Crumble de gerds i roses – La cuina de casa\nCrumble de gerds i roses\n29 de maig de 2011\nTot i haver-me saltat el mes d’abril, avui us poso la recepta del maig de la revista CUINA, unes postres espectaculars d’aquelles que recordareu durant molt temps:\nJa sé que som a finals de maig, que encara tinc pendent la recepta de l’abril, i que ja ha sortit la revista del juny, però val la pena parar atenció a la proposta d’avui. La recepta és del xef Iker Erauzkin, que alguns dels blocaires recordareu del nostre taller a la Boqueria. L’Iker ha elaborat les receptes del reportatge sobre els gerds d’aquest mes de maig: unes trufes de xocolata blanca amb gerds, un carpaccio d’ànec caramel·litzat amb gerds i un caputxino de gerds amb tomàquet i oli completen aquest menú sensacional.\nDic que pareu atenció perquè és d’aquelles postres senzilles que us faran guanyar els Ohs! dels comensals: tant el contrast de temperatures, com el joc de textures, com la combinació de sabors és espectacular. A més, si no elaboreu les decoracions opcionals dels pètals de rosa candy o dels cristalls de rosa, és una recepta senzillíssima de fer: un crumble que cobreix uns gerds al forn, altre cop la senzillesa que resulta genialitat!\nI un consell: feu el doble de crumble i guardeu-lo ben embolicat al congelador, us traurà d’un compromís quan tingueu convidats inesperats: agafeu qualsevol fruita que tingueu per casa, la talleu a trossets i la repartiu en motlles individuals; ratlleu el crumble congelat per sobre i cap al forn 15 minuts a 190º. En un tres i no res obtindreu unes postres de restaurant 😉\n49 comentaris a “Crumble de gerds i roses”\n29 de maig de 2011 a les 8:12 am\nLa foto t’ha quedat clavada i segur que el gust és insuperable\n29 de maig de 2011 a les 8:16 am\nJa veus, la teva foto és millor que el de la recepta, té molt molt bona pinta, això del crumble ho hauré de provar…;) petons\n29 de maig de 2011 a les 9:20 am\nUnes postres espectaculars, de restaurant!\n29 de maig de 2011 a les 9:45 am\nRealment no te res que envejar a la foto de la revista. No he fet mai crumble, pero será questió de provar de fer-ne.\n29 de maig de 2011 a les 10:46 am\nQuan el vaig veure a la revista ja me’l vaig marcar, ara ja no tinc excusa! Quina pinta!!\n29 de maig de 2011 a les 11:12 am\nT’ha quedat perfecte, i segur que ha de ser molt bo.\n29 de maig de 2011 a les 11:19 am\nQué bo el crumble!!!! tens raó et treu d’un compromís amb nota!!!\nCom sempre t’ha quedat insuperable!!\n29 de maig de 2011 a les 11:41 am\nÉs genial poder tenir postres congelats per aquests dies inesperats en què en un moment necessites quedar bé!!!! ;P\nMoltes gràcies per seguir-nos instruïnt!!!\n29 de maig de 2011 a les 12:13 pm\nVeig que aquest crumble és força semblant al strussel que vam fer amb el Samuel de la Torre al taller de Sabores. És veritat que és fàcil de fer i es guarda molt bé, fins i tot en un pot hermètic fora de la nevera. Amb els gerds i els cristalls de rosa ha de quedar excel·lent!\nPer cert, Gemma, t’he enviat un mail sobre un altre assumpte. Ja em diràs alguna cosa…\n29 de maig de 2011 a les 6:28 pm\nNo he tastat mai el crumble, amb aquests ingredients ha de ser una passada si tens convidats, per deixar-los amb la boca oberta.\n29 de maig de 2011 a les 7:29 pm\nQuin postres més bo! Tinc pendents els crumbles els tinc pendents… m’he de posar 🙂\n29 de maig de 2011 a les 7:58 pm\nGemma te ha quedado clavado al original, me encanta esta presentacion y tiene que estar muy bueno este crumble\n29 de maig de 2011 a les 8:13 pm\nGemma, t’ha quedat genial! A veure si algun dia faig crumbles.\nCuina al gust ha dit:\n29 de maig de 2011 a les 8:30 pm\nGemma no he tastat mai els Crumbles, ho tinc pendent!\nAmb tantes postres que ens proposes se’m fa difícil decidir-me per quina preparar la propera vegada!\n29 de maig de 2011 a les 8:41 pm\nbrutal! a veure si provo a fer-lo que de crumbles no n’hem fet mai a casa!!\n29 de maig de 2011 a les 8:44 pm\nCom que ningú no t’ho ha comentat, t’haig de dir que t’ha quedat una presentació fabulosa, clavada a la de la revista! 😉 Jo no m’acabo d’atrevir a fer els crumbles a casa… i encara menys a jugar amb les flors! A veure si algun dia m’hi animo 😀\nMolts petonets Gemma!\n29 de maig de 2011 a les 9:50 pm\nGràcies pels (bons consells!! Vam quedar embadalits amb les propostes amb gerds de l’Iker, Com tu dius, les hem de fer!!!\n29 de maig de 2011 a les 10:01 pm\nUna presentació de revista i un sabor segur que deliciós!. A mi m’agrada molt el crumble i a vegades me n’ha sobrat i l’he guardat en un pot de vidre i se m’ha conservat força bé.\nEspectacular Gemma! Farem cas, i prepararem aquestes postres per un sopar especial. Realment ha d’estar exquisit!! Petons i bona setmana\n30 de maig de 2011 a les 1:26 am\nNo he provat mai el crumble, ho tinc pendent! amb aquesta recepta segur que ho faig!\n30 de maig de 2011 a les 8:39 am\nJa t’han comentat el tema de la teva presentació, brutal. I això del crumble no ho he fet mai. No sembla complicat i pot ser original (per a mi segur, que ja dic que no l’he tastat mai 😛 ).\n30 de maig de 2011 a les 8:43 am\nM’agradan molt el crumble, aquest de gerd i roses realment ha d’estar delicios i t’ha quedat molt be.\nkissumenja ha dit:\n30 de maig de 2011 a les 10:06 am\nL’altre dia vaig passar per Gispert i vaig comprar cobertura blanca per si feia les trufes, també proposades per l’Íker, però em preguntava on podria comprar gerds. Em pots dir on els has comprat tu? Ja que n’has utilitzat aprofito per preguntar-t’ho… 🙂\nPer cert, que subratllo la teva proposició de fer més crumble del que toca i guardar-ho: és boníssim!\n30 de maig de 2011 a les 11:52 am\nLa foto t’ha quedat igual! Segur que el teu estava molt més bo, com semrpe et queden totes les receptes que fas.\n30 de maig de 2011 a les 12:32 pm\nno pateixis que no t’ho tindrem en compte! jijijiji. El toc de roses ha de ser bonísssssssssim! molts petonets\n30 de maig de 2011 a les 12:54 pm\nI tan que han de ser unes postres especials, tan sols de veure la teva foto estic amb la boca badada!!! apuntada….un petonet\n30 de maig de 2011 a les 1:21 pm\nEt perdonarem el salt del mes d´abril…aquesta crumble el compensa. Deliciosa.\n30 de maig de 2011 a les 2:46 pm\nJo diria que més bé que l’original!!!! Unes postres de celebració!!! petó\n30 de maig de 2011 a les 3:43 pm\nFa molt bona pinta i la combinació de textures ha d’estar boníssima! I gràcies per les idees per fer postres d’urgència, sempre van d’allò més bé!\n30 de maig de 2011 a les 5:40 pm\nGemma impressionant t’ha quedat igual que el de la revista, eres tota una mestra de les postres i et vaig a dir que estarà de mort.\n30 de maig de 2011 a les 8:09 pm\nQue bona pinta te,Gemma!\nNo he fet mai una crumble,però crec que ja és hora d’animar-me.\nT’ha quedat impecable.\n30 de maig de 2011 a les 9:10 pm\nGemma, l’has reproduït a la perfecció!!! I segur que amb els gerds i les roses era boníssim!\nI tota la raó, el crumble és genial per treure’t d’un compromís. 🙂\n30 de maig de 2011 a les 10:10 pm\nMai he probat cap crumble i sempre que els vec em dic que els faré…xo veient el teu tinc clar que això ha de caure JA!!! Quina pintaaaaaaaaaaaaaa!!!!\n31 de maig de 2011 a les 9:26 am\nGemma, de vegades veig que ets humana i tampoc no dónes l’abast a tanta nova i bona recepta com apareix. Aquesta, com moltes de les que proposes (sense els detalls difícils), a la llista de candidates per als propers aniversaris.\n31 de maig de 2011 a les 9:55 am\nMoltes gràcies pels vostres comentaris!\nVeig que sou molts que no heu tastat mai el crumble… com pot ser???? Ja hi esteu posant remei, que és de les coses més fàcils de fer, és impossible que no quedi bé! ës tan fàcil com fer una massa brisa casolana, amb l’avantatge que no s’ha d’estirar ni tallar per cobrir un motlle… al contrari, es pot congelar i ratllar directament a sobre del que vols que quedi cruixent ;\nM’apunto el consell que em doneu alguns de guardarr el crumble en un pot hermetic, m’imagino que us referiu al crumble un cop cuit, oi?\nPer cert, no us penseu pas que he perdonat la recepta de l’abril, no! Que no em salto cap recepta sense una bona excusa, je je je… quan la posi ja entendreu perquè he tardat tant a fer-la, el motiu justifica el retard 😉\nSussana-kissumenja, els gerds els compro a la fruiteria, avui dia en pots trobar a tot arreu. Van en unes capsetes de plàstic transparent, ben protegits perquè no es facin malbé… deuen ser capsetes de 200g. Estic segura que a la majoria de fruiteries de Barcelona (fins i tot les que estan a dins de supers) en pots trobar. Faràs les trufes amb xocolata blanca i gerds? Ostres, segur que et quedaran boníssimes!\n31 de maig de 2011 a les 10:50 am\nBrutal! que bò i que preciós que t’ha quedat! ets una crack! felicitats!\n31 de maig de 2011 a les 6:33 pm\nAmb la imatge ja n’ hi ha prou fer fer-te venir salivera, mmm!\n31 de maig de 2011 a les 7:47 pm\nTomo nota de tu consejo de guardar un poco de crumble en el freezer, aunque tendré que camuflarlo porque conlo golosos que son no va a llegara a los invitados imprevistos. Un postre sencillo y excelente!\n31 de maig de 2011 a les 8:03 pm\nNo he menjat mai crumble, el vaig veure a la revista i si bé una altre recepta, però desprès de veure aquest teu tinc que posar-hi remei com molt bé dius.\n31 de maig de 2011 a les 9:05 pm\nAi, que bons estan els crumbles! Just diumenge en vaig fer un de maduixes i ruibarb (es diu així en català????) amb gelat de vainilla i en vam quedar tots encantats! Segur que amb els gerds ha d’estar la mar de bo també. Ah, i m’encanta el consell de congelar el crumble! El proper cop que en faci, cap al congelador!\nPiescu ha dit:\n31 de maig de 2011 a les 11:51 pm\nLa foto es igualita! Que bueno debe ser el sabor.\n31 de maig de 2011 a les 11:55 pm\nQuines postres més delicioses. La combinació de temperatures m´agrada molt. I el plat t´ha quedat de revista.\n1 de juny de 2011 a les 9:48 am\nGemma, quina casualitat!! Durant el meu viatge a París vaig tastar un crumble de fruits vermells en una cocotte, impressionant! Ens va encantar i això que li faltava aquest gelat tan bo per sobre i els pètals de rosa!!\nM’apunto la recepta perquè com dius si congelem el crumble, en un moment podem fer un postre deliciós amb fruita de temporada!\n1 de juny de 2011 a les 2:09 pm\nquina delicia ! i que aplicada que ets! t’ho perdonem però vinga a cuinar que ja està la de juny!\n1 de juny de 2011 a les 2:55 pm\nTe ha quedado estupenda, y seguro que con un sabor exquisito.\nAna y Vííctor.\n1 de juny de 2011 a les 11:47 pm\nNo dubtis que la faré, ara mateix fare un copia i pega i la posaré a les pendents que de cap segur que se m’obida.\nUn aplaudiment, tant la recepta com la presentació són de película.\n5 de juny de 2011 a les 12:05 am\nAl crumble li tinc ganes i no m’acabo d’animar! Els gerds m’encanten així que aquesta recepta ja et pots imaginar.\n5 de juny de 2011 a les 1:13 pm\nDesde hace tiempo, ando detrás de probar el crumble, antes no me llamaba la atención, pero ya son muchos los allegados que me hablaron genial de ese postre.\nApunto tu recetiña, que tiene una pinta fabulosa y además, sé que triunfo seguro\nAH!! La mermelada de limón de abajo, ¿te he dicho que la encuentro espectacular?\nRetroenllaç: Crumble de peres – Cuinejar\nRespon a Piescu Cancel·la les respostes


