Pere i els llops – CATzona\nPere i els llops\nQuan veus una pel·lícula d'aquestes sobre catàstrofes, epidèmies, plagues, arribada de marcians… no arribes a imaginar el que passaria al teu poble, en el teu entorn quan declaren una pandèmia a nivell mundial.\nDiumenge vèiem a casa l'última pel·lícula que protagonitza Antonio de la Torre, La trinchera infinita. Vam haver de deixar-la a mitges per l'angoixa que produïa: posar-se a la pell del protagonista, un senyor que no tenia gaires llums però sí molta "sort", ja que va aconseguir lliurar-se de ser afusellat pels colpistes del bàndol nacional al 36 i es va passar amagat en una espècie de zulo trenta anys. Primer a casa seva i després a la dels seus pares. Un veritable turment veure com havia d'enginyar-se-les per amagar-se, per fer el seu dia a dia tancat a pocs metres. Una claustrofòbia molt aconseguidaque, en el meu cas, va fer que no fos capaç d'acabar de veure-la.\nL'endemà, dilluns, la Comunitat de Madrid anunciava el tancament d'escoles. Visc a prop de Madrid, però a la província de Guadalajara, regió castellanomanxega. Això significa que malgrat que els que vivim al meu poble, en gran part, treballem a Madrid, per a les coses del dia a dia, ens regim per les normes de la regió que presideix García Page. I es produeixen situacions de vegades complexes, com les que hem viscut aquests dies. Doncs vam veure les barbes dels veïns pelar i com se sol dir, alguns vam començar a posar les nostres a remullar. No era difícil imaginar-se que tard o d'hora es prendrien mesures també aquí.\nEls mitjans de comunicació van començar a anunciar l'Apocalipsi. Ana Rosas, Grisos, Ferreras i companyia van crear tal caldo de cultiu, que juntament amb silenci que a la nostra regió es va produir, va fer que dimarts al matí al meu poble la gent anés al principal supermercat per anara comprar com si haguessin de tancar-se en un búnquer durant mesos. "Allò semblava la guerra" m'explicaven les veïnes. Van arrasar amb tot el que hi havia. I a la tarda, als parcs, a la plaça, no es parlava de cap altra cosa. Tots havien estat allà, tots havien anat a comprar, i tots m'explicaven la vergonya que havien sentit en veure el comportament dels nostres veïns. Ja se sap, l'un per l'altre, criticant els altres, quan en realitat tot el que va anar allà mogut per la por, estava contribuint a generar el caos.\nVa ser així com dimarts a les tres de la tarda no quedaven existències al supermercat. Jo aquell dia ja havia decidit no portar els petits a l'escola. Em vaig avançar, però preferia no jugar-me-la, ja que a quatre quilòmetres d'aquí, a Marchamalo, ja hi havia dos casos de nens que havien donat positiu i una mestra. Una mare em comentava que estava indignada en veure que no es prenien mesures, que les seves filles continuaven havent d'anar a l'escola i que només els havien recomanat extremar la precaució rentant-se les mans més sovint. Aquell mateix dia, el meu marit, que és professor a Madrid, ja li van anunciar que havien de preparar-se per fer les classes on line als alumnes.\nJa ningú no es pren seriosament res. I quan ve el llop de veritat, ja no es creuen en Pere\nDimecres algunes mames de l'escola m'escrivien per preguntar-me si estàvem bé, per saber per què els meus fills no anaven a l'escola. Els vaig dir que havia decidit que ens quedàvem a casa, per prudència i per responsabilitat. Es van sorprendre i sé que van pensar que estava exagerant. Però jo ja havia estat llegint (és la meva feina) sobre l'evolució dels casos a Itàlia. I les mesures que es prenien en aquell moment sobre el tancament del país. Nosaltres anàvem darrere i no feia falta que ningú em digués que quedar-me a casa era el més assenyat. Tampoc no volia espantar ningú, per la qual cosa vaig ser totalment discreta. Però era inevitable que la tensió augmentés a mesura que el nombre de les infeccions i les morts anaven en augment, duplicant-se.\nA la tarda, l'Ajuntament anunciava que les activitats municipals se suspenien. Ni classes esportives, ni escola municipal de música. Un comunicat on se'ns informava tots que tant a la nostra localitat com en altres de properes havien pres la decisió de forma conjunta. Vaig respirar alleujada en veure que, per fi, algú prenia mesures assenyades.\nPer això dijous algunes mares ja estaven indignades: "ningú no prendrà decisions aquí? Com és possible que ningú no enviï els nostres fills a casa?". La comunicació de l'ajuntament ja rodava pels grups de xat de les mames de l'escola i mentre s'alegraven de la notícia, l'emprenyament per no veure més mesures en altres àmbits anava en augment.\nUn de les botigues "dels xinesos" del poble tancava amb un cartell "per vacances". No fa falta ser molt llest per adonar-se que ells ho tenien molt clar. Quan el vaig veure vaig pensar que estaven fent el correcte, ells sabien de què anava tot això. Mentrestant, els carrers seguien plens, les places, els parcs i les terrasses. I la comunitat xinesa, a través de la premsa, manifestava estar espantada: al·lucinaven en veure que aquí ningú no s'ho estava prenent seriosament. Ells ja havien decidit confinar-se a les seves cases, com els del meu poble.\nAquell dia ja se sabia que, per al cap de setmana, es triplicarien els contagis a Madrid. Que durant les tres properes setmanes les dades serien catastròfiques. Ho sabia qui hagués fet l'esforç d'informar-se per mitjans seriosos, és clar. Perquè en gairebé totes parts, més enllà de sensacionalisme|premsa groga, res. Van començar a recomanar que no es viatgés i que a Madrid es tingués especial precaució. Va ser quan vaig decidir declinar la meva participació en el programa FAQS, per al qual estava convocada. No hi havia possibilitat de treballar on line, i havia d'assumir que perdria un dia de feina. Però la responsabilitat en qüestions de salut, que a més poden afectar la meva família i altres persones, són el primer.