt de la comarca 233 Ha entre els dos anys contemplats. No és una minva gaire significativa, ja que en termes relatius només és del 6%, però passa de representar el 14,5% de la superficie conreada a ocupar només el 9,9%. Les variacions més notables foren les de Freginals i Santa Bàrbara, que guanyaren més de 100 Ha. cadascun; Amposta en perdé quasi 400, i Sant Carles 150. A la resta de poblacions les variacions, d'un signe i d'altre, foren inferiors al centenar d'hectàrees. El garrofer deu aquesta estabilitat a la seva fàcil adaptació als sols mediocres i als bons preus assolits pel garrofí com a primera matèria de la indústria química\nLa vinya fou el conreu que experimentà la reculada més forta.\nEn aquests seixanta anys la pèrdua fou, per al conjunt de la comarca, de la quarta part de la superficie que el 1900 s'hi dedicava, amb més de 1.000 Ha de decreixement global. Al 1900 ocupava el 15,1% de la superficie de conreu, mentre que a 1963 s'estenia només sobre el 8,2% del total treballat. Va desaparèixer, pràcticament, a la Sénia i a Mas de Barberans; Ulldecona en perdé 500 Ha (el 28%), malgrat la qual cosa continuava tenint la major superficie de vinyars de la contrada; i quantitats inferiors es perderen a la Galera i Alcanar; els altres pobles van tenir variacions menys significatives, excepte Santa Bàrbara, que en guanyà quasi 500 i Masdenverge, que en guanyà 100. Es pot apreciar doncs, un desplaçament de la vinya des de l'interior cap al centre de la comarca.\nLa disminució de la terra de sembrar del secà (que inclou el guaret) fou molt petita, apenes 100 Ha, que significaven el 3% per al conjunt de la comarca. Però tenint en compte l'augment total de la superficie cultivada, la pèrdua esdevé més important, donat que al 1900 era terra de sembradura el 10,7% del total treballat, i al 1963 només el 7,5%. Per municipis els guanys absoluts més importants foren per a Ulldecona, la Sénia i Santa Bàrbara; les pèrdues més grans es donaren a Mas de Barberans, Amposta i Godall; per a la resta de municipis els canvis són menys considerables.\nAl 1.963, l'arròs ocupava a Amposta 5.400 Ha., el 62,3% dels cultius del seu terme, i que representava el 89,4% de tota la terra d'arròs de la comarca. La resta hi era a Sant Carles, amb 640 Ha (41,2% del total conreat local), i el 10,6% restant de l'arròs de tota la comarca.\nUna vegada revisats els diferents apartats, podem concloure, a modus de resum, que a la comarca del Montsià es donà entre 1900 i 1963, un significatiu augment de la superficie conreada tant en el secà, les planes interiors, com en el regadiu, al Delta i la conca del riu Sénia. Aquests increments de terres cultivades es repartien entre l'olivera i l'arròs en primer lloc, i els fruiters i l'horta després, mentre que disminuïen els conreus de garrofers i de vinya, desplaçant-se aquest darrer des de l'interior al centre de la comarca. Globalment, apunta a una més intensiva explotació del sòl agrícola i a una modernització en el tipus de conreus: a les terres més fèrtils s'introdueixen els conreus més rentables de fruiters i hortalisses, mentre que les terres menys afavorides: el secà absolut del centre de la comarca, i les terres humides del delta es dediquen intensivament als únics conreus adequats: oliveres i arròs respectivament.\n3.- CANVIS AGRICOLES I APARICIO DE NOUS CONREUS\nLa dècada dels anys 63-73 fou un període molt dinàmic de canvi en l'agricultura de la comarca del Montsià. Es produí una important modernització dels sistemes tradicionals de conreu tant a la garriga com al Delta, al secà com al regadiu. L'expansió dels regadius, l'aparició de nous conreus, la generalització dels tractaments fito-sanitaris i adobs, la mecanització agrària i canvis en les tècniques de cultiu, sobre tot en l'arròs, foren els trets més importants. Tot seguit els estudiarem en el seu reflex sobre l'evolució dels conreus.\nPer elaborar aquest capítol ens hem basat en diferents referències bibliogràfiques: la coneguda obra de Seró i Maymó sobre les transformacions al Delta de l'Ebre, i el volum monogràfic que la Caixa d'estalvis de Catalunya dedicà a la comarca del Montsià . A més hem tingut oportunitat de consultar dos treballs universitaris de gran entitat sobre l'agricultura catalana el primer, i sobre la d'aquestes comarques el segon , que ens han permès d'extraure les xifres de superficies de conreus per analitzar-ne l'evolució. Han estat dues aportacions bàsiques la línia general de les quals i les principals conclusions intentem sintetitzar en aquest capítol.\n3.1.- La superficie cultivada. Utilització.\nSi al 1.963 al Montsià es trobaven en cultiu 39.599 Ha., al 1.973 la xifra havia augmentat fins a les 40.594, un increment de 1.000 Ha en nobres absoluts, i de 1,6% sobre el total de la superficie comarcal. Els canvis més importants es donaren a Alcanar, Amposta i Mas de Barberans, que augmentaren 500, 400 i 300 Ha., respectivament els seus conreus. Inversament, Ulldecona deixa de conrear aproximadament unes 500 Ha..\nA les demés poblacions els canvis foren menys significatius.\nLa distribució entre terres de secà i de regadiu també sofrí alteracions en aquesta dècada. El secà perdé 1.500 Ha en benefici del regadiu, que s'afegien a les noves terres de conreu guanyades pràcticament en la seva majoria per a ser regades.\nEl regadiu, en total augmentà 2.562 Ha., el que deixava el balanç global de la comarca en 71,9% de secà i 28,1% regat.\nLes poblacions que més s'en beneficiaren d'aquest progrés del regadiu foren Alcanar, amb més de 1.000 Ha., Amposta amb 1.200 i Ulldecona amb 250. Les demés poblacions, majoritàriament de secà enregistraren mínimes diferències entre les dates contemplades, destacant però els guanys de Masdenverge (38 Ha.) i de la Sénia (20 Ha).\n3.2.- Els conreus de la garriga\nEls canvis en aquest sector foren notables, però la seva significació és més qualitativa que quantitativa. Repassarem cadascun dels conreus:\nL'olivera mostra pocs canvis en les superficies ocupades: passa de 20.359 Ha. el 1963, a 20.235 el 1.973. S'emportava del 70 al 80% de la superficie municipal conreable a llocs com La Galera, Mas de Barberans, la Sénia, municipis bona part del terme dels quals és situat dins les vessants orientals o occidentals muntanyoses que envolten la comarca, i on no hi havia una clara opció de transformació en altres conreus: l'olivera n'era l'única alternativa si no es volia deixar la terra erma. Així la superficie d'olivera augmentà molta la Sénia (quasi 1000 Ha) i Mas de Barberans (420 Ha.).\nPer contra, als municipis on podia existir algun conreu alternatiu (vinya, garrofer, cereals de secà), les superficies són menors: als pobles de la plana del Montsià: Freginals, Godall, Masdenverge, santa Bàrbara i Ulldecona, les superficies de conreu oscil·laven entre el 60 i el 70% del sòl cultivable, i disminuïen lleugerament respecte al 1.963; és en aquestes poblacions on s'introdueixen els nous conreus de secà (ametllers sobre tot), en detriment de l'olivera.\nA dues poblacions, Alcanar i Amposta, on en aquest periode s'ha ampliat amb força els regadius, l'olivera és el conreu que disminueix amb força, en benefici de nous conreus. A Alcanar, que al 1963 ocupava una cinquena part de la superficie de cultiu, la forta empenta de conreus innovadors deixa l'olivera en un 5% de la superficie cultivada total. Amposta també en perd al voltant de de 400 Ha., i passa del 18,6% al 13,5% del total conreat.\nEl garrofer fou un conreu molt afectat per la gran gelada del 1.956 a la comarca del Montsià, donat que no es limitava als municipis costaners, sinó que també era important a alguns nuclis de l'interior. Així, desapareix a la Galera i a Mas de Barberans, on ja no es torna a plantar. Però sí es recuperà a Godall, on dobla la seva extensió del 1.963, passant de 220 a 457 Ha., i augmenta també a Ulldecona (100 Ha.) i a Freginals (50 Ha.). Baixa lleugerament a Amposta (40Ha) i més accentuat a Alcanar (200 Ha), on constituïa el conreu majoritari, passant del 48,2% al 36,2% del total conreat.\nLa vinya a la comarca no tenia una importància menyspreable, donat que representava al 1963 el 8,2% dels conreus. Al 1973 presenta pràcticament la mateixa extensió, sobre les 3.300 Ha, però es circumscriu encara més l'àrea vitícola que ja es perfilava la dècada anterior a l'interior del Montsià. Així perd lleugeres quantitats a les zones altes i al litoral, on era un conreu residual, i augmenta a les planes de Santa Bàrbara i Freginals, on supera àmpliament el 20% dels conreus. Malgrat això, continua sent un conreu sense massa viabilitat econòmica per la manca de competitivitat amb altres zones zones productores, molt especialitzades, i per la estabilitat dels preus del vi en aquests anys.\nEls cereals i altres herbacis de secà són el conreu que baixa més a tots els municipis, passant de 2.978 Ha. (7,5% dels conreus comarcals) a només 691 Ha., que eren ara el 1,7% de la terra cultivada. El seu caràcter residual per al consum domèstic (cavalleries, forratges) els fa pràcticament desaparèixer.\nEls fruiters de secà , que s'introdueixen amb força en aquesta dècada, sense tenir un caire tan innovador com el que poguessin adquirir els conreus de regadiu, reflecteixen la preocupació per introduir conreus més productius. La seva implantació indica també un cert intent d'afrontar la crisi palpable durant els anys 50 i 60 del secà tradicional. L'augment entre els 60 i els 70, important més qualitativa que quantitativament, denota una certa dinàmica del sector.\nL'ametller és el més destacat, a causa de les bones perspectives de l'ametlla durant els anys 60. És apreciable a Godall i Santa Bàrbara, i menys a la Sénia i Ulldecona, on va substituir la vinya i els cereals de secà. Al 1.073 s'arribava a les 1.024 Ha. plantades en el conjunt de la comarca, que representaven el 2,5% del total de conreus.\nEL REGADIU experimenta una tendència molt positiva però desigualment repartida geogràficament, i també als conreus que s'en varen veure més afavorits, com esmentàvem a l'apartat anterior.\nSobresurt un conreu, els cítrics, a Alcanar, on ocupa entre el 80 i el 90% de les noves terres de regadiu, i amb 1.382 Ha representa el 34,8% dels conreus locals. En aquest període és quan es configura la especialització agrícola del municipi, l'únic de la garriga amb un dinamisme agrari apreciable, per afinitat segurament amb el País Valencià, al qual limita el seu terme municipal. Extensions més reduïdes de cítrics es troben també a Amposta i Masdenverge.\nEls fruiters de regadiu es troben en l'època de la seva màxima expansió, en municipis com Alcanar, Ulldecona i Masdenverge, però la seva importància és molt menor que la dels cítrics. Al 1.973 són 570 Ha., en el conjunt de la comarca, que representaven el 1,4% dels conreus comarcals.\nEls altres conreus de regadiu disminueixen aquesta dècada per a donar pas al creixement de conreus com l'horta o els llenyosos de regadiu, el creixement dels quals es pot haver beneficiat tant de la mateixa ampliació de la superficie regada, com pels canvis produïts en aquesta.\nAL FINAL DEL PERÍODE a la zona de la garriga, la situació podria resumir-se així:\n- Una certa baixa dels cultius tradicionals que, no obstant això, mantenien una situació de domini absolut, sobretot l'olivera.\n- Un creixement força apreciable dels fruiters de secà, ametllers bàsicament, que introdueixen un cert factor dinàmic a certs municipis.\n- Progrés considerable, però localitzat en pocs nuclis, dels cultius de regadiu, especialment els cítrics, que fa variar de manera notable, aprofondint-les, les diferències entre els distints municipis.\nEl conjunt de canvis descrits a l'agricultura de garriga del Montsià en aquesta dècada, no altera gaire la típica dinàmica agrícola d'una àrea clarament de secà i amb limitades possibilitats de canvi. Alcanar, amb una dinàmica notable en seria l'excepció, desmarcant-se clarament dels altres nuclis.\n3.3.- La dinàmica dels conreus al Delta\nÉs a la zona del Delta, a la ribera com s'el denomina correntment, on es produeixen els canvis de conreus més destacats de la comarca. Seró i Maymó han estudiat profundament aquestes transformacions, centrades en el nostre cas en el municipi d'Amposta, i en molta menor mesura a Sant Carles de la Ràpita.\nEl conreu de l'arròs pergué gairebé 1.700 Ha., passant de les 6.040 del 1.963 a les 4.342 Ha del 1.973; això suposava baixar del 15,3% al 10,7% del total de conreus comarcals.\nAquesta disminució de les superficies dedicades a l'arròs fou guanyada per cultius diversificats de regadiu: horta, cereals, farratges, etc., amb més intensitat a les terres altes del Delta, les úniques adequades per a aquestes transformacions de conreus. Aquest és el motiu de que es centressin quasi exclusivament al municipi d'Amposta, els agricultors del qual posseeixen o treballen aquesta zona, mentre que els agricultors de Sant Carles, ocupant les terres baixes, es veieren impossibilitats de realitzar transformacions en els conreus.\nAquest procés es donà paral·lelament a ambdós marges del Delta: al marge dret -el que ens ocupa- es donà una major transformació en favor dels conreus hortícoles que al marge esquerre, que pertany administrativament a la comarca del Baix Ebre, i on la diversificació fou més gran.\nEls canvis en el conreu foren en funció de la distinta adaptabilitat dels sòls per rebre nous cultius: S'assajaren varietats desprès desestimades, com el cotó o la soja. El principal problema dels nous cultius fou la salinitat: les parts altes, Amposta i les vores del riu, amb menys problemes d'aquest tipus, van adaptar-se ràpidament a les noves espècies. A la part baixa, després de provar 2 o 3 collites tenien que tornarà l'arròs per que en augmentar la salinitat baixaren els rendiments dels nous conreus introduïts. Segons Seró i Maymó, l'any 1.965 fou el de màxima contracció de la superficie arrossera en favor d'altres cultius, produint-se una progressiva tornada a l'arròs en els anys següents\nLes raons de la davallada de l'arròs, segons els mateixos autors, foren donades per la mateixa evolució del monoconreu arrosser. A principis dels anys 60 l'arròs presentava un conjunt de problemes de difícil solució:\n- Baix preu, estabilitzat després d'uns anys.\n- Evolució creixent dels costos, per la nombrosa mà d'obra que requeria.\n- Sensible reducció de la demanda, en variar les tendències en el consum dels productes alimentaris.\nPer tant, era un cultiu molt poc productiu, que acumulava grans excedents en haver augmentat la producció a Espanya quan es produí una gran expansió a les maresmes del Guadalquivir, zona amb avantatges comparatius més importants que les zones tradicionals del País Valencià i el Delta de l'Ebre. Al Montsià, el canvi de conreus es decantà majoritàriament capa les hortalisses : carxofes, enciams, escaroles, melons, "bajoques", tomàquet, etc., i en menor mesura cap als cereals i els farratges, en els primers anys de la dècada.\nAl 1.973, el nombre d'hectàrees d'horta al municipi d'Amposta arribava a les 1.300, que amb les 2.400 d'altres conreus de regadiu, igualaven les 3.700 Ha que ocupava l'arròs. Havia passat de ser pràcticament un monocultiu a ocupar el 40,8% del municipi.\nJa durant aquests anys de màxima expansió de nous cultius, es començaren a presentar greus problemes d'adaptació, apart de l'esmentat de la salinitat, derivats de qüestions tals com les deficiències de l'estructura comercial, la manca de tradició ramadera a la zona, i les tampoc excessivament bones condicions per alguns cultius cerealístics i farratgers (el vent, per exemple).\nD'altra banda, i el que resultà més important a la cap i a la fi, és en el transcurs d'aquest període quan la pèssima condició en que es trobava l'arròs començà a canviar. Els motius foren diversos:\n- Assegurança d'uns preus mínims, assegurats per l'Estat.\n- Avenços en la mecanització del conreu, i canvis en les tècniques tradicionals: s'inicià la "sembra directa" de l' arròs, que abaratia molt els costos de mà d'obra.\n- Certes millores en la productivitat per l'extensió de l'ús d'herbicides selectius., etc.\nTot plegat, s'iniciava el procés que acabaria conduint a una nova superioritat del conreu de l'arròs sobre altres espècies, procés, però, que no es palesà de manera evident fins a la dècada posterior.\n4.- ELS INICIS DE LA MODERNITZACIÓ\nLa dècada dels anys 70 ofereix una menor dinàmica de canvis en els conreus agrícoles que el període anterior, malgrat que aquests seran, segurament, més significatius. Apareixen els primers indicis de modernització en l'agricultura de la comarca, començant en els conreus de regadiu i en els nous de secà: mecanització amb tractors i motoculturs al secà i introducció massiva de sembradores, segadores i trilladores a l'arròs; progressiva generalització dels adobs, tractaments fitosanitaris, herbicides selectius, etc., etc. Els conreus tradicionals de secà, per contra, son els que reben una menor atenció per part dels agricultors, malgrat que continuen sent els de més extensió de la comarca.\n4.1.- Les superficies de conreu\nEntre el 1.973 i el 1981, la superficie dels conreus de la comarca baixa de 40.594 Ha a 39.362, passant del 62,1% al 60,2% del total de la superficie del Montsià. Per municipis, baixen Alcanar (1.112 Ha menys: 28% de descens), Mas de Barberans ( -426 Ha: - 10,2%) i Ulldecona ( -192 Ha : -2,2%), mentre que augmentaven Amposta ( 433 Ha: 4,7%), i la Sénia ( 92 Ha: 2,9%), mantenint-se en els mateixos nivells a les demés poblacions.\nL'evolució dels conreus en aquests municipis entre aquestes dates ens donarà l'explicació dels canvis en les superficies ocupades.\nLes superficies de regadiu augmenten 1.227 Ha, de 11.423 Ha a 12.650 Ha, seguint l'expansió continuada que es dona a la comarca durant tot el segle. Passa de representar el 28,1% a ser el 32,1% del total cultivat, increment important, i que ve causat tant per la pròpia expansió del regadiu com per la baixa de la superficie total en conreu.\nAixò significa un descens de les terres cultivades de secà de les 29.171 Ha de l'any 73, a les 26.172 Ha del 81; és a dir, una pèrdua de 2.459 Ha que deixen l'índex comarcal del secà en el 67,9%.\nLes expansions en el regadiu continuen concentrant-se a Alcanar (110 Ha), Amposta (547 Ha) i a Ulldecona (454 Ha), nuclis amb facilitats per al regatge com hem anat veient al llarg del treball. S'enregistren meritoris esforços per regar cada any més terres a les zones de secà de l'interior de la comarca, com ara a la Galera (+ 35 Ha), Godall (+ 23 Ha), Masdenverge (+ 9 Ha) i Santa Bàrbara (+ 54 Ha), que permetin d'introduir nous conreus que complementen els tradicionals, majoritaris en aquestes zones. L'esforç però, és enorme, a base d'obrir pous, construir canalitzacions i transformar (anivellant i despedregant) les terres seques de la garriga en terrenys aptes per a nous conreus; suposa ademés quantioses inversions.\n4.2.- Els conreus de secà\nS'observa durant aquesta dècada un progressiu decreixement dels conreus tradicionals: oliveres, garrofers i vinya, que perden respectivament 1.000, 1.200 i 900 hectàrees; només una tercera part de les quals, aproximadament, es transforma en altres conreus: 3.100 Ha de menys als tradicionals i 912 d'augment als nous. S'aprofiten i es transformen les terres millors, deixant la resta sense treballar.\nAquest és el cas, per exemple, del garrofer , que baixa 1.239 Ha al conjunt de la comarca, localitzant-se el descens concentrat a Alcanar, on baixa 1.141 Ha, superficie que no es compensa amb els augments de 84 Ha en el cítrics i de 120 Ha en les hortalisses que s'enregistren en aquesta població. S'explica així el descens del total de terres conreades que esmentàvem a l'apartat anterior.\nEl mateix succeeix en el cas de l'olivera a Mas de Barberans: les 425 ha menys de conreu d'olivera expliquen les 427 de pèrdua en la superficie total conreada local; desapareixen també la vinya (6 Ha) i els altres conreus de secà (9 Ha), que compensen l'augment de 2 Ha de conreus de regadiu i els 12 de fruiters de secà.\nEl procés és general a la comarca: baixen els conreus tradi cionals i creixen molt menys els nous conreus de secà: fruiters i cereals, que només aprofiten les millors terres de cada localitat, abandonant-se el conreu de les superficies menys afavorides i zones marginals.\nLa vinya desapareix a Alcanar i Mas de Barberans, sent infe-rior a les 10 Ha a Amposta, Sant Carles i la Sénia. A la zona central de la comarca es manté amb pèrdues lleugeres a Freginals, Godall i Masdenverge; més accentuades a la Galera i Ulldecona (entre 165 i 185 Ha menys), sent molt important el descens a Santa Bàrbara, on es perden 408 Ha.\nÉs en aquesta població on s'observa una dinàmica més accelerada de entre les de secà: Durant aquesta dècada converteix en regadiu 54 noves hectàrees, que ocupa sobre tot en cítrics -(+ 48ha), i també en horta ( + 10 ha), mentre que arrenca les 12 ha de fruiters de regadiu que tenia el 1.973, segurament després de comprovar la seva manca de viabilitat econòmica.\nQuant al secà en aquesta població, ocupa les 519 Ha que ha deixat d'oliveres i vinya, en fruiters de secà: ametllers i presseguers, que augmenten 340 Ha., i altres conreus 94 Ha.\nUlldecona per la seva banda, continua centrant-se en l'ampliació de les terres de regadiu que li permetia la construcció del pantà que porta el seu nom a finals de la dècada dels 50. Així, hi guanya 454 noves hectàrees que inverteix en fruiters de regadiu (57 Ha), hortalisses ( 32 Ha) i altres (365 Ha).\nAmb tot, el panorama del secà de la comarca continua presentant un clar predomini dels cultius tradicionals: olivera (71,9%), garrofer (10,1%) i vinya (8,8%), representen el 90,8% del total dels conreus del secà, deixant només el 9,2% als nous conreus introduïts amb esforç a 2.627 Ha.\n4.3.- Els conreus de regadiu\nQuant als cultius de regadiu, es presenta una situació semblant: absolut predomini d'un conreu, l'arròs en aquest cas, sobre els demés conreus regats. Són 5.245 Ha. i el 41,5% del regadiu; segueixen en importància l'horta, que ocupava 2.809 Ha ( i el 22,2%); l'epígraf "altres conreus" (18,3%), que reuneix la resta dels cereals, tubercles i conreus farratgers i industrials; segueixen els cítrics amb 1.720 Ha i el 13,6% del sector, i amb molta menys importància els fruiters de regadiu que s'estenen sobre 500 ha (4%).\nEn el transcurs d'aquesta dècada es confirmava el que s'havia apuntat el 1.973: increment de l'arròs sobre les hortalisses i altres conreus de regadiu que li havien guanyat terreny la dècada anterior. La progressiva mecanització del conreu de l'arròs, substituint les tècniques tradicionals, que va fer disminuir els importants costos de mà d'obra anteriors, juntament amb les millors perspectives comercials, i afegint-se a l'escassa viabilitat d'alternatives com la producció farratgera i de conreus industrials, van fer que augmentés la superfície dedicada a l'arròs en 900 Ha, entre 1.973 i 1.981.\nLes hortalisses però, continuaren la seva expansió, prenent, com l'arròs, terres de les demès produccions i procedents de les ampliacions de regadius. Entre les dues dates contemplades l'horta passà de 1.700 a 2.800 Ha, el que significava un crei-xement del 63,4%. S'estengué no només al Delta (+641 Ha a Amposta i +200 Ha a Sant Carles), sinó també a totes les poblacions de la comarca excepte Freginals, que continuà sense tenir-ne ni una sola hectàrea; així augmenten els conreus d'horta en 120 ha a Alcanar, únic nucli fora del Delta on era significativa; + 65 Ha a la Sénia, + 32 Ha a Ulldecona, + 15 Ha a la Galera, + 10 a Santa Bàrbara i + 5 Ha a Masdenverge i Godall, mantenint-se les 8 Ha de Mas de Barberans.\nMalgrat això, l'horta era un sector amb moltes dificultats en la seva comercialització atesa la manca d'indústries transfor-madores a la zona, el que obligava a una rapidíssima comercia-lització, que perjudicava els preus; a aquest problema s'afegia la inexistència d'uns preus de garantia per part de l'Administració per als diferents productes de l'horta.\nEls cítrics continuaren el seu lent procés expansiu, guanyant gairebé 200 noves hectàrees; la producció es concentrava a Alcanar, on aquests anys no augmentà la superficie que se li dedicava ( apenes + 84 ha); cresqué a Amposta i a Santa Bàrbara (+ 18 i + 48 ha respectivament). A Masdenverge i Ulldecona es mantenien les superficies, entre les 35 ha del primer nucli i les 9-10 del segon. S'introdueix a la Galera i a Godall, amb extensions molt reduïdes ( 8 i 13 Ha. respect.)\nEls fruiters de regadiu : maçanera, perera, etc., en canvi, veuen disminuir lleugerament la seva escassa implantació, donat que desapareixen a Santa Bàrbara, baixen a Alcanar (-100 ha) i es mantenen a Amposta, Masdenverge i la Sénia entre les 10 i les 50 ha. Augmenten només al nucli on tenien més importància, Ulldecona, on passen de 269 a 326 Ha, concentrant així el 65% d'aquests tipus de conreus a la comarca.\n5.- LES TRANFORMACIONS ESTRUCTURALS\nA la dècada dels anys 80 s'han donat les transformacions més importants que mai havia conegut l'agricultura a la comarca del Montsià. El signe d'aquests canvis només podrà apreciar-se amb uns quants anys de perspectiva. A principis del 92 no sembla que resulten positius per al habitants de la comarca, malgrat que en el conjunt de l'agricultura i l'economia catalanes resulten una operació de sanejament d'estructures retardades que, per altra banda, potser fora necessari.\nLes dades sobre superficies que oferim en aquest darrer capítol han estat extretes d'un Atlas del Montsià publicat recentment a la comarca i les recollia en un apèndix documental sense elaborar. El treball sobre les dades, doncs, i el contin-gut i les conclusions del capítol son enterament responsabilitat de l'autor del present treball.\nHem hagut de recórrer a una font tant poc usual donat que ni la Generalitat de Catalunya, a través del DARP, ni els diferents Serveis d'Extensió Agrària municipals, ni tan sols l'Institut d'Estadística de Catalunya disposava de dates més recents. Hem confirmat personalment, però, la procedència i la fiabilitat de les dades que oferim.\nS'ha desestimat, en canvi, oferir la informació continguda en l'avanç de dades del Cens Agrari del 1.989, per les grans dissimilituds que presentava amb les recollides al DARP, i que pensem no representen fidelment, ni molt menys, l'estat real dels conreus a la comarca. La finalitat fiscal, entre d'altres del Cens Agrari fa que les declaracions individuals sobre el que està elaborat no siguin del tot correctes. Així ho raonàvem també en el segon capítol del nostre treball.\n5.1.- Les terres ocupades i la progressió del regadiu\nLes superficies de conreu a la comarca del Montsià es mantenen pràcticament estabilitzades entre les 39.000 i les 40.000 Ha., i el 60% de la superficie total comarcal. Constitueix aquest index un dels més elevats de Catalunya, que correspon a una comarca intensament cultivada. Les xifres de terres conreades enregistraren una lleugera alça fins a la meitat de la dècada i un progressiu descens en els darrers anys, quedant el 1988 lleugerament per sota del nivell del principi del període.\nLes variacions municipals entre 1.979 i 1.988 són mínimes, destacant només 130 Ha. d'augment a Alcanar i descensos de 100 Ha a Godall i de 130 a la Sénia.\nEn canvi, continuava variant la proporció secà-regadiu , amb increments progressius del segon en detriment del primer, encara que no amb la intensitat necessària per fer perdre a la comarca el seu caràcter de terra de secà dominant. Efectivament, la propoció secà-regadiu al 1.979 era 69,6% i 30,4%; al 1.981 evolucionava fins al 67,9% i 32,1%; per arribar al 1988 amb 62,1% i 37,9%, respectivament. El guany absolut del regadiu entre el 79 i el 88 fou de 2.877 Ha, que representava un creixement del 24% entre les dues dates considerades. Creixement del regadiu, doncs, espectacular.\nI el que és més important: es repartia entre tots els municipis de la comarca; s'introdueix amb força a poblacions que no comptaven ni amb una sola hectàrea de regadiu; així succeeix a Freginals ( + 378 Ha), i a Godall (+ 87 Ha); s'expansiona a les zones de l'interior de la comarca on tenia una presència testimonial: a la Galera es passen de 7 a 215 Ha regades (es multiplica per 30), a Santa Bàrbara de 53 a 517 Ha (multiplicant-se per 10), i es duplica a Masdenverge en passar de 135 a 282 Ha. de conreus de regadiu.\nEn totes aquestes poblacions l'expansió de les superficies regades ha estat possible a través de la perforació de pous i de l'extracció de l'aigua amb motors. Això ens indica:\n- la gran importància dels cabdal subterranis d'aigua de la comarca, insuficientment estudiats per l'Administració, i\n- les considerables inversions que han realitzats els agricultors per portar a cap aquesta important transformació de conreus.\nI ha augmentat també el regadiu als municipis amb facilitats per al reg: Alcanar (també regat amb pous) arriba al 77% de regadiu sobre el total conreat municipal, invertint la proporció que tenia el 1.963( 75% de secà i 25% de regadiu), incrementant la xifra del 1979 amb 474 noves hectàrees i un creixement del 25% sobre aquesta última data. Amposta té 196 Ha més i Sant Carles només en creix 31 Ha. Aquesta darrera població es troba amb que el seu terme municipal està ocupat, en una gran part, per la majoria de les terres no cultivables del Delta dret: salines, platges, maresmes, basses, etc., i que constitueix un obstacle insalvable per a augmentar significativament el sòl conreable al municipi.\nL'increment més espectacular es dona a Ulldecona, on gràcies a les aigües del pantà, la superficie regada passa de 735 a 1.677 Ha, incrementant el regadiu del seu terme del 8,8% el 1.979 al 20,1% del 1.988. Són 942 Ha de nous regadius, que representen un creixement des del 1.979 del 128%.\nEl detriment de les terres de secà és de 3.086 Ha, la major part de les quals han estat transformades en regadius, i una petita part han estat abandonades, com passa a Masdenverge, la Galera, Santa Bàrbara i la Sénia, encara que amb quantitats sempre inferiors a les 50 Ha.\n5.2. - El secà transformat\nSi la tendència observada fins ara ha estat d'un progressiu descens dels conreus de secà tradicionals, en aquests darrers anys, la davallada ha estat espectacular: De 1.981 a 1.988 l'olivera perd 1.720 Ha; el garrofer 825 Ha i la vinya pràcticament desapareix de la comarca amb un descens de 2.161 Ha, quedant-se amb només 200 Ha i el 0,5% del total conreat, com un cultiu testimonial. El primer canvi esfereïdor.\nPerò no és l'únic: Aquests conreus tradicionals de secà el 1988 no arribaven al 50% de la superficie conreada comarcal, quan el 1981 eren el 61,6%. ELS CONREUS TRADICIONALS DE SECA HAN PERDUT LA SEVA HEGEMONIA ABSOLUTA, mantinguda durant centenars i centenars d'anys en aquestes contrades.\nPerò continuen mantenint el caràcter dominant dins al secà: 19.543 Ha enfront de les 2.609 Ha dels fruiters de secà, que augmenten en aquest període als voltants de 1.000 a tota la comarca entre els anys 1.981 i 1.988.\nI encara més qüestions novedoses en aquest sector: De les quasi 5.000 Ha perdudes als conreus tradicionals, només unes 1.000 Ha han anat a parar als conreus innovadors de secà. La resta s'han transformat en regadius o han estat abandonades, deixades sense cultivar.\nPerò ens plantegem ara un nou dubte: terres abandonades, sense cultivar, o terres sense declarar oficialment? I aquesta pregunta ens la fem per que, per una part s'ha de fer constar la importància dels esforços i incentius realitzats per l'Admi-nistració (Generalitat de Catalunya especialment) en aquests darrers anys per impulsar la modernització de l'estructura agrícola de Catalunya, amb especial incidència sobre les comarques més retardades, com ho estava el Montsià, a través de la modernització dels conreus, mecanització, serveis tècnics als agricultors, subvencions per a la substitució de conreus, creació de centres de recerca (IRTA...), etc..\nPerò d'altra banda l'augment importantíssim del control i la pressió fiscal sobre els ciutadans que s'ha produït en la darrera dècada a l'estat espanyol, pot haver provocat un "abandonament simbòlic" d'aquests conreus, declarant-los com a "terres no ocupades" quan simplement es deixen de treballar regularment com feien anteriorment. La manca de rentabilitat d'aquest tipus de conreus hauria afavorit enormement el procès.\n5.3.- La incertesa en el regadiu\nEls conreus de regadiu, que experimentaren una modernització parcial en les dècades anteriors, mostren als anys 80 menys variacions que les espectaculars que hem observat al secà.\nS'afiança i augmenta la superficie dedicada a l'arròs al Delta, que passa de 5.245 Ha el 1.981 a 6.432 Ha el 1.988 ( amb + 1.200 Ha., que representa un increment del 26,6%), en detriment de tota la resta de conreus al Delta: hortalisses en primer lloc, resta de cereals, conreus industrials i farratgers i altres.\nEls cítrics continuen augmentant: de 1.720 a 2.279 Ha., entre les dates contemplades: 559 Ha d'increment, que suposen un creixement del 32,5%. Però ja no s'expansionen a Alcanar, que manté la seva superficie estabilitzada, sinó a les poblacions de l'interior que han expandit recentment els seus regadius, especialment a Santa Bàrbara (+200 Ha), a Ulldecona (+120 Ha) i en quantitats inferiors a Masdenverge, Godall i la Galera.\nMunicipis com Freginals, Mas de Barberans o la Sénia, per les seves condicions geogràfiques i climàtiques (l'altura del terme, les gelades hivernals), no poden accedir a aquest conreu.\n6- A MODUS D'EPÍLEG..\nA modus d'epíleg voldria fer constar el pessimisme amb que viuen els pagesos de la comarca les seves expectatives de futur. I tenen sobrades raons per a sentir-les així.\nPer un costat, caldrà esperar per veure quins seran els resultats de l'evolució dels nous conreus, de secà, en especial.\nL'escassa o nula rentabilitat dels conreus tradicionals i les grans inversions que han suposat la posada en funcionament dels fruiters de secà i la transformació de grans extensions en regadius han descapitalitzat el món de l'agricultura de secà, sense tenir assegurat en cap moment els resultats futurs. La davallada espectacular dels preus de les terres tampoc els garanteix seguretat en cas de haver de vendre-les per fer front a necessitats perentòries.\nPel que fa als conreus de regadiu, els cítrics són els únics juntament amb els vivers, que mantenen encara un nivell acceptable de rentabilitat, malgrat que precisen treballs intensius que disparen els costos. Però les elevades inversions que requereixen fan pensar que s'ha arribat al màxim de la seva expansió, com succeeix ja a Alcanar des de fa anys.\nDels conreus del Delta, tots son actualment residuals fora de l'arròs i de l'horta. Aquesta es troba amb les infranquejables barreres de la inestabilitat en els rendiments de les principals collites, i de la necessitat de ràpida comercialització dels productes, que es tradueix en preus baixos i irregulars.\nAquests factors, juntament amb una forta elevació dels costos per la ma d'obra que requereix, fan que l'horta sigui un tipus de conreu cada any més inviable.\nQuant a l'arròs, en expansió fins fa pocs anys degut a la manca d'alternatives vàlides, es troba actualment en una greu situació; si per una part es reduïren substancialment els costos en alliberar-se de la ma d'obra que suposà la seva completa mecanització, i s'arribà a una productivitat estable i regular de les collites, amb preus lleugerament en alça, en els darrers anys la situació ha canviat completament. Els costos s'han tornat a disparar com a conseqüència de la necessitat de llogar costoses i sofisticades maquinàries per a realitzar tot tipus de treballs: tractors, oruges, collitadores, helicòpters i avionetes (per als tractaments aeris), canyons làser per al nivellament dels terrenys... Els productes fitosanitaris, els adobs, herbicides, plaguicides... Tot sofreix increments anuals de preu entre el 5 i el 8%. I el preu de l'arròs ha estat estancat 5 o 6 temporades entorn de les 45 pts/kg., d'arròs clofolla, per pujar sifgnificativament, però les dues darreres temporades. Però s'accentua el gravíssim problema de "l'arròs salvatge" si hi afegim qüestions generals com poden ser l'elevat creixement de la pressió fiscal, o els problemes que genera i generarà les inadequades condicions per a l'incorporació de l'agricultura espanyola al Mercat Comú.....\nEls més pessimistes, o potser son els més realistes, afirmen que en els 15 propers anys s'haurà abandonat completament el conreu de l'arròs, al menys amb el tipus d'estructura agrària actual, caracteritzada per la petita dimensió de la majoria de les parcel·les i l'elevada edat mitjana dels agricultors arrossers. I no es veuen alternatives dins del sector agrari.\nLes transformacions de l'estructura agrària que ha patit la comarca del Montsià produiran, molt possiblement, un augment significatiu de la dimensió de les parcel·les, una reducció dràstica de les superfícies totals conreades i de la població activa ocupada en el sector primari, al llarg de la dècada dels anys 90, procés ja iniciat en l'actualitat.