Sacha Kruithof aconsegueix el subcampionat en l’Open d’Itàlia | Noticias La Marina Plaza\nSacha Kruithof aconsegueix el subcampionat en l’Open d’Itàlia\none wall,open italia one wall,pilota,red bull slaps,sacha kruithof\nEl pilotari d’Orba va aconseguir abastar la final, tot i no estar al 100%. Es va prendre el torneig a manera de preparació per a la futura temporada de One Wall dels EUA, que comença en maig-juny\nSacha Kruithof, jugador de One Wall d’Orba, va participar el passat cap de setmana en l’Open d’Itàlia d’esta modalitat de pilota. Es tracta de l’últim torneig de la gira europea. El jove de la Marina no va aconseguir revalidar el títol que va aconseguir l’any passat, però va arribar a la final.\nEl títol el va disputar diumenge davant un jugador originari d’Irlanda, que el va vèncer, però gràcies a la gran temporada realitzada per Sacha ha aconseguit mantindre el número 1 en el rànquing europeu de One Wall. Kruithof va afirmar que no estava al 100% per a disputar este torneig i s’ho va prendre a manera de preparació per a la futura temporada d’este esport en els Estats Units, on està molt més arrelat.\nKruithof afirma que el futur del seu esport està en el país americà. La temporada comença en maig-juny i el jove vol participar en diversos tornejos. El més conegut és el Red Bull Slaps, que se celebra a Nova York. També va vessar crítiques a l’organització d’este open italià, i de la gira europea en general. Afirma que si no es comença a ajudar i a donar suport i promocionar este esport, acabarà desapareixent esta modalitat d’Europa.\nClassificat: one wall, open italia one wall, pilota, red bull slaps, sacha kruithof


Pere Puigdoménech reflexiona sobre l’origen i el futur de l’alimentació en el llibre Exploracions pel planeta Menjar\nEl llibre Exploracions pel planeta Menjar, del divulgador Pere Puigdoménech, analitza l’alimentació des de l’origen de la vida fins a un present i un futur que inclouen la millora genètica vegetal i l’agricultura de precisió. L’obra, que ha vist la llum recentment, guanyà en 2019 el Premi Europeu de Divulgació Científica, un guardó que convoquen anualment la Universitat de Valènia i l’Ajuntament d’Alzira.\nEn aquesta obra, Pere Puigdomènech repassa com la necessitat bàsica de menjar determina una part important de la vida de les persones i com, en l’actualitat, els éssers humans depenen de les decisions que l’espècie va prendre en l’origen de l’agricultura fa uns 10.000 anys. Així, la societat ha de fer front als reptes que implica alimentar una població que pot passar dels 9.000 milions d’humans a mitjan d’aquest segle, que està vivint en ciutats cada vegada més grans i que té unes exigències de menjar suficient, segur, saludable i que es corresponga a les seues normes culturals.\nEn els 26 capítols que formen el llibre, l’autor es remunta als inicis de la vida, on els primers organismes ja necessitaven alimentar-se, i descriu els grans canvis que s’han produït en la forma de menjar al llarg de la història de l’ésser humà. Aquests han culminat amb el desenvolupament de la indústria alimentaria, el comerç d’aliments, l’agricultura de precisió, l’explotació de la ramaderia i la millora genètica vegetal.\nEl llibre reflexiona sobre el plaer que implica menjar i la influència de la cultura en la nostra alimentació, i també sobre la desaparició d’alguns costums com són menjar en família i cuinar a casa, que cada vegada són més substituïdes per menjar ràpid aliments ja preparats davant d’una pantalla. A més, descriu les conseqüències negatives que l’actual manera d’alimentar-nos té sobre el planeta i la salut, a través del canvi climàtic, la contaminació d’aliments i aigües, l’augment de l’obesitat o malalties que poden derivar d’un alt consum de carn i dietes poc variades.\nMolt reconegut tant pels seus mèrits com a investigador com per la seua faceta divulgativa, Puigdoménech ha rebut la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic i tecnològic de la Generalitat de Catalunya (1992), el Premi Fundació Catalana per la Recerca (2000), el Premi de la COSCE de divulgació científica (2013) i el Premi Vicent Andrés i Estellés de Narrativa Científica (2006).\nL’autor és el president de la Secció de Ciències Biològiques de l’Institut d’Estudis Catalans i és també membre del CSIC, la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, de l’Acadèmia Europea, de l’Organització Europea de Biologia Molecular i és membre estranger de diverses acadèmies europees.\nArxivat en: Publicacions , Recerca, innovació i transferència , Internacionalització recerca


Bar-Cel-Ona (Publicat a l’ARA, 19 de maig de 2015) | Carles Boix\n← Sant Jordi 2015 (Publicat a l’ARA, 21 d’abril de 2015)\nTrenton (Publicat a l’ARA, 2 de juny de 2015) →\nBar-Cel-Ona (Publicat a l’ARA, 19 de maig de 2015)\nPosted on May 19, 2015 by carlesboix\nLa Barcelona d’avui en dia va ser dissenyada pels equips del PSC i Iniciativa que la van governar als anys vuitanta i noranta (les administracions dels alcaldes Clos i Hereu van ser els epígons del canvi imaginat per Serra i Maragall), a cavall d’una transició econòmica fonamental: de ciutat industrial -el paradigma dels darrers cent cinquanta anys de la seva història- a ciutat postindustrial.\nAquesta transformació no va ser, en cap cas, exclusiva de Barcelona. A la segona meitat del segle XX, totes o gairebé totes les ciutats europees i nord-americanes van patir el mateix destí: l’encongiment de la base manufacturera a causa de la competència industrial asiàtica, l’automatització de moltes feines i la migració de fàbriques i empreses a la perifèria urbana. Les respostes, però, van ser molt diverses. Algunes grans metròpolis van convertir-se en macrocentres financers: Nova York i Londres. D’altres es van refugiar en el model de ciutat capital, com ara París i Roma. San Francisco (amb Silicon Valley) i Boston van reinventar-se com a pols de coneixement i motors de la tercera revolució industrial. Les xarxes urbanes alemanyes van sobreviure gràcies a una indústria d’alt valor afegit. I les ciutats que no van tenir capacitat d’adaptació van entrar en un procés de declivi inexorable: les conurbacions del nord d’Anglaterra, les ciutats moribundes de Valònia i, als Estats Units, l’arc que va de Detroit a Baltimore.\nBarcelona es va reinventar com una ciutat de serveis, consum i lleure. Incapaç d’exportar teixits com havia fet durant més de cent anys, va decidir exportar-se a si mateixa. El seu govern municipal i les seves “forces vives” van apostar per explotar els actius que li quedaven -el clima (assenyat), l’espai natural (una llesca de mar domesticat i lluminós) i l’espai artificial (una ciutat modernista, construïda precisament per la generació dels besavis dels dos primers alcaldes del PSC)- i oferir al món un mena de creuament de París i Miami al Mediterrani. Els Jocs Olímpics van ser el moment àlgid d’aquest capgirament. Barcelona es va oferir al món com a producte de consum. La generació del 68 va aprofitar-ho per trencar amb la ciutat fabril i racionalista dels pares i per fer-ne una a mida dels seus gustos: més desimbolta, més gregària, més calorosa, més sud que nord, més bar i platja que corbata, bastó i carn d’olla. Políticament, l’esquerra, si més no la Gauche Divine, es va reconciliar amb el porciolisme. Samaranch va vendre amb èxit la idea que, per a una ciutat sense estat, l’esport (i, amb ell, la publicitat i el turisme) era l’únic instrument per tenir poder i fer diners.\nL’aposta va tenir un èxit fulgurant. Aquella ciutat bonica, una mica endormiscada, pura província europea (com tots els burgs realment europeus, que sobretot miren cap endins, més interessats a ser confortables que famosos), es va convertir en una de les tres destinacions preferides pels turistes a Europa. Ara bé, el model encetat va generar les seves pròpies contradiccions. Una economia d’hosteleria i construcció és molt més volàtil que una economia “productiva”: atreu una allau migratòria en èpoques bones i pateix un atur més alt que la mitjana durant una crisi econòmica. El mercat laboral és dual: un gran gruix de feines mileuristes i temporals; un terç o menys de la població amb feines permanents i ben pagades. El mercat de l’habitatge presenta tensions considerables: una ciutat postindustrial vibrant (el cas extrem és Nova York) expulsa les rendes baixes dels seus barris centrals. En una paraula, una economia amb desigualtats importants i creixents.\nTotes aquestes contradiccions expliquen segurament l’embranzida de Barcelona en Comú. Això no deixa de ser irònic, però, perquè, al cap i la fi, Ada Colau i la seva coalició són els hereus directes de l’esquerra que va inventar el model que diuen que detesten i que ara volen escapçar. De fet, una bona part de l’esquerra intel·lectual de la Transició que va donar suport al projecte urbà del PSC ha passat a apadrinar aquesta nova esquerra rabiosament anti-Trias. Fent-ho han retrobat la seva joventut i el rol de profeta utòpic que van perdre amb la caiguda del Mur de Berlín.\nEn tot cas, Barcelona en Comú té dos problemes greus. Primer, no haver presentat un projecte creïble de creixement per a la ciutat. Almenys els alcaldes que hi ha hagut fins ara entenien que, per repartir, primer cal produir i créixer. Segon, no entendre les arrels polítiques del model postindustrial barceloní. Superar aquest model (el d’hotels i turistes de sorra i soroll) requereix tenir una sobirania fiscal i política de la qual Catalunya (i per tant, Barcelona) no gaudeix. Construir un pol del coneixement internacionalment competitiu, per exemple, implica diners i capacitat reguladora. I, aquí, Colau tira pilotes fora. Aquesta manca de realisme abocarà la ciutat al fracàs si arriba a governar.\nThis entry was posted in Barcelona, Capitalism, Cities. Bookmark the permalink.


Penjant llàgrima amb cristalls blau i rosa fucsia - Productes de la Sénia online\nPenjant llàgrima amb cristalls blau i rosa fucsia\nPenjant forma llàgrima pedra blau turquesa i pedra gran rosa fucsia ull de gat\nMaterial: plata i cristalls colors\nLlargada total 5,5cm\nNO INCLOU CADENA\nPenjant allargat en pedra forma llàgrim d’ull de gat en color rosa fucsia i pedra més petita facetada en color blau tuquesa.\nAcabat amb circonites blanques als laterals.\nDisposa d’arracades a joc. Consulteu disponibilitat.\nEl color s’aprecia millor a la foto on la noia el porta posat.\nTags: argent basic, arracades, colores, joia, joies, joies per a dona, joya, joyas para mujer, pedra, pendientes, plata\nSigues el primer en opinar sobre “Penjant llàgrima amb cristalls blau i rosa fucsia” Cancel·la les respostes\nReloj unisex correa...\nReloj unisex con correa Marca: POTENS Correa de piel Medida de caja: 42,5 x 42,5 x 7,3mm Hermetismo: 5atm Material: acero bicolor


