Les últimes enquestes, encara que amb l’intent absurd del Grup Godo de manipulació, reflecteixen el que fa por a l’Estat espanyol, la resposta de qualsevol tipus de consulta, i aquesta deixa clar una victòria dels partidaris de l’Estat propi. No hi ha alternatives. La prohibició que veiem preparen aquests dies amb arguments absurds i la posició de partits i entitats contraris com es el cas de Sociedad Civil Catalana que ahir no va anar al debat televisiu amb altres entitats amb l’argument de falta de pluralitat a la Televisió Catalana, jo suposo que deu ser per falta d’arguments i vergonya per defensar seguir amb un Estat on el fil entre el Regim anterior i la suposada democràcia es tant insostenible. El 9 N tots a votar, no hi ha altre camí possible.\nEstà prohibit: Passa-ho!\n“Tingueu la precaució del mirar el col•legi que us toca i d’imprimir-vos la papereta, per si de cas”. El missatge corre de mòbil en mòbil, amb un to de subversió estimulant. Passa-ho. Fins i tot els que veien el nou 9-N com una martingala s’estan votant a sobre. N’hi ha prou que prohibeixin alguna cosa perquè es redobli l’ànsia de fer-la. Sobretot si la presumpta il•legalitat és una mobilització sense riscos jurídics personals. ¿No havíem quedat que era una manifestació més? La Moncloa té el do de l’oportunitat. Quan a alguns els podia la por de recomptar els independentistes de pedra picada sense cap marge per al dubte, tenint en compte la divisió que generava la consulta alternativa entre els de l’estelada, Mariano Rajoy empunya la llei i la Constitució. Prohibit! Gràcies.\nLa xifra dels dos milions és el menys important. L’índex de participació s’enfila tot sol fins a la cota més alta. La necessària reafirmació de dignitat s’imposa com la millor garantia d’èxit de la convocatòria. Fins i tot Joan Herrera ha hagut de rectificar: ara participarà en el 9-N i aviat haurà d’aclarir quina creueta pensa marcar en la casella de la segona pregunta, en un moviment que serà decisiu en l’anomenat procés. La següent serà Joana Ortega: Vostè què va votar, vicepresidenta? I el sobiranisme d’ampli espectre acabarà de fer el tomb definitiu cap a un punt de no retorn amb ICV i Unió inclosos. Mariano Rajoy, l’estadista, podrà presentar-se llavors amb el caramel: ¿el reconeixement com a nació, el pacte fiscal…? Una broma per als que ja ensumen la llibertat política mentre la castanyera fa paperines i remena les brases. La tardor arriba al novembre i entretant el president espanyol haurà acabat de destruir des de dins el seu admirat estat de dret: la separació de poders, la llibertat d’expressió, el vell prestigi institucional corcat per una corrupció transversal i a gran escala, el model autonòmic, el sistema de partits, la imatge internacional. Madrid desprèn una sentor de fi de règim que arriba a Catalunya amb un dolç aroma d’oportunitat per a la independència. La por no s’infiltra en aquells que ja no tenen res a perdre i tot a guanyar. Passa-ho.\nNo va ser una “anècdota”, no. L’individu de la salutació feixista al Parlament, expulsat amb els seus companys per Núria de Gispert per aplaudir i bramar des de la tribuna de l’hemicicle, diu molt del PP. Alícia Sánchez-Camacho es va resistir fins a l’últim moment a condemnar el gest romà i va cedir la feina de recollir els plats bruts a María José García Cuevas que era qui, al capdavall, havia convidat els del “Viva España”. L’ímpetu dels populars per reciclar vells franquistes com a demòcrates des de la transició comença a passar factura a la formació de Mariano Rajoy a Catalunya. Sembla que el PP i Ciutadans no són capaços d’aglutinar el vot de la bona gent del “no”. L’espanten quan es fotografien amb l’aguilot o flirtegen amb senyors capaços d’alçar el braç en el parlament democràtic d’un país que va patir l’afusellament de tot un president de la Generalitat sense que 74 anys després n’hagi arribat la reparació. Potser Podem representarà el lerrouxisme del segle XXI a Catalunya. Amb els populars ancorats a l’extrema dreta, hi ha un buit electoral raonable en el flanc unionista.\nSi els col•legis no obren, el 9-N s’hi ha d’anar igualment a fer cua a les nou del matí. Passa-ho. El Congrés ha rebutjat aquest dijous un ple monogràfic sobre corrupció. Mariano Rajoy es nega a comparèixer per donar explicacions. Gürtel, Bárcenas, les targetes black de Caja Madrid i Bankia, l’operació Púnica. El president espanyol demana perdó amb el cap cot per haver-se rodejat de corruptes sense assumir cap responsabilitat política, però aixeca ben alt el mentó quan prohibeix l’ús d’unes inofensives paperetes: Catalans, no us enganxeu els dits amb les urnes de cartró, que és un simulacre de referèndum sense garanties! És ben bé que, contra el PP, un país s’independitza millor.\nELS NERVIS DE L’ESPANYOLISME RANCI\nAhir vam gaudir de dos exemples clars del nerviosisme, i manera d’entendre la democràcia de la classe dirigent espanyola, amb les figures del President Mariano Rajoy i el dirigent socialista i exlehendakari Patxi Lopez.\nEl segon ens diu que el PSOE dona suport a la impugnació del 9 9N del Govern central amb l’excusa de preservar les regles del joc i la legalitat, que els catalans decideixin el seu futur no entra dins el raonable, la consulta no es el millor exemple de democràcia, i nomes pot dividir la societat catalana que cada dia ja decideix dins la democràcia. Ningú pot uniformar la identitat dels ciutadans, ni votar la meva, dient que això passava a les dictadures, i es pregunta a qui se li impedeix en aquest país ser català?, entre d’altres perles.\nEl president espanyol molt irritat davant la pregunta de Jose Montilla sobre fer una proposta als catalans, li ha preguntat que vol dir fer una proposta?, si s’ha de fer a tothom que faci un referèndum il·legal?, els he de donar el pacte fiscal?, que faria vostè? li ha etzibat.\nRespecte el primer, cal dir que no es cap sorpresa el suport dels dos grans partits quan es tracta de Catalunya, i desmunta aquelles teories que encara creuen que amb un canvi de majories el procés aniria diferent, totalment fals. Ens diu que decidir el nostre futur no entra dins el raonable, ho veig un menyspreu a la població i una falta de respecte sense qualificatiu. La consulta no es el millor exemple de democràcia, aquesta si que es bona, doncs en que es basa la democràcia segons ell. Ens diu que divideix, segur que ni més ni menys que qualsevol referèndum o eleccions, altra cosa si que seria uniformitat i es tracta d’un altre regim. Qui ens impedeix ser catalans? La resposta es senzilla, l’Estat espanyol,no podem exercir com a tals i sempre supeditat a com volen que exercim els nostres drets o la nostra identitat, suposo que per Patxi Lopez, això si que deu ser raonable.\nPel que fa al President espanyol, sembla mentida que encara no vegi o no vulgui veure que una part majoritària de la ciutadania catalana reclama votar i entre aquests una bona majoria defensa un projecte de país concret. Res a veure amb cap partit, ni persona,i la seva obligació es donar resposta als ciutadans i no utilitzar la llei com eina per frenar la democràcia, no es tracta de donar res, sinò simplement de facilitar que la gent pugui expressar en llibertat i amb totals garanties el que demana. Es així de simple, i es el que faria jo, responent a la seva pregunta.\nPROTECCIÓ DELS NOSTRES DRETS\nLa propera impugnació del 9 9N es qüestió de dies, com sempre en nom de la Constitució i de protegir els drets dels catalans, que no tindria prou garanties democràtiques a la votació. De fet cal tenir molta barra per ser un Govern que pertany a un partit tacat de corrupció pels quatre costats i un Estat que s’enfonsa en el seu mateix fangar, per dir que es preocupa pels nostres drets, uns drets per cert mai tinguts en compte per l’Estat. Encara més greu posar-se a la boca la paraula democràcia quan l’han feta a mida com explica molt bé en Víctor Alexandre. Ara toca la política i la valentia, poca cosa queda per negociar, almenys prèviament.\nLa legalitat és l’arma més poderosa de les dictadures. S’estira i s’arronsa com un xiclet i marca els límits dels drets més bàsics de la ciutadania en funció dels interessos del poder. Si aquest poder absolutista se sent fort i segur de si mateix, pot arribar a mostrar-se complaent en alguns detalls. Però si se sent amenaçat i dubtós de les seves forces, reacciona amb còlera i no escolta raons. La llei, per tant, una llei feta a imatge i semblança seva, li serveix per criminalitzar els drets socials que el poden qüestionar. Sempre ha estat així i em temo que sempre ho serà.\nLa llei, en estats democràtics, deia que les dones eren éssers inferiors als homes; la llei, en estats democràtics, deia que els negres eren éssers inferiors als blancs; la llei, en estats democràtics, deia que les dones no podien votar; la llei, en estats democràtics, deia que els negres no podien compartir el mateix espai que els blancs. Era la llei. Ho deia la llei. I els polítics que la redactaven, els policies i jutges que la preservaven i els ciutadans que se’n complaïen es deien demòcrates i es consideraven gent civilitzada i respectuosa amb els drets humans. Molts, fins i tot, anaven a missa cada diumenge i es declaraven creients i temorosos de Déu. ¿Però com és que no tenien cap remordiment?, es preguntarà algú. Com és que sortien de casa i es passejaven pel carrer sense que els caigués la cara de vergonya? Doncs perquè la llei els protegia. Tots ells eren gent virtuosa, gent d’ordre, gent de seny, i no veien cap motiu per anar amb el cap cot. Els insolidaris, els problemàtics, els pertorbadors, els qui fracturaven la societat amb les seves demandes, eren les dones que volien tenir els mateixos drets que els homes i els negres que volien tenir els mateixos drets que els blancs. On s’és vist!\nLa llei, com veiem, és la gran coartada de l’absolutisme. Si la llei no parla d’igualtat entre blancs i negres, qui en fractura la convivència és el negre que pretén aquesta igualtat; si la llei no parla d’igualtat entre homes i dones, l’esgarriacries és la dona que no s’hi avé. I si tots dos, negre i dona, persisteixen en la seva dèria, cal que caigui sobre ells el pes de la llei perquè aprenguin a ser submisos i a no plantejar demandes delirants i pròpies de ments perverses. Per a l’absolutista, la democràcia és filla de la llei i no pas la llei filla de la democràcia. L’absolutista, per començar, fa una llei que li garanteixi una majoria perpètua, i, tot seguit, d’aquella llei, en diu democràcia. I com que la democràcia és la seva llei, tot el qui gosi incomplir-la serà processat per desobediència i prevaricació en nom de la democràcia.\nL’absolutista branda la llei contra el dret dels pobles a decidir el seu destí, perquè no té arguments democràtics per oposar-s’hi. Sap que la democràcia no es fonamenta en la mordassa, sinó en el respecte; sap que la mordassa és el recurs del qui no respecta el dret de l’altre a ser ell mateix. Però no ho pot admetre perquè la longevitat del seu poder és impossible sense el silenci del captiu. Per això s’obsedeix a impedir que el captiu pugui parlar. Pensa que si ningú no li sent la veu, mai ningú no podrà dir que volia la llibertat. El captiu, per tant, només té un camí: transgredir la legalitat.\nFINS QUAN HA DE DURAR LA BROMA\nJa hi tornem a ser la que anomenaven consulta de costellada, al veure que agafa cada cop més volada, el President Rajoy ens diu que sempre es complirà la llei, que es veu no inclou votar en una democràcia, ens diu que tornarem a l’Edat Mitjana, i qualifica d’acte mesquí la utilització de funcionaris. Per altra banda el Diari El Mundo, anava a escriure mitjà informatiu, però evidentment seria una fantasia, ens diu que en les meses nomes hi haurà partidaris de la independència i ens compara amb el Ku Klux Klan. Per últim Iceta en un nou acte, aquest si de mesquinesa compara les possible eleccions de caràcter plebiscitari amb les que feien els dictadors a l’Alemanya del 33 i Hitler de protagonista, es a dir ens tornen a dir nazis. Potser ja n’hi ha prou.\nEfectivament, Rajoy ens confirma que si una llei dins d’un Estat democràtic prohibeix votar i saber l’opinió de la gent per resoldre un problema, o be no es una democràcia o be la llei falla. Diu que tornarem a temps remots per voler ser independents, caldrà que torni a revisar els mapes del món i vegi la creació imparable de nous estats que la majoria els ha anat molt bé per la seva economia i cohesió interna, no serà ell que te en ment els senyors feudals i els seus vassalls per argumentar la seva negació al segle on vivim. Ara busquen com impugnar que la societat no es pugui expressar amb les condicions que ens han deixat, en un intent desesperat de continuar reivindicant allò de “una grande y libre”.\nEl Mundo ara ens comparen amb el Ku Klux Klan ja que diu tots els membres meses seran d’una opció concreta, han mirat de qui es la culpa això, qui ha prohibit reiteradament la democràcia i qui obliga a fer una nova consulta per la porta del darrera, segurament no els interessa, qui ha retallat garanties democràtiques es l’Estat espanyol no pas la Generalitat.\nPremi a la mesquinesa amb repugnància per Iceta i la seva comparació amb el nazisme que l’uneix per si hi havia algun dubte amb Populars i Ciudadanos i el seu insult preferit. De totes maneres amb un afegit, la manipulació de la historia, ja que les eleccions alemanyes del 33 guanyades pel partit d’Adolf Hitler no tenien caràcter plebiscitari, cosa encara més greu i obviant les del 31 a l’Estat espanyol impulsades principalment pel Partit Socialista.\nUna manipulació barroera i insultant que demanaria unes disculpes, i que defineix perfectament aquest personatge. Ja n’hi ha prou de comparar uns ciutadans amb una papereta i unes urnes per decidir el seu futur amb l’horror del nazisme. Fins hi tot per un Estat tant ranci com l’espanyol es intolerable.\nLA POR DE LA VERITAT\nPer ser una simple costellada el 9 N i unes eleccions autonòmiques les anticipades segons ens volen vendre, veiem que fan molt de soroll tots els mitjans del règim com La Razon, El Mundo, Periodico, Vanguardia, opinadors d’aquí i d’allà. Ves que no sigui que ens volen fer jugar al joc de la confusió i l’engany.\nSembla que la nova Consulta va creixent dia a dia, i pot ser un gran baròmetre de l’aire que respira el país, cosa evidentment que no desitgen. Saben perfectament que qualsevol consulta vinculant o no, te unes conseqüències polítiques, i com que això no deixa de ser un problema polític, ja hem arribat al final del camí.\nLa famosa llista unitària, ens volen vendre que es basa en interessos de partit, que si CIU hi es interessada per dissimular la seva patacada electoral i de pas frenar el seu principal competidor, com es Esquerra, que si aquesta acarona la presidència de la Generalitat, i no es partidària de perdre la oportunitat. Fins hi tot en Xavier Sardà pretén enganyar al personal dient que la llei d’Hondt perjudicaria una llista d’aquestes característiques, veure per creure.\nDe fet aquesta llista de PAÍS, i ho poso en majúscules per que aquest ha de ser el seu objectiu amb persones de diferents partits i de la societat civil amb un únic punt de programa ben clar i entenedor en forma de DUI generaria una gran il·lusió i alhora confiança en haver fet les coses bé i amb una visió general i no petita com fins ara. De cara a l’exterior seria un missatge d’una potencia molt gran que no deixaria dubtes de la nostra voluntat transversal i que res te a veure amb esquerres, dretes o personalismes. Per altra banda la famosa llei d’Hondt precisament l’avalaria ja que no dividir el vot en diverses formacions asseguraria un millor resultat, tenint en compte que es busca la majoria absoluta al Parlament i com més amplia millor.\nEn definitiva, l’Estat espanyol i els seus col·laboradors arriben al punt de desesperació al veure que no poden aturar una gran explosió de democràcia el 9 N, i una llista guanyadora en les definitives eleccions que saben tindran molt poc d’autonòmiques i molt de nacionals. Cal acabar la partida.\nEL PAS DEFINITIU\nAquest diumenge per boca de l’ANC i Òmnium la societat civil va tornar a parlar, la que de moment i majoritàriament es mobilitza, i que constata per lògica una clara majoria visible, de moment no creiem en els fantasmes de majories invisibles que alguns pregonen i que mai es veuen. De totes maneres hem comprovat en l’espai d’una setmana i en el mateix lloc la diferència entre enormement ple i mig buit, oi Sra. Camacho.\nTanmateix, una paraula va sobrevolar l’escenari molts cops “unitat”, aquesta es la clau de volta, la societat no ordena els nostres representants o al President que ha de fer, però expressa el seu clam que lògicament ha de ser escoltat per la representació política de la mateixa. La societat demostra que esta ferma, preparada i vol finalitzar el procés sense més dilacions, per tant estic segur convertirà la Consulta del 9 N en un altre cop d’efecte a nivell internacional i vol el proper pas i definitiu ben aviat.\nEl problema rau en aquest segon pas, i allò sembla tant difícil de posar el País per davant del Partit. El que hem començat a veure dilluns amb reunions a diverses bandes, i critiques al President per la decisió de la nova consulta en primer lloc, no es un bon començament. Que no volien fer una consulta doncs?. En que quedem, l’altre era inviable, l’Estat espanyol li feia, per tant topar contra una roca i utilitzar el victimisme no tenia cap utilitat. Ara podem fer una gran festa de la democràcia, i ja lligada amb el pas definitiu, cal blindar-la i fer-la el més semblant possible a un referèndum oficial, depèn de nosaltres i no caure en els paranys de sempre.