Marta Munyoz archivos - Marta Munyoz Dansa\nTaller Dansa Matriu 26.12.20\n16 diciembre 2020 por Marta Munyoz Maso\nSeguint amb la crida del foc i la terra, obro taller de Dansa Matriu per celebrar la foscor del final d’aquest cicle. Ho farem al voltant de la vora del foc fent un viatge en moviment per escoltar el cos i compartir-nos amb amor amb altres persones boniques que també dansen la vida. Et convido … Leer más\nCategorías AGENDA Etiquetas ballar al bosc, Dansa, La Fageda d'en Jordà, La garrotxa, Marta Munyoz, Olot Deja un comentario\nRegala una classe particular\nHi pot haver una cosa més bonica que regalar experiències? Finalment, molt més que els objectes, el que acaba perdurant en la memòria és allò que vivenciem i ens fa emocionar. Aquest any pots regalar una classe particular amb mi a aquella persona estimada que creus que tant ho necessita o tan bé li aniria. … Leer más\nCategorías AGENDA Etiquetas classes particulars, Dansa, La garrotxa, Marta Munyoz, Olot Deja un comentario\n23 noviembre 2020 23 noviembre 2020 por Marta Munyoz Maso\nAquests dies que estic ballant a l’aire lliure estic reflexionant molt sobre la connexió amb la natura i el sistema immunològic. Recordo que quan tenia 20 anys vaig viure en una casa a la muntanya durant dos anys amb aigua del pou i plaques solars. No teníem calefacció i molt poca aigua calenta, i tot i … Leer más\nCategorías BLOG Etiquetas banys de bosc, Dansa, La garrotxa, Marta Munyoz, Olot, Shinrin-yoku Deja un comentario