5. Muntatge d'una aula informàtica amb GNU/Linux sobre equips IBM PC compatibles - El programari lliure a les escoles de primària (Maig 2004)\n5.1. Raó i oportunitat del projecte\nPer poder obtenir dades d'ús de GNU/Linux a les aules informàtiques a Catalunya, seria necessari trobar un centre que usi programari propietari i que estigui disposat a provar i avaluar l'ús de programari lliure. La primera condició es fàcil de complir donat que la majoria dels existents a Catalunya usa programari propietari en els seus equips informàtics. La segona ja és més difícil, per tal d'avaluar l'entorn GNU/Linux es necessari "tocar"" els equips que es necessiten per a les classes.\nS'ha decidit afegir l'entorn GNU/Linux en un centre que no l'hagi usat mai en comptes de cercar algun centre que disposi d'experiència en aquest per un motiu:\nAvaluar si és factible que els centres que no estiguin usant programari lliure (actualment la majoria) puguin passar a usar programari lliure. Per aquest propòsit interessa obtenir les reaccions (positives i negatives), que el canvi suposa en els diferents membres dels centres educatius.\nEl centre escollit per el muntatge és "Centre escolar Valldaura", centre concertat situat a prop de Via Júlia a tocar amb la ronda de dalt. Accessible amb mitjans de transport públic, en concret des de del Campus Nord de la UPC (on està la FiB), el Metro L4, Via Júlia, i l'autobús 60 (veure opcions de transport: cached, live).\nLa persona de contacte en el centre ha estat principalment en Albert Barnils encarregat de les TIC de primària. També cal agrair a la directora del centre, na Hilaria Ramos per permetre la realització de la prova pilot.\n5.2. Situació actual del "Centre Escolar Valldaura"\nEl centre compta amb diverses aules, de les quals només una és d'informàtica (9 equips) encara que una altra aula (AEE) compta amb un equip informàtic en el seu interior. A la sala de professors, hi ha dos equips més, al despatx del cap d'estudis de primària hi a un altre equip i finalment en una altra estança, desconnectat de la xarxa, hi ha un últim equip. Tanmateix el centre espera rebre 2 equips més per l'aula d'informàtica de cara al proper curs.\nCal indicar que al tractar-se d'un centre concertat la generalitat no paga les llicències del programari ni es pot acollir a les llicènices gratuïtes per a centres públics i ONGs que alguns fabricants de programari otorguen. En aquest context qualsevol estalvi en la compra de llicències repercuteix positivament en els comptes del centre.\nEl fet que el sistema actual sigui l'únic que conèixen, tot i que porti poc anys en funcionament implica que els seus usuaris estan més o menys acostumats a ell. Tanmateix no tots els professors l'usen en profunditat. Tot i això en el nou entorn GNU/Linux hem de mantenir les funcionalitats existents per tal que els usuaris no estiguin descontents amb el canvi a programari lliure.\n5.2.1. Arquitectura tècnica inicial\nLa xarxa del centre es correspon a la del següent diagrama:\nLa xarxa del centre comença a l'aula d'informàtica, on també hi ha el router XDSI que surt cap a l'exterior, dos hubs en cascada permeten la connexió dels 9 equips de l'aula, de l'equip de l'aula AEE, i un cable que dur a la sala de professors. En aquesta sala un HUB dona connexió als 2 equips de la sala i l'ordinador del cap d'estudis. Quedant un ordinador isolat en una altra estança.\nActualment tots els equips usen programari propietari. Cal advertir que no tota l'adminitsració es realitza en l'edifici asignat a primària. Certes tasques es realitzen en l'edifici de secundaria del mateix centre escolar.\nL'objectiu d'aquest subprojecte és permetre l'accés del major nombre d'ordinadors possible a un entorn GNU/Linux. L'accés d'aquest es realitzarà mitjançant un "menú d'arrancada" que permetrea seleccionar entre el sistema actual, donat no es pot aturar el servei que actualment s'ofereix, i l'entorn GNU/Linux. El nou entorn GNU/Linux es basarà en la distribució de GNU/Linux skolelinux en el perfil de client. Així doncs serà aquesta distribució, la que el personal del centre avaluarà.\nles tasques que es realitzaran en aquest subprojecte són:\nVisita al centre: inclou presa de mides de l'espai i definició de les particularitats de la instal·lació\nObtenció del Maquinari: Servidor GNU/Linux i un switch ethernet de 16 ports\nObtenció del Programari: Debian 3.0 rc2 i SkolenLinux pr47\nMuntatge Switch 16 ports: aquest es posarà en substitució de la combinació HUB5+HUB8 a l'aula d'informàtica. El canvi permetrà oferir un major ample de banda dins l'aula. A la vegada permetrà ampliar en 4 el nombre de connexions disponibles. Cal indicar però que una de les noves connexions serà usada per part del nou servidor.\nMuntatge lógic dels equips client: obtenció d'espai lliure al disc, dur, creació de les particions de treball.\nAlliberar adreça de xarxa 192.168.2.2\nObtenir dades de maquinari concret de l'equip+ adreça ethernet\nMuntatge lògic del servidor: instal·lació programari, sistema operatiu i configuració de les diferents tasques a realitzar servidor de: LDAP, DHCP, NFS, i Samba (dades accessibles Windows i GNU/Linux).\nMuntatge físic del servidor: instal·lació a l'espai final.\nConfiguració impressora en el servidor: a ser possible el servidor GNU/Linux s'encarregaria de la impressora de l'aula.\nMuntatge físic dels equips client: instal·lació de la skolelinux en el perfil de client.\nImpressora: hi ha 3 (o 4 si la impressora de l'aula no la té el nou servidor) equips que en disposen d'una i que cal que estigui disponibles per a ells i per a la resta d'equips de la xarxa.\nConfigurar Windows per que usi configuració de xarxa automàtica (adreces, gateway...)\nProves del sistema: especialment important que els sistema actual basat en Windows continuï funcionant.\nObrir l'accés al sistema basat en programari lliure: inicialment es donarà accés al sistema actual per a tothom i s'aferirà l'accés al nou sistema només al personal d'administració i al centre.\nManteniment: sentint-lo molt, no s'ofereix cap manteniment del sistema un cop acabada l'avaluació d'aquest. En tot cas es pensa donar totes les eines i documentació necessàries per tal que el manteniment pugui ser realitzat per el propi centre o l'empresa que actualment realitzi el manteniment.\nEls beneficis del canvi poden distingir-se entre tangible i intangibles.\nPel que fa als beneficis tangibles tenim que amb el canvi de sistema a programari lliure el centre s'estalviarà el cost de les llicències en aquell programari educatiu no "donat" pel departament d'ensenyament. O en el cas de centres privats i/o concertats el cost total del mateix.\nEls majors beneficis intangibles per el centre resulten ser beneficis tangibles per part del departament d'ensenyament. El departament s'estalviarà diners en programari i en el manteniment per tant podrà destinar-lo a millorar la dotació de les escoles en referència a equipament informàtic o fins i tot material no informàtic. Aquest estalvi per part del departament d'ensenyament es dóna en dos punts:\nProgramari: donat que a mesura que els centres deixin d'usar programari propietari el departament no tindrà la necessitat de pagar les llicències que actualment paguen (ja siguin ells directament o la generalitat), per exemple en llicències dels sistemes operatius, programes ofimàtics, programes educatius, d'anti-virus....\nManteniment: l'ús de GNU/Linux com a sistema operatiu permet simplificar el manteniment dels equips. Aquest és més simple i modular que els entorn Windows. A més el programari lliure preveu ser executat per part d'usuaris restringits, usuaris que no poden des/configurar el sistema. Aquestes característiques augmenten la seguretat de l'entorn alhora que faciliten les actualizacions sense haver de re-arrancar l'equip.\nEls sistemes GNU/Linux (com les útlimes versions de servidors de Windows) permeten l'administració remota. A més de cara a actualitzacions desateses incorpora la transmissió segura de fitxers i l'accés als equips per claus xifrades (enlloc del tradicional nom d'usuari i paraula clau).\nUn important benefici intangible és que el el departament pot declarar oficial un entorn de treball GNU/Linux unitari per a tots els centres. Aquesta "distribució oficial", contindria l'aplicatiu mínim que tots els centres (públics i concertats) poden usar lliurement.\n5.6. Visió general del sistema\nA continuació s'exposarà que s'espera de la realització del sub-projecte.\n5.6.1. Arquitectura tècnica final\nEs canvia el conjunt HUB5+HUB8 per un switch de 16, a més s'afegeix una nova màquina a l'aula, un nou servidor (SRV) que operarà amb la distribució de GNU/Linux skolelinux en la modalitat "Main Server"". La resta de la xarxa es mantindrà igual que l'"Arquitectura tècnica inicial".\n5.6.2. Funcions de negoci\nPermetre el doble arranc: sistema actual i el sistema basat en programari lliure\nControl d'usuari: si bé inicialment no es crearà un usuari per alumne, sinó un usuari per equip físic i algun més per als mestres.\nEspai compartit: dos espais diferenciats, un per a mestres (informació assignatures) i per alumnes (intercanvi dades) ambdós disponibles tant quan els client siguin Windows, com quan siguin GNU/Linux.\nConfiguració automàtica de xarxa: per facilitar els canvis en aquesta.\n5.6.3. Necessitats d'interacció amb altres sistemes\nEl nou sistema ha de conviure amb la solució basada amb programari propietari, de manera que sigui el més transparent possible l'ús d'un o altre sistema.\nL'accés a espais d'emmagatzematge de xarxa i d'impressores de xarxa actuals s'ha de mantenir. Els clients amb GNU/Linux han de poder accedir a impressores/espais d'emmagatzematge controlades per equips amb Windows i a l'inrevés.\nSerà necessari que la xarxa funcioni amb un switch per tal d'assegurar un mínim de prestacions almenys dins l'aula entre el servidor i els clients.\n5.7. Anàlisi d'impacte\nA l'afegir-se una nova manera de treballar i/o usar la informàtica es de preveure un modificació en l'ús de la informàtica en el centre.\n5.7.1. Organització i usuaris\nUn dels objectius del subprojecte és que no hi hagi canvis substàncials en els hàbits i costums dels diferents usuaris del centre, en tot cas que l'eina que usen per realitzar les tasques habituals sigui una eina basada en programari lliure enlloc de l'eina que s'usa actualment que és de programari propietari.\nTot i així cal indicar que el coordinador d'informàtica i l'encarregat del manteniment dels equips informàtics del centre veuran incrementades les seves tasques. Al mantenir-se el sistema dual es continuaran tenint problemes del sistema basat en programari propietari alhora que s'afegiran les que el nou entorn GNU/Linux pugui donar.\n5.7.2. Infraestructura informàtica\nCom a resultat de l'execució d'aquest subprojecte s'afegirà nou equipament al centre. Aquest consta d'un nou equip PC que s'haurà de tenir en compte en els manteniments.\nPerò no només s'afegeix maquinari, el motiu principal del projecte és l'addició de programari. Aquest programari permetrà als diversos usuaris del centre accedir a nou aplicatiu i a les funcionalitats que aquest aporta. També és necessari indicar que el nou programari requerirà manteniment si bé al tractar-se d'un espai protegit per un servidor GNU/Linux es podrà ser més laxe (fins i tot amb el sistema actual) respecte les actualitzacions.\nA part del sobrecost de l'adopció del nou sistema en les partides de manteniment, la resta de costos derivats de la realització del present subprojecte no hauran de ser abonats. Tanmateix el cost del material emprat en el muntatge i desevolupament així com la mà d'obra necessària si és tindrà en compte en la documentació.\nTaula de costos (estimats)\n(€,€/h) Concepte subtotal (€)\n1 125 Servidor (CPU PentiumMMX-166MHz, RAM 256MB (PC100), dd 40GB IDE, cd-rom 24x, tarja ethernet 10/100, semi-torre AT, teclat AT) 125\n1 105 Switch 16 ports 10/100 senzill/no configurable (dins aula) 65\nSUBTOTAL (material) 190\nTreball (ajustes ocupació real a Juliol 2004)\n5h 12 Cap de projecte 60\n20h 6 Tècnic: treball a casa (proves) 120\n4h 6 Tècnic: treball a casa (redactat) 24\n20h 8 Tècnic: treball al centre 160\n15h 9 Encarregat informàtica del centre (al centre) 135\nSUBTOTAL (treball) 499\n5.7.4. Procés de conversió de dades\nEn aquest subprojecte més que conversió de dades tenim que hem d'adaptar les eines lliures existents per que que inicialment oferexin un aspectes i funcionalitats del sistema actualment en ús. Aquesta adaptació si bé senzilla té un cost temporal a tenir en compte.\nEspai emmagatzematge en xarxa\nCaldrà la creació d'un espai centralitzat on desar els fitxers necessaris per a la docència. Aquest espai d'emmagatzematge a la xarxa serà similar al de les instal·lacions dels centres escolars públics.\nConfigurar els equips que disposin d'impressora per que continuïn oferint-la als altres equips de la xarxa.\nEls riscos són més del que poden semblar a primera vista en concret tenim:\nImpossibilitat de realitzar el muntatge per imcompatibilitat física: tot que s'ha revisat l'aula abans de començar el subprojecte, no es pot descartar l'aparició d'algun contratemps pel que fa a compatibilitat ja sigui de maquinari com de programari.\nEl cas de les impressores compartides en xarxa és espceialment perillòs\nProblemes amb el servidor GNU/Linux: en qualsevol de les funcionalitats que ha d'incorporar. Aquests problemes només suposen un retràs en la data de fi del projecte. Això és així per que sempre es pot solucionar un cop esbrinat quin és el problema.\nAvaluació incorrecte: el muntatge de l'aula té com a objectiu que els membres del centre puguin provar els programari lliure, si aquests no el proven en un nombre significant i en una profunditat adequada, l'objectiu pirmari no s'haurà complert.\nEn la manca d'ús de l'aula: tot i que un cop finalitzat el PFC l'aula no sigui necessària, no implica que un objectiu és que el personal del centre acabi usant el nou sistema basat en programari lliure.\n5.8. Altres opcions estudiades però descartades\nLa primera opció estudiada però ràpidament descartada era el no realitzar aquest subprojecte, però aquest és realment necessari per a la correcta fi del projecte principal.\nTambé hi ha diverses maneres de dur a terme el subprojecte. Destaquem les següents:\nUsar el servidor actual de l'aula: amb aquesta opció ens estalviem un equip. El problema és que actualment aquest servidor és un Windows, per tant tot i que seria factible usar programari lliure a sobre d'aquest no es creu adequat trencar l'objectiu primari del subprojecte d'usar només programari lliure.\nUsar una distribució de GNU/Linux basada en knoppix també de caire educatiu: amb una fàcil instal·lació i programari més actualitzat es va descartar per que no incorpora l'ús d'un servidor que gestioni tot el sistema.\nAixí doncs no es tindria cap gestió d'usuaris, de manera que les dades dels mateixos resideixin en cada equip. Tampoc seria senzill realitzar actualitzacions automàtiques indicades en el servidor.\nSistema de X-terminals: La solució més senzilla, convertir els PC de l'aula en terminals X (sota Windows o directament al arrancar). Aquesta opció trasllada tota la configuració, incloent temps i esforç, al servidor de terminals. El problema per aquesta solució és que el servidor de terminals cal que sigui una màquina força (molt) potent i per tant s'hauria de comprar implicant un cost econòmic.\nSistema de semi-terminals: aquesta opció, com l'anterior, requereix una bona xarxa però en canvi el servidor de semi-terminals no cal que sigui potent. El problema principal però, és que no és una solució estàndard ni gaire coneguda. De fet en pocs llocs es pot trobar informació de com muntar un sistema d'aquestes característiques. Tanmateix en el document 4.1.2. Instal·lació Skolelinux (pr47) d'aquest PFC. S'inclou una petita guia de muntatge.\n5.9. Planificació i execució del subprojecte\nA continuació es presenta el projecte respecte els seus requeriments temporals.\n5.9.1 Planificació inicial\nLa planificació més important és la que un cop trobat el centre col·laborador inicia les tasques de prepraració i muntatge.\nTaula de dates inicial\nGener a Febrer Provar les diferents opcions referents a programari lliure educatiu\nFebrer Publicar les enquestes de programari usat actualment; Demanar centres interessats en col·laborar en el PFC\nFebrer a Març Posada en contacte amb els centres per tal de definidr el centre on es realitzarà el muntatge.\nMarç Reunió amb el centre escollit i creació del pla de treball amb dates exactes => S'ha retrassat fins a Abril, problemes de sincronització amb els directors de projecte.\nMarç a Abril Correccció de possibles problemes amb les instal·lacions; muntatge del sistema a casa de l'autor del PFC\nAbril a Maig Muntar físicament el sistema a l'aula del centre\nMaig Obertura de l'aula al públic; realització proves d'ús per part de professors i personal administració\nMaig a Juny Obtenció de l'avaluació del sistema GNU/Linux per part dels mestres/personal d'administració; si fos possible proves d'ús per part d'alumnes.\nFebrer a Juny Creació de la documentació respecte el subprojecte\nJuny Tancament del projecte, incorporació resums definitius al document principal del PFC\n5.9.2. Planificació detallada (pla de treball Abril 2004)\nUn cop conegut el programari a usar skolelinux i el centre col·laborador "Centre concertat de Nou Barris" es pot ajustar unes dates tenint en compte la disponibilitat de l'autor del PFC, de l'encarregat d'informàtica del centre i de la durada de les tasques exactes a realitzar.\nTaula de dates\nFebrer Muntatge del sistema a casa de l'autor del PFC\nAbril Reunió amb el centre escollit i creació del pla de treball amb dates exactes\nAbril Muntatge del sistema final a casa de l'autor del PFC\nAbril Correccció de possibles problemes amb les instal·lacions (canvi de dos hubs per un switch) [15 Abril 2004 - 1h]\nAbril Revisió dels equips clients per tal de: fer espai per a skolelinux-client (2 noves particions), agafar dades del maquinari (adreces físiques ethernet). Són 14 equips a 2hores/equip o si es fa simultàniament uns 15minuts/equip). [15,16,17 Abril 2004 - 12h]\nAbril a Maig Muntar físicament el servidor a l'aula del centre ; [18 Abril 2004 - 3h], i acabar de configurar-lo [19 Abril 2004 - 2h]\nMaig Obertura de l'aula al públic; realització proves d'ús per part de professors i personal administració ; [1 Maig 2004 - 2h]\nMaig Obtenció de l'avaluació del sistema GNU/Linux per part dels mestres/personal d'administració; si fos possible proves d'ús per part d'alumnes. ; [19 Maig 2004 - 2h]\nFebrer a Maig Creació de la documentació respecte el subprojecte\nMaig Tancament del projecte, incorporació resums definitius al document principal del PFC ; [25 Maig 2004 - 1h]\n5.9.3. Execució (planificació final)\nRespecte la planificació inicial realitzada el mes de Febrer del 2004 i del pla de treball realitzat el Març del 2004 hi han hagut pertites desviacions, en concret tenim que les daetes finals han sigut:\nAbril Correccció de possibles problemes amb les instal·lacions (canvi de dos hubs per un switch) [20 Abril 2004 - 1h]\nAbril Revisió dels equips clients per tal de: fer espai per a skolelinux-client (2 noves particions), agafar dades del maquinari (adreces físiques ethernet). Són 14 equips, dels quals al final només s'usaran 9. Temps estimat: 2hores/equip o si es fa simultàniament uns 15minuts/equip). [21 i 23 Abril 2004 - 3+6=9h]\nAbril Muntar físicament el servidor a l'aula del centre i acabar de configurar-lo. [23 Abril 2004 - 1h]\nAbril Acabar de configurar els clients. Al final només funcionen adequadament 8 PCs [23,30 Abril 2004 - 1+4=5h]\nAbril a Juny Anul·lat - Obertura de l'aula al públic; realització proves d'ús per part de professors i personal administració ; [N/A - 0h]\nJuny Demostració de l'aula al públic [29 Juny 2004 - 1h]\nJuny Obtenció de l'avaluació del sistema GNU/Linux per part dels mestres/personal d'administració; si fos possible proves d'ús per part d'alumnes. ; [29 Juny 2004 - 1h]\nJuny Tancament del projecte, incorporació resums definitius al document principal del PFC ; [29 Juny 2004 - 1h]\nTaula de costos (inclou resum d'hores)\nA continuació es troba la taula de costos finals del sub-projecte. Aquesta inclou les hores dedicades a cada tasca.\nMaterial (ajustos a "adquisicions" realitzades)\n1 105 Switch 16 ports 10/100 senzill/no configurable (dins aula) 105\nSUBTOTAL (material) 230\n4h 12 Cap de projecte 48\n14h 6 Tècnic: treball a casa (proves) 84\n23h 8 Tècnic: treball al centre 184\n20h 9 Encarregat informàtica del centre (al centre) 180\nSUBTOTAL (treball) 520\n5.9.4. Estudi de les desviacions\nLa majoria de desviacions provenen de la dificultat d'ajustar els horaris entre totes les persones que interveven en cada acció. Així per exemple en referència a la memòria les consultes fora de les reunions amb els directors de projectes tenen un temps de resposta superior a 4 dies.\nEn el muntatge de l'aula passa quelcom similar donant que l'encarregat de primària del centre està estudiant i per tant la seva disponibilitat fora de les hores de classe varia en funció de les seves necessitats estudiantils.\n5.10. Demostració de l'entorn i capacitació del personal\nLa idea inicial era cap a Maig fer una demostració de l'entorn i començar una petita capacitació epr tal que el personal de centre pogués usar el nou entorn.\nAl final però per falta de temps (tant de l'autor del PFC com del personal del centre només s'ha realitzat una petita demostració. El contingut d'aquesta es pot trobar al següent fitxer PDF (veure fitxer font).\nTambé hi ha disponible les dues modificacions a l'entorn realitzades. La primera és la cració i configuració de l'usuari "demo". la segona unes correccions a la traducció al castellà de les taules de jocs del gcompris incorporat a la distribució skolelinux pr47.\n5.11. Conclusió del subprojecte\nNo hi ha res que impedeixi afegir GNU/Linux en una aula informàtica escolar (i els ordinadors de l'aula de mestres/professors). El el seu desplegament es força més senzill que l'equivalent amb Windows 98 (i molt més que en el cas de Windows XP).\nTanmateix el fet de tenir un servidor que centralitzi algunes operacions i que la configuració es pugui realitzar per web simplifica les operacions de manteniment.\nEl punt negatiu és la manca de temps (més que no pas voluntat) dels mestres en aprendre a fer servir l'aplicatiu educatiu (i en general l'ordinador). Seria adequat que des de l'administració es potenciés que cada mestre s'encarregués d'alguna classe d'informàtica relacionada amb el temari de la seva matèria.\nD'aquesta manera l'encarregat informàtic no ha de tenir grans coneixement de la resta matèries de primària. Alhora els mestres de cada matèria podran controlar millor el que es fa en aquestes hores davant l'ordinador.\n5.11.1. Objectius aconseguits\nNo han sigut gaires però si força útils:\nViabilitat de tenir sistemes duals (GNU/Linux + Win9x): només cal disposar d'espai lliure al disc. La majoria del maquinari es suportat adequadament.\nFacilitat de desplegament de les solucions GNU/Linux: es poden instal·lar d'una còpia de seguretat reduint el temps d'instal·lació i configuració a 35 minuts per equip.\nLa incorporació d'un servidor GNU/Linux permet oferir els mateixos serveis tant als equips independentment del sistema operatiu d'aquests. A més permet alliberar de certes tasques als equips de l'aula permetent diferenciar ordinadors clients (usables per part d'alumnes i mestres) i ordinador servidor (no accessible per part d'aquests).\nViabilitat de l'administració remota del servidor de l'aula i per tant dels serveis que aquest centralitza. Entrada per Internet amb connexió xifrada i segura via Secure Shell. Cal indicar que en entorns Windows això només es possible amb Equips XP o 2000 Server i superiors. Encara que en entorn Windows no es permet la transferència remota i segura de fitxers.\n5.11.2. Objectius no-aconseguits\nEls objectius que no s'ha complert són:\nInicialment es van descartar 4 equips del sistema dual a causa del seu gran ús (tenir temps per poder-los configurar), o la impossibilitat de disposar d'espai de disc ja fos per que no en tenien de lliure o per usaven sistemes de fitxes NTFS. El redimensionat de sistemes de fitxers NTFS encara no és segur amb eines lliures.\nUna de les limitacions de la prova pilot era que no es podia modificar la instal·lació bàsica d'skolelinux.\nAixí doncs, no s'ha afegit o actualitzat el programari tot i que permetria disposar d'un major nombre d'aplicatiu educatiu (o de la traducció al català de l'aplicatiu existent).\nS'ha modificat tota la gestió d'adreces modificant el rang original de la distribució skolelinux "10.0.2.0/23" per un de menor, "192.168.2.0/24". Aquest canvi ha evitat modificar la configuració de xarxa existent al centre.\nPer tal d'oferir un espai d'emmagatzematge de xarxa centralitzat (similar a l'usat en els centres públics). Aquest espai compartit és accessible independentment dels sistema operatiu que usin els ordinadors.\nAconseguir una correcta avaluació de l'aula. Els mestres i professors no han usat prou l'aula i en conseqüència pocs d'ells han omplert el qüestionari que se'ls proposava. Per tant no s'ha aconseguit obtenir una imatge realista de la situació. També ajuda el fet que la instal·lació ha finalitzat massa propera al final de curs on el professorat no té gaire temps disponible.\n5.11.3. Resum per al projecte principal\nAixí doncs es pot dir que el subprojecte muntatge d'una aula informàtica amb GNU/Linux sobre equips IBM PC compatibles ha servit per:\nDemostrar que es factible la instal·lació del nou entrorn en un sistema dual (Windows i GNU/Linux).\nLa configuració del servidor GNU/Linux es més simple que l'equivalent Windows XXXX Server.\nEls centres no necessiten alguns dels serveis que la distribució skolelinux ofereix (web, proxy squid, dhcp, dns).\nCal indicar però que la manca de coneixença i de capacitació per part del personal del centre és el gran obstacle per a la introducció d'un sistema nou, com pot ser un entorn GNU/Linux.