\nTanmateix la segona part, es molt clara, un sol punt en el programa, persones dels partits i la societat civil, i aconseguir aquesta majoria parlamentària que units es més possible per la llei d’Hondt, i alhora enllestir les estructures d’Estat mínimes com l’Agencia Tributària per proclamar independència i negociar sobre aquesta base el repartiment de bens amb l’Estat i la nostra acceptació a nivell internacional amb les autoritats.\nCal aquest pas, i no seguir l’exemple de persones com Herrera i Camats dient que no aniran a votar. Aquests son els del dret a decidir i defensa del vot, potser una mica de responsabilitat i veure el que demana la societat no aniria malament.\nCom diu la campanya, Ara es l’Hora. La nostra societat seguir demostrant la seva maduresa com a poble i que simplement vol decidir el seu futur sense haver d’escoltar més actituds i indignes representants com Sanchez Camacho, Rivera, Iceta, Duran fent mans i mànigues per impedir que expresem la nostra voluntat, senzillament es inconcebible. La nostra classe política, durant 300 anys malauradament no ha exercit d’Estat, però ara ha de fer un curs accelerat i adoptar aquest sentit a les seves decisions, ningú els podria perdonar no haver-ho fet.\nHi haurà plebiscitàries i una llista “de país”. L’ANC, Òmnium i les bases dels partits sobiranistes empenyen amb massa força perquè el procés acabi en un prematur fracàs. Els interrogants són si Artur Mas encapçalarà la candidatura, quin serà el lloc d’Oriol Junqueras i el calendari de la declaració unilateral d’independència dins del programa. CDC la preveu després d’encetar un últim procés de negociació amb l’Estat espanyol. ERC la vol immediata. Sembla que hi haurà eleccions refrendàries i que la societat civil haurà demostrat una altra vegada que té més capacitat per estar a l’alçada del clam del carrer que el govern i el Parlament. Ho veurem aquest diumenge, quan l’ANC i Òmnium concretin la seva proposta. Però no podem encarar aquesta nova fase del procés sense haver paït el que ha passat aquesta setmana ni aprendre’n la lliçó. No es pot aconseguir la independència amb maniobres pròpies de l’autonomisme i la mirada estancada en les pròximes eleccions, a no ser que CDC i ERC es discuteixin per gestionar un autogovern miserable. I és evident que no.\nNingú no se salva de la clatellada si destapem la caixa dels retrets. Però em sembla necessari obrir-la una mica abans de tancar-la per sempre. Entendre tots els actors per avançar amb més força. Artur Mas es va avançar rebaixant la transcendència política del 9-N per intentar encapçalar la llista unitària. Els convergents consideren que aquest és el camí per arribar a l’estat català. Ha estat el seu pla des del principi i l’han aplicat a costa de ser calculadament ambigus davant de la possibilitat de tirar endavant la consulta tant sí com no i amb el risc que molts, començant per Junqueras, hi hagin deixat de confiar. És legítim i comprensible. També ho és que ERC ja no se’ls cregui i que hagi desitjat agafar les regnes governamentals tot i haver d’admetre, alhora, que no podria pilotar un procés d’independència tota sola encara que guanyés les properes eleccions.\nEls uns i els altres se saben abocats a engrossir l’anomenada candidatura unitària. Però arriben a les negociacions amb el desgast de les dues últimes setmanes. Es podria pensar també que Junqueras no ha estat capaç de collar prou el govern perquè vulnerés la llei espanyola, que ERC no ha estat la primera a afrontar els perills de la desobediència que predicava des dels municipis i que a darrera hora va deixar sola CDC amb les urnes i les paperetes. Les realitats són complexes i polièdriques. El mirall es trenca en mil bocins quan t’hi encares. Som d’una bellesa complicada, els humans.\nTambé s’entén que Joan Herrera hagi aprofitat el primer replà per abandonar una ascensió massa arriscada que forçava ICV-EUiA a decantar-se sobre l’estat català. L’ecosocialista avançava a empentes i rodolons pel fal•laç camí de les garanties democràtiques. El que vivim és un procés d’independència i la consulta ha estat un instrument, mai una finalitat, tot i que la ciutadania no n’hagi estat prou advertida. I enmig de tot plegat, una Unió que s’ha deixat dur per CDC sense atrevir-se a desafiar el pare i una CUP amb un aparell digestiu a prova de contradiccions i un sentit d’estat que algú trobaria impropi d’un partit assembleari.\nQue hi hagi llista conjunta, sí. Però posats a confrontar realitats i encara que sigui tard, m’hauria agradat que el govern i els partits sobiranistes haguessin anunciat, la mateixa nit de la suspensió de la llei de consultes i del decret, la formació d’un govern de concentració amb un objectiu únic: fer la consulta amb una estructura reforçada per afrontar les represàlies de l’Estat espanyol. És a dir, amb observadors internacionals, una obediència estricta a la legalitat catalana, un equip de funcionaris voluntaris protegits pels serveis jurídics de la Generalitat, a punt per entomar la bel•ligerància dels advocats i la fiscalia general de l’Estat, i una caixa de resistència per garantir la supervivència de les famílies dels treballadors públics que es jugaven la pell pel dret a decidir de tots. Potser és veritat que l’administració catalana no hauria resistit la convocatòria davant d’un govern espanyol totpoderós i que ni els partits ni el carrer estaven preparats encara per apujar fins a aquest grau el nivell de la reivindicació. Però potser Mariano Rajoy no hauria gosat enviar a judici milers de persones, començant pel president de la Generalitat i els honorables consellers multicolor del govern de concentració. No ho sabrem mai. El món ens mirava. Encara ho fa.\nSincerament, no crec que hi hagi seguretats en aquest camí ple d’esbarzers. Hi ha poques certeses i el govern, els partits i la societat civil hi avancen prenent decisions determinants i irreversibles. Votarem en unes eleccions plebiscitàries i el 9-N serà una gran mobilització: una estranya Diada nacional en ple novembre i convocada per Mas. Sigui com sigui, hi hem de ser tots. Hi insisteixo: tots. L’alternativa és un precipici sobrevolat per carronyaires. El 9-N, recomptem-nos i recomencem.\nAvui hem vist els primers cara a cara al Parlament desprès del terrabastall d’ahir. Deixant de banda la part que sempre va contra la democràcia, volia destacar l’actitud d’ICV, una formació que encara no ha estat capaç de definir-se en la decisió més important de la seva història, i que ara en boca de la seva coordinadora, no sap si anirà a votar ja que no li ofereix prou garanties democràtiques. Cosa curiosa, ja que van ser els primers en fer-ho pel simulacre anomenat Multi referèndum i ofereixen com alternativa a la nova Consulta una recollida de signatures, fantàstic. Sembla que tothom comença a quedar retratat. Realment com diu l’Àstrid Bierge hi ha un cartutx molt potent a la recamara i que nomes depèn de nosaltres, aprofitem-lo.\nL’últim cartutx que ens queda\nEl que ahir vam veure no va ser el trencament de l’acord signat el passat desembre. L’any passat es va pactar la data i la pregunta de la consulta, però no es va consensuar el preu a pagar per ella ni el seu significat concret. Com que això mai no es va consensuar, el consens no s’ha pogut trencar. El pacte no incloïa les decisions que s’estan debatent ara, i és evident que a l’hora de la veritat el contracte és insuficient per fer front a la situació.\nD’una banda, ERC i la CUP volen fer la consulta seguint fil per randa el decret i volen que sigui la sentència popular definitiva. De l’altra, CiU ni vol trencar la legalitat espanyola en aquest punt ni vol que una consulta sigui el veredicte final. I lluny, molt lluny, està Iniciativa, que no vol ni saltar-se la legalitat, ni que la consulta sigui considerada un referèndum, ni fer una consulta alternativa ni fer unes eleccions plebiscitàries. El que vol, ho va dir Herrera, és que el 9N la gent es concentri davant dels col•legis electorals tancats i es recullin signatures per saber quanta gent ha participat a la mobilització! O sigui, carreguen contra la ‘paraconsulta’ del Govern perquè dóna “gat per llebre” -cito Herrera-, però a canvi no proposen una consulta desobedient i definitiva, com fan ERC i la CUP, sinó que ofereixen una simple recollida de signatures al carrer! Wnkdhfjkhjfkdhbshjkfg….\nArtur Mas, durant la seva compareixença, va instar els partits a tornar a trobar el consens, com si el Govern que encapçala i que ha pres la decisió de fer una versió B de la consulta no fos de cap partit… Com si el Govern no fos una part activa d’aquesta separació política… Aquí va fer trampa. No només hi ha participat, sinó que davant la divisió, el Govern ha utilitzat el seu poder executiu per implementar la via que ha considerat adequada. Calia decidir com respondre a la suspensió del TC, i com que els partits no s’han posat d’acord, CiU, que és el partit que governa, ha decidit la resposta unilateralment.\nAra bé, insisteixo, falta un mes pel 9N i les diferències que han sortit ara són les mateixes que haguessin sortit després d’unes quantes reunions maratonianes més. Per tant, tampoc no em sembla just que Junqueras doni tota la culpa de la separació a CiU. CiU ha pres una decisió unilateral, és veritat, i segurament Mas hagués pogut aguantar uns passos més el consens, però al final la separació era inevitable i l’han feta entre tots: els partits no volien afrontar el tram final de la consulta de la mateixa manera ni li volien atorgar el mateix significat polític.\nDavant d’aquesta divisió respecte la consulta -que ja existia però que ha sortit a flot ara que han arribat les cruïlles difícils i no acordades-, Mas ha triat la sortida que preferien ell i es seu partit i, també, ha convocat a la resta de formacions a crear un nou acord, aquest cop al voltant d’unes eleccions plebiscitàries.\nEl President ha dit que només convocarà eleccions anticipades si és per fer aquest plebiscit definitiu. A mi em sembla bé, perquè si aquestes eleccions no han de servir per obtenir una sentència clara i vinculant de la gent, no serviran per a res. Ara bé, confio que Mas no posi com a condició per convocar-les que hi hagi una llista unitària independentista, que és la seva opció preferida. De moment CDC està sola en la proposta de llista conjunta. Ni ERC, ni la CUP ni per descomptat Unió, Iniciativa i EUiA en volen sentir a parlar. A mi sí que m’agradaria, molt, i crec que a la majoria d’independentistes els satisfaria poder votar una única llista independentista que es digués Sí-Sí. Ara bé, si no hi ha acord per fer-ho, sigui per culpa de qui sigui, ha d’haver-hi eleccions igualment. No s’hi val esperar al 2016 amb aquesta excusa. CDC, Esquerra i la CUP, que són els partits que estan a favor del Sí-Sí, si ho volen, poden fer que les eleccions siguin plebiscitàries sense haver de presentar-se plegats. Només cal que es posin d’acord en alguns punts del programa perquè després puguin votar-los conjuntament al Parlament o fins i tot fer un acord de govern.\nA l’hora de la veritat, el consens sobre la consulta ha fracassat, només era un miratge. Ara cal buscar un consens, aquest cop real, que permeti fer un referèndum indiscutible a través d’unes eleccions. Aquest sí, serà l’últim cartutx. Esperem que els polítics independentistes estiguin a l’alçada.\nEL NOU 9 N\nLes primeres valoracions que es poden fer de la compareixença del President Mas, crec que son positives. Primer de tot, cal deixa molt clar que si no es pot fer un referèndum tipus Escòcia per decidir amb totes les garanties el nostre litigi, bàsicament i exclusivament es culpa del poc o nul tarannà democràtic de l’Estat espanyol representat pel seu Govern i no per la part catalana que ho ha intentat de totes les formes possibles.\nLa segona consideració, es que la Consulta suspesa cautelarment pel TC, i en base al Decret i la Llei de Consultes, per qüestions logistiques i pals a les rodes constants era pràcticament impossible dur-la a terme amb un mínim de garanties. Arribats a aquest punt i si es possible amb aquesta nova formula, servirà pel que inicialment havia de servir, expressar la nostra opinió i ser un nou punt de suport per anar a la solució definitiva, cal recordar que ni una ni l’altra tenen caràcter vinculant.\nLa tercera consideració, aniria precisament amb la línia d’aquesta solució definitiva en forma d’oferta d’eleccions amb llista unitària amb una declaració d’independència en el seu punt bàsic i de caràcter plebiscitari com única manera de ser reconeguts oficialment i culminar tot el nostre procés. Això requereix sobretot generositat per part dels partits i aparcar els tàcticismes que tant mal ens han fet durant molts anys.\nEn aquest sentit, crec que apart de la preparació de la consulta per ser el més exitosa possible, aquest futur que ha de ser proper ha de ser el pal de paller dels nostres representants. Ningú entendria que no hi hagués acord per una llista conjunta amb persones de la societat civil i en disposició de poder assolir una majoria absoluta al Parlament. No es de rebut per exemple la reacció d’Esquerra demanant una DUI ja a la nostra cambra com a sortida, i sabent no serviria absolutament de res.\nEn definitiva i des de la societat civil haurem de demanar responsabilitat als nostres representants i ser dignes de la confiança atorgada en aquest moment decisiu pel país.\nLA MINORIA SILENCIOSA\nCrec que tothom ha pogut veure amb els seus propis ulls, les imatges no enganyen que Sociedad Civil Catalana amb una gran quantitat de diners al darrere per fer promoció, i la companyia de Populars, Ciudadanos, Plataforma per Catalunya i diversos grups d’ultradreta ha tornat a demostrar la realitat del que vol la societat catalana.\nA pesar dels autocars gratis amb menjar inclòs, com ja van fer a l’acte de Tarragona per la Diada i fent crides a aquesta majoria silenciosa que tant volen veure, però que no hi es. La Plaça Catalunya no s’ha arribat a omplir, i si ho comparem amb l’any anterior, l’assistència ha disminuït, aquesta es la realitat. Ja no parlem si ho comparem amb les prop de 2 milions de persones de la Diada favorables a la independència. Sobren les paraules.\nFa llàstima sentir polítics, representants d’aquesta societat com Sanchez Camacho qualificant d’èxit i mentint descaradament amb xifres superiors a l’any anterior, i ha vaticinat la fi del procés. Alhora el president de SCC ha demanat abandonar debats absurds i ha deixat clar que no pensen renunciar a Espanya.\nRealment, quan les coses son tant clares des del punt de vista numéric i d’arguments, intentar fer creure que no es així et fa caure en el patetisme i ridícul més gran, o pensar que vertaderament el menyspreu o odi a la societat que curiosament representes ha arribat a límits totalment fora de qualsevol àmbit democràtic.\nLa societat catalana ho te clar i demana foc nou i un país nou, i exigeix referendar-ho per les urnes com qualsevol societat civilitzada, davant d’això cap argument, nomes insults i imposicions, algunes ratllant la paranoia com dir que el procés s’acaba quan esta més viu que mai, o menysprear a la gent qualificant d’absurds la seva demanda, per cert molt majoritària, com si la democràcia fos seva i segrestada. Ningú els hi ha demanat que renunciïn a Espanya, ara si que siguin demòcrates i acceptin la majoria, que no significa en cas d’un nou estat que de cap manera deixin de banda els seus sentiments que son privats i respectables.\nEn definitiva, una nova constatació que estem a la recta final, i cal trobar el final del procés per higiene democràtica i per respecte a la societat catalana.\nDECISIÓ FINAL: CONSULTA O ELECCIONS AMB DUI\nLa reunió d’ahir dels partits va servir per tornar a fixar una següent reunió per la propera setmana que ja s’anunciat com decisiva.\nLa veritat es que els partit han de ser conscients que tant per qüestió de temps com per respecte a la població toca fer un pas valent.\nSi es decideix fer la consulta el 9N, cal activar tota la maquinària electoral a ple rendiment, buscar solucions als impediments que hi pugui haver en alguns llocs, un anunci oficial per informar a la població i obrir el debat als mitjans i als carrers, no de si votarem o no com fins ara, sinó d’arguments de partidaris del no i de partidaris del si com tocaria i ja fem tard. Cal assumir les conseqüències i les reaccions espanyoles furibundes en aquest sentit, on veiem com cada dia que passa la democràcia de fireta queda més al descobert, amb decisions com la del Jutge Santiago Vidal que podria quedar inhabilitat simplement per defensar la independència i omplir el seu temps lliure amb el que més li plagui.\nEn cas contrari, si es veu que els obstacles i les garanties democràtiques son insalvables i no guanyaríem res fent unes consultes populars segona part, cal demostrar el sentit d’Estat, convocar eleccions de caràcter plebiscitari, on els partits units en una llista amb gent de la societat civil inclosa diguin ben clar que obtenir la majoria voldrà dir una Declaració d’independència al Parlament i posteriors negociacions amb el Govern espanyol i comunitat internacional. Naturalment també caldrà explicar molt bé aquest pas a la societat catalana que espera i anhela que la seva veu s’escolti.\nNo es temps d’indefinicions, els partits han d’entendre el moment historic que vivim i el que la societat reclama. La resposta de l’Estat com deia, la veiem cada dia que passa. Espero i desitjo qua els nostres representants siguin dignes de la responsabilitat que tenen a les seves esquenes. No toquen retallades, ni casos Pujol, ni models socials, que també. Ara toca principalment decidir el nostre futur com a país, i amb això ens ho juguem tot.