\nMentrestant, la gent comentava al·lucinada que no entenia res. Mentre a cinquanta quilòmetres d'aquí a Madrid s'anunciava la fi del món, a Castella-la Manxa pretenien fer-nos creure que no passava res, que no n'hi ha per a tant i que no era necessari prendre mesures. Però l'enuig es notava en l'ambient. I quan a la tarda el president García Page va sortir a fer una roda de premsa, ens vam quedar tots atònits. Un to aspre, fanfarró i acusador per dir que li semblava fatal que hi hagués ajuntaments que haguessin pres mesures pel seu compte, que hi hagués institucions (com la Universitat) que havien decidit de manera unilateral enviar els alumnes a casa. Deia Page que els nens podien infectar-se igual al pati de l'escola que als parcs, i que allò de suspendre les classes era una decisió que no anava a prendre, perquè més aviat era una cosa que volien aquells que el que buscaven "eren quinze dies de vacances". Es va quedar tan ample. I els telèfons cremaven: "ja que jo demà no penso portar els meus fills a l'escola", deien algunes mames. Dues hores va tardar el president a haver d'empassar-se les seves paraules: va dir que s'havia assabentat per la televisió de les mesures que recomanaven en el Consell de Ministres extraordinari. No es va haver d'assabentar del tancament d'escoles decretat a Catalunya, Galícia, País Basc… a més de Madrid. Així que va haver d'anunciar que l'endemà les escoles es tancaven.\nAra ens toca a nosaltres, la ciutadania, fer el que ens correspon: quedar-nos a casa. No és tan complicat d'entendre\nVam haver de fer xarxa d'informació entre les mares per assegurar-nos que totes coneixien la notícia d'última hora. Perquè algunes s'havien quedat a la notícia de la roda de premsa, i clar, la contrària ja no els va arribar. Imagini's quin caos. Per quan la majoria al poble havia d'assumir que venien quinze dies per davant de nens a casa, nosaltres ja en portàvem quatre. La gent no sabia què fer amb els petits, què fer a la feina, com gestionar aquesta situació de la nit al dia. De fet, em consta que encara a dia d'avui no saben com faran front al que ve per endavant.\nEl silenci ha anat poc a poc prenent el poble. Algun cotxe que passa, els gossos que lladren i les campanes de l'ajuntament. Els parcs estan precintats i els supermercats continuen gairebé buits. La gent ja s'ha preparat per al que vindrà a partir de dilluns: l'estat d'alarma.\nUn decret que es va anunciar ahir, que s'havia d'adoptar avui i que entrarà en vigor dilluns. Una bogeria i una irresponsabilitat. Davant de la situació tan bestial que estem vivint, cal fer-ho d'aquesta manera? És evident que les tensions entre els socis de govern han fet que el consell extraordinari d'ahir s'allargués massa i per això no hi va haver compareixença de Sánchez a les tres de la tarda. Com també és evident que a algú li va interessar filtrar l'esborrany del BOE perquè corregués com la pólvora per tots els telèfons.\nPosposar la reunió dels presidents autonòmics és una altra qüestió fora de lloc. Segons la meva opinió, s'havia d'haver fet abans del Consell de Ministres, per poder haver traslladat allò que des dels territoris es necessités i no al revés. Però què en sé jo, de tot això, si no soc més que una ciutadana confinada a casa seva per voluntat pròpia veient que ningú no prenia mesures.\nMentrestant, observo i contemplo el panorama. Estem envoltats de gent egoistament idiota: que per pensar en si mateixos, no s'adonen que es posen en risc i posen en risc els altres. L'estampida cap a la platja per anar-se'n de canyes és aberrant, com ho és omplir els carretons d'anar a comprar sense pensar en els altres. Igual que col·lapsar els hospitals al més mínim símptoma perquè et confirmin si estàs o no infectat quan no ets persona de risc.\nEl problema de tot això, que en part és d'incivisme, egoisme i irresponsabilitat, té molt a veure amb la qualitat de la informació que rebem. Els mitjans de comunicació han estat fent campanya política més que tasca responsable d'informació a la ciutadania (no tots, és clar). Els polítics han estat jugant en molts casos amb la seguretat de la gent per tensar o atacar el govern. I el govern, que considero que en termes generals no va malament del tot, està titubejant massa a l'hora de prendre mesures contundents.\nJa ningú no es pren seriosament res. I quan ve el llop de veritat, ja no creuen en Pere. N'hi ha prou amb informar-se de com va l'assumpte globalment, de les mesures que s'estan prenent i de com estem salvant aquesta situació a costa de l'increïble esforç del personal sanitari, dels treballadors dels supermercats, dels transportistes, de les mestres dels col·legis… els que smpre hi són, els que et garanteixen que no es mouran del seu lloc i que faran la seva funció.\nAra ens toca a nosaltres, la ciutadania, fer el que ens correspon: quedar-nos a casa. No és tan complicat d'entendre. És difícil de gestionar, però també és un repte interessant. Prendre-s'ho tot amb calma, responsabilitzar-se de tot el que estigui al nostre abast i entendre què és el prioritari i més important.\nEns en sortirem d'aquesta. I res no tornarà a ser com era abans del virus. Depèn de cadascun de nosaltres com serem capaços de gestionar-lo.