Almatret celebra la 9ª Xallenge David Duaigües\nLa cita ha acollit prop de 400 participants i diumenge vinent celebrarà la seva segona jornada a Seròs\nLa Xallenge David Duaigües ha encetat avui la seva cita anual amb la primera de les dos jornades programades, que ha tingut com a escenari Almatret, on s’han aplegat 360 participants i en la que els més ràpids han estat Ivan Calvó i Marta Fillat. La segona entrega de la Xallenge arribarà diumenge vinent a Seròs.\nCadascuna de les marxes consta de dos circuits: un de llarg d’uns 50 kilòmetres, amb una dificultat mitjana-alta i que puntua per a la classificació de la Xallenge, i un de curt i popular d’uns 30 kilòmetres, aproximadament.\nLa Xallenge va néixer l’any 2007 de la mà del David Duaigües amb l’objectiu principal de gaudir de la bicicleta enmig de la natura. En la seva estrena hi van participar prop de 200 bikers de Catalunya i l’Aragó. A l’edició del 2010, la Xallenge va passar a dir-se Xallenge David Duaigües (XDD) en record al seu fundador, desaparegut el mes de juliol del 2009 en l’incendi d’Horta de Sant Joan. Mica en mica, la prova s’ha anat consolidant com una de les cites principals per als ciclistes i amants d’aquest esport.