La Fundació General, d’acord amb el seu caràcter instrumental al servei de la Universitat de València, compleix una correcta política de transparència i bon govern, fonamentada en una sèrie de principis de bones pràctiques els quals donen cos i contingut a la institució i a l’activitat que aquesta desenvolupa dins de tots els seus àmbits d’actuació.\nPer això, amb data 18 de desembre de 2014, el Patronat de la Fundació General va aprovar el Codi de Bon Govern i Bones Pràctiques de Gestió de l´entitat, el qual arreplega les principals recomanacions nacionals i internacionals en matèria de bon govern d’entitats sense ànim de lucre i de principis de responsabilitat social fundacional.\nSón bones pràctiques el compliment de les lleis autonòmica i estatal; la constància d’un òrgan de presa de decisions identificable, així com els seus membres; la solidesa de la seua missió i els seus objectius; la promoció de l’organització i el treball eficient i la garantia d’una comptabilitat correcta d’acord amb les normes vigents; el compliment amb la regulació sobre transparència; el seguiment i l’avaluació periòdica dels seus programes d’actuació; i la transferència de coneixements i experiències mitjançant diferents projectes i programes.


Manacor signa el primer conveni per convertir un buc fora d'ordenació en 12 pisos de protecció oficial - Fora Vila\nManacor signa el primer conveni per convertir un buc fora d’ordenació en 12 pisos de protecció oficial\nLa soprano ucraïnesa Yuliia Kasimova guanya el primer Concurs Internacional de Cant Joan Pons\nEl conveni l’ha signat amb l’empresa Molinar Vida Sana, SL, per aplicar el règim especial de les edificacions inacabades amb llicència caducada, que es regula en el Decret llei 3/2020, de 28 de febrer, de mesures urgents en matèria d’habitatge, aprovat pel Govern. Aquesta normativa autonómica obliga que tot l’edifici resultant s’ha de qualificar de protecció pública i s’ha de destinar a habitatges protegits.\nL’objecte del conveni consisteix en la finalització de les obres d’una edificació inacabada de 157,60 metres quadrats de superfície i quatre plantes situada a l’avinguda de Mossèn Alcover, 72, de Manacor. Amb aquesta iniciativa de col·laboració publicoprivada es contribueix a millorar la imatge de la ciutat, es redueix el nombre de la gran quantitat de construccions inacabades i, sobretot, s’incentiva la creació d’habitatges destinats a protecció oficial.\nEl buc objecte del conveni es troba situat en sòl urbà i amb ús residencial permès pel planejament vigent. Gràcies a aquest acord es podran finalitzar les obres d’aquesta construcció inacabada, iniciades l’any 2005 i posteriorment paralitzades a conseqüència de la crisi econòmica de 2008. Els pisos que s’hi construiran es destinaran a habitatges de protecció pública. Aquesta promoció d’habitatges protegits constarà de dotze pisos d’entre 44 i 50 metres quadrats, que es destinaran a la venda. Les obres tenen un termini d’execució de trenta mesos, que es podran prorrogar per causa justificada.\nEl promotor de les obres ha de cedir a l’Administració local o autonòmica l’edificabilitat que sobrepassi la màxima establerta en el planejament vigent, i ha de descomptar la part proporcional d’elements o zones comunes. En el cas que aquesta edificabilitat no sigui suficient per cedir una part determinada de l’edifici destinada a habitatge, haurà de cedir-se un mínim d’un habitatge de l’edifici.\nL’autorització de les obres requereix la formalització prèvia d’un conveni o instrument administratiu adequat, que s’haurà de subscriure entre el propietari o propietaris de l’edifici i l’Administració local o autonòmica, i en el qual s’han de concretar els drets i obligacions de totes dues parts amb relació a la finalització de l’edifici i les cessions que s’han de fer a l’Administració corresponent, i en el qual ha de quedar fixat el cost de construcció que ha d’assumir l’Administració beneficiària en concepte de compensació.\nL’entitat Molinar Vida Sana, SL, és la promotora de la totalitat de les obres i amb aquesta finalitat ha encarregat la redacció del projecte d’aquest edifici plurifamiliar. Els habitatges es destinaran a protecció oficial, sens perjudici de mantenir usos compatibles amb aquesta qualificació als locals i garatges de la planta baixa. D’acord amb això, la promotora ja ha sol·licitat a l’Ajuntament de Manacor la llicència urbanística corresponent d’acord amb aquest projecte, la qual s’ha d’atorgar una vegada que s’hagi signat el conveni.\nAquest conveni no suposa cap cost per a les arques municipals i permetrà l’adquisició gratuïta per part de l’Ajuntament d’un habitatge totalment acabat de 50,28 metres quadrats, que també serà destinat a protecció oficial i esdevindrà el primer pis del parc municipal d’habitatges de protecció pública de Manacor.\nLa delegada d’Urbanisme, Núria Hinojosa, ha signat aquest acord amb la propietària i promotora d’aquesta obra. Hi han assistit el batle de Manacor, Miquel Oliver; el conseller de Mobilitat i Habitatge, Josep Marí, i la directora general d’Habitatge i Arquitectura, Cristina Ballester.\nhabitatge protegit Manacor Molinar Vida Sana SL\nF.V. 20 juny 2022\nManacor suma 52 comerços certificats, compromesos amb la reducció d’envasos\nEstel de Llevant celebra 25 anys de feina amb 25 desitjos als carrers de Manacor\nInici de les obres a la rotonda de sortida de Manacor cap a Palma per evitar retencions\nAntònia Vicens recull el Reconeixement de Mèrits de l’Escola Municipal de Mallorquí\nEl Govern inicia els estudis previs per ampliar la xarxa ferroviària de Mallorca\nManacor reconeix els esportistes del municipi a la Gala de l’Esport