L'artista Raimond Vayreda a Setba Zona d'Art\nSETBA Zona d’Art presenta, avui a partir de les 8 del vespre, la primera exposició individual de l'artista català Raimond Vayreda. L’espai multidisciplinar de la Plaça Reial de Barcelona exhibeix una mostra de les darreres obres del pintor, que recullen una experiència al voltant dels arbres.\nA l'exposició es podran veure els últims treballs de l'artista, que en aquesta ocasió esdevenen una metàfora del llenguatge dels arbres. Així, cadascun dels espais rectangulars que composen la pintura simbolitzen una espècie de tòtem, una lletra del que Vayreda anomena arbrecedari, i que combinats transformen el dibuix en un text que el pintor escriu, com si els arbres volguessin dir alguna cosa.\n[Bio] Nascut a Barcelona, Vayreda ha estat sempre vinculat a Catalunya. Durant la seva joventut comença a destacar en concursos de pintura i el 1986 es llicencia en Belles Arts. Ha obtingut, entre d’altres, el Premi Tapiró de Pintura del Museu d’Art Modern de Tarragona durant dos anys consecutius i ha estat seleccionat en diferents biennals i exposicions entre les que destaca el Cinquième Salon Internacional de la Gravure a Nantes (França). Ha exposat a nombroses galeries d’art catalanes i actualment combina la seva feina com a professor a l’Escola Massana de Barcelona amb la seva dedicació al projecte d’accions artístiques i socials “Can Guilleumas” a Breda (Girona).\nSETBA ZONA D’ART és un espai cultural polivalent destinat principalment a acollir exposicions artístiques, conferències i presentacions culturals. Inaugurat el passat mes de novembre, SETBA compta amb més de 300m2 i es troba al número 10 de la Plaça Reial de Barcelona. Ofereix tot l’encant dels pisos tradicionals; el terratzo antic, les motllures de guix… L’objectiu dels propietaris és que es respiri tot l’encant bohemi de la Barcelona transgressora.\nLabels: Artistes Escultura Exposicions Galeries/Fires Museus Pintura


Arxius de General - ESTIMÀLIA\nEls béns patrimonials dels menors o persones amb capacitat modificada judicialment estan protegits i la persona que ostenti la tutela necessitarà autorització judicial en el cas d’operacions de venda. El …\nUna de les dades més importants que ha d’exposar de bon principi un informe de valoració és la seva data de referència. En la majoria de finalitats de taxació la …\nEls impostos que concorren en un procés hereditari son diversos i sovint rebem preguntes que mereixen ser ateses per advocats experts en la matèria. Amb la voluntat de respondre el …\nL’activitat dels arquitectes pèrits i taxadorsL’Ordre SND/307/2020 de 30 de març interpreta l’abast del permís retribuït obligatori que decretava el RD10/2020 i deixa clar que els treballadors autònoms no hi …\nESTIMÀLIA es una Agència de Pèrits Judicials amb dilatada experiència en la valoració de béns immobles per a divorcis i separacions. En la nostra tasca diària sovint rebem preguntes que mereixen …\nESTIMÀLIA és una Agència de Perits Judicials amb dilatada experiència en valoració d’immobles amb demèrit per presència de ciment aluminós. Amb la voluntat de respondre els dubtes més habituals conversem …\nCom valorar el repartiment d’una Herència\nESTIMÀLIA es una Agència de Pèrits Judicials amb dilatada experiència en la valoració de béns immobles per repartiment d’herència. En la nostra tasca diària sovint rebem preguntes que mereixen ser …


Saber més respecte al cognom Talleyrand és saber més sobre aquelles persones que amb tota probabilitat comparteixen uns orígens i avantpassats comuns. Aquest és el motiu pel qual és freqüent que el cognom Talleyrand sigui més abundant en uns certs països del món en concret que en uns altres. En aquesta pàgina és possible conèixer quins són els països del planeta en els quals existeix una major quantitat de persones amb el cognom Talleyrand.\nEl cognom Talleyrand en el món\nLa globalització és un fenomen que ha fet que els cognoms es difonguin molt més lluny de de el país en què es va originar, de manera que podem trobar cognoms asiàtics a Europa o cognoms americans a Oceania. De la mateixa manera ocorre en el cas de Talleyrand, que com es pot comprovar, és possible assegurar que és un cognom representat orgullosament en gairebé tothom. D'igual manera existeix països en els quals certament el nombre de persones amb el cognom Talleyrand és major a la de la resta de països.\nEl mapa del cognom Talleyrand\nL'oportunitat d'informar-se en un mapamundi sobre quins països posseeixen una major quantitat de Talleyrand en el món, és de gran ajuda. Col·locant-nos sobre el mapamundi, damunt d'un país concret, som capaços de veure la xifra exacta de persones que porten el cognom Talleyrand, per a aconseguir així la informació precisa de tots els Talleyrand que pots trobar en l'actualitat en aquest país. Tot això ens ajuda també a comprendre no solament d'on és oriünd el cognom Talleyrand, sinó també d'en quina manera s'han desplaçat i s'han traslladat les gents els orígens de les quals formen part de la família amb el cognom Talleyrand. De la mateixa manera, podem veure en quins països s'han arrelat i desenvolupat, motiu pel qual si Talleyrand és el nostre cognom, resulta atractiu saber a quins altres llocs del globus és possible que migrés alguna vegada un avantpassat nostre.\nPaïsos amb més Talleyrand del món\nEstats Units (84)\nSi ho mires atentament, en aquesta web et presentem tot allò que és important perquè puguis tenir la informació real de quins països tenen un major número de Talleyrand en tot el planeta. D'igual manera, és possible veure'ls de forma molt gràfica en el nostre mapa, en què els països en els quals resideixen una quantitat major de persones amb el cognom Talleyrand poden veure's pintats en un to més fort. D'aquesta manera, i amb un simple cop de vista, pots localitzar sense dificultat quins són els països en els quals Talleyrand és un cognom més freqüent, i en quins països Talleyrand és un cognom insòlit o inexistent.\nNom de Famille Talleyrand