Dijous, 18 Juliol 2019 18:23\nPublicat per CUP-Alternativa\nVenim d'uns temps intensos a nivell de política municipal i, per a una formació jove, assembleària i plural com la nostra, han suposat la superació de diversos reptes ben ambiciosos: des del plantejament de la confluència entre la CUP i Alternativa per Llagostera fins a assolir la fita d'entrar amb força a l'Ajuntament. Aquest procés ha comportat mesos de molta feina, de la què en destaquem la redacció d'un programa transformador i exhaustiu per al poble i la realització d’una campanya electoral molt treballada. N'estem molt orgulloses, sobretot, perquè s'ha dut a terme d'una manera realment coral i oberta a tots els veïns i veïnes.\nAmb l'ànim de mantenir la nostra aposta per la participació i la transparència vam considerar important fer una assemblea oberta per tenir en compte la voluntat del màxim nombre de persones a l'hora d'abordar les negociacions postelectorals. Ara, amb un govern municipal constituït recentment i del qual som part, és un bon moment per fer-vos partícips de les nostres impressions, compromisos i objectius per als propers mesos.\nLes eleccions del passat 26 de maig van suposar un canvi notori en la configuració de l'Ajuntament: amb més forces polítiques presents al ple, totes allunyades de la majoria absoluta i amb una clara victòria de les esquerres compromeses amb un canvi a nivell municipal. A més, els resultats s'acompanyen d'un increment de la participació en 10 punts respecte les eleccions de l'any 2015. És una bona notícia, per bé que la xifra continua allunyada de la desitjable i això fa que l'abstenció segueixi sent una matèria a tenir en compte.\nEl període de negociacions per a la signatura de pactes postelectorals és sempre una època de nervis i presses, en què cada formació, lògicament, se sent amb la responsabilitat de fer valdre la força obtinguda. Això comporta la negociació de programes, repartiment de responsabilitats de govern, pactes pel funcionament del futur govern, pressions externes… moltes qüestions a afrontar en un temps menor a tres setmanes. Des de la CUP-Alternativa per Llagostera vam voler escoltar, valorar i agrair les propostes per a la conformació de govern de tots els grups amb qui vam tenir contacte. Tanmateix, el debat intern, així com l'assemblea oberta duta a terme, van marcar una línia clara que prioritzava un govern de canvi amb el qual poder desenvolupar polítiques transformadores. Una línia, cal dir-ho, coherent amb la nostra proposta i compromisos electorals. Això ens va permetre afrontar uns dies de diàleg intens amb ERC amb unes condicions i objectius clars. El fruit, com tots sabeu i malgrat les renúncies indispensables d’uns i altres, és un pacte de govern del què estem molt contentes. No obstant això i posant en valor el necessari hàbit de l’autocrítica, considerem que hi va haver una certa precipitació a l'hora de comunicar l'acord: ho vam fer ràpidament buscant la màxima transparència amb el poble i els altres partits, perdent —possiblement—una oportunitat per explicar millor la complexitat de l’acord aconseguit.\nAixí, el dissabte 15 de juny al migdia es va presentar el nou equip de govern format per 7 regidors: quatre per ERC (en Toni, la Sílvia, l'Eduard i la Glòria) i tres per la CUP-Alternativa (l'Enric, en David i l'Anna). Són un grup de persones amb diverses sensibilitats que, entre d’altres, comparteixen la responsabilitat de mantenir cohesionat el govern de canvi que han demanat 1.924 llagosterencs i llagosterenques; un govern que sigui molt més que el repartiment d'unes àrees d'acció entre partits i que desenvolupi una acció política radicalment compromesa amb la participació ciutadana i la transparència.\nTant ERC com la CUP-Alternativa apostem clarament per un govern coral, no cenyit en la figura de l’alcalde, i això s'ha dut a terme des del primer moment: una de les primeres decisions preses pel nou govern va ser acordar el traspàs del màxim de competències possibles a la Junta de Govern i al Ple com a ens per a la presa de decisions, en detriment dels Decrets d'Alcaldia. A més, s'ha pactat que s'obriran processos participatius per a la presa d'algunes decisions i ambdues formacions tenen la voluntat de retre comptes periòdicament amb els veïns i les veïnes de Llagostera.\nL'experiència de les primeres setmanes al capdavant de l'Ajuntament és molt positiva. Ha començat una etapa d'adaptació, en què tothom va adquirint la responsabilitat de les àrees acordades, es va fent al nou càrrec i aprenent-ne les possibilitats i limitacions; i queden per davant uns mesos clau per a la redacció i aprovació del programa de govern. Amb aquest, explicitarem els compromisos programàtics que guiaran la seva acció, partint dels nostres programes electorals i l’acord aconseguit. A partir del setembre, i malgrat estar condicionats pel pressupost aprovat per l'anterior govern el que resta d’any, s'inicia el gruix d’un mandat que, n’estem convençudes, suposarà importants avenços a nivell social i democràtic per a Llagostera. La CUP-Alternativa treballarem, des de la institució i des del carrer, perquè sigui així. Amb el compromís de la feina diària i amb la mà estesa als grups de l’oposició i al conjunt de vilatans i vilatanes\nDijous, 18 abril 2019 08:35\nAquests dies trobo a faltar el so llunyà dels tambors assajant el pas de la Processó. Sons que trencaven el silenci dels capvespres i anunciaven l’arribada de la Setmana Santa a Llagostera. Armats, Manaies i Estaferms han deixat de lluir i desfilar pels carrers del nostre poble. Fa anys que els Manaies de Llagostera pateixen, tot i la força i coratge que els proporciona la vestimenta, una mena de crisi existencial motivada per la manca de gent, que els ha portat fins aquí.\nLluny queden els cops de llança al terra i la corneta amb el toc del silenci que marcava el pas de la Processó. Lluny queda l’ambientació de la Passió a l’escenari i les escenes teatralitzades pels carrers i places del nucli antic. Lluny queda en el record el lliurament del Penó i el so dels tambors.\nDissabte, 05 Gener 2019 10:46\nAmb l’arribada dels Reis donarem per finalitzades les festes de Nadal. Han estat uns dies plens d’alegria per a uns i de tristesa per a altres que, qui més o menys plegats, hem intentat passar envoltats d’amics i familiars.\nHan estat també uns dies carregats de tendresa, emocions i regals sobretot a les cases on hi ha infants.\nPer conservar viva aquesta màgia, cada any i ha un grup de persones anònimes que dediquen bona part del seu temps lliure a preparar la Cavalcada de Reis.\nElls fan possible mantenir l’alegria i la il·lusió dels qui un dia els tocarà viure el demà.\nPotser no serà la Cavalcalda més lluïda del planeta però serà la millor pels nostres nens, envidriant de llàgrimes els ulls i despertant somriures de grans i petits. Deixem que l’infant que tots portem dins segueixi jugant per mantenir viu aquest caliu.\nAvui amb el fanalet anirem a esperar els Reis a Llagostera.\nPublicat per Àngels Batllosera Gispert\nL'any 1993 la junta del Casino Llagosterenc, presidida pel Sr. Pompeio Pascual, va acollir el meu projecte d'oferir als nens i nenes de Llagostera la possibilitat d'adquirir una educació musical des de ben petits. Han passat 25 anys i és una bona ocasió per recordar i agrair a tots els membres d'aquella junta (1993-1997) i la posterior (1998-2004), presidida pel Sr. Smith, el suport que em van donar.\nTambé vull fer un agraïment a tots els pares i mares que em van confiar l'educació musical dels seus fills i filles durant aquell període (1993-2004) i el suport de la meva família, que va gaudir i patir l'inici d'un projecte com aquest. En especial m'agradaria destacar la col·laboració i entrega desinteressada de l'Enric Ramionet que va ser decisiva pel desenvolupament de l'Escola. A tots els que participeu en el Concert de Nadal amb motiu del 25è aniversari de l'Escola de Música de Llagostera, que tingueu una molt bona diada.\nÀngels Batllosera Gispert\nDivendres, 23 Novembre 2018 11:21\nPer fi, després de varies setmanes d’espera i bombardejos publicitaris per terra, mar i aire, ha arribat el Black Friday.\nOfertes, descomptes i rebaixes inunden el correu electrònic i les xarxes socials amb tota mena de promocions llamineres per estimular les compres i donar per inaugurada la temporada nadalenca. No importa si necessites un pen USB, una nina inflable o un manillar de bicicleta. Google, Amazon i Facebook s’ocupen de triar per tu les millors ofertes en funció del teu perfil.\nEn mig d’aquesta oferta desbocada, el comerç local intenta aprofitar la volada oferint també descomptes en els seus productes i serveis. Segurament no podran competir amb els preus de les multinacionals però sí que ho faran amb el somriure i l’amabilitat que no trobarem darrera la pantalla de cap ordinador.\nAvui, més que mai, toca fer poble. Hi ha vida després d’Amazon.\nDimarts, 10 Juliol 2018 21:54\nHi ha moltes maneres de veure les coses. Algunes es veuen amb bons ulls i d’altres no tant, o directament amb mals ulls. Així són els punts de vista. N’hi ha per tots els ulls. No és una qüestió ocular, ni té res a veure amb la necessitat de dur ulleres ni amb la intensitat de la seva graduació. Té a veure amb un mateix, amb l’estat anímic, amb les creences, amb la ideologia, amb la manera de veure el món i sobretot amb la manera d’entendre i construir la realitat, igual que passa amb l’amor.\nQuan ens enamorem d’una persona tendim a fixar-nos i a recrear-nos en tot allò que ens atrau, minimitzant les impureses i els seus defectes. Quan ens enamorem d’un poble passa quelcom similar. Quan parles d’ell et sents orgullós de formar-ne part, de viure i conviure al ritme del batec de la seva gent i de les seves entitats. Et fixes en els racons bonics, en els detalls cuidats i en els coses que funcionen, sabent que n’hi ha d’altres que no funcionen o podrien millorar.\nLlagostera té molts defectes, problemes a resoldre i diferències a superar, no cal negar-ho ni amagar-ho, però també té un gran encant que el fa diferent, únic i especial. Un encant que inspira amor més enllà de la riera Verneda i que a molts de nosaltres ens agrada presumir.\nA mi m’agrada Llagostera, i a tu?