El Magnànim publica, per primera vegada en valencià, Propaganda totalitària | Valencia Extra\nEl sociòleg alemany Siegfrid Kracauer va escriure el llibre amb els nazis al poder com advertència de l’eficàcia de la propaganda ultradretana\nLa Institució Alfons el Magnànim-Centre Valencià d’Estudis i d’Investigació acaba de publicar la versió valenciana del llibre Propaganda totalitària, escrit originàriament a finals de la dècada dels trenta, amb Adolf Hitler al poder, però que fou publicat per primera vegada en 2012. El llibre s’ha publicat en la col·lecció Novatores, el director de la qual és el catedràtic de filosofia de la Universitat de València Anacleto Ferrer. Ferrer ha declarat que «aquest llibre, que constitueix un perspicaç document sobre el fenomen totalitari del període entreguerres, és una valuosa contribució a l’anàlisi dels mecanismes comunicatius de la ultradreta i dels nacional-populismes dels nostres dies». I ha afegit que, «amb aquest nou exemplar, el huité en la col·lecció, contribuïm d’una manera important a les indicacions del Magnànim de ser una editorial que publique llibres que contribuisquen al debat i al pensament públics».\nPropaganda totalitària és una anàlisi pionera de com funciona en les “societats de masses” la propaganda feixista, i com facilita l’arribada dels feixistes al poder i com a instrument de poder. Siegfrid Kracauer, sociòleg adscrit a l’Escola de Frankfurt, considera que aquesta és una “propaganda total” i que és molt efectiva atesa la mobilització completa, en aquest cas de la societat alemanya dirigida pels nacionalsocialistes. La traducció de l’alemany al valencià ha anat a càrrec de Josep Monter.\nSiegfried Kracauer (Frankfurt 1889-Nova York 1966) va nàixer en una família jueva. Va estudiar arquitectura (1907-1913), es va doctorar com a enginyer en 1914 i va treballar com a arquitecte fins a 1920. Entre 1922 i 1933 va treballar com a crític de cinema i literatura per al Frankfurter Zeitung, el diari liberal més important de la República de Weimar, on va ser cap de la secció de cultura i corresponsal a Berlín i va coincidir amb Walter Benjamin i Ernst Bloch. Els seus articles d’eixa època destaquen per la seua visió sociològica dels nous usos i consums culturals en la societat de masses. En 1933, amb la instauració del règim nacionalsocialista a Alemanya, Kracauer va emigrar a París, i després, en 1941, als Estats Units. Entre 1941 i 1943 va treballar en el Museu d’Art Modern de Nova York, i va realitzar diverses investigacions subvencionades per les fundacions Guggenheim i Rockefeller. També va ser director d’investigacions aplicades en ciències socials a la Universitat de Columbia. Entre les seues obres destaquen L’ornament de la massa (1927), Els empleats (1930), Jacques Offenbach i el París del seu temps (1937), De Caligari a Hitler: una història psicològica del cinema alemany (1947) i Teoria del cinema: la redempció de la realitat física (1960).\nPropaganda totalitària va tenir el seu origen entre 1936 i 1938, però no es va publicar en vida de Kracauer. L’Institut für Sozialforschung va desestimar la publicació entre altres coses per considerar-la excessivament llarga i va encarregar a Theodor W. Adorno abreujar el text. Kracauer va rebutjar la publicació d’aquesta nova versió que havia reduït el text a poc menys d’una quarta part de la versió original i es va obstinar a publicar-lo tal com ell l’havia escrit. Amb aquest objectiu, va contactar amb editorials i amb alguns amics i col·legues, dels quals esperava un patrocini. Malgrat que Kracauer va incloure Propaganda totalitària en la List of Publications per a un concurs en la Rockefeller Foundation i la va citar al llarg de la seua vida, l’obra no va ser publicada i fins i tot els exemplars multicopiats existents de la versió mecanografiada es van perdre amb el pas del temps. Solament ens ha arribat una versió manuscrita de difícil lectura amb molts retocs, així com alguns estudis previs igualment manuscrits. L’edició d’aquesta versió de Propaganda totalitària va aparéixer per primera vegada el 2012 en el volum 2.2 de la nova edició de les obres de Kracauer, que reuneix els Estudis sobre els mass media i propaganda, sense incloure, però, per raons d’espai els estudis previs ni tampoc la versió abreujada feta per Theodor W. Adorno, que apareixen per primera vegada en l’edició realitzada pel professor Bernd Stiegler i del seu equip de col·laboradors per a l’editorial alemanya Suhrkamp en 2013, que és la que serveix de base a la present edició.