Idò nosaltres sí que el tomaríem - Diario de Mallorca\nsantiago fiol, martí lucena, antònia mayol i guillem tomàs 12.06.2016 | 02:45\nAquestes darreres setmanes ens hem pogut arribar a avorrir de sentir xerrar del monument de sa Feixina. A favor i en contra, però sobretot a favor, donada la intensitat de la campanya empresa per una de les associacions que el defensen.\nSabíem que som un país amb poca sort pel que fa al patrimoni. Sovint incapaços d'entendre què és i com i per què s'ha de conservar. El que no podíem imaginar és que per una de les poques vegades en què la gent es mobilitza, ho fes per defensar una cosa que no té cap defensa possible. I a més en els casos benintencionats utilitzant uns arguments que ho mesclen tot, per ajudar encara més a la confusió general.\nComençarem per dir-ho clar i evitar els jocs de paraules i malentesos: qualsevol decisió a favor o en contra de la demolició del monument al creuer 'Baleares' en els jardins de sa Feixina, és una opció ideològica, com no podia ser d'altra manera donat el seu origen. Ja fa uns mesos, Josep Quetglas, professor de l'Escola d'Arquitectura de Barcelona (ETSAB) durant molts d'anys, avisà de la impossibilitat de descontaminar-lo. És un monument dels vencedors d'una guerra civil. Recordem que el projecte construït es trià entre devers vint propostes presentades al concurs que es convocà en record dels mallorquins morts quan s'enfonsà aquest vaixell de guerra l'any 1938, a conseqüència d'un bombardeig de l'aviació republicana. La proposta es presentà amb el títol "Inmortalidad" i n'eren autors els arquitectes Francesc Roca Simó (1874-1940) i el seu fill Antoni Roca Cabanellas (1909-1986) i l'escultor José Ortells (1887-1961). El monument va ser inaugurat pel dictador Francisco Franco el 1947 i finalment pareix que se situà en un emplaçament diferent del que havien pensat els seus autors, que, pel que sembla, se l'imaginaven a la Riba, com un far que entrava dins la mar.\nÉs important entretenir-nos en aquests detalls perquè una de les justificacions més utilitzades aquests dies per defensar el monument és que l'autor n'és l'arquitecte Francesc Roca i Simó, ara pareix que feliçment redescobert. És evident que Francesc Roca va ser autor d'obres molt interessants, a Palma i a Rosario (Argentina), on va passar bona part de la seva trajectòria professional, això ningú no ho discuteix. Però qualsevol persona que s'hagi interessat per la seva arquitectura difícilment podrà defensar que el monument de sa Feixina sigui una obra significativa a la seva trajectòria. Acabat set anys després de la seva mort, en un emplaçament segurament diferent del que proposava, defensar el monument utilitzant la seva autoria no és fer-li un favor. Ben al contrari, ens recorda les malifetes que sovint es fan a les obres completes dels escriptors, obsessionades en incloure texts de circumstàncies que difícilment l'autor hagués recuperat. En arquitectura, totes les obres tenen autor, però les trajectòries professionals no sempre permeten que l'autoria sigui un argument per haver de considerar-les patrimoni. Hi ha obres que mereixen ser-ho i d'altres que no.\nNo queda més remei que insistir en obvietats com aquestes, vist cap on ha derivat la polèmica. Com el fet d'argumentar que hi ha arquitectura feixista digna de ser conservada. Evidentment! Però és arquitectura feixista el monument? Els mateixos que el defensen argumenten que no, idò de què estam parlant? Justament si volem aclarir les coses, valdria més no embullar i tractar d'analitzar aquesta obra objectivament, sense cercar excuses d'autoria o d'estil ni voler defugir la seva càrrega ideològica.\nAixò és el que va fer Catalina Cantarellas, professora d'Història de l'Art, en el seu informe del 2009, quan es dubtava sobre què fer amb el monument, en el qual afirmava que no havia trobat cap motiu que permetés considerar-lo patrimoni i que, per tant, podia ser demolit en compliment de la llei de memòria històrica. Per desgràcia aquesta argumentació no va voler ser tenguda en compte pel consistori d'aquells anys i es procedí a la seva contextualització amb els resultats que tots coneixem.\nSet anys després ens hi tornam a trobar. Ara ja però amb la mobilització dels sectors que demanen la seva conservació jugant a confondre: que sí és un bé patrimonial, que si és de tal autor... Per això són d'agrair els arguments que ha tornat a exposar Catalina Cantarellas en un article de dia 31 de maig a Diario de Mallorca, reafirmant la seva opinió i desfent bona part dels arguments patrimonials que han sortit aquestes darreres setmanes. Per nosaltres també es pot tomar el monument. Si es fes, Palma no perdria cap element patrimonial i en canvi sa Feixina, a la fi, podria ser transformada en un espai públic per a tots els ciutadans, sense monuments que el condicionin.