El premi Llibreter confirma Raül Garrigasait com a autor revelació del 2017 | VilaWeb\nEl premi Llibreter confirma Raül Garrigasait com a autor revelació del 2017\nA més de ‘Els estranys’ (Edicions de 1984), també s’ha premiat ‘Estirpe’ del sard Marcello Fois (Hoja de lata) i l’àlbum il·lustrat ‘El banc blau’ d’Albert Asensio (Bambulinka)\nPremis Llibreter 2017. A l'esquerra, Raül Garrigasait. A la dreta, Albert Asensio.\nEl premi Llibreter ha premiat enguany Els estranys, primera novel·la d’un autor singular, Raül Garrigasait, que es confirma així com a autor revelació del 2017. El llibre va aparèixer el gener a Edicions de 1984 i, en aquests mesos, ha venut dos mil exemplars, segons l’editor Josep Cots. Amb el premi, n’acaben de treure la tercera edició. És una novel·la que s’ajusta a les bases del premi: una obra de qualitat a la qual els llibreters volen posar el focus d’atenció de cara als lectors, davant un autor que encara és poc conegut per a un públic ampli.\nRaül Garrigasaït (Solsona, 1979) ha recordat que la novel·la tracta de la mirada perplexa d’un estranger que té unes idees preconcebudes del lloc on arriba i que s’adona que res no és com li semblava, perquè no entén res. El relat segueix aquesta mirada perplexa durant un any, i narra l’enfonsament progressiu dels esquemes que han articulat la vida i els valors d’aquest estranger fins aleshores. I tal com va explicar en una conversa també reveladora amb l’escriptora i periodista Anna Ballbona, publicada a VilaWeb: ‘Aquesta és una història ambientada al segle XIX sobre un prussià que travessa el Pirineu per venir a lluitar a favor dels carlins. A favor de l’ordre i la tradició. A aquest senyor prussià li passa que ve amb un esquema mental molt clar, de bons i dolents, de tradició i revolució, i davant la mena de gent que es troba aquí se li ensorren els esquemes.’\nGarrigasait també ha explicat que la novel·la és plena de veus orals, que provenen de les que, des de petit, ha sentit a Solsona i a la serra de Port del Comte. ‘Són veus que lliguen amb els carlins, perquè perceben que la modernitat ve de fora. Marcello Fois també ho fa en la novel·la anterior, Memòria del buit, publicada a Periscopi, això d’acostar-se a aquest tipus de món. Avui té mala premsa, però davant les veus que abanderen la modernitat victoriosa i triomfant, aquest altre punt de vista ens ajuda a veure individus que es caragolen de vergonya i de dolor quan arriba la modernitat.’\nRaül Garrigasait és editor de la col·lecció Bernat Metge de clàssics grecs i llatins i traductor. Es va donar a conèixer amb un assaig també singular, El gos cosmopolita (A Contravent). De la novel·la Els estranys, el jurat n’ha destacat: ‘Partint d’un fet històric concret, ubicat en un lloc geogràfic concret, construeix una història que els transcendeix. Els estranys és un retaule de situacions, personatges i gèneres literaris que barreja ficció i realitat. Una obra original en tants aspectes que els llibreters podrem recomanar a molts tipus de lectors.’\nHistòries minúscules d’una família de la Sardenya més humil\nEn la categoria d’altres literatures, que premia llibres no publicats en català, el premi llibreter d’enguany ha destacat el primer lliurament d’una trilogia dedicada a la història d’una família sarda, els Chironi. La novel·la, Estirpe, obra de Marcello Fois, de moment només és editada en espanyol. L’autor té publicada en català, com ja hem dit, la novel·la Memòria del buit (Periscopi, 2015) i també, de fa més anys, Sempre caro (La Campana, 2001). En principi, l’editor de Periscopi, Aniol Rafel, no descarta de publicar altres títols de Fois, però no en traduirà aquesta trilogia.\nMarcello Fois no ha pogut viatjar a Barcelona per recollir el premi, perquè dirigeix un festival literari que coincideix amb aquestes dates. Però ha enviat un vídeo ple d’agraïments on explica: ’Sóc sard i la meva terra i Catalunya es miren des del mar. Compartim moltes expressions comunes, el meu cognom mateix és d’origen català. Estirpe és el primer volum d’una trilogia centrada en la història d’una família de Nuoro, dels fets grans i petits que marquen els destins dels éssers humans. La família Chironi estima, pateix, s’uneix i es disgrega com succeeix a totes les famílies d’aquesta terra. Però a diferència de la majoria de famílies, aquesta ha trobat un boig com jo que ha decidit explicar-la.’ Els altres dos volums es diuen En el temps del mig, que sortirà a l’octubre en espanyol i Llum perfecta que es publicarà també en espanyol el 2018. Fois ha recordat Manuel Vázquez Montabán, de qui fou amic.\nEl jurat ha premiat aquesta obra ’per l’habilitat de l’autor en crear vides minúscules i convertir-les en llegenda; per la reivindicació d’una llengua arrelada a la tradició oral del Mediterrani i que avui també pot seduir generacions de joves allunyats d’aquella vivència; per la irrupció en aquesta tradició de la modernitat i la història general, i d’un temps i un espai que transformen i fan universal per als lectors aquesta estirp de Nuoro; per la paradoxa del seu títol i per la seva força narrativa capaços de transmetre amb un joc de silencis i paraules senzilles, les emocions més complexes, la brutalitat, la tendresa, el dolor, l’esperança i la por.’\nUn blanc blau\nEn la categoria d’àlbum il·lustrat s’ha destacat el llibre El banc blau, de l’il·lustrador Albert Asensio, publicat per Babulinka. És el primer llibre que l’il·lustrador també escriu. L’autor ha explicat que la vida és feta d’històries i que el llibre n’explica unes quantes que parlen sobre les relacions, sobre el pas del temps, les segones oportunitats, sobre la diversitat… Es dóna el fet que aquest àlbum il·lustrat forma part dels llibres seleccionats per l’Institut Ramon Llull per enviar a Grècia, als camps de refugiats. I amb aquest objectiu s’ha traduït a diferents llengües.\nEnguany, el premi llibreter també ha recordat un altre premi, que es va atorgar ahir, que és el VI Memorial Pere Rodeja, que recorda el llibreter de Girona, que es va morir el 2009. Enguany s’ha reconegut la feina de la llibretera Rosana Lluch de la llibreria Llorens Llibres de Vilanova i la Geltrú i el cap de premsa del Grup 62, Xavier Gafarot, per ‘la feina sovint amagada dels gabinets de premsa editorials, en un treball continu amb les llibreries i autors’.


La temporada 1992/93 recuperà el seu lloc al planter del Gènova, però no disposà de gaires oportunitats. Al mercat d'hivern marxà traspassat definitivament al Olympique de Marseille. L'equip francès seria aquella temporada campió de França i d'Europa, encara que les aportacions de Dobrovolski foren testimonials. Tornà llavors al Dinamo, que competia ara a la Lliga russa després de la dissolució de l'URSS. Va intentar-ho novament a la lliga espanyola amb l'Atlètic de Madrid abans de romandre un any en blanc, que no li va impedir disputar l'Eurocopa d'Anglaterra. Amb vint-i-nou anys, Dobrovolski va trobar per fi l'estabilitat esportiva al Fortuna Düsseldorf, això sí, ja allunyat de l'elit futbolística. Va retirar-se novament als trenta-dos anys per a tornar posteriorment al Tiligul Tiraspol de la seua ciutat adoptiva\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ígor_Dobrovolski&oldid=28241294»\nDarrera modificació: 13 set 2021 a les 13:17\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 13 set 2021 a les 13:17.


La Bressola, un miracle de 40 anys | NacióDigital\nLa Bressola, un miracle de 40 anys\nL'escola representa un model d'èxit d’immersió lingüística a la Catalunya Nord | L’acte de celebració es va fer aquest divendres a Girona | Prop d’un miler d’alumnes estudien en una xarxa que ja disposa de set escoles\nper Pep Martí, 23 de gener de 2016 a les 15:30 |\nCagada del tió a la Bressola. Foto: La Bressola\nL’any 1976, un grup de pares de la Catalunya Nord va engegar un projecte que aleshores semblava inviable: un model d’escola amb immersió lingüística en català que preservés la llengua pròpia i que fos un exemple de pedagogia moderna. L’acte central dels 40 anys al Principat es va celebrar ahir al Teatre Municipal de Girona, amb presència de la presidenta del Parlament, Carme Forcadell.\nAquests dies, molts dels qui han viscut l’aventura de La Bressola recordaran el camí que han hagut de recórrer fins arribar a la realitat d’avui, la que suposen set centres escolars, una cinquantena de mestres i prop de mil estudiants. Una comunitat que comparteix un dels espais que configura la vida de les persones, l’escola. La Bressola imparteix des de la primària a l’educació secundària. S’ensenya des de la verticalitat: aules que combinen tres línies d’edat, el que implica un creixement lent, però permet una major connexió entre diferents alumnes.\nDel menyspreu al reconeixement… forçat\nA punt d’agafar el cotxe per baixar a Girona, ens atén Eva Bertrana, la directora de les escoles de La Bressola. Ha patit en carn pròpia totes les vicissituds que han hagut de superar a un estat com el francès. Queda lluny aquell 1976 en què la iniciativa dels promotors era vista com “cosa de quatre il·luminats”. Bertrana reconeix que la de La Bressola és una historia d’èpica. Un miracle? “Té molt de miracle, sí. Molts dies en aixecar-me, penso: ho hem fet. Però no ha estat gens fàcil”.\nLa Bressola va néixer amb vocació d’escola pública, però va haver de constituir-se com a centre privat perquè França no accepta en la seva xarxa d’ensenyament públic escoles amb sistema d’immersió lingüística en bretó, occità, català… Els primers vint anys van ser duríssims. Només hostilitat o indiferència des de l’Estat. En l’àmbit local, va ser una mica diferent i van disposar de més complicitats.\nDesprés, hi va haver alguns canvis. A mitjan dels noranta, es va oferir des del Ministeri d’Educació l’opció d’integrar-se en el sistema de l’escola pública per part de les escoles que impartissin amb un model bilingüe. D’aquesta manera, va néixer Arrels, en certa forma una escissió de La Bressola. Ara, tots dos moviments escolars mantenen una relació cordial. Estan en el mateix costat.\nL’any 1995 l’Estat va fer una concessió: totes les escoles amb cinc anys de funcionament tenien dret a concursar perquè l’Estat assumeixi les despeses de les places de mestre. Això ha permès que en aquests moments, el Ministeri francès d’Educació paga una part important dels sous del personal docent de La Bressola.\nEls incompliments de l’estat francès\nBertrana explica que “els canvis produïts en els diversos governs francesos no han portat canvis substancials. Nosaltres voldríem que La Bressola pogués impartir també el batxillerat. I, molt important, que l’estat francès finalment aprovés la Carta Europea de les Llengües Minoritàries, que reconegués la diversitat lingüística en el seu si”. L’actual president, François Hollande, es va comprometre a fer-ho: “Era el punt 56 del seu programa electoral. Però ja està a les acaballes del seu mandat i encara no s’ha complert”.\nEva Bertrana està esperançada. Tenen llista d’espera. Des que Catalunya "sud" ha estat vista com un agent econòmic potent, la percepció sobre La Bressola i, en general, la cultura catalana, ha canviat. La crisi del model d’integració francès ha fet que molta gent miri més cap a Barcelona que cap a París. Això no treu, però, com diu la directora, que “en paral·lel al major avenç en el sentiment de pertinença, la llengua reculi”. Malgrat tot, La Bressola avança. Tenen en projecte obrir un nou centre a Perpinyà i una més en un altre municipi.\nL’acte central de commemoració es va fer a Girona, un homenatge també a Francesc Ferrer i Gironès, el malaguanyat polític gironí que va impulsar l’any 1996 Amics de la Bressola, l’entitat que des de la Catalunya Sud ha estat un company proper, un suport decisiu per convertir en projecte real el que semblava un somni inviable.\nEl Tradicionàrius celebra els quaranta anys d'acció i compromís de la Bressola\nEls imperdibles, Societat, La Bressola, Bressola, Catalunya Nord, Eva Bertrana, educació, català\nEns necessiten i els necessitem\nPer Somdedalt el 23 de gener de 2016 a les 20:15\nHenhorabona per aquests 40 anys de resistència lingüística. Necessitem eixemplar la immersió i l'ús cotidià del català a Catalunya Nord, tot el meu suport. Ens necessiten als catalans del Principat per el mateix.\nPer Anònim el 23 de gener de 2016 a les 17:24\nI gràcies a tots els que ho heu fet possible. La millor noticia de la setmana


Els drets fonamentals de l’Epi i en Blai - Mònica Planas Callol\nEls drets fonamentals de l’Epi i en Blai\nCrítica de teleEls Muppets de 'Barri Sèsam' han sacsejat l’actualitat després que un dels seus guionistes més històrics, Mark Saltzman, afirmés que l’Epi i en Blai (Bert i Ernie en versió original) són gais o que, com a mínim, ell sempre els havia escrit els diàlegs pensant que ho eren. Tot i que la revelació no suposa ni cap escàndol ni cap novetat respecte a les sospites populars, representa la sortida de l’armari d’una parella molt estimada. I en comptes de celebrar-ho com una virtut més de 'Barri Sèsam', l’endemà un dels cocreadors del xou infantil, Frank Oz, es va afanyar a assegurar amb rotunditat que l’Epi i en Blai només són amics i que, en tant que ninots de pelfa, no tenen ni conducta humana ni orientació sexual.\nUn programa emblemàtic que ha lluitat per la igualtat i pel respecte a la diferència, ¿ara ens nega que els ninots tinguin una dimensió simbòlica?\nMai m’hauria imaginat, per part d’un dels creadors de 'Barri Sèsam', una resposta tan decebedora. I no tant perquè desmenteix una hipotètica homosexualitat de l’Epi i en Blai sinó perquè nega l’ànima d’uns personatges tan importants en la història de la televisió. Capar la dimensió emocional d’uns personatges només pel fet de ser ninots és negar tot el terreny simbòlic que has cultivat durant dècades a la televisió. A més, l’excusa entra en contradicció amb la trama argumental d’altres Muppets. Perquè al llarg de quaranta anys, la porqueta Peggy ha assetjat a la granota Kermit amb intencions libidinoses. El 1984, a 'The Muppets take Manhattan', la Peggy i en Kermit es van casar. I el 2014 ho van repetir. I quan la parella formada per un porc i una granota es van divorciar, ells mateixos van vendre els seus draps bruts a la televisió. En Kermit i la Peggy van anar, en directe, al 'late night' de Jimmy Kimmel a explicar els motius del seu divorci. El detonant, en el cas del Kermit, era una tercera persona. Perdó, una segona porqueta. Es va insinuar que havia tingut un afer amb una bonica trugeta anomenada Denise, més jove que la Peggy.\nPer tant, l’argument que els Muppets no tenen ni orientació sexual ni vida de parella queda totalment rebatut per culpa de la tempestuosa i inquietant relació d’en Kermit i la Peggy. I ara no entrarem en tenebrosos detalls de per quins motius el ninot amb el rol més explosivament femení, vestit amb mitges de reixeta i sabates de taló d’agulla, estava representat per una porca.\nSi 'Barri Sèsam' ha sigut capaç d’explicar als nens de mig món que la relació sentimental entre un amfibi i un mamífer és possible, ¿negarà ara la possibilitat que dos amics que viuen junts siguin parella? Un programa emblemàtic que ha lluitat amb titelles per la igualtat, la integració, el respecte a la diferència, la sensibilitat davant la dificultat, la importància de l’amor i la comprensió, ¿ara ens nega que els ninots tinguin una dimensió simbòlica? Incomprensible. Digui el que digui Frank Oz, tingueu clara una cosa: l’Epi i en Blai, tot i dormir en llits separats, sempre seran el que vosaltres vulgueu.