COVA DE MURA I COMPANYIA\nCavitat descoberta el 5 de febrer del 2005, la cova del Reixac representà un dels indicis més prometedors que molt probablement el topònim coves de Mura, llargament emprat per descriure una sola cova, amagués la realitat de més d’un esvoranc a la zona del torrent del Reixac. D'aquesta manera quedava oberta l’esperança de trobar una altra possible cavitat a la zona on hi sojornés l’home prehistòric i llur cementiri fos la cova de Mura.\nUna galeria de set metres i escaig ens porta al fons de la cavitat on a la nostra esquerra i passat un petit ressalt de 30 cm s’obre una petita galeria de dos metres i mig. La cavitat manté una alçada constant d’un metre d’alçada i una amplada superior al metre i mig, amb alguna mostra de concrecions a la paret esquerra. El fons de la cavitat es presenta amb un sòl encatifat de pedres soltes. A l’entrada encara es possible trobar algunes branques tallades a destral i algun tronquet calcinat prova, un cop més, de la presència humana dins la cavitat.\nConca Nespres 07 / 44 (provisional)


El Grup PPE demana un nou mecanisme per denunciar el frau en les subvencions a l'agricultura - EU Reporter\nContribució política del PPE\nLa investigació de l'Oficina Europea de Lluita contra el Frau (OLAF) sobre el frau en els pagaments agrícoles de la UE a Eslovàquia confirma la necessitat d'una supervisió directa de la UE sobre l'acaparament de terres i la mala conducta de les autoritats nacionals. El Grup PPE ha sol·licitat la creació d'un nou punt de contacte a la Comissió Europea on es puguin denunciar l'acaparament de terres, la mala conducta de les autoritats agrícoles nacionals, irregularitats en les licitacions o en la distribució de subvencions agrícoles.\nTomáš Zdechovský, eurodiputat, portaveu del Grup PPE a la Comissió de Control Pressupostari del Parlament, va dir: “Si les autoritats nacionals no actuen, la UE ho haurà de fer. La conclusió de la investigació de l'OLAF iniciada pel grup PPE mostra com va funcionar el sistema d'assignació de fons agrícoles de la UE durant els governs socialistes eslovacs en el passat. L’estat va ser còmplice dels estafadors que rebien pagaments directes sobre terres diferents de les terres agrícoles o fins i tot terres obtingudes il·legalment. No ha d'haver-hi més casos d'injustícia per a aquells que realment tenen dret a l'ajut de la UE ".\nLa eurodiputada de Monika Hohlmeier, presidenta del mateix comitè, va dir: "El que va trobar l'OLAF és només la confirmació del que hem vist en diversos estats membres durant les nostres missions. La proposta del Grup PPE d'un mecanisme de queixa directa a la Comissió per a agricultors i pimes en els casos en què les autoritats nacionals encobrin activitats il·legals d'oligarques o delinqüents que roben la terra aborda exactament aquest problema. Volem que la propera política agrícola comuna sigui justa, justa i transparent ".\nL'eurodiputat Ivan Štefanec, cap de la delegació eslovaca del grup PPE, va concloure: "Els diners dels contribuents de la UE han d'estar protegits a tota costa. A més, aquest cas demostra la necessitat de la nova Fiscalia de la UE ".\nVa concloure l’OLAF que més d'un milió d'euros es podrien haver pagat de manera irregular amb fons de la UE a Eslovàquia a causa de la falta de controls dels propietaris reals de terres per les quals es van efectuar pagaments agrícoles directes\nTemes relacionats:subvencions a l'agriculturagrup PPEPagaments agrícoles de la UE a EslovàquiaEurodiputat Ivan ŠtefanecMonika Hohlmeier, eurodiputadaOLAFEurodiputat Tomáš Zdechovský\n#OLAF té un paper fonamental en la presa de més de mil tones de perillosos #CounterfeitPesticides\nLa investigació #OLAF destapa un frau en finançament de la investigació a # Grècia\nLa UE està prenent mesures per millorar la transparència corporativa de les grans empreses multinacionals. Els ambaixadors dels estats membres han demanat avui (4 de març) a la presidència portuguesa que mantingui negociacions amb el Parlament Europeu per a l’adopció ràpida de la proposta de directiva sobre la divulgació d’informació sobre l’impost sobre la renda per part de determinades empreses i sucursals, conegudes habitualment com a país públic directiva d'informes per país (CBCR).\nLa directiva exigeix que les empreses multinacionals o empreses independents amb ingressos consolidats totals superiors a 750 milions d’euros en cadascun dels dos darrers exercicis consecutius, ja siguin amb seu a la UE o fora, revelin públicament en un informe específic l’impost sobre la renda que paguen. cada estat membre, juntament amb altra informació fiscal rellevant.\nEls bancs estan exempts de la present directiva, ja que estan obligats a divulgar informació similar segons una altra directiva.\nPer tal d’evitar càrregues administratives desproporcionades a les empreses implicades i limitar la informació divulgada a allò que és absolutament necessari per permetre un control públic eficaç, la directiva preveu una llista completa i definitiva d’informació.\nLa notificació haurà de realitzar-se en un termini de dotze mesos a partir de la data del balanç de l'exercici en qüestió. La directiva estableix les condicions en què una empresa pot obtenir l’ajornament d’aquesta divulgació durant un màxim de sis anys.\nTambé s’estableix qui té la responsabilitat real d’assegurar el compliment de l’obligació d’informar.\nEls estats membres tindran dos anys per transposar la directiva al dret nacional.\nSobre la base del mandat de negociació acordat, la presidència portuguesa explorarà amb el Parlament Europeu la possibilitat d'un acord per a l'adopció ràpida de la directiva en segona lectura ("acord de segona lectura primerenca").\nLa proposta de directiva, presentada a l’abril de 2016, forma part del pla d’acció de la Comissió sobre un sistema més impositiu de les societats.\nEl Parlament Europeu va adoptar la seva posició en primera lectura el 27 de març de 2019.\nMandat de negociació acordat a Coreper\nAvui (4 de març), la Conferència de Presidents del Parlament ha aprovat la declaració conjunta, que és la base d'una Conferència sobre el Futur d'Europa que participarà en les preocupacions dels ciutadans.\nDesprés d’aprovar la declaració conjunta, la Conferència de Presidents va emetre la següent declaració: “El Parlament Europeu aprova la declaració conjunta perquè volem que la Conferència sobre el futur d’Europa comenci la seva tasca el més aviat possible. La Conferència contribuirà significativament a la construcció d’una Unió Ciutadana.\n"Com a representants directes dels ciutadans europeus, tal com s'indica al Tractat de la UE, el Parlament Europeu tindrà un paper principal a la Conferència.\n"Com a líders de grups que representen l'àmplia diversitat de ciutadans de la UE, confiem que el paper destacat del Parlament Europeu es reflectirà en el treball i en l'organització pràctica de la pròpia Conferència".\nConferència sobre el futur d'Europa (11.06.2020)\nDes de fa 17 anys, el camioner Colin Birch ha sortit a les carreteres per recollir l’oli de cuina usat dels restaurants. Treballa per a la representació de West Coast Reduction Ltd amb seu a Vancouver, que processa el greix en un material per fabricar dièsel renovable, un combustible per a carreteres de combustió neta. Recentment, aquesta feina s’ha tornat molt més difícil. El bedoll està atrapat entre la demanda creixent de combustible, impulsada pels incentius governamentals dels Estats Units i el Canadà, i el subministrament escàs d’oli de cuina, perquè hi ha menys persones que mengen fora durant la pandèmia del coronavirus. escriure Rod Nickel, Stephanie Kelly Karl Plume.\n"Només he de pressionar més", va dir Birch, que ara de vegades viatja el doble de la Columbia Britànica per recollir la meitat de greix que abans.\nLa seva recerca és un microcosmos dels reptes que afronta la indústria del dièsel renovable, un racó de nínxol de la producció mundial de combustible per carretera que els refinadors i altres aposten pel creixement en un món amb menys carboni. El seu principal problema: la manca d’ingredients necessaris per accelerar la producció del combustible.\nA diferència d'altres combustibles ecològics com el biodièsel, el gasoil renovable pot alimentar motors convencionals sense barrejar-se amb el gasoil derivat del cru, cosa que el fa atractiu per als refinadors que pretenen produir opcions de baixa contaminació. Els refinadors poden produir gasoil renovable a partir de greixos animals i olis vegetals, a més de l’oli de cuina usat.\nS'espera que la capacitat de producció es quintuplicarà fins a aproximadament 2.65 milions de galons (63 milions de barrils) durant els propers tres anys, segons va informar el banc d'inversió Goldman Sachs en un informe d'octubre.\nL’augment de la demanda crea problemes i oportunitats en una cadena de subministrament emergent per al combustible, un petit exemple de com la transició més gran cap als combustibles ecològics està posant en perill l’economia energètica. Un boom de gasoil renovable també podria tenir un impacte profund en el sector agrícola en augmentar la demanda de llavors oleaginoses com la soja i el canola que competeixen amb altres cultius per obtenir una àrea de plantació finita i augmentar els preus dels aliments.\nEls governs locals i federals dels Estats Units i el Canadà han creat una combinació de regulacions, impostos o crèdits per estimular una major producció de combustibles més nets. El president Joe Biden s’ha compromès a moure els Estats Units cap a emissions netes de zero, i el Clean Fuel Standard del Canadà requereix una intensitat de carboni inferior a partir de finals del 2022. Califòrnia té actualment un estàndard baix en carboni que proporciona crèdits comercialitzables als productors de combustible net.\nPerò la reducció del subministrament de matèries primeres limita la capacitat de la indústria per complir aquests esforços.\nLa demanda i els preus de les matèries primeres, des de l’oli de soja fins al greix i el greix animal, s’estan elevant. L’oli de cuina usat val 51 cèntims per lliura, aproximadament la meitat del preu de l’any passat, segons el servei de preus The Jacobsen.\nEl sèu, fet de greix de bestiar boví o oví, es ven a 47 centaus de lliura per lliura a Chicago, més d’un 30% respecte a l’any passat. Això augmenta la fortuna de prestadors com Darling Ingredients Inc, amb seu a Texas, i envasadors de carn, com ara Tyson Foods Inc., les accions de Darling s’han duplicat aproximadament en els darrers sis mesos.\n"Estan convertint el greix en or", va dir Lonnie James, propietària de la corretatge de greixos i petroli de Carolina del Sud, Gersony-Strauss. "La gana per això és increïble". Presentació de diapositives (4 imatges)\nEls combustibles nets podrien ser un avantatge per als refinadors nord-americans, entre els negocis més afectats per la pandèmia, ja que les companyies aèries i els tancaments van aturar la demanda de combustible. Els refinadors Valero Energy Corp, PBF Energy Inc i Marathon Petroleum Corp van perdre milers de milions el 2020.\nEl segment de gasoil renovable de Valero, però, va obtenir beneficis i la companyia ha anunciat plans per ampliar la producció. Marathon busca permisos per convertir una refineria de Califòrnia per produir combustibles renovables, mentre que PBF estudia un projecte de gasoil renovable en una refineria de Louisiana.\nLes empreses es troben entre almenys vuit refineries nord-americanes que han anunciat plans per produir combustibles renovables, inclosa la Phillips 66, que està reconfigurant una refineria de Califòrnia per produir 800 milions de litres de combustibles verds anualment.\nUn cop la nova capacitat de producció de gasoil renovable es posi en línia, és probable que les matèries primeres siguin més escasses, va dir Todd Becker, director executiu de Green Plains Inc, una empresa de biorefinació que ajuda a produir matèries primeres.\nGoldman Sachs estima que es podrien afegir 1 milions de galons addicionals de capacitat total si no fos per problemes amb la disponibilitat, la concessió i el finançament de matèries primeres.\n"Tothom a Amèrica del Nord i a tot el món està intentant comprar matèries primeres de baixa intensitat de carboni", va dir Barry Glotman, director executiu de West Coast Reduction.\nEntre els seus clients hi ha el fabricant de dièsel renovable més gran del món, el finlandès Neste. Un portaveu de Neste va dir que la companyia veu un subministrament més que suficient per satisfer la demanda actual i que el desenvolupament de noves matèries primeres pot garantir el subministrament en el futur.\nEls productors de gasoil renovables compten cada vegada més amb oli de soja i canola per fer funcionar noves plantes.\nEl Departament d’Agricultura dels Estats Units (USDA) preveu una demanda rècord de soja per part dels elaboradors i exportadors nacionals aquesta temporada, en gran part a causa de la demanda mundial de bestiar i aviram.\nEls trituradors que produeixen oli a partir de les collites també busquen canola a l’oest del Canadà, cosa que contribueix a impulsar els preus al febrer fins a un màxim rècord de futurs de 852.10 C $ per tona. La soja va arribar als 14.45 dòlars per boix als Estats Units la setmana passada, el nivell més alt en més de sis anys.\nL’augment dels preus dels aliments és una preocupació si es materialitza la demanda prevista de cultius per generar gasoil renovable, va dir Seth Meyer, economista en cap de l’USDA. La producció de gasoil renovable dels EUA podria generar 500 milions de lliures addicionals de demanda de soja aquest any, va dir al gener Juan Luciano, director executiu del comerciant de productes bàsics agrícoles Archer Daniels Midland Co. Això representaria un increment del consum total del 2% interanual.\nGreg Heckman, conseller delegat del gegant agronegocial Bunge Ltd, va dir al febrer que l'expansió del gasoil renovable era un "canvi estructural" a llarg termini de la demanda d'olis comestibles que reforçarà encara més els subministraments mundials aquest any.\nEl 2023, la demanda de petroli de soja nord-americana podria superar la producció dels EUA fins a 8 milions de lliures anuals si es construeix la meitat de la nova capacitat dièsel renovable proposada, segons BMO Capital Markets.\nAquell mateix any, els refinadors i importadors canadencs afrontaran el seu primer any complet complint les noves normes per reduir la intensitat de carboni del combustible, accelerant la demanda de matèries primeres dièsel renovables, va dir Ian Thomson, president del grup industrial Advanced Biofuels Canada.\nEl productor de canola Manitoba, Clayton Harder, va dir que és difícil preveure una gran expansió de les plantacions de canola perquè els agricultors necessiten girar els cultius per mantenir els sòls sans. Va dir que els agricultors haurien d’augmentar els rendiments millorant les pràctiques agronòmiques i sembrant millors varietats de llavors.\nEl refinador de Columbia Britànica, Parkland Corp, cobreix les seves apostes pel subministrament de matèries primeres. La companyia assegura l'oli de canola mitjançant contractes a llarg termini, però també explora com utilitzar residus forestals com branques i fullatge, va dir el vicepresident sènior, Ryan Krogmeier.\nLa competència per trobar matèries primeres i sostenibles de biocombustibles serà ferotge, va dir Randall Stuewe, director executiu de Darling, el fabricant i col·leccionista més gran d’olis usats.\n"Si hi ha una guerra de matèria primera, també ho serà", va dir.