Oliana Bonsai: X Exposición Zaragoza Bonsai\nX Exposición Zaragoza Bonsai\nJa feia dies que hem rondava pel cap d'anar a fer una visita a aquesta exposició peró no va ser fins a ultima hora de la nit que hem vaig decidir de sortir a primera hora del mati cap a Saragossa.\nM'ho vaig haver de pensar tant per que al final hi vaig haver d'anar sol i son 250 km. de distancia o el que es el mateix, casi tres hores de viatge.\nDe tornada no vaig trobar que s'hem fes llarg.\nVaig arribar a bona hora, no feia massa que havien obert i tot just començaven a entrar alguns visitants.\nEra un bon moment per fer les fotos pel blog. Per començar unes imatges generals de les disposicions dels taulells.\nEl primer arbre individual que rebia al visitant era el guanyador de l'edició anterior, acompanyat d'un shitakusa força atractiu.\nAquesta olivera, propietat d'un bon col·lega d'aprenentatge i apassionat de les oliveres, te una ramificació molt finament treballada.\nAquesta sabina, potser va ser l'arbre que mes em va cridar l'atenció, a banda de ser un arbre gran es notava que l'havien preparat a consciencia per l'ocasió.\nPersonalment m'agrada mes en la següent imatge o posició en que es veu mes clarament tots els moviment de les venes vives i la fusta morta.\nAlguns arbres es van portar de pressa i corrent per acabar d'omplir alguns llocs que quedaven vuits.\nEm van comentar que l'associació te el mateix problema que la majoria d'associacions, tot i tenir un bon nombre de socis a l'hora de portar arbres a l'exposició del club, sempre es un percentatge mínim de socis que treuen els arbres a exposar\nA l'arribà a casa i guardar les fotos, ha vist que guardava fotos de l'edició del 2011 i he pogut comparar alguns arbres repetits, com l'anterior i el següent, on mostren una millora considerable en la ramificació\nEls kokedames, he vist gratament que també s'estilen en aquest club\nAquest bosc d'oms era l'única composició de conjunt, la resta eren tots arbres individuals.\nAquesta Azalea també ara un arbre espectacular, un tronc gran i cònic, molt compactat de fulla i amb moltes flors preparades per la propera floració.\nPer completar l'exposició, una petita mostra de suisekis, un art que també comencen a introduir-se alguns dels socis d'aquest club\nI un altre taulell amb les composicions d'Ikebana que s'havien fet durant un taller pel matí.\nUna vegada he arribat a casa i descarregar les fotos, m'he donat compte que tenia un altre reportatge d'una edició anterior en la que i sortia algun arbre repetit. Amb aquesta coincidència he pogut comprovar que les ramificacions han millorat molt com també la manera d'exposar.\nNo mes em queda agrair la hospitalitat rebuda i encoratjar-los a continuar amb aquesta trajectòria positiva.\nPublicat per Vicenç Bentoldrà Vidal a 23:10\nsanti porqueras rosell 30 d’octubre de 2016 a les 23:37\nHola Vicenç , un reportatge molt ben exposat , gracias per compartir les exposicions que vas a veure amb tots els que no hi podem anar .\nVicenç Bentoldra Vidal 31 d’octubre de 2016 a les 12:38\nQue menys que publicar-ho, no?\nJeroni sanchez sanchez 31 d’octubre de 2016 a les 10:34\nVicenç, mol bones fotos i bon reportatge. Mol nivell dels companys de Zaragoza.\nVicenç Bentoldra Vidal 31 d’octubre de 2016 a les 12:42\nLes fotos tirandillo... de movil. Si que van pujant nivell\nTaller Mistral 2016