Temes d'Avui - Parlar amb Déu\nCatequesi i Formació > Parlar amb Déu\nJornada. Oració. Vocacions, Domingo, Bon, Pastor, Materials, Subsidis, Preparació\nAra que comença el curs: Pregàries per ensenyar a resar\nUna de les finalitats de la catequesi és ensenyar a pregar, a parlar amb Déu. Conèixer les principals pregàries vocals és una de les maneres de començar. Oferim un recull de pregàries cristianes pels nens i nenes de la catequesi. Es presenten amb un petit comentari inicial per a comprendre el sentit de cada pregària. Es pots imprimir tot el document i anar treballant les oracions, una a una, al llarg de les sessions de catequesi. Recull de pregàries\nTemps de silenci: reflexió i pregària\nProposta d’activitat per ajudar els nens i nenes a cultivar el silenci, la reflexió i la pregària. L’activitat es pot fer a l’església, a la capella del Santíssim, o a l’aula de catequesi. 1. Cal crear un clima especial, de recolliment i de silenci. Per exemple, es pot fer seure els nens a terra, o que tinguin els ulls tancats per poder “mirar cap endins”, o que respirin pausadament unes quantes vegades. 2. Un cop creat el clima adequat, la catequista llegirà el text en…


Les ampolles d'oli han reemplaçat els setrills als restaurants / ACN\nLleidaDiversitat d'opinions entre els restauradors de Lleida aquest dissabte, amb l'entrada en vigor de la normativa estatal que obliga a dir adéu als setrills. Des d'avui, bars i restaurants han de servir l'oli en envasos que un cop acabats s'han de reemplaçar. Tot i que encara hi ha alguns establiments que es resisteixen a desfer-se dels setrills, la majoria s'han adaptat a la nova llei.\nAlguns propietaris, com la Carmen Vidales, del restaurant Oasis de Lleida, consideren que aquesta iniciativa és bona per promocionar l'oli de proximitat i de qualitat, mentre que d'altres, com l'Enric Bermúdez, de la Braseria Llobregat de Lleida, asseguren que abans l'oli que oferien era "més barat i millor".\nEl propietari de la Braseria Llobregat, Enric Bermúdez, és dels que no entenen el canvi. Per adaptar-se han hagut de fer un "invent" en el setrill on se serveix l'oli, el vinagre, la sal i el pebre, que té forma de caragol, per no haver-lo de canviar. "Hem posat un anella de ferro perquè l'oli no caigui quan el cambrer ho dugui a la taula", ha explicat. Abans utilitzaven un "setrill rústic de tota la vida", més ample de baix i amb tap de suro.\nA més d'aquest inconvenient, Bermúdez considera que la nova normativa no beneficia ni restaurants ni clients. "Abans compràvem oli d'oliva verge extra de 5 litres i sortia molt bé de preu. En aquestes ampolles de plàstic no he trobat encara oli d'oliva verge; és oli d'oliva però el d'abans era millor i, a més, aquest és més car". Bermúdez creu que si l'objectiu és controlar que s'ofereixi un oli de qualitat, es podria haver controlat a través de les revisions de sanitat. "Que agafin una mica d'oli per comprovar quin tipus d'oli estic posant i l'analitzin", ha dit.\nLa copropietària del restaurant Oasis de Lleida, Carmen Vidales, en canvi, considera que la normativa és positiva. En el seu restaurant sempre han ofert oli de la DO Garrigues, però des de fa un any utilitzen ampolles etiquetades. "És una manera de garantir que els clients sàpiguen quin oli és, de donar a conèixer el producte i de garantir la seva qualitat", ha assegurat.\nLa Federació d'Hostaleria de Lleida denuncia que la nova normativa suposa un increment de costos de l'oli per als restaurants de fins a un 40%. A més, es calcula que només entre el 2% i el 3% de l'oli que s'oferirà prové de les DO del territori.


Espanya és crisi…de govern | Pere Sàbat\n← D’Europa parlem\nActualització Entesa →\nTan sols un any desprès de les eleccions espanyoles i de la constitució del nou “gobierno de España” el president del Regne d’Espanya, José Luis Rodríguez Zapatero, s’ha vist obligat a fer una àmplia remodelació de l’executiu.\nEl que primer cal dir és que era evident de què convenia, i molt, fer canvis al “gobierno de España“, ja que el que hi havia s’havia mostrat inoperant davant la crisi, a més d’enquistar diversos temes de gran transcendència com per exemple el nou model de finançament. Per tant era obvi de què hi havia ministres que no arribaven allà a on havien d’arribar.\nUn canvi llargament anunciat era el del vice-president econòmic espanyol, Pedro Solbes. Un ministre que es declara “envejós” d’un ex-ministre ja dóna a entendre les poques ganes de tirar endavant tota la immensa tasca que implica ser el ministre d’economia d’un estat en els temps actuals. Com ja s’ha dit però, Solbes deixa també empantanegat el tema del finançament autonòmic, un tema que amenaça de perllongar-se en el temps, un temps que Solbes amb la seva posició immobilista no ha fet més que allargar. Per tant la sortida de Pedro Solbes era cantada. El problema però és qui el substitueix. Elena Salgado. Salgado és qui ha portat el “desenvolupament” de l’estatut, un desenvolupament que s’ha caracteritzat per la monumental xifra de no més de cinc traspassos. És a dir, que ningú esperi que amb Salgado el tema del fiançament canviï de via. La centralització i l’ofec català continuaran sent les dues premisses espanyoles en la negociació.\nPer suplir Salgado, arriba Chaves, el gran president del PSOE, el gran defensor del “café para todos“. Chaves arriba a la vice-presidència tercera per encapçalar la “cooperación territorial“, és a dir, que s’encarregarà de la negociació dels traspassos de l’estatut i tot el que fa referència a les relacions entre Estat i autonomies. Un gran alleujament, segur, per l’equip català que lidera Joan Saura.\nPer últim, la nostra estimada “amiga” partía y doblá, l’entranyable Melani deixarà el càrrec de Foment en mans del número dos del PSOE, José Blanco. Una petita alegria que hauria de fer reflexionar, ja que la ministra no deixa de ser-ho per la seva gestió envers a Catalunya, sinó que deixa de ser ministra perquè a Zapatero li interessa. És a dir, que una vegada més passa de Catalunya.\nEn resum, aquesta remodelació del govern espanyol ens porta cap a un escenari on els ideals de “la España plural” cauen del tot i arriba la “España integral”, és a dir, “una“. Aquest govern és el que haurà de finalitzar el desenvolupament de l’estatut i donar inici al nou model de fiançament, aquest però és un govern amb quasi nul·la sensibilitat envers el què és Catalunya. Chaves, Blanco, Salgado, Rubalcaba… massa pes “nacional” per poder avançar.\nCom era aquella cançó….si allò de “si guanya Zapatero guanya Catalunya”? Era alguna cosa així, oi? Ingenus….\n2 respostes a Espanya és crisi…de govern\n8 Abril 2009 a les 20:24\nÉs un bon resum, he he. Ho tenim cru.Però tranquils, que ERC ha renovat el suport a Montilla (i per tant al PSOE) per dos anys més. No sabem ben bé a canvi de què. També ens ho podries explicar.\n8 Abril 2009 a les 22:37\nEduard,Bé sobre l’actualització del pacte ho escric en el post d’avui, però primerament caldria dir que el pacte d’entesa és per 4 anys, així que ERC de moment, l’únic que fa és respectar el que va pactar al 2006. Per tant el govern segueix a canvi del què es va firmar al 2006.