Els actes literaris de Formentor s’adapten al format virtual\n15 abril 2021 03:31\nEuropa Press (E.P.) | 02 setembre 2020\n29/04/2020 El holandÃ©s Cees Nooteboom, galardonado con el Premio Formentor 2020 CULTURA FUNDACIÃN FORMENTOR\nEl discurs de recepció del Premi Formentor de les Lletres 2020 de l'escriptor holandes Cees Nooteboom, que tendrà lloc el 18 de setembre, s'emetrà a través de la web de la Fundació Formentor ('www.fundacionformentor.com'), que també retransmetrà en directe les Converses Literàries de Formentor, que es celebraran entre el 19 i el 20 de setembre.\nD'aquesta manera, el públic podrà seguir la intervenció dels autors que participen en l'esdeveniment a través «d'aquesta mesura d'excepció», com han assenyalat els impulsors, que han pres aquesta decisió «en virtut de les restriccions sanitàries, la prudència i el sentit comú que recomanen evitar les aglomeracions públiques» per prevenir l'expansió de la pandèmia.\nEn qualsevol cas, l'organització ha manifestat que espera que la celebració virtual de les Conversacions de Formentor «no serveixi de precedent» i que la propera convocatòria permetrà reunir al públic i als escriptors convidats com durant els darrers dotze anys.\nEl Premi Formentor és un reconeixement a la qualitat i integritat dels autors l'obra dels quals consolida el prestigi i la influència de la gran literatura. El Premi Formentor, guardó literari sostingut amb el mecenatge de les famílies Barceló i Buades, concedit per primera vegada el 1961, va ser impulsat per un reputat grup d'escriptors europeus.\nLes Conversacions Literàries de Formentor s'organitzaren per primera vegada a la dècada dels anys trenta impulsades per Adan Diehl, creador de l'Hotel Formentor. Continuaren a la dècada dels seixanta amb el patrocini de Tomeu Buadas. Des de l'any 2008 les Conversacions Literàries compten amb el mecenatge de Simón Barceló, actual propietari de l'hotel.\nLa Fundació Formentor ha estat creada per organitzar el Premi Formentor de les Lletres i les Converses Literàries que se celebren cada any a Formentor. L'entitat, afavorida amb el mecenatge de la família Barceló, dóna continuïtat a les trobades culturals iniciades en 1930 i al premi literari convocat pels editors europeus des de 1961.


Dorian deixa almenys 5 morts a les Bahames sent un huracà històric\nEl seu pas per les illes ha estat devastador, on es preveu que es tardin anys a recuperar-se de les catàstrofes. Aquesta matinada de dimarts ha baixat a categoria 3 i manté en alerta els EUA\ndimarts, 3 de setembre 2019 - 12:56h\nL’huracà Dorian ha devastat les Illes Bahames al seu pas per l’arxipèlag atlàntic. Tan sols a les Illes Àbac podria haver-hi més de 13.000 cases destrossades i una xifra fins ara indeterminada de morts. De moment, el primer ministre de les Bahames, Hubert Minnis, ha confirmat la mort de cinc persones, però n’hi podria haver molts més. I és que segons el ministre d’Exteriors de Bahames, Darren Henfield, hi ha nombrosos cadàvers flotants arreu de les illes.\nSegons Hubert, es tracta d’una catàstrofe «sense precedents». El que inicialment era una tempesta tropical, ha acabat convertint-se en un huracà històric, sent el cicló atlàntic més potent des que hi ha registres, amb vents sostinguts de 270 km/h, però amb ratxes puntuals que arribaven als 320 km/h. Els serveis d’emergència en prou feines han pogut iniciar les tasques de socors als terribles efectes de milers de cases destrossades o directament arrasades pels forts vents i les inundacions.\nAquest dilluns l’huracà ja va començar a perdre força i va acabar passant a ser categoria 4. Aquest dimarts, durant la nit, ha continuat debilitant-se i ja és categoria 3. Ara mateix, Dorian es troba a 180 km de les costes de Florida, però encara podria recuperar la seva màxima intensitat. Està previst que arribi als EUA aquest dimarts, on quatre estats ja tenen decretat l’estat d’emergència i s’ha ordenat l’evacuació de més d’un milió de persones.\nSi els pronòstics es compleixen, l’ull de l’huracà es mantindrà allunyat de les costes, però això no lliurarà a les zones properes al litoral americanes dels forts vents, les pluges torrencials i les marees. A 14 comtats hi ha ordres d’evacuació, dos aeroports i cinc ports tancats i Walt Disney World ha anunciat que també tancarà els seus parcs temàtics a Orlando.


Jaumegrimp 2: d’octubre 2017\nEl Roget, Directa del Senglar. Pedraforca Sud. 07-10-2017.\nEl Roget, la nostra via és al marge de la dreta.\nHan estat dies molt intensos per al futur del nostre país, dies de molta tensió...desitjava relaxar-me un xic de tot plegat i què millor que fer una escapada al Pedraforca: el Joan proposa anar a fer la Directa del Senglar al Roget, fa uns anys varen baixar-ne per fred...em falta temps per apuntar-m'hi.\nDe peu de via estant, la paret es veu monolítica.\nFarem cap a Saldes, on al forn esmorzem. Aleshores agafem la pista del mirador de Gresolet per trencar a l'esquerra poc després abans d'unes barbacoes, on s'intueix una gravera. Seguim un petit tros de pista i abans del tram costerut aparquem. Ens caldrà continuar a peu fins a un dipòsit d'on surt de la seva dreta un corriol que ens permetrà tallar la pista que fa una bona marrada. Entronquem amb ella a uns prats on hi trobem un monòlit commemoratiu; d'aquí surt un corriol que s'enfila cap a la paret. Un moment donat ens dirigirem a la dreta seguint alguna fita anant a buscar quan podrem el peu de paret, que resseguim fins a trobar la nostra va, quan la paret fa un gir. Un bolt de la via Dorian i el pont de roca i una fletxa picada a la paret ens confirmen que ja hi som.\nSamarretes eixugant-se, avui pensàvem que faria fred...el Joan preparant-se per començar.\nCom que anem tres, ens partim la va, començarà el Joan, després el Juanillo, li reservem el "bacallà" per a ell i jo que l'acabaré.\nCal vigilar amb la roca al començament.\nLa primera tirada t'agafa en fred, però aquest se't passa de seguida ha ha ha, són 45 metres ben intensos, primer amb roca a controlar tot fent alguna ziga-zaga fins a una placa fina, fina, primer 6a i que t'aboca a un monolític mur on entrar-hi ja demana mirar-s'ho. La placa és de 6a mantingut, ben verical fins la reunió, reunió incòmoda per a tres, havent-me de quedar jo esperant a sota...\nA la segona placa de 6a prou mantinguda fins entrar a reunió.\nEspectacular bavaresa-diedre entrant a la quarta reunió.\nPlaca tècnica de l'inici de la tercera tirada.\nDe la segona tirada ni en tenim fotos, es manté la verticalitat de la primera, amb una reunió ara sí mes còmoda. La tercera tirada comença anant a buscar per terreny trencat i herbós un mur tècnic ple de forats. Un únic bolt fa que s'hagi d'acompletar amb flotants.\nEspectacular flanqueig de la quarta tirada\nLa tercera reunió torna a ser incòmoda, amb el que ens quedem al replà d'abans mentre el Joan surt cap al flanqueig; aquest és aeri i elegant, amb bona i cantelluda presa que has d'anar tastant i endevinant. Ens protegeix la travessia amb una peça i el perdem de vista.\nAssegurant el flanqueig per als segons, gràcies Joan !\nEntrada trencada a la cinquena reunió.\nCanvi de cap de corda, ara surt el Juanillo ! al pas clau de la tirada.\nAgafa el cap de corda el Juanillo, la cinquena tirada és molt vertical i mantinguda en el Vè grau, amb un pas a l'inici protegit amb un clau que be podria ser 6a .. la qüalitat de la roca al diedre del mig es dolenta, per mí va ser la tirada mes desagradable...\nLa setena és la tirada clau, encarant un tram de petites canaleres de 6a+.\nDesprés d'un tram de trancisió i una tirada de IIIer grau que empalma, som a la placa de la tirada clau: un parells de bolts anuncien que aquí ja suarem...és un tram de petites canaleres verticals de 6a+, passat el qual ens decantem a l'esquerra a buscar un diedre herbós que mena a la placa clau de 6b/6b+ amb un pas de 6c+... Gràcies a tenir les cintes passades i anar de segon aconsegueixo superar aquest tram! bravo Juanillo. Altrament abastar el primer bolt de la placa ja demana concentració, després de bolt a bolt, hi ha un pont de roca a equipar que pot ajudar, tot fent A-0 i si cal ajudant-se d'un estrep.\nAl capdamunt la placa de 6b amb el pas de 6c+\nEl tram que ens farà "suar" 6c+ trampejable....el Joan acabant de superar-lo.\nRecuperant la vuitena tirada, amb una entrada vertical i trencada, però ben assegurada.\nDesprés dels esbufegs la vuitena tirada comença en flanqueig a buscar una placa d'adherència on costa colocar-s'hi però que acaba sortint, després ja es suavitza però també empitjora la roca, sort que és ben assegurada.\nÉs el meu torn, novena tirada. Anirà tempant fins a la vertical.\nUn altre tram de feixa ens deixa al peu de l'últim terç de via, el meu torn! Surto a l'aventura ja que no hi ha cap assegurança, quan es redreça trobo un clau, be! anem per la via, mes amunt haig de flanquejar per sobre una llastra que sona buida...i l'assegurança és per sobre...cal apretar les dents i amunt! entro a una canal vertical a buscar un bolt que assegura el pas mes explosiu, que et deixa davant d'unes canaleres fondes i tallants, espectaculars. Abans de la reunió s'ajeu per redreçar-se tot seguit; un pas atlètic et deixa dins un nínxol on hi ha la reunió. Per protegir-lo poso el Càmalot del tres que hi queda a caldo.\nDivertides canaleres emergint del tram de 6a.\nVertical inici de la desena tirada.\nLa penúltima surt vertical per canaleres per mes amunt fer una ziga-zaga revoltant un desplom amb passos agraïts i divertits; per superar el desplom cal fer acrobàcies ha ha ha !\nRevoltant el desplom amb un pas extrany i atlètic.\nAcabant de superar el pas.\nRecuperant la desena tirada.\nCanaleres de la darrera tirada, neta a protegir al gust.\nJa som gairebé dalt, resta la darrera tirada que és neta: és un tram de canaleres ajagut on gairebé puges corrents, jo no hi vaig posar res, però es pot posar alguna peça entre canaleres. No veig el bolt de reunió i continuo fins a un arbre just on ja hi ha les marques verdes i les fites que indiquen el camí de baixada cap a la tartera.\nLa vall de Saldes i Maçaners des de pràcticament l'acabament de la via.\nHa estat una escalada atlètica i mantinguda, si obviem els trams de feixa. Hem gaudit tots tres de la via, totes les tirades tenen el seu què! Cal acompletar l'equipament amb un joc de tascons i de friends, des del joc d'Àliens al Càmalot del tres. Pot ser útil un estrep per la tirada clau. Els passos per sobre de 6a els trobarem protegits, grau obligat 6a. Molt recomanable.\nRessenyes de la via: d'en Lluís Parcerisa ( Romàntic Guerrer), Ressenyes del Berguedà i dels autors Joan Vidal i Anton Garcia.\nPosted by jaumeplanellpiqueras at dimecres, d’octubre 18, 2017 2 comentaris:\nLabels: Berguedà, El Roget, escalada al sol., Escalada clàssica, Pedraforca\nEl Roget, Directa del Senglar. Pedraforca Sud. 07-...