Les Fires Joves 2004 comencen demà al Parc Central - Ajuntament de Mataró\nLes Fires Joves 2004 comencen demà al Parc Central\nDemà, divendres 17, comencen les Fires Joves de 2004 al parc Central, després que les mateixes entitats que les organitzen acordessin canviar-ne la data i la ubicació amb la regidoria de Joventut. Si altres anys s'havien celebrat al passeig marítim al mes de juliol, enguany se celebren al Parc Central.\nLes entitats tinguin l'oportunitat de mostrar la tasca que fan durant tot l'any.\nEls joves no associats es puguin interessar per alguna d'elles coneixent-la de primera mà.\nOrganitzar tot tipus d'activitats lúdiques, formatives i informatives de cara a dinamitzar les jornades (concerts, jocs, tallers, projeccions, exposicions€)\nEnguany hi ha una exposició d'art jove organitzada per Impermanent, es pot jugar amb un scalextric que ha muntat la Federació d'Associacions d'Estudiants de Mataró, i escalar un rocòdrom que organitza l'Associació d'Estudiants de l'IES Damià Campeny.\nA banda d'aquestes activitats permanents, durant el cap de setmana es celebraran diferents activitats.\nA les 19.30 h, el Grup Fills d'Isis representarà una obra de teatre.\nA les 21.00 h, hi haurà una trobada de grups llibertaris organitzada per l'Associació d'estudiants de la CNT.\nA les 23.00 h, concert amb Revuelta Permanente, La Pandilla Basura i Pirats Sound Sistema.\nEntre les 10.00 h i les 12.00 h, Impermanent organitza un taller de reciclatge.\nA les 11.00 h, hi haurà una exhibició d'escacs a càrrec del mestre internacional mataroní Manel Granados, vigent Campió de Catalunya absolut i membre de la selecció catalana, que s'enfrontarà a varis contrincants en partides simultànies.\nA les 12.00 h, Impermanent i les JERC han previst una Gran Xocolatada.\nEntre les 14.00 h i les 16.00 h, l'Associació d'Estudiants de la CNT organitza el dinar comunitari.\nA les 17.00 h, Impermanent ha preparat un concert de música electrònica i, després, a les 18.00 h, un chill out.\nA les 18.00 h, es podrà tornar a gaudir de la Gran Xocolatada.\nA les 18.30 h, la Unió Excursionista de Catalunya ha preparat un passi de vídeo i una xerrada sobre espeleologia.\nEntre les 19.00 h i les 20.30 h, hi haurà tallers diversos i l'actuació d'un cantautor que interpretarà cançons reivindicatives i de protesta, a càrrec de l'Associació d'Estudiants de la CNT.\nEntre les 19.30 h i les 22.00 h, les JERC han previst un cine-fòrum sobre el documental "La pelota vasca".\nA les 21.00 h, la Unió Excursionista de Catalunya organitza una presentació en Power-Point sobre espeleologia.\nI, per concloure el dia, a les 23.00 h començarà el concert amb Mem, Les Violines, Plouen Catximbes i 9º Sentido.\nA les 11.00 h, el Club d'Escacs Mataró organitza una exhibició de partides simultànies.\nA les 16.30 h, la Federació d'Associacions d'Estudiants de Mataró organitza una cursa d'orientació.\nA les 17.30 h, es projectarà un vídeo i es farà una xerrada sobre anarcofeminisme, a càrrec de l'Associó d'Estudiants de la CNT.\nA les 18.00 h, la Unió Excurisonista de Catalunya organitza una projecció de vídeo i una xerrada posterior sobre espeleologia.\nA les 19.00 h, hi haurà una conferència sobre filosofia a càrrec de l'Associació d'Estudiants de l'IES Pla d'en Boet.\nA les 20.00 h, la Unió Excursionista de Catalunya organitza una presentació en Power-Point sobre espeleologia.\nI el concert de cloenda de les Fires Joves 2004 anirà a càrrec de The Cabrians i Dealan, grup guanyador del Cirera Rock d'enguany.\nEntitats que organitzen les Fires Joves 2004\nFederació d'Estudiants Damià Campeny\nCompanyia els Fills d'Isis


Convocats els premis RuralApps 2020 malgrat la crisi del Covid-19 / Notícies / Desenvolupament Rural\nConvocats els premis RuralApps 2020 malgrat la crisi del Covid-19\nEl Departament d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació (DARP) treballa des de l’inici de l’emergència sanitària per a donar continuïtat a totes les actuacions de suport al sector agrari, agroalimentari, forestal, pesquer, i del medi rural. I és per això que ha convocat la setena edició del premi RurAlapps, com publica, avui, el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya (DOGC).\nA través del Premi RuralApps, el DARP vol impulsar el desenvolupament d’aplicacions mòbils en el marc del sector agrari, alimentari i rural, i distingir les empreses que hagin desenvolupat les millors aplicacions mòbils funcionals que contribueixin a la millora del sector agroalimentari i del medi rural.\nRuralApps estableix dues modalitats de premis:\nRuralApps-professional del sector, per a l’app destinada a aportar solucions tecnològiques innovadores als/a les professionals dels sectors agroalimentari, forestal i pesquer.\nRuralApps-ciutadania, per a solucions tecnològiques innovadores a la ciutadania i que facilitin l'accés a la informació sobre l'àmbit agrari, alimentari i/o rural.\nEls premis estan dotats amb 3.000 euros cadascun.\nEn la passada edició, l’aplicació guanyadora va ser GEPT (Gestió Emergències des del Punt de Trànsit) en la modalitat de Ruralapps ciutadania, i la finalista l’app Shop app d’Agrofresc. En la modalitat de Ruralapps professional Agricolum va ser la guanyadora i BrunApp la finalista.\nEl termini de presentació de les sol·licituds és de dos mesos a comptar de l'endemà de la pèrdua de vigència del Reial decret 463/2020, de 14 de març, pel qual es declarava l'estat d'alarma per a la gestió de la crisi sanitària ocasionada pel COVID-19, o les seves pròrrogues.\nMés informació "Premi RuralApps 2020"\netiquetes: premi innovació DARP TIC


AMB THE XICS'N'ROLL BAND\nDG 28 ABR - 12:00 H // EL CLAP - MATARÓ\nPeter Gene Hernández Jr., més conegut pel nom artístic de Bruno Mars, és un dels cantants del panorama actual més coneguts del planeta. Actiu al món de la música des de ben petit, Mars va començar a fer-se famós després de fer els cors a les cançons Nothin’ on you de B.o.B i Billionaire de Trevie McCoy.\nDe fer els cors, a ser la nova cara d’estils com el pop, el R&B o el soul. Així va ser com van néixer cançons com; Locked Out Of Heaven, Treasure o Just The Way You Are, alguns dels molts hits que el jove hawaià acumula a la seva discografia i que el sonaran a la Sala Clap el 28 d'abril.\nWEB INSTAGRAM YOUTUBE\nA PARTIR DE 3 ANYS:


El Papa diu a 70.000 adolescents que "l'amor és el document d'identitat del cristià" i que "la llibertat és triar bé" - Ràdio Estel\nInici » Actualitat » El Papa diu a 70.000 adolescents que "l'amor és el document d'identitat del cristià" i que "la llibertat és triar bé"\nEl Papa diu a 70.000 adolescents que "l'amor és el document d'identitat del cristià" i que "la llibertat és triar bé"\nUns 70.000 joves han participat aquest diumenge en la Missa presidida pel Papa amb motiu del Jubileu dels nois i noies adolescents. Francesc ha recordat que "el…\nUns 70.000 joves han participat aquest diumenge en la Missa presidida pel Papa amb motiu del Jubileu dels nois i noies adolescents. Francesc ha recordat que "el document d'identitat de cristià, per ser reconeguts com a deixebles de Jesús, és l'amor". En l'homilia, el Sant Pare ha preguntat als presents si volien viure l'amor que Déu ens lliura, i els joves van respondre amb un llarguíssim "Sí!". Entre aplaudiments, el pontífex ha fet una crida als mateixos adolescents perquè "vagin a l'escola de Déu, una escola de vida per aprendre a estimar".\nEn un altre moment, Francesc ha donat als joves consells per tenir "una alegria plena en la seva vida". Els ha recordat que estimar és bonic perquè "és el camí per ser feliços", alhora que ha admès que "no és fàcil i suposa un esforç diari". També el Papa ha comentat que "cal donar gràcies a Déu cada dia per la nostra vida, sense oblidar que Ell no ens abandona mai, ja que segueix sempre a prop de nosaltres, creient en cadascú més del que creu un mateix". El Sant Pare, a més, ha parlat dels desitjos d'afecte i de llibertat típics de l'edat adolescent, i ha aclarit que "la llibertat és el do de poder triar el bé".\nI en una tercera part, el pontífex ha demanat als nois i noies que no es conformin amb la mediocritat, amb "l'anar fent, estant còmodes i asseguts". Els ha assegurat que la seva "felicitat no té preu i no es negocia, perquè no és un aplicació (App) que es descarrega en el telèfon mòbil, perquè ni tan sols la versió més recent podrà ajudar a ser lliures i grans en l'amor". Finalment Francesc ha invitat els adolescents a "construir el seu futur amb respecte, perdó, confiança i amor, mai en contra de ningú". I els ha animat a "fer coses meravelloses si es preparen bé ja des d'ara, vivint plenament la seva edat, tan rica de dons, i no tenint por del cansament".\nDesprés de la celebració, durant la pregària del Regina Caeli, el Papa ha reiterat aquest agraïment als adolescents pel seu testimoni "alegre i sorollós", i els ha animat un cop més a "anar endavant amb coratge". D'altra banda, Francesc ha recordat la beatificació del sacerdot Valentín Palencia Marquina i els seus companys Emilio Huidobro, Germán García i Zacarías Costa, celebrada aquest dissabte a la Catedral Burgos i presidida pel cardenal Angelo Amato. Van ser quatre màrtirs assassinats l'any 1936 en el context de la persecució religiosa dels anys 30 a Espanya. El Sant Pare també ha pregat per les persones segrestades a Síria i arreu del món.\nVisita sorpresa a una manifestació a favor de la terra\nD'altra banda, el Sant Pare ha visitat aquest diumenge a la tarda, per sorpresa, una manifestació que s'ha fet a Roma, organitzada per Earth Day Itàlia i pel Moviment dels Focolars. La concentració s'havia convocat amb el lema "Poble per la terra". Francesc ha agraït als organitzadors i als 3.500 participants la seva lluita per "transformar el desert en bosc".


La Festa Major de Gràcia celebra el seu bicentenari amb un envelat\nGràcia celebra el bicentenari de la seva festa major amb un envelat als Jardinets de Salvador Espriu\nL'antropòleg Josep Fornés descobreix una pel·lícula inèdita de la festa del 1935 que es projectarà al juny\nRaimon ha declinat participar en el programa de concerts commemoratius en record del seu agitat recital del 1975\nDimecres, 26/04/2017 | Actualitzat el 27/04/2017 a les 19:34 CEST\nEntre tres segles, 200 anys: XIX, XX i XXI. És el gran valor de la Festa Major de Gràcia, que celebra el seu bicentenari amb més de 400 actes del 2 de maig al 22 d’agost. Dimarts, els Jardinets de Salvador Espriu es llevaran amb un gran envelat en honor a les sales de ball desmuntables, protegides per un tendal, sense columnes i amb una estructura que s’aguanta per la tensió de nusos mariners. Des dels seus inicis, la seva silueta amb banderoles ha sigut el símbol d’aquestes festes de barri que, a partir del 1992, es van massificar i es van convertir també en reclam per a turistes.\n«L’envelat és l’aportació més significativa de Catalunya a l’arquitectura efímera mundial dins l’àmbit de les celebracions comunitàries», assegura Josep Mañà, comissari del bicentenari. Per això, l’exposició inaugural que albergarà aquest nou espai dels jardins es titula L’envelat. Es recordaran les paraules de Josep Puig i Cadafalch i Lluís Domènech i Montaner a La història general de l’art (1886), quan van definir aquesta estructura protegida amb una coberta de tela que s’estén per fer ombra o crear un ambient més acollidor com «una construcció perfecta i completa, de la qual bé es pot dir que és el palau de les tendes [de campanya]».\nL’alliberament del ball a inicis del segle XIX va fer que derivés en una de les diversions favorites de l’època. «L’afany de la dansa era tal que les sales s’improvisaven a cada cantonada. Així van sorgir els envelats», va dir Joan Amades al Diario de Barcelona del 1955. I els balls del fanalet, la toia i la patata, entre altres.\nEl 17 de juny, aquesta exposició serà substituïda per Guarnir el món de festa, comissariada per l’antropòleg Josep Fornés, que ha descobert L’última festa en llibertat, pel·lícula «inèdita» filmada el 1935 per un germà del general Rojo, el militar republicà. «Dura 20 minuts, en els quals es veuen els veïns ballant tan elegants com Fred Astaire i Ginger Rogers. Això sí, finalitza amb una desfilada militar», descriu Fornés.\nLa plaça del Diamant acollirà els concerts. Hi actuaran els Sirex, però no Raimon, que el 20 d’agost del 1975 en va fer un a la plaça del Sol. Va acabar amb 27 detinguts per vendre senyeres amb la petició Pena de mort no. Franco vivia. Raimon, 42 anys després, ha dit que no hi podrà assistir perquè té l’agenda plena amb la seva última gira.


Clip de Teatre: «Els missatgers no arriben mai», de Biel Mesquida. Dramatúrgia de Rosa Novell. Intèrprets: Pepa López, Rosa Novell i Anna Ycobalzeta. Direcció: Rosa Novell. La Seca Espai Brossa, Barcelona.


Carlsson diu adéu un cop finalitzada la seva cessió - esportiudigital.com, el diari esportiu digital en català\nCarlsson diu adéu un cop finalitzada la seva cessió\nFrainklin Granollers. Publicat el 26-12-2005 a les 20:47.\nEl Suec Peter Carlsson ha deixat la disciplina del FRAIKIN BM.GRANOLLERS després que s´hagi acabat el seu contracte de cessió per tres mesos que va signar amb el club vallesà a finals del passat mes de setembre. Carlsson, que ha substituit durant aquest temps Manel Pérez ja recuperat d´una lesió al púbis, torna al seu equip, l´Ystad de la segona divisió Sueca.\nEl porter Escandinau reconeix que durant aquests tres mesos ha après força coses: "he millorat el meu joc perquè aquí hi ha molt bons jugadors. M´encanta l´handbol que es fa a Espanya perquè és ràpid i agressiu. El Ciudad real, per exemple, és un equip que m´ha agradat molt".\nCarlsson només ha tingut paraules d´agraïment pel FRAIKIN BM.GRANOLLERS i ha deixat oberta una porta per tornar algun dia," m´agradaria tornar, és evident. M´han tractat molt bé i he fet bons amics a Granollers. A més aquí el clima és tant bo que he estat encantat de viure tres mesos en aquest país".\nPel que fa a la seva participació en l´equip el porter Suec ha gaudit, sobretot, de minuts a la Recopa mentre que a la Lliga la seva participació ha estat poc important, tenint en compte l´impressionant estat de forma del porter titular Vicente Àlamo.\n-El Ricoh Manresa vol tancar l'any amb tranquilitat (26-12-05)\n-Les seleccions catalanes no fan vacances (26-12-05)


Les persones assistents, més d'una vintena, coneixeran les pautes necessàries per engegar un projecte empresarial diferent i viuran de primera mà l'experiència de diversos/es emprenedors/es de la zona.\nLa Confederació de Centres de Desenvolupament Rural - COCEDER, celebra el III Seminari del Curs Emprenedoria Sostenible en el Medi Rural, "Així s'emprèn", que en aquesta ocasió ens porta fins a la zona de l'Alt Maestrat (Castelló), i en concret, a les localitats de Coves de Vinromà i Albocàsser, totes dues, zones de treball del Centre de Desenvolupament Rural Alt Maestrat, soci de COCEDER.\nAquest, el tercer i últim seminari de 2015, que tindrà lloc els dies 25, 26 i 27 de setembre, se centra en l'assessorament personalitzat per als futurs projectes d'aquelles persones que vulguen emprendre de manera sostenible i en un entorn apartat de les grans ciutats. Tot això, de la mà d'Aurelio García Gallego, expert en assessorament de projectes d'emprenedoria social, President del CDR Guayente - COCEDER i director de SARGANTANA SL, empresa dedicada a l'Educació Mediambiental i el Temps Lliure al Pirineu Aragonès, Carles de Ahumada Batlle, President de Cooperativa L'Olivera i expert en gestió de finances ètiques, i Mariola Romero Cabrerizo, tresorera en FIARE Banca Ètica, Castella i Lleó i Responsable de l'àrea d'econòmica de COCEDER.\nAl costat de les persones expertes, alumnes, oients i treballadors/es de l'entitat, podran analitzar els projectes que al llarg de l'any han anat madurant i d'aquesta manera, arrencar la seua idea de negoci i poder portar-la a la pràctica en l’entorn rural triat.\nEmpreses com un projecte agroecologia, una cooperativa dedicada al turisme de natura o un projecte de serveis forestals integrals, entre altres, podran visitar l'experiència d'emprenedors de la zona, en concret, una empresa de càtering (L&L), una de calçat artesanal (La Juana) i una d'elaboració de productes lactis (Els Masets).


Bellvís s'incorpora a la lluita biològica contra els mosquits\nS'inicia un programa de col·locació de caixes niu de Ratpenats i orenetes a la zona pròxima a les piscines\nEl passat 21 de juny, al Casal Cultural, es va fe runa xerrada informativa per explicar la col·locació a Bellvís de caixes niu de Ratpenats i orenetes a la zona pròxima a les piscines amb la intenció de fer un pla pilot per evitar la plaga de mosquits a l’estiu, sobretot en horari de bany. Les proves que hem fet fins al moment amb insecticides no acaben de donar resultat, ja que per evitar intoxicacions als usuaris, sobretot als més petits, no es poden utilitzar ni insecticides molt potents ni fer-ho en horari en que les piscines estan obertes. És per aquesta raó que hem iniciat aquesta prova a través de mitjans biològics. Aquest sistema ja ha estat implantat en altres poblacions com Cerdanyola o Montblanc.\nL’ambientòloga, Núria Foguet, i el biòleg David César, ens van explicar que davant del fet que els mosquits femella, a través de la seva picada ens generen una reacció cutània molt molesta, moltes poblacions estan apostant per l’ús de controladors biològics de plagues, especialment amb especies especialitzades en alimentar-se de mosquits, com poden ser els ratpenats (que cadascun d’ells pot menjar aproximadament 1200 mosquits per nit) i les orenetes (que capturen insectes voladors de tot tipus, durant el dia).\nQuant a les orenetes, es troben en la preocupant situació que en els últims 10anys,segons la Sociedad Española de Ornitologia (SEO/Birdlife) la població d’aquestes ha disminuït un 30%, suposant una perduda d’uns deu milions d’exemplars en aquesta dècada. Aquest fet és atribuït a l’ús de químics al camp i l’abandonament dels sistemes tradicionals d’agricultura i ramaderia.\nEcològicament, proporcionar caixes-refugi per la població de ratpenats i caixes-niu per la població d’orenetes contribueix a la millora de la biodiversitat i ajuda a la conservació d’aquests, a nivell Europeu. Totes les espècies de ratpenats i d’orenetes estan protegides per la llei.\nAixí doncs, cal ressaltar que al proporcionar refugi perquè aquestes espècies, ratpenats i orenetes, s’estableixin al nostre entorn, estem contribuint a la conservació d’aquests grups vulnerables que al llarg d’anys han anat disminuint les seves poblacions, fins al grau en què diverses d’aquestes espècies es troben incloses en la llista vermella d’espècies en risc d’extinció de la Unió Internacional per la Conservació de la Naturalesa (UICN).\nAmb tot això, fa que tingui molta importància el fet que els municipis com Bellvís s’involucrin en aquest tipus de projectes en el que es busca solucionar un problema sanitari a la vegada que s’obté un benefici ecològic amb la contribució del augment de les poblacions d’aquestes espècies que són indispensables per l’ambient.\nBen aviat tindrem la xerrada completa penjada al canal de You Tube de l'Ajuntament.