ESCRIURE PER PARLAR .... AMB LA NATI MONCASI: 2013\nCANVIAR PER NO CANVIAR, MENTRE CANVIEM.\nEl bibliobús Garrigues-Segrià modifica la seva ruta per optimitzar el servei del Bibliobús i permetre que nous municipis de les comarques de Les Garrigues i del Segrià entrin al seu itinerari.\nAquest any 2013 tothom ja s’ha assabentat que el bibliobús compleix 25 anys de servei .\nEl 3 de maig 1988, s’inaugurà el bibliobús Garrigues Segrià a les Borges Blanques. Inicialment va donar servei a vint-i-set municipis amb una periodicitat mensual (vint-i-un de la comarca de les Garrigues i vuit del Segrià). Actualment entre la comarca de les Garrigues i una part del Segrià realitza una ruta per vint-i-dos municipis, amb una periodicitat mensual o quinzenal segons el poble i atén una població de 14.840 habitants.\nAbans de continuar, demano permís al consultor artesano, Manel Muntada, per treure del seu Blog.CumClavis, un paràgraf del post “Cambio”, del 13 de juny, de 2013 i que pot ser he reinterpretat d’acord amb les meves necessitats, quan diu :\n“Quizá sea esa visión coyuntural del cambio, la de algo optativo a lo que es aconsejable acercarse culebreando, en zig zag, con el fin de tener alguna posibilidad de poder evitarlo, la causa por la que algunos pueden pensar que hablar sobre cambio sea atender a lo que habría que hacer para que ocurriese algo determinado cuando, realmente, se trata de reflexionar sobre qué se está haciendo mientras ya se está cambiando.\nY conste que con este “qué se está haciendo” no quiero dar a entender que necesariamente se deba hacer nada en concreto ya que, como todos hemos podido comprobar, a veces, lo que conviene es “dejar de hacer”.\nAquest paràgraf em va cridar l’atenció perquè abans de vacances era immersa al final d’un nou procés de remodelació de la ruta del Bibliobús Garrigues-Segrià. Cal recordar que és el servei bibliotecari que pertoca als municipis inferiors a 3.000 hab., segons la planificació bibliotecària vigent.\nÉs un procés de canvi del canvi que va començar el 2005 i que ha durat uns set anys, en el quals quatre municipis, Castelldans i La Granadella a la comarca de Les Garrigues i Puigverd de Lleida i La Granja d’Escarp, a la comarca del Segrià es van integrar a la ruta del bibliobús perquè disposaven d’uns centres de lectura municipals obsolets i pendents de remodelació i es van reconvertir en un nou punt de servei vinculat al bibliobús, anomenat Biblioaccés.\nEl biblioaccés és un servei complementari al Bibliobús, un cop deixa físicament la població. S’integren al Sistema de Lectura Pública de Catalunya (SLPC) i ofereixen la consulta de fons bàsic propi, de lots de novetats deixats des del bibliobús, subscripcions de revistes, préstec, préstec interbibliotecari, accés a Internet i ofimàtica. També disposen del programa de gestió Millenium i activitats d’animació i formació. Compta amb els Serveis regionals de suport a la lectura (Central de Biblioteques de Lleida) i la Central de Préstec i Serveis Especials (CePSE).\nAixí, aquests municipis, en dos casos s'han traslladat i han estrenat un nou equipament, i els altres dos han actualitzat l'antiga biblioteca amb nou mobilliari i l.luminació . Tots ells han renovat fons i assegurat el seu manteniment en fons, activitats, suport tècnic al personal, ... i en resum són una petita biblioteca actualitzada.\nMentre tot això s’anava endreçant, la situació de les biblioteques públiques, la cultura i la vida en general es complica cada cop més. A tot arreu es fan evidents les dificultats i els esforços per mantenir el que s’ha fet al llarg dels darrers 30 anys.\nTots els professionals del sector ens escarrassem, cadascú des del seu lloc de treball, per garantir les ofertes existents a les biblioteques públiques i adaptar-nos com podem i amb la millor voluntat als reptes que comporta seguir dia a dia . Segons l’àrea territorial es converteix en objectiu prioritari no perdre cap servei perquè és aquest o rés, no hi ha recanvi o un altre de similar en molts quilòmetres a la vista.\nEl repte d’obrir a les comarques de Lleida noves rutes amb nous bibliobusos avui es veu més llunyà. Però les peticions de noves parades per part dels municipis mai s’han aturat.\nAquests biblioaccés s'han consolidat i en la mesura que s’incrementa el servei, alguns ajuntaments ja demanen de fa temps caminar sols. Per tant s’arriba a la conclusió de deixar de donar suport directe i presencial amb el Bibliobús als quatre municipis que compten amb els biblioaccés i decauen de la ruta amb l’objectiu d’incorporar nous municipis que ara no tenen cap tipus de servei bibliotecari .