MIL DeMONIoS: Els cavallers Perucho i Lovecraft passegen per la Vall del Corb\nEls cavallers Perucho i Lovecraft passegen per la Vall del Corb\nPost dedicat a l'Allau de Daily Avalanche, en concret a Llorac.\nNo sabem quan es van conèixer, i alguns crítics o pessimistes ho neguen: amb posat greu diuen que l'oncle Howard no va sortir mai de la seva llar, a Providence. Tenia agorafòbia, i de cap manera hauria fet el viatge trasatlàntic.\nPerò jo tampoc no gosaria contradir el cavaller Perucho: no el sé imaginar mentider. Sí en canvi amant de les veritats estranyes o mitges, embolicat d'ombres. Les històries naturals explica els viatges d'Antoni de Montpalau, noble barceloní, racionalista i científic, el seu alter ego ideal. Montpalau es lliura a la cacera del vampir i pel camí troba fantasmes i bubotes, i monstres de tota mena. I no obstant, mai no perd la confiança en la ciència.\nTot això passa durant la guerra carlina, i mentre el Llarg de Copons actua com un guerriller bandoler, cruel i sanguinari. La mort i la sang van cobrint l'aventura, tal com aquesta passeja pel plànol. Al capítol sisè (El Phalus impudicus), el dip ha fet sis morts en una sola nit. Una de les quals és Josepet Aulés, de professió enterramorts. El vampir és una ànima desgraciada i en pena, però mostra un brillant sentit tràgic de l'humor quan decideix mossegar un enterramorts.\nNo hem dit res encara del passeig d'aquells dos cavallers per la vall del Corb. Sembla que es van hostatjar una -o dues- nits al Balneari de Vallfogona. El cavaller Perucho es dolia d'alguns mals a les articulacions i patia d'insomni, de manera que durant la vetlla va aprofitar les hores menudes per a escriure un conte breu: El fantasma de Vallfogona de Riucorb. És inevitable no sentir una esgarrifança profunda quan el llegim: imaginem Joan Perucho turmentat pels dolors mentre descriu aquell infant, el nen Jeremíes, un escolanet que s'apareix flotant a un pam de les aigües del Corb. Descalç, pàl·lid.\nResulta més corprenedor encara quan sabem que, a la cambra del costat, el cavaller Howard Philips dormia plàcid (i roncant lleugerament, segons diu Perucho: tenia un somni intranquil que el removia inquiet, i la seva respiració li esdevenia de vegades com un xiulet pregon, un murmuri de bombolles al fons d'un pou d'aigua fosca).\nNo hauríem de dubtar de la paraula de Perucho, i més encara si sabem que fou un jurista recte, d'immaculada carrera, més aviat benèvol i humanitari. Cal necessàriament refiar-se dels juristes que de matinada fan versos o escriuen contes d'apareguts. De manera que fou durant aquella passejada pel Riu Corb quan Perucho li mostrà a Lovecraft els apunts d'un conte que no tenia ni títol ni fnal, per saber l'opinió de l'americà. Sembla que en Howard li va prestar molta atenció, meravellat que algú de la remota Catalunya hagués sabut beure d'una inspiració tan allunyada.\nDesprés de suggerir-li unes quantes millores d'estil i de tècnica narrativa, Perucho va poder escriure el final del relat. Però va deixar l'elecció del títol per a una altra ocasió.\nPerucho no fa un homenatge convencional, ni el títol cal llegir-lo com "a la manera de Lovecraft": allò que vol dir ho expressa clarament. Howard Philips va posar-hi la seva pròpia tècnica, de pròpia mà.\nI tot això passava una nit al Balneari mentre escoltaven el fluir de l'aigua del riu. I mentre -indubtablement- l'espectre del nen Jeremíes flotava, esblaïmat, enmig de la nit i una mica fosforescent.\nNota final: l'exemplar de Les històries naturals que guardo a casa du l'inesperat segell, en lletra vermella, de la biblioteca de Santa Coloma de Queralt. Vall del Riu Corb. No m'ho acabo d'explicar: no tinc cap consciència d'haver-me endut el llibre de forma il·lícita, ni he robat mai d'una biblioteca pública. Suposo que el deurien descatalogar...\nPublicat per Lluís Bosch a 22:19\nEtiquetes de comentaris: Literatura fantàstica, Santa Coloma de Queralt


PORTAFOLI 21A (15-16): Tornen els exàmens\nJa hem acabat aquest mes de gener i varem començar al febrer, carregat de molts exàmens i llibres que vam llegir com el Tirant lo Blanc que farem demà voluntàriament.\nEn aquestes dues setmanes a classe hem treballat per una banda l'adequació cosa que va repartir uns fulls per repassar i contestar uns textos, en la meva opinió em van semblar una mica difícils ja que no em recordava molt bé l'any passat.\nLa adecuació està carregada de molta matèria que t'has d'aprendre per poder analitzar el text perfectament i comprendre-hi-ho, d'altra banda aquesta setmana tenim molts treballs d'altres assignatures més a part exàmens on la migdiada en alguns dies no serà possible, uns d'aquests exàmens és el d'aquesta assignatura on surt tot el d'adequació, coherència i molts mapes conceptuals fets a classe.\nAquestes setmanes han estat molt clares per part del professor, i per a mi han estat molt dures per tant de soroll a classe ja que som massa alumnes i necessito concentració per entendre les coses.\nPublicat per Raul Mico a 16:55


Figueres homenatjarà les 1.027 dones que han mort a mans de parelles o exparelles - Diari de Girona\nFigueres homenatjarà les 1.027 dones que han mort a mans de parelles o exparelles\nLa ciutat celebrarà el 25 de novembre diverses activitats centrades a debatre, visibilitzar i prevenir\nddg 16.11.2019 | 01:28\nFigueres homenatjarà les 1.027 dones que han mort a mans de parelles o exparelles Diari de Girona\nFigueres celebrarà el 25 de novembre el Dia Internacional de l'Eliminació de la Violència contra les Dones amb un gran acte de reconeixement i homenatge a les 1.027 dones que han estat víctimes mortals en mans de les seves parelles o exparelles des que es tenen registres oficials. L'acte, que a més inclourà la lectura del manifest del 25-N, se celebrarà al passeig Nou de les deu a la una del migdia.\nDes de la Regidoria de Drets civils, Feminisme i Nova Ciutadania i el Servei d'Informació i Atenció a la Dona (SIAD), s'han programat diferents xerrades tallers adreçats als alumnes de quart de Secundària, la Unitat d'Escolarització Compartida (UEC) i el Programa de Transició al Treball (PTT), on es tractaran aspectes de la prevenció de les violències masclistes. En aquest mateix sentit, també es desenvoluparà una jornada de formació, debat i reflexió en l'entorn de les relacions i violències masclistes adreçades a entitats joves de la ciutat amb la col·laboració de la Cooperativa CURCUMA el pròxim 30 de novembre.\nViolència en l'àmbit del treball\nLa celebració del 25-N a Figueres també abordarà la violència vers les dones des de l'àmbit del treball i, per això, en col·laboració amb l'Àrea de Promoció Econòmica de l'Ajuntament, es desenvoluparà una trobada empresarial per conèixer bones pràctiques en matèria d'igualtat en el món laboral.\nTambé s'organitzarà una sessió formativa per a la prevenció dels matrimonis forçats per a professionals de la Taula de mutilació genital femenina que impulsa l'Ajuntament el 21 de novembre.\nL'alcaldessa, Agnès Lladó, ha ressaltat que es «vol fer pública i posar en primera pàgina la violència quotidiana que pateixen les dones, però a la vegada, que no tenim por de trencar el silenci i sortir al carrer per sentir-nos valentes i lliures».


Compromet tots els països a reduir emissions, però distingeix la responsabilitat en funció de les "capacitats"\nUna jove carrega amb una bola del món, en una protesta mediambiental a París, amb motiu de la COP21. ETIENNE LAURENT / EFE\nParísL'últim i definitiu text per a l'Acord de París contra el canvi climàtic no agradarà pas a tothom però té elements pensats per acontentar totes les parts. No és tan ambiciós com reclamava la ciència climàtica, però fins i tot les ONG li concedeixen certes virtuts basades en el realisme polític. "No ens treu del forat en què som, però fa les parets menys escarpades", ha valorat el director de Greenpeace Internacional, Kumi Naidoo.\nFinalment, l'objectiu fixat és arribar "a un pic d'emissions al més aviat possible" i a partir de llavors començar a reduir-les fins a aconseguir durant "la segona meitat del segle" un "equilibri entre les emissions de gasos d'efecte hivernacle i l'absorció que en fan els embornals", és a dir, els boscos, l'agricultura i el sòl. Els negociadors han definit així l'expressió 'neutralitat climàtica' que havia aparegut en anteriors esborranys del text i que venia a substituir qualsevol menció a 'descarbonització', que era una de les línies vermelles dels països petroliers com l'Aràbia Saudita, però també de la Xina i l'Índia, que creixen a força de carbó.\nTot i així, s'estableixen diversos nivells de responsabilitat, de manera que als països desenvolupats se'ls demana que retallin emissions de CO2 (era una obligació però en els últims minuts abans d'aprovar l'acord es va canviar un "haurà" per un "hauria" atribuint-ho a un error de transcripció i va quedar només com a voluntari) i es dóna una mica més de marge a la resta perquè adaptin els seus processos de creixement a poc a poc.\nAls països en via de desenvolupament, on s'inclou encara la Xina i l'Índia, se'ls "encoratja" a anar reduint el ritme de creixement en les emissions fins a aconseguir que en el futur la seva corba d'emissions pugui anar cap avall. Per als que estan en pitjor situació de desenvolupament, se'ls ofereix "suport" per poder posar en marxa plans de mitigació.\nAra tothom n'ha de fer, i la "responsabilitat compartida però diferenciada" que estableix la convenció de l'ONU pel clima es matisa per fi introduint en diverses parts del text l'expressió "en funció de les capacitats" de cada país. Això s'introdueix per reclamar un esforç més gran, especialment en matèria de mitigació, a aquells països que, tot i que no ho eren als anys 90, avui són grans emissors de CO2 i han esdevingut també potències econòmiques, com la Xina, l'Índia o el Brasil, però també Corea del Sud, per exemple.\nL'únic punt en què la Xina i l'Índia han guanyat la batalla de la "diferenciació" és en l'apartat del finançament, ja que els països "desenvolupats", on no se'ls inclou, seran els únics amb un mandat obligatori per aportar diners al fons de l'ONU per ajudar els països pobres a adaptar-se i a mitigar el canvi climàtic. A la resta de països se'ls "encoratja" a fer aportacions "voluntàries". També s'hi inclou la previsió de poder buscar finançament privat per a aquest fons.\nEl text preveu posar en marxa sistemes d'alerta per a aquests esdeveniments, de gestió d'emergències i fins i tot "assegurances" per a aquests tipus de riscos. Però alguns dels països que feien pressió en aquest punt reclamaven també algun fons de "compensació o indemnització" per part dels països rics, responsables de la major part de les emissions que han generat aquest canvi climàtic que els afecta, i d'això no se n'han sortit.\nEn el pols d'exigències i concessions, la Xina s'ha marcat un altre punt. Ha aconseguit eliminar del tot dins del text els controls internacionals a les emissions dels anomenats 'búnquers', que inclouen l'aviació i la navegació. Fixar una obligació de reducció d'emissions en un sector com el comerç marítim era una línia vermella per a la Xina, primer exportador mundial.\nLa UE, la primera que va intentar incorporar l'aviació al mercat d'emissions i ja no se'n va sortir, havia lluitat fins a l'últim moment per recuperar aquest punt en l'acord, però va haver de cedir. Els avions emeten el 5% del total mundial de CO2 i els vaixells el 3%, de manera que tots dos plegats ja se situen al nivell de l'Índia, el quart emissor mundial si es compta la UE com un de sol, que seria el tercer.\nemergència climàtica canvi climàtic