🔥 4 cotxes i 1 moto calcinats en tres greus incendis en la província de València\nCalcinats quatre cotxes i una moto en tres incendis en Burjassot, Buñol i la Font de la Figuera\nEls tres incendis s'han produït este dissabte\ndiumenge, 6 de setembre 2020 - 10:35h\nS'han hagut de llevar els matolls del voltant per a evitar la propagació del foc | CPBV\nEls efectius del Consorci Provincial de Bombers de València han actuat este dissabte en tres incendis de vehicles que han sigut registrats en els municipis de Burjassot, Buñol i Font de la Figuera.\nEl primer foc s'ha iniciat sobre les 3.15 hores de la matinada de dissabte en el carrer del General Prim de Burjassot, en la comarca de l'Horta Nord (València), a on les flames han cremat dos cotxes i una moto.\nJa pel matí, cap a les 10.30 hores, el Parc de Bombers de Chiva ha intervingut en l'incendi d'un cotxe en Buñol, en la Foia de Bunyol (València), a on a demés s'han hagut de llevar els matolls del voltant per a evitar la propagació del foc.\nPràcticament a la mateixa hora, el Parc de Bombers Voluntaris de Vallada ha intervingut en l'incendi d'un altre cotxe en la Font de la Figuera, en la Costera (València), a on també s'ha procedit a netejar la calçada.\n"Dos detinguts en una greu baralla en un bar de Castelló" "Menor rescatada inconscient en una cala d'Alacant"