\nTot i ser molt conscients del repte que suposa deixar biblioteques públiques molt inferiors a 3.000 hab. sense un suport directe, a Lleida, en tenim altres dins el SLPC en una franja de població similar. Tots ells tindran les mateixes funcions i donaran serveis bibliotecaris similars . Si comptem que es pugui continuar amb la mateixa oferta de suport i de coordinació bibliotecària que ara es dona i amb la necessària implicació del seu ajuntament, poden tirar endavant.\nLa modificació és fa efectiva a partir del mes de juliol de 2013 amb l’acord dels ajuntaments implicats i serà visible després de vacances, al setembre. Aquests, han rebut la informació actualitzada sobre el suport que tenen des d’ara del Departament de Cultura i també dels serveis que han d’assumir.\nA partir d’ara quatre nous pobles es sumaran a la ruta del Bibliobús Garrigues-Segrià, que ha canviat per quedar igual.\nAra bé, hi haurà quatre municipis amb una biblioteca pública, i quatre noves poblacions que són inferiors a 3.000 hab., amb una biblioteca itinerant, que és el Bibliobús.\nPublicat per Nati Moncasí a 3:31 Enllaços a aquest missatge\nEfemérides, efemérides ... fa vint anys que tenim vint anys, o més ...\nJoan Manuel Serrat entre la discografia més clàssica té una cançó que tots recordem i que fa ...\nAra que tinc 20 anys,\ni em sento bullir la sang ....\nAra que tinc vint anys ,\nEn motiu del 20è aniversari d'aquesta cançó (i d'això ja en fa molts més de vint), en va fer una versió que deia:\n"Fa 20 anys que tinc 20 anys" ... Fa vint anys que tinc vint anys\nPerquè aquest preàmbul ? m'he trobat que professionalment estem en una situació semblant.\nM'aturo a comentar-ho perquè a les nostres comarques portem, un, dos, tres anys que celebrem els quinze, vint, vint-i-cinc, i fins i tot trenta aniversari i més aniversaris de la posada en funcionament de biblioteques públiques.\nNomés en el tema dels bibliobusos el President d'ACLEBIM, Roberto Soto en un magnífic post al Blog http://www.biblogtecarios.es/robertosoto/dedicado-los-bibliobuses-que-cumplen-anos ,fa recompte de tots els aniversaris que es celebren aquest any, entre ells tenim el 25è del nostre Bibliobús Garrigues-Segrià i només l'any passat el 30è del Bibliobús Pere Quart.\nA les comarques de Lleida, els anys vuitanta van ser els dels inicis de la construcció de la nostra xarxa de biblioteques públiques municipals que sortosament ha seguit fins pràcticament el moment present. Per tant, un altre cas que també es dóna, tornem a obrir noves biblioteques que amplien i traslladen a un nou edifici les primeres que es van crear.\nL' exemple més recent: el passat mes d'abril de 2013 vam inaugurar a Artesa de Segre (La Noguera) el trasllat a un nou edifici de la Biblioteca Pública J. Maluquer i Viladot, que havien estrenat l'any 1985. En el meu cas, en aquesta primera biblioteca vaig coordinar l'endegament del fons i ara he fet de nou el seguiment de la construcció de l'equipament, el trasllat i actualització del fons documental, s'han obert nous serveis bibliotecaris vinculats sobretot a les xarxes socials, s'ha format un nou equip ,,, I aquesta biblioteca, no és un cas aïllat. ( no diran que no n'hi ha per recordar en Serrat).\nAls inicis dels vuitanta, la societat civil des de tots els àmbits i enmig d'una forta crisi va conquistar els espais públics i va creure que la cultura era de la societat. Les institucions creien que hi havia un país per construir, van fer el seu paper convençudes que calia lluitar per l'estat del benestar dels seus ciutadans.\nEls professionals que treballem en el món de la biblioteca pública des de sempre hem tingut molt clar que l'accés al coneixement és públic, lliure i que els servei bàsics han de ser gratuïts. Si de la informació i del coneixement se'n fa un mercadeig ja estem de nou en una societat fracturada, pre democràtica i totalment classista.\nAra, en un moment de caiguda lliure, governats pels mercats que no tenen en compte les persones sinó només els interessos d'una casta, crec que és molt bo que sense cap melangia ens aturem a celebrar el que hem fet, que ens adonem del que tenim, del que no hem de perdre i intentem posar en pràctica allò que en diem "resiliencia" (en psicologia, la capacitat de les persones o els grups de sobreposar-se al dolor emocional per continuar amb la seva vida, i sortir-ne enfortits d'aquestes experiències.)\nIncorporar nous conceptes, sí , repensar-nos de nou en les formes i aprofitar totes les noves eines que tenim a l'abast també, però no abandonar en allò que creiem bàsic i fonamental.\nencara que ja no tinc 20 anys,\ntot i que no tinc tanta força\nno tinc gens l'ànima morta\ni darrerament més que mai,\nem sento bullir la sang .\nper tant celebrem que hi som, no ??.\nPublicat per Nati Moncasí a 3:50 Enllaços a aquest missatge\nEfemérides, efemérides ... fa vint anys que tenim...