El regidor de Mobilitat es reuneix amb el Martínez Bellver per tractar la problemàtica de l’accés al centre de Xàtiva\nEs plantegen solucions com el canvi d’ubicació de l’entrada al col·legi\nEl regidor de Mobilitat i Seguretat Ciutadana, Juan Giner, va mantenir fa uns dies una reunió amb la direcció del col·legi Martínez Bellver per tal de buscar solucions davant les demandes dels pares i mares respecte a la seguretat dels xiquets i xiquetes a l’entrada i eixida al centre.\nEl carrer Ventura Pascual, on es troba la porta d’accés al col·legi, va patir en la darrera legislatura una obra de pacificació del trànsit per valor de 70.000 euros, que es van destinar al canvi de paviment del carrer, l’anivellament de voreres i la col·locació d’uns pilons. «Aquesta inversió no ha suposat finalment cap solució per a la problemàtica existent. Els pilons van deixar de funcionar ja fa temps substituint-se per un mètode improvisat, i els cotxes no redueixen la velocitat al seu pas pel carrer malgrat el paviment irregular que hi ha ara», ha manifestat el regidor de Mobilitat Juan Giner, qui ha afegit que s’han descartat altres projectes similars en altres zones de la ciutat.\nTant Giner com la Regidoria d’Obres i Serveis han rebutjat la possibilitat de reparar i col·locar novament els pilons, degut a l’alt cost que suposaria i també a les queixes dels veïns, ja que molts es van manifestar en contra de la seua implementació. En el seu lloc, es valoren alternatives com la modificació de l’accés al centre pel carrer lateral Germans Blasco Acevo, el que suposaria també la modificació del canvi del sentit del tràfic. «La mesura definitiva serà consensuada entre l’Ajuntament, l’AMPA i la direcció del Centre», ha indicat Giner, qui ha incidit en que d’aquesta manera es podran emprar mitjans municipals per a posar i llevar els elements de seguretat en les hores de major afluència.\nEl regidor de Mobilitat ha assegurat que des de l’Ajuntament hi ha compromís en donar una solució fins que es prenga la decisió definitiva, i fins eixe moment la mesura provisional passa per l’enviament d’un policia local a l’hora d’entrada i eixida dels escolars, per tal de controlar el tràfic.


Ingredients: 80 g d’arròs, 2 escalunyes, 3 tomàquets pera, oli d’oliva suau, ½ cullerada de cafè de pebre vermell de la Vera fumat, fumet de peix, 20 g de pop sec amb oli i unes branquetes de fonoll marí encurtit.\nPer a l’oli d’all: 3 grans d’all i 100 ml d’oli d’oliva verge extra.\nPer al cuscús de colifor: ½ colifor, sal, pebre i ratlladura de llima.\nA més: 5-6 popets de la costa.\nPer preparar el cuscús de colifor, tallem la part més superficial de la colifor i la triturem a cops a la thermomix per evitar que ens quedi atapeïda. Ho reservem.\nEn un cassó ofeguem l’escalunya abans d’afegir-li el pebre vermell seguit del tomàquet triturat, reduir-ho tot i afegir-hi l’arròs.\nL’enrossim bé abans d’afegir-hi el fumet a poc a poc i deixant que l’arròs se’l begui abans d’afegir-ne més. Remenem per alliberar-ne el midó.\nUn cop tinguem l’arròs al punt, hi afegim el peix tallat a daus i que segueixi coent 30 segons abans d’enretirar-lo del foc i afegir-hi el pop sec, el fonoll encurtit i un raget d’oli d’all cru, resultat de triturar l’oli amb l’all. Remenem bé l’arròs i li afegim una mica d’oli d’oliva perquè agafi una consistència untuosa.\nEn una paella ben calenta saltem els popets nets de boca i els salpebrem.\nServim l’arròs en un plat fondo y acabem el plat amb una mica de cuscús de colifor que prèviament haurem amanit amb una mica de ratlladura de llima, sal i pebre, a més dels popets, col·locats sobre l’arròs.\nRecepta dels xefs Sergi i Xavier Torres per al taller El Xef Convidat del Boqueria180.


Reivindicació de l’orgue ibèric | BonDia Diari digital d'Andorra.\nAndorra, Tordesillas, orgue, Ignacio Ribas, Ignasi Ribas, Festival internacional d'orgue, 3 siglos de música en el órgano de Santa María de Tordesillas, Joaquín Lois, orgue ibèric\nDt., 25/10/2016 - 03:05\nReivindicació de l’orgue ibèric\nLois. Joaquín Lois. Els ha de sonar, aquest nom, perquè ell és l’orguener que el 2007 va fabricar –o més aviat crear, perquè cada instrument és únic, com una obra d’art– l’orgue de Sant Iscle, a la Massana. Una petita i poc coneguda joia del nostre patrimoni musical que s’inspira en el monumental llegat de l’orgue ibèric, que va viure l’edat daurada als segles XVI, XVII i XVIII. El reconeixeran de seguida, aquest instrument d’inspiració ibèrica, per l’anomenada trompeteria de batalla, que són els tubs clàssics de l’orgue disposats de forma horitzontal, a més de la vertical habitual. Hi ha altres característiques ben pròpies, però també més tècniques, com ara el que se’n diu teclat partit, solució idiosincràtica a un problema –tocar amb una mà la melodia, i amb l’altra, l’acompanyament– que a la resta d’Europa van resoldre amb la proliferació de teclats, un sobre l’altre.\nTot aquest preàmbul ve a compte de l’orgue de Santa María de Tordesillas, a Valladolid, una mena de rebesavi del de Sant Iscle, que just aquest 2016 celebra el tercer centenari. Resulta que Lois té el taller en aquesta ciutat castellana –vaja, que aquí va ser concebut l’instrument de la Massana– i que ell va ser l’encarregat de restaurar-lo. Això era el 2010, i es va trobar una mena de mecano, amb afegits d’aquí i d’allà i la sorpresa monumental que per primera vegada en la seva trajectòria –més de tres decennis restaurant orgues històrics– no li faltaven tubs, sinó que li’n sobraven: efectes col·laterals de les restauracions aproximades que s'hi han dut a terme al llarg d'aquests tres segles. L’última, en algun moment entre el 1974, quan el mateix Lois es va trobar tots els tubs estesos, com si fossin ferralla, i el 2010, quan se’l va trobar muntat, ale hop, encara que fos de qualsevol manera.\nPer celebrar l’efemèride, i una vegada restaurat de veritat, Lois i Ribas van ajuntar esforços per produir 3 siglos de música en el órgano de Santa María de Tordesillas, que acaba de veure la llum. És el sisè disc de Ribas, titular com és sabut de Sant Esteve i ànima del Festival internacional d’orgue, i el tercer consagrat al repertori estrictament ibèric. No és que sigui una dèria personal, perquè insisteix que toca amb el mateix gust qualsevol autor de qualsevol època, però resulta que la ibèrica és una de les escoles menys conegudes per la sola raó que els seus mestres, a l’època a primera fila de l’orgue europeu, no van tenir la sort de veure publicades les seves obres: “La majoria es van quedar manuscrites i es van acabar perdent.”\nEl cas és que la recuperació dels orgues històrics espanyols ha anat acompanyada del rescat d’aquesta literatura semioblidada i poc enregistrada. I d’aquí la insistència de Ribas. 3 siglos de música... porta, en fi, el molt gràfic subtítol de 7 grandes ‘C’ en la música ibérica para órgano, i repassa l’obra dels mestres indiscutibles del barroc ibèric, amb noms que potser els sonaran –perquè el mateix Ribas s’ha encarregat de fer-nos-els conèixer– com ara Cabezón (Tiento de primer tono sobre la Salve), Correa de Arauxo (Canto llano de la Immaculada Concepción) i Cabanilles (Xácara)– i altres de més clandestins, com ara el compositor portuguès Rodrigues Coelho (Ave Maris Stella). La nòmina la completen Antonio Correa (Batalla de 6º tono), Carreira (Fantasia a Quatro de 6º tono) i Clavijo (Tiento de segundo tono). En tots els casos ha anat Ribas directament a la partitura original, fins i tot quan està escrita en xifra, per evitar els errors d’edicions fetes a corre-cuita. I el resultat és aquesta raríssima joieta, que sona com sonaven els orgues del XVIII i que proposa, diu, “un viatge en el temps de la mà de la música, que té aquesta capacitat màgica d’evocar altres realitats”.\nCambra Romànica: cicle de butxaca a Canillo\nEl Comú de Canillo s’ha tret de la màniga aquesta temporada Cambra Romànica, un molt prometedor cicle que arrenca dissabte i que fins a finals de novembre proposa un programa de concerts de butxaca a càrrec –com el nom de la iniciativa indica– de formacions de cambra del país i repartits per cinc esglésies de la parròquia. La primera cita és el 29 d’octubre i tindrà lloc a Sant Miquel de Prats. Els honors els farà el Che’s Quartet, formació integrada per joves músics de l’orquestra Adagio (Malena Benavent i Enric Naval, al violí, Irene Vivanco, a la viola, i Jordi Albelda, al violoncel) amb el Quartet de corda número 3, Emperador com a plat principal. La segona proposta serà el 5 de novembre a Sant Pere del Tarter i amb el quartet Sound Boulevard, sorgit de l’ONCA Bàsic (Sergi Claret i Carlos Montfort, al violí; Joaquim Badia, a la viola, i Manolo Martínez, al violoncel) i amb un repertori que repassarà els hits de les bandes sonores. Els seguiran el Quartet Valira, formació també jove –Daniel Guitart i Clara Pladevall a la viola, Cerni Pol al violoncel i de nou Albelda, reconvertit en llançador de nous valors–, que el 12 de novembre tocarà temes de Haydn i Schumann a Sant Jaume de Ransol. Les dues últimes cites, el 19 de novembre a Sant Bartomeu de Soldeu, amb el Quartet Krommer, amb un repertori consagrat a l’òpera de butxaca (el mateix Krommer i també Mozart: La flauta màgica, Don Giovanni i Les noces de Fígaro), i el 26 de novembre a Sant Joan de Caselles i amb un duet de violí (Albelda) i piano (Nicolas Licciardi), i temes de Beethoven, Frank i Grieg.\n3 siglos de música en el órgano de Santa María de Tordesillas


1r d’ESO visita la gent gran de la residència Sophos – Salesians Sant Vicenç dels Horts\nEl passat 25 de gener, els alumnes de 1r d’ESO es van desplaçar a la Residència de Gent gran Sophos per cantar unes nadales que han preparat amb la professora Maria Martí.\nI un grup d’alumnes de 2n d’ESO han lliurat un regal als avis de la residència. Es tracta d’un centre de flors que han constrït elles mateixes.\nAmbdues iniciatives s’emmarquen en el projecte COR que agrupa diferents àmbits i matèries a fi de treballar interdisciplinàriament per al #Reptejove12.\nL’activitat ha sigut molt emotiva. La residència ens ho ha agraït molt i els alumnes han sortit contents a l’hora que “tocats”. A molts d’ells els avis de la residència els ha recordat els seus. Una experiència a repetir.\nAquesta notícia ha estat publicada a BLOG-General, Destacat amb les etiquetes COR, ESO, projectes innovació.\n← 13 alumnes de 4t d’ESO viatgen a MART XXI\nSalesians Sant Vicenç dels Horts signa un conveni amb Yaskawa →