diumenge, novembre 19 2017\nRuta del Ter 7a etapa\nSerà una matinal de Sant Quirze de Besora a Torelló.\nRecorregut - 15 kms\nPreu de l'autocar : socis - 10 euros / no socis - 13 euros\nAssegurança temporal per a 1 dia (pels que no tenen llicència) - 5 euros\nLa Companyia La Roda adapta el conegut conte dels Germans Grimm Hänsel i Gretel, per presentar un atractiu i divertit musical per al públic infantil i familiar. La història, ben coneguda pels més grans, explica les aventures de dos germans perduts al bosc, que mirant de trobar el camí per tornar a casa topen amb una insòlita caseta feta de llaminadures i xocolata. En aquesta caseta hi viu una bruixa que vol enredar els nens. No cal explicar el final del conte. Per a tranquil·litat de tots cal dir només que la bruixa serà castigada i els nens, salvats de tot perill.


Barcelona, 36 08301 MATARÓ\n93 790 68 61\nHunkemoller és una gran cadena internacional de llenceria originada a Holanda però expandida a més de 125 països. Contenim tota classe de productes imprescindibles per a la dona actual, qui se sent segura de sí mateixa, sexy, és sensible i pot fer de Hunkemoller la seva arma secreta. Aquesta firma, qui va guanyar el premi al millor comerç de l’any al 2014 a Espanya, ofereix tota una gama de productes que responen a les tendències canviants del mercat i s’adapta a les preferències del consumidor, treballa amb un ampli rang de talles, s’ha especialitzat en la confecció de sostenidors des de fa más de 125 anys i conta amb professionals apassionats pel que fan i per l’atenció al client.\nLa línea de productes els permet cubrir totes les categories: bona qualitat, qualitat superior i productes econòmics, garantitzant que cada client pugui trobar roba interior maca i a preus assequibles. Treballem amb sostenidors, llenceria, roba modeladora, roba de nit, roba de bany i accessoris.\nLes Rebaixes més sexis ja han començat\nVine diumenge 28 de juny i gaudeix d'un 25% de descompte\nDia del Client a Hunkemoller el 22 d'agost\nJa ha arribat la revolució en sostenidors\nEnsenya les teves #FabLegs: ara 2on pack de mitges al -50%\nDissabte 31 d'octubre: Dia del client -20%\nSent l'estat d'ànim de la ciutat de Nova York amb la nova col·lecció Sylvie New York\nBlack Friday a Hunkemoller -25% a tota la Col·lecció\nEl NADAL MÉS GLAMORÓS A HUNKEMOLLER: regals des de 6,99€\nHKMX collection: l'última col·lecció esportiva a Hunkemoller Mataró\nAnticipa't al Dia dels Enamorats\nFASHION WEEK BY HUNKEMOLLER: emporta't articles seleccionats de nova col·lecció i gaudeix del 20% de descompte\nVols ser la primera? Mira la nostra col·lecció Pre Swim\nLa nova Sylvie Swim collection de Hunkemoller ja està a la botiga Què prefereixes? Escull la tendència Gladiator Hero inspirada en la Roma i la Grècia clàsica o decanta't pel món Boho Desire inspirada en Marrakesh\nMIX & MATCH: ara ja pots escullir el teu bikini amb les teves parts preferides\n1, 2, 3… No esperis més Passa't per #Hunkemoller\nFASHION WEEK a Hunkemoller\nLa festa de sostenidors més divertida\nLes mitges: el millor de la tardor 2on article al -50%\nCalcetes sexis per cada dia: 7 x 25,99\nCAPVESPRE MÀGIC: Bra Party i promo a les calcetes a conjunt\n#DoutzenStories: la primera col·lecció de llenceria de la top model international Doitzen Kroes en col·laboració amb Hunkemoller\nBlack Friday & Saturday 25 i 26 novembre: 25% de descompte a tota la col·lecció\n3 articles al -30% o 2 articles al -20% Ha arribat l'hivern: arrauleix-te amb la nostra col·lecció de roba de nit\nNadal amb Hunkemoller: regals per tothom\nJa tens la teva calceta vermella de la bona sort pel Nou Any? 7 per 25,99€ a Hunkemoller fins a la fi d'existències\nSaps on trobar les rebaixes més sexis en llenceria amb descomptes fins el 50%? A Hunkemoller\nComençar un nou any significa establir nous propòsits Ja tens els teus? #DoutzenKroes ja ha llançat la seva primera col·lecció esportiva by #Hunkemoller Descobreix aquests outfits tant per dins com fora del gym\nHunkemoller ha llançat una col·lecció per la nit més romàntica de l'any: VALENTINES DAY\nTens plans per Setmana Santa? No t'oblidis del teu bikini a #Hunkemoller per donar-te un bon bany\nWOW Aquesta és la primera col·lecció de bany de #DoutzenKroes amb #Hunkemoller Crea el teu look més bohemi\nViu una nova aventura aquest estiu Descobreix a @hunkemoller l'últim en moda de bany per a les teves vacances.\nAquest estiu, estrena bikini\nRenova la teva roba interior amb l’últim de @hunkemoller Rebaixes fins al 50%\nSigues la primera a dur el nou Aconsegueix les teves peces favorites de la nova col·lecció de @hunkemoller amb un 20% de descompte\n2n parell al 502%\nFeliç dia de la solteria Cel·lebra-ho amb un 20% de descompte en tot\nAquest Nadal sigues el teu jo més sexy amb la nova col·lecció Glam de @hunkemoller. Pst pst ... -10% per a estudiants. Compra ja la teva llenceria de Nadal\nI tu, ja tens quelcom vermell per cap d’any? Compra-ho a @hunkemoller\nEl 80% de les dones porten el sostenidor erroni. L'ajust perfecte del teu sostenidor ho és tot Troba-ho a @Hunkemöller\nDescompte per a tu i per la teva amiga