És humà equivocar-se | La Teiera\n← El centre marxista de Reus\nLa guerra més quotidiana →\nÉs humà equivocar-se\nPosted on 14 Mai 2008\tby spalomar\nJa no és astorament, és angúnia. En molt poc temps he sentit parlar de projectes inversemblants, d’emergències que no ho eren tant, de captacions puntuals, de transvasaments temporals, de canonades que s’havien de retirar, d’interconnexions reversibles…; només faltava la burla final amb l’anunci de la fi de la prohibició d’omplir piscines amb aigua potable, que s’han afanyat a rectificar.\nEl diumenge, com moltes altres persones, aniré a manifestar-me a Amposta. Contra els transvasaments. Contra els polítics ridículs que ens volen enganyar amb mentides trontollants. Amb els mateixos arguments que he defensat durant anys de militància d’esquerres i ecologista. També amb una certa vergonya per haver militat a ICV i creure que servia per alguna cosa. És humà equivocar-se.\n5 respostes a És humà equivocar-se\n15 Mai 2008 a les 7:30\nI ara què ens queda? El què hem de defensar és ben clar, el què hem de votar, gens. Si les esquerres al govern no ens han convençut i les dretes de l’oposició no van amb els teus ideals què farem? Abstenció altra vegada? Com trobo a faltar les idees clares de Joan Montseny…\n15 Mai 2008 a les 15:27\nSalvador, veja’m per on començo.\nJa fa anys –i n’ets coneixedor per les converses que hem mantingut en aquests anys d’amistat– que vaig quedar decebut del paper dels partits polítics respecte de la societat: són només màquines d’assolir el poder i mantenir-s’hi costi el que costi, el de menys és el poble a qui diuen representar, sobretot quan tenen el cul ben assentat. És l’actualització d’allò que apreníem al batxillerat del despotisme il·lustrat del segle XVIII: tot per al poble, però sense el poble.\nS’aprofiten dels anhels de tots, aixequen la bandera de les reivindicacions nacionals, socials o de qualsevol altre tipus, amb l’única finalitat que com un ramat babau els seguim –com els ratolins que seguien el flautista d’Hamelin–, els entronitzem amb els vots…, i després ens n’oblidem fins a la propera elecció.\nCada cop som més els que ens plantegem que la situació política actual no va enlloc, i no cal malgastar els diners de tots en estudis sobre els alts nivells d’abstenció –com ha fet l’inefable conseller Saura– per adonar-se’n que el problema rau en què els votants en comencem a tenir els ous o els ovaris plens.\nQue les dretes enganyin ja és de calaix i es dóna per sobreentès –entra en la seva ideologia–, però que les esquerres caiguin en el mateix parany, ens vulguin fer combregar amb rodes de molí i encara vagin refregant pels nassos de la gent que la seva actuació és per un bé d’aquells que governen és de força mal gust, per no dir d’hipòcrites.\nOn és el no al transvasament de l’Ebre que el tripartit defensava quan era a l’oposició? O és que tota la gent d’Iniciativa de les comarques de Barcelona té una piscina a casa seva i el Baltasar l’ha de fer contenta? El país no és només Barcelona i rodalies. Hi ha gent que viu més enllà del Ter i del Llobregat, i que cada cop pateix més la centralitat barcelonina: som alhora la mamella que cal esprémer i l’abocador de tot allò que la capital no vol. I això no crec que no ho entenguin, és que no ho volen veure!\nHi ha feina a fer i s’ha de fer des de la societat civil de debò, no aquella societat civil amb què s’omplen la boca els polítics, que diuen necessitar i donar suport, però que volen mesella. Cal organitzar-se, sortir al carrer i dir-ho clar:\nSenyors polítics, del govern o no: no és per fer el que estan fent que els vam votar; és per construir una societat nova, més justa, on tots siguem iguals, siguem d’on siguem, però no uns més iguals que altres.\nI em reafirmo en el que ja vaig escriure en un altre comentari en aquest bloc teu: espero veure un dia, no massa llunyà, que es fa realitat aquella màxima que diu que el poble governarà.\nTu, com tants d’altres o com jo mateix, ho celebraràs. Que aixi sigui.\n17 Mai 2008 a les 5:11\nPotser afegiria allò que diu el poeta:\n18 Mai 2008 a les 10:38\nEl teu gest t’honora. Quan els que ens pensàvem que eren els nostres són els que ens traeixen fa molt més mal però també ens serveix per obrir els ulls, no ens queda altra via que actuar en conseqüència. Orfes de referents polítics haurem de construir alternatives a la partitocràcia. Avui a Amposta s’ha demostrat que els polítics van per un costat i la gent que debó estima el territori per un altre.\n22 Mai 2008 a les 5:24\nJa saps què penso, ja saps què en penso de tota aquesta colla d’aprofitats. I malgrat no haver-hi cregut mai, també em sento decebut perquè mai hauria pensat que fossin tan barruts i impresentables.\nTambé sé que el vot i el carnet són circumstancials i que allò que val és la trajectòria, i en el teu cas és ben sabuda i consistent.\nSeguim i seguirem, malgrat la seva pocavergonya i la moltavergonya que ens produeixen.


Fons de Memòria Personal Catalana | Quiro news\nFons de Memòria Personal Catalana\nPosted on 16 Desembre 2011 by ACHV\tDeixa un comentari\nL’Arxiu de la Memòria Personal és una base de dades sobre la documentació escrita, relativa a escrits personals (dietaris, autobiografies, narracions en primera persona, etc.), de Catalunya i dels territoris de parla catalana. Després d’anys de coneixement i treball a partir de fonts diverses i des d’àmbits diferents com ara la història, la literatura, l’art o la ciència, els especialistes han vist que Catalunya és, possiblement després d’Itàlia, un dels territoris més rics en aquest tipus de documentació. Els escrits personals són un material primari, que complementa de manera fonamental altres fonts històriques més conegudes o emprades generalment, i poden ser usats per a l’estudi de la llengua, o que parlen de fenòmens diversos, tenint en compte que parteixen de l’observació directa de l’autor.\nLes memòries personals són les que es conserven en diversos tipus de documents (llibres de comptes, cròniques, memòries, autobiografies, dietaris, epistolaris o correspondències) i aporten dades familiars, patrimonials, comptables, agronòmiques, històriques entre d’altres. S’han anat trobant en arxius personals, patrimonials o en cases particulars, entre altres. Les àrees on es coneix una concentració d’aquest tipus de documentació es relacionen amb la ciutat per una banda, gremis, cavallers,… i amb el món pagès per l’altra, en relació estreta amb el mas o casa pirinenca, i fins i tot amb els espais de control monàstic. Aquesta situació ha portat a pensar que existeix una estreta relació entre el sistema tradicional de la Catalunya Vella i la proliferació de memòries fins a finals de l’època moderna. Tot plegat és un conjunt d’informació que ben inventariada, catalogada i tractada pot donar informació de gran valor sobre la història de les mentalitats, la història política o la història de les identitats. Aquest tipus d’àmbit de recerca es troba en puixança a Europa, essent Catalunya un dels territoris coneguts amb una riquesa documental major.\nHi podreu trobar algun dietari de menescal com el de Pere Forners: “Aqui escriure les curas fare en la vila de Piera a las quals deu me vulla dar bona sort y tret si per la sua gloria y honor” del 1624-1633 i altres documents escrits d’origen pagès (cerca avançada à Origen pagès).\nWeb Projecte Memòria Personal\nFacebook projecte Memòria Personal\nPàgina projecte Dipòsit Digital de Documents UAB\ntagged with UAB


Pudor de pixats\nTinc sort, un dels millors muralistes actuals, Oriol Arumí, acaba de fer un nova pintura en un edifici, al número 14 del carrer del Carme, a tocar de casa meva, que dignifica i fa més atractiu el barri on vaig néixer i el que més estimo. Tot i tenir sentiments similars quan veig obres d’art en places i carrers d’altres indrets del planeta on he estat, aquesta em fa més cofoi pel fet de ser allà, al costat de casa, cosa que m’esperona a no cansar-me de difondre i repetir que visc en el vell i bell mig d’una de les ciutats més antigues i amb més història d’Europa.\nPer contra, penso que no, que tal vegada no tinc tanta sort en veure, també aquesta setmana, a la paret de davant del portal com un pintor sense talent ni idees ha deixat tacada la façana amb unes, per a mi enigmàtiques, inscripcions: “UASO, fletxa, SEEA, altra fletxa” (Unió d’Arreplegats Sense Ofici mirant cap a un mar mal escrit en anglès?). Sento tristor quan surto al carrer i veig aquell mur, el qual durant segles va ser entrada principal al Call i pujada a la Seu, convertit en una espècie de pixador públic on s’hi fan pintades sense sentit col·lectiu de cap mena que res tenen a veure amb l’antic barri amable que em va veure créixer en uns temps en el quals les desigualtats eren brutals; la repressió del pensament, una norma i, per contra, la solidaritat entre veïns, un remei infal·lible per mantenir l’optimisme i el somriure al rostre en el convenciment de que un futur millor era possible sense oblidar un passat que volíem servar.\nSé que algú em dirà carca, intolerant o que no estic al dia. Malgrat les crítiques que em puguin caure a sobre, ho escric no pas fent una denúncia sinó manifestant allò que moltes i molts pensem. “Algú ho havia de dir”: no m’agrada que es pixin al portal, detesto que facin gargots en casa d’altri sense haver-los demanat i que a sobre reclamin el dret d’embrutar. La tolerància, penso com Voltaire, consisteix a saber entendre els altres, respectar el lloc i la seva manera de viure i a descobrir que els indrets comuns són més agradables amb pintures agraïdes per ben fetes, amb mestria i imaginació, que amb gargots i pudor de pixats.


recomana.cat - Crítica de l'obra: Projecte Olympus. Volum 1: Prometeu (Prometheus) | sobre prometeus antics i moderns, joguines i déus per Josep Maria Viaplana\nVist el diumenge, 10 d'octubre de 2021 al Teatre de Lloret de Mar\nEns trobem en la primera incursió de l'Agrupació del Senyor Serrano en el terreny del teatre infantil. No teatre familiar, no teatre per a tots els públics, infantil amb majúscules, perquè els adults es queden a fora de la sala i els que entren i seuen a platea són exclusivament nens i nenes.\nMitjançant unes joguines de marca molt coneguda, amb les quals es podem muntar tota mena d'objectes, vehicles i personatges (en aquest cas, ja muntats prèviament) ens expliquen tres històries aparentment desconnectades, una de la mitologia grega (Prometeu encadenat), un altra, un dels clàssics universals de la literatura fantàstica i gòtica (i hi ha qui la considera la primera novel·la de ciència ficció) Frankenstein, de Mary Shelley, i la situació actual d'un Prometeu de les noves tecnologies, tot i que el foc sagrat que roba als Déus és la corrupció i els abusos i mentides de tota mena que el poder ha practicat tota la vida. Això sí que és un clàssic.\nBàsicament, es fa una introducció i es mostra el llibre d'Èsquil (en realitat, el que va fer va ser posar en negre sobre blanc un dels mites més coneguts, transmès oralment) i l'actor-narrador (únic) comença a explicar, recolzat per les imatges de les joguines que hi ha sobre una taula blanca, captades per una càmera i enviades a una pantalla que hi ha a l'escenari.\nL'espectacle continua amb la trista història (molt resumida i retallada) de la 'Criatura' que va crear el doctor Frankenstein. El relat a una veu i que també inclou imatges a la pantalla que no corresponen a cap cosa de les que hi ha a la taula, també està travessat d'alguns moments de participació, quan l'actor fa preguntes al públic, orientant-lo volgudament o no, cap a un seguit de conclusions.\nEls nens i nenes, degut a que l'edat està entre els 6 i 11 anys, i perquè el nombre està limitat a un màxim de 50-60 per passi, segueix en silenci i atenció, fa les seves aportacions (com sempre alguna de molt aguda i divertida, com correspon a l'edat) i al final, es descobreix qui és aquest Prometeu Actual i un resum esquemàtic (i parcial) de la seva relació amb el clàssic grec i el de terror. No és que aquest Prometeu em caigui malament, sinó tot el contrari, però la seva presència a l'espectacle sembla una mica 'posada amb calçador', i sobretot destaca perquè s'hi dedica molt menys temps que als altres dos. I no sé si parlar d'un tema tan polièdric és del tot afortunat, com a mínim d'aquella manera. Probablement ens falta una mica de perspectiva. A mi m'hagués semblat millor -personalment- aprofundir en qui era Mary Shelley i, sobretot, en qui era la serva mare, Mary Wollstonecraft, la seva mare, una dona extraordinària i que, com la majoria d'elles, gairebé no és coneguda. O també, potser, en què se sap que la tragèdia de Prometeu era la primera d'una trilogia, completada amb Prometeu alliberat i Prometeu portador del foc, i que també existia una profecia anomenada Zeus Destronat, que donaria per a molt en un debat amb els infants.\nEn conjunt la idea funciona, i els clàssics, adaptats al llenguatge i la capacitat dels infants (alerta, de 6 a 11 són capaços d'entendre moltes, moltes coses) mai és sobrer. Potser fer servir una marca comercial de joguines no seria el més congruent a d'altres idees que suren sobre l'espectacle. I sobretot, si voleu veure'l amb els vostres fills/nebots/néts, no podreu, us haureu de conformar amb la seva versió i opinió, ja que no us deixaran entrar.