Ajuntament de Benicarló: Benicarló firma un conveni amb l’AVL per a fomentar l’ús del valencià\nL'Ajuntament de Benicarló i l'AVL han signat un conveni que potenciarà l'ús social del valencià al municipi. L'acord firmat possibilitarà que l'Ajuntament puga accedir a les subvencions de l'AVL a partir del 2019.\nL'alcaldessa de Benicarló, Xaro Miralles, i el president de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, Ramon Ferrer, han firmat avui a l'Ajuntament un conveni de col·laboració per a realitzar actuacions de promoció del valencià i per a potenciar la col·laboració institucional durant els pròxims quatre anys, segons el text de l'acord.\nLa firma del conveni, que té per objecte promoure el coneixement i l'ús del valencià a Benicarló, compromet a l'Ajuntament a vetlar, potenciar i impulsar la toponímia local, la comunicació i la promoció del valencià, tant en l'àmbit intern del consistori com en tot el terme, tal com queda reflectit en el text del document.\nAixí, l'Ajuntament potenciarà la senyalització en valencià dels carrers i la toponímia local, incorporarà el nom de les noves vies urbanes al nomenclàtor oficial, enllaçarà el web municipal a la pàgina de l'AVL, mantindrà l'oficina de promoció lingüística, augmentarà la programació cultural en valencià i atendrà la formació dels funcionaris en la llengua pròpia.\nL'Acadèmia Valenciana de la Llengua, per la seua part, s'obliga a col·laborar amb l'Ajuntament en matèries com l'assessorament lingüístic, toponímic i fester, la donació de fons per a proveir les biblioteques, posar la programació cultural pròpia a disposició de la corporació i dels centres d'ensenyament i, finalment, incloure Benicarló en les línies de subvenció de l'ens.\nEn aquest sentit, l'Ajuntament de Benicarló podrà accedir a les subvencions de l'AVL a partir de l'exercici del 2019, com ho fan aquells municipis que ja han firmat un conveni amb la institució normativa: Alcoi, Alzira, Borriana, Dénia, Elx, Gandia, Vila-real i Vinaròs. L'import màxim d'aquesta subvenció serà de 3.000 euros.\nL'alcaldessa de Benicarló ha assegurat que «aquest acord enfortirà les nostres relacions en matèria d'assessorament, promoció lingüística» i ha afegit que «garanteix la participació de l'AVL en els Premis Literaris Ciutat de Benicarló». També ha volgut agrair la presència del president de l'Acadèmia a Benicarló per signar el conveni i en nom de tots els membres de la corporació municipal li ha traslladat la satisfacció per aquesta col·laboració «perquè estem segurs que serà molt profitosa per al present i futur de la nostra llengua al nostre municipi.»\nD'altra banda, Ramon Ferrer, president de l'AVL, ha manifestat que "és la nostra obligació sensibilitzar els ajuntaments en la necessitat de potenciar l'ús social de la llengua entre els ciutadans. Només així garantirem la pervivència del valencià. L'Ajuntament de Benicarló és sensible en aquesta matèria i des de l'Acadèmia volem agrair el treball de la corporació i de l'alcaldessa".


III Premi Vila-seca Inèdit: treball de recerca local de batxillerat - Biblioteca Vila-seca\nPremi Biblioteca de Vila-seca: un ordinador portàtil i un lot de llibres al treball Vila-seca sota terra. Una travessia pels pous i les mines de Vila-seca, de Mireia Oncins Da Mota Barbosa.\nPremi Agrupació Cultural de Vila-seca. Secció de lletres. Tauleta i lot de llibres al treball La contaminació biològica: anem més enllà del món químic, d'Aida Arjona Martí.\nPremi Centre d'Estudis Vila-secans Maria Elena Maseras. Dones i gènere. 100 € i un lot de llibres al treball Micromasclismes: un estudi de la toponímia de Vila-seca, de Judith Ruiz Molina.


Es destinen 93.597 euros per a atendre a 70 sol·licituds d'ajudes a l'habitatge\nEs destinen 93.597 euros per a atendre a 70 sol·licituds d’ajudes a l’habitatge\nEls beneficiaris han sigut persones en situació d'especial vulnerabilitat i la subvenció es dedicarà íntegrament a atendre peticions d'ajuda per a fer front al pagament del lloguer o al preu d'ocupació de l'immoble\nTags: Ajudes Habitatge\nDes de l’Ajuntament d’Alcoi van a destinar la totalitat de la subvenció concedida per la Vicepresidència Segona i Conselleria d’Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica per tal d’atendre a 70 sol·licituds d’ajudes en matèria d’habitatge per a persones víctimes de violència de gènere, que han patit desnonament en el seu habitatge habitual, o persones sense llar o especialment vulnerables. La quantitat d’aquesta subvenció és de 93.597 euros.\nEn un primer moment, el 30% de la subvenció es reservava per a facilitar allotjament o donar solució residencial immediata a les persones anteriorment esmentades, però, finalment, aquest apartat ha quedat desert, ja que no s’ha registrat cap sol·licitud.\nLa subvenció, finalment, s’ha destinat de forma íntegra a la concessió d’ajudes directes per al pagament de lloguer d’un habitatge adequat o per a fer front al preu d’ocupació de l’immoble de titularitat privada o sobre qualsevol allotjament o dotació residencial susceptible de ser ocupada per persones beneficiàries.\nEn total es van presentar 80 sol·licituds, de les quals 70 s’han resolt favorablement. 68 d’elles s’han concedit en concepte de pagament de lloguer, i les altres dos han servit per a ajudar a pagar el preu d’ocupació de l’immoble.\nMaria Baca, regidora d’Habitatge, ha subratllat que: “aquesta ajuda complementa el treball que des de l’Ajuntament d’Alcoi es realitza per a garantir l’accés a un habitatge digne a la ciutadania en general i especialment a qualsevol persona que pertanya a aquests col·lectius en situació de vulnerabilitat”.\nPel que fa a les 10 sol·licituds denegades, s’han rebutjat per no haver aportat la documentació requerida dins del termini i en la forma correcta, o per no reunir algun dels requisits de les bases, bé per comptar amb un informe desfavorable per part de la treballadora social de referència o per no haver acreditat un any de residència efectiva a Alcoi.


El Port de Tarragona registra l’operativa de pasta de paper més gran de la seva història - Autoritat Portuària de Tarragona\nEl Port de Tarragona, gràcies a l’aliança estratègica amb Euroports, serveix el mercat peninsular i del sud d’Europa amb tràfics d’importació de pasta de paper. L’any passat, el Port va moure 418 mil tones, i les perspectives per al 2020 és d’assolir 600 mil tones.\nLíder en pasta de paper\nEl Port de Tarragona és el més important del sistema portuari de l’Estat i el tercer en tota la Mediterrània en tràfic d’aquest producte forestal. L'origen de la pasta de paper és principalment el continent sud-americà, principalment Brasil, i en menor mesura Uruguai, i representa entre el 50 i el 70% de la mercaderia d'importació. L’altre origen d’aquest tràfic és el nord d’Europa, principalment Suècia i Finlàndia.\nEls productes d’aquests països tenen la particularitat de ser complementaris i permeten l’elaboració de productes finals de gran qualitat. El paper de cada procedència té unes característiques diferents en funció de la densitat de la fibra. Aquesta combinació de suavitat i resistència dóna lloc a la confecció del tissue., emprat per a molts usos domèstics: paper de cuina, mocadors, higiènic, etc.\nTarragona també és un referent com a hub d'altres països del mediterrani (transshipment), actuant com a node de recepció i posterior redistribució d’aquests productes cap a altres ports del mediterrani. Després de creuar l'oceà Atlàntic, els grans vaixells que transporten pasta de paper fan la primera parada dins de la Mediterrània a Tarragona, aprofitant els grans calats (16,5 m) del Port de Tarragona i que quasi cap altre port de la Mediterrània té. La pasta de paper s’emmagatzema al Port per ser distribuïda posteriorment als clients del territori per via terrestre, cap al centre d’Europa en ferrocarril, o bé en vaixell a través d’altres ports mediterranis.\nEn aquest cas, les més de 36 mil tones de pasta de paper del Condor Arrow tenen com a destinació final el hinterland del Port i també noves destinacions intermodals cap a Europa, en línia amb l’aposta ferma del Port de Tarragona per potenciar el transport per ferrocarril per raons d’eficiència i de reducció de la petja de carboni.\nEuroports és un dels majors operadors de logística marítima del món. Actualment, treballa amb més de 14 milions de tones de productes forestals. És una empresa internacional d’infraestructures portuàries que desenvolupa, opera i gestiona solucions mundials de la cadena de subministrament marítima per a clients internacionals de sectors clau de la indústria. Aquesta multinacional opera i gestiona una xarxa de terminals portuaris en llocs estratègics d’Europa i Àsia.\nA Espanya, Euroports només opera al Port de Tarragona i és un soci estratègic en el tràfic de pasta de paper, minerals i agroalimentaris. El Port de Tarragona treballa per seguir creixent en aquests i altres tràfics, aprofitant les oportunitats que li ofereixen les seves instal·lacions portuàries, les connexions marítimes en el mediterrani, la intermodalitat i a les comunicacions amb la resta d’Espanya i el nord d’Europa per tren i carretera.


Tota la saviesa de Josep Fontana (Ignasi Aragay)\nTota la saviesa de Josep Fontana\nCom a aperitiu a l’entrevista que demà Carles Capdevila fa a Josep Fontana, us ofereixo la meva impressió de l’últim llibre d’aquest escriptor i pensador d’història, La formació d’una identitat (Eumo). A les portes de complir dijous que ve, 20-N, els 83 anys, Fontana demostra una vitalitat intel·lectual envejable. Aquest seu últim llibre, imprescindible, és una síntesi d’història de Catalunya, de Guifré el Pilós a Artur Mas, que des del bagatge de prop de seixanta anys de recerca combina erudició i interpretació.\nFontana es pregunta com som els catalans, i la seva resposta és que som, sobretot, una gent amb una arrelada consciència democràtica i associativa. Més que la llengua, seria aquest sentit íntim de llibertat -una suma de drets individuals i compromisos col·lectius, de pactes i contrapesos de poder forjats al llarg dels segles- el que ha conformat la nostra identitat. Una manera de ser que secularment ha topat amb la castellana, més vertical que horitzontal, poc o gens acostumada a la pluralitat i a l’entesa. Però tot això, dit així, succintament, sona a tòpic fàcil. A bons i dolents. I en canvi llegit en paraules de Fontana té la riquesa i profunditat de la narració històrica cuinada a foc lent, fruit d’un xup-xup de moltes lectures i escriptures, d’una llarga maduració. Sense rigideses.\nSegons Fontana, ja des de la Pau i Treva, la tendència catalana, de grat o per força, ha portat al joc d’equilibris, sempre inestable, tant en l’època medieval com en la moderna, un joc que a mesura que apareixen les interferències castellanes, primer sota la monarquia dels Àustries i després amb els Borbons, va veient desvirtuades les seves regles: les lleis i Constitucions pròpies. Fins que a partir de mitjans del XIX tornem a reconstruir el nostre joc, lentament. I això fem encara, encara, encara.\nAquest és, sens dubte, un llibre important. Sembla escrit d’una tirada. Fontana s’hi deixa anar. I com més cap al final, més desinhibit es mostra: els Borbons i els franquistes -inclosos els catalans- reben de valent. També els protagonistes de la Transició-traïció. Hi ha posat tot el que sap -que és molt- i tot el que és, sense amagar-se’n. Com li diu a Carles Capdevila, ell sempre ha sigut un roig i nacionalista. Un historiador, per tant, que ha tendit a construir el seu relat pensant més en els de baix que en els de dalt. Deixeble avantatjat de Vicens Vives i de Pierre Vilar, ha agafat el millor de cada casa per construir, sense estridències, la seva sòlida llar. Que també és la nostra.


Ajuntament de Benicarló: La XVII Volta a Peu pels Aljubs inicia la marxa cap a la Festa de la Carxofa\nLa XVII Volta a Peu pels Aljubs inicia la marxa cap a la Festa de la Carxofa\nLa XVII Volta a Peu pels Aljubs de Benicarló que organitza la Penya l'Arjup amb el suport de l'Ajuntament tindrà lloc diumenge 13 de gener. La caminada s'emmarca en la XXVI Festa de la Carxofa i enguany tindrà un recorregut únic de 20 quilòmetres.\nLa Penya l'Arjup i la Regidoria d'Agricultura han programat la XVII Volta a Peu pels Aljubs per al proper 13 de gener. Així ho han anunciat el regidor d'Agricultura, Domingo Roca, i el president de la Penya l'Arjup, Andrés Cornelles, que han animat els benicarlandos a inscriure's a un dels actes més multitudinaris de la Festa de la Carxofa, que l'any passat va comptar amb prop de 500 participants.\nLa Volta recorrerà alguns dels paratges més tradicionals de Benicarló, amb parada en tres dels aljubs que caracteritzen l'arquitectura popular del camp benicarlando: l'aljub de la Pistola, l'aljub del camí de Càlig i l'aljub del Puig. En cadascun, es col·locaran cartells explicatius per tal que els participants puguen conèixer la seua història.\nEl trajecte comptarà amb quatre punts d'avituallament on els participants trobaran fruita, beguda, pastes dolces, pastissets de carxofa i la imprescindible mistela per a calfar el cos. La jornada començarà a les 8.00 hores al Pavelló Poliesportiu, on l'organització repartirà un got de cremaet per calfar el cos. La marxa a peu sortirà a les 8:30 hores des del Pavelló en busca de l'ermita de Sant Gregori cap a l'aljub de la Pistola. La caminada continuarà pujant cap als Navarros i es desviarà fins al Molló, el punt més alt de la ruta. A continuació es baixarà fins a l'aljub del camí de Càlig i es creuarà el riu Sec fins a l'aljub del Puig. Finalment es tornarà a baixar per arribar al poliesportiu sobre les 13.30 hores.\nAl finalitzar la jornada, els participants podran tastar un plat de la tradicional olleta benicarlanda que prepararà la penya Setrill. El regidor d'Agricultura ha manifestat la seua satisfacció per la realització d'aquesta volta que «ens permetrà viure una jornada de germanor i goig».\nLes inscripcions per a participar en la Volta a Peu pels Aljubs es poden formalitzar fins al 12 de gener en línia a través del web hj-crono.es i de forma presencial a la Piscina Municipal de Benicarló, i Decathlon Vinaròs o a partir del dia 7 de gener a Evasion Esports.\nEl preu de la inscripció, que és de 10 euros, inclou la participació, l'assegurança, la camiseta, una bossa, un litre de caldo Aneto, els quatre avituallaments, la degustació de l'olleta i d'un cremaet.\nEl regidor d'Agricultura i el president de la penya l'Arjup han subratllat «la col·laboració de totes les empreses privades, associacions, penyes i particulars que fan possible aquesta ruta».\nPer a més informació, podeu consultar la pàgina de Facebook de la Volta a Peu pels Aljubs.


La festa de Carnestoltes arriba a les estacions d'FGC | La Neu al Dia - Diari digital de neu\nLa festa de Carnestoltes arriba a les estacions d'FGC\nLa Molina i coincidint amb el dia dels Clubs i Forfets de temporada, engegarà un concurs a la millor difressa, tant en la categoría individual com de grup. Per a totes aquelles persones que tinguin un forfet de temporada de l’estació o siguin membres d’algun club d’esquí de La Molina. Durant el matí, de 9.30 a 13.00 h posarà en marxa la cursa a l’Estadi de Solell, amb dos circuits: un vermell, per als més experts, i un blau, per als principiants. Per amenitzar la cursa, hi haurà cuina de muntanya i música de la mà de San Miguel. Al migdia, a les 15.00 h, es farà l’entrega de premis i el sorteig de regals.


Diners amagats a Can Batlle: un tresoret de croats. MAC Girona - Som Cultura\nby SomCultura · La peça de museu, Museus, Patrimoni\t· 25 juny 2018\nEl juliol de 1963, en el mas anomenat Can Batlle de Beget (Camprodon, Ripollès) hi fou trobat un tresoret format per 8 croats encunyats a Barcelona per Jaume II entre 1291 i 1327. Tot seguit ingressà en el Museu d’Arqueologia. El croat fou la moneda catalana de plata més coneguda i difosa. S’encunyà ininterrompudament des de 1285 (Pere el Gran) fins a 1706 (Arxiduc Carles d’Àustria, Carles III de Catalunya-Aragó).\nEl ben conegut tresor de Sant Pere de Rodes, de començament del segle XVI, contenia 348 monedes d’or de diverses procedències i 310 de plata, 308 de les quals eren croats. Fou trobat el 1989 dins d’una gerra colgada sota el paviment d’una cambra del palau de l’abat. El tresoret de Can Batlle pot respondre a una acumulació de moneda en un moment en què s’inicia una llarga sèrie de males collites, a partir de començament del segle XIV: escassetat, fam, desnutrició, puja del preu del blat… que obriren el camí als estralls de l’epidèmia de pesta negra de 1348.


QUIN GOIG DE ROMÀNIC!: NOSTRA SENYORA DE VALLCLARA\nNOSTRA SENYORA DE VALLCLARA\nMúsica del P. Odiló Maria Planàs, monjo de Montserrat\nEsglésia de Santa Maria de Vallclara al terme de Vilanova de Sau\nEdifici religiós, capella. Les mides són 8,50 x 16,50 metres amb un absis a llevant. La superfície total és de 106 m2. Edifici que s’adapta a un terreny no pla, ascendent a la muntanya. La porta a l’extrem més allunyat de la muntanya és d’arc de mig punt i s’hi accedeix per un tram d’escales. El portal té motllures i està emmarcat seguint una forma irregular amb un trencaaigües al damunt i pilastres. L’edifici pot considerar-se fet per tres cossos amb una teulada diferenciada. Teulada a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. Al primer cos està la porta, el segon és ceg i al tercer al que s’adossa l’absis hi ha unes finestres. A la façana de ponent hi ha una finestra quadrada i dovellada. A més s’hi adossa un campanar d’espadanya amb dos llocs per a campanes, un està buit. A més s’hi veuen unes dovelles que indiquen l’existència d’una antiga obertura, possiblement una porta, situada a un metre del sòl. Es conserva una imatge del segle XIV, és una verge d’alabastre. (de la fitxa 1060)