Així serà l’iPhone OS 3.0 - YCOM\nGuillem Alsina (guillem@imatica.org) – Fins a un centenar de noves característiques per a l’usuari final aporta aquesta nova revisió de la variant del Mac OS X que equipa als telèfons mòbils iPhone i reproductors multimèdia iPod Touch de la companyia de Cupertino, sense comptar amb les 1.000 noves API i el nou SDK per al desenvolupament d’aplicacions.\nDes de feia uns dies s’especulava en uns quants llocs d’Internet amb el que podria aportar aquesta nova versió de l’iPhone OS, ja que s’havien filtrat algunes informacions de la seva presentació. Val a dir que el què s’ha presentat és només una preview disponible per a desenvolupadors que es pot aconseguir a través de l’Apple Developer Connection i que, per tant, encara no es troba disponible per al públic final. Es preveu que aquesta disponibilitat es farà efectiva en dates estiuenques.\nEntre les novetats destacables no es troba cap remodelació de la interfície gràfica d’usuari, els canvis es troben a l’interior i són especialment interessants per al desenvolupament i creixement de l’ecosistema d’aplicacions. Tal vegada un parell de les poques novetats per a l’usuari final siguin d’una banda la demanada funció de copiar, tallar i enganxar, i la inclusió de suport per a missatges MMS a l’iPhone.\nPer als desenvolupadors, tenim entre d’altres el suport per a aplicacions peer-to-peer. Aquells que pensen en clients P2P tipus eMule, els haurem de dir que aquesta tecnologia va molt més enllà, i que pot ser útil per exemple als jocs multijugador en línia. A més, en necessitar l’acceptació d’Apple per constar a l’App Store, és poc probable que un client de descàrrega d’arxius per P2P superi el tall.\nParlant precisament de l’App Store, s’inclouen una sèrie d’API’s que permeten als desenvolupadors utilitzar les funcionalitats de l’App Store i el seu model de comercialització des de dins dels seus desenvolupaments. Amb això, podran oferir continguts per subscripció o venda de nous continguts.\nPodem imaginar fàcilment serveis de subscripció de vídeos o de continguts digitals en àudio o textuals de pagament, i que s’adquireixin a través d’una aplicació pròpia.\nUna altra interessant novetat per a desenvolupadors és la possibilitat de comunicar-se des de les aplicacions i el sistema amb els accessoris de maquinari que terceres parts desenvolupen per al telèfon i el reproductor multimèdia d’Apple. Això permetrà als fabricants de maquinari relacionat estendre les funcionalitats dels seus dispositius més enllà del propi aparell.\nLes notificacions de tipus divers emprant la tecnologia push es troben des d’ara també a l’abast dels programadors, que poden aprofitar-les per a crear serveis de subscripció a notícies o altres continguts la renovació dels quals en els servidors hagi d’arribar en temps real als clients.\nAltres novetats també interessants de l’iPhone OS 3.0 són:\nAccés a la biblioteca de música de l’iPod\nPossibilitat d’utilitzar els mapes de Google dins de les nostres pròpies aplicacions\nVista apaïsada a les aplicacions Mail, SMS i Notes\nSincronització de Notes amb Mac i PC\nLogin automàtic en hotspots Wi-Fi\nApple ha anunciat que, en quant es trobi disponible per al públic en general, l’actualització a l’iPhone OS 3.0 serà gratuïta per als posseïdors d’un telèfon iPhone, mentre que per a aquells que tinguin un iPod Touch els costarà 9,95 dòlars als Estats Units, i és de suposar que una quantitat semblant per a la resta del món. Desconec el perquè d’aquesta “discriminació”.


El rugbi es consolida a Cabrera de Mar | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nLa secció de la UE Cabrera ha finalitzat la passada temporada amb més de 65 jugadors i jugadores\nEl Rugby UE Cabrera tancava la passada temporada consolidant-se entre les opcions esportives i formatives del nostre municipi. Des dels seus inicis fa tres anys amb 10 nens, la secció dedicada al rugbi del club local ha arribat a comptar amb 65 jugadors i jugadores repartits en 5 categories diferents que van des dels 4 fins als 14 anys.\nLa proposta s’iniciava de la mà de l’Alfonso Salvador, qui va ser el primer jugador espanyol a jugar en un club estranger, amb la voluntat de crear una escola de rugbi a la comarca.\nVa ser la Unió Esportiva Cabrera qui va obrir les portes al projecte amb una secció que ha anat creixent. Entre els seus resultats esportius destaca la victòria a la categoria sub14 de la Copa Catalana de Rugby, divisió de bronze.\nDes de la mateixa secció es destaca que el rugbi és un esport que contràriament del que es pensa normalment no és violent ni perillós gràcies al treball que realitzen els entrenadors per a evitar que els jugadors facin mal al contrari o a ells mateixos. A més, es destaca el seu esperit inclusiu donat que juguen nens i nenes junts fins als 16 anys, sense importar la seva condició física, estatura o pes, ja que hi ha diferents posicions les quals es poden adaptar.\nA més, entre les seves característiques el rugbi compta amb el tercer temps, un moment de convivència després del partit que els nens i nenes comparteixen amb els seus adversaris i els seus pares i mares.\nImatge i Font: Ajuntament de Cabrer de Mar\nCabrera de Mar ja pot accedir a l’atenció primària d’urgència 24 hores al dia


El web de l’Ajuntament de Vilanova del Camí guanya el 1r Premi de l’Administració Oberta de Catalunya - La Veu de l'Anoia\nLa pàgina web corporativa de l’Ajuntament de Vilanova del Camí ha guanyat el 1r premi, exaequo amb l’Ajuntament de Malgrat de Mar, d’Administració Oberta, de la franja de 5.000 a 20.000 habitants. A finals de 2012 es va crear la seu electrònica, a partir d’una plataforma de l’Administració Oberta de Catalunya, que va permetre integrar tots els tràmits i gestions online que l’ajuntament ofereix a la ciutadania. Des d’aleshores, el web ha anat incorporant un seguit de millores amb l’objectiu d’aconseguir una administració més propera al ciutadà, més àgil i eficient.\nAvui, s’han lliurat els Premis Administració Oberta en un acte que ha presidit la vicepresidenta del Govern i presidenta del Consorci AOC, Joana Ortega. Al lliurament de premis ha assistit l’Alcaldessa de Vilanova del Camí, Vanesa González, i la cap de Comunicació, Marissa Martinez.\nEls Premis Administració Oberta s’emmarquen en el Congrés de Govern Digital que s’està portant a terme al Palau de Congressos de Barcelona en el qual hi participen els màxims responsables públics de Catalunya en matèria de Govern Digital.\nEl Congrés vol ser un fòrum d’intercanvi d’experiències i solucions per aconseguir una nova administració que respongui als nous reptes.\nArticle anteriorLa basílica de Sta. Maria recuperarà el portal lateral\nPròxim articleAlbert Riba presenta el seu segon llibre “La parálisis que activa”, claus per prevenir o superar les adversitats


MÉS per Mallorca demana un IVA cultural del 0% per minimitzar l'impacte del coronavirus al sector\nVicenç Vidal traslladarà la proposta al Senat\nImatge del teatre Principal buit ISAAC BUJ\nPalmaEl coordinador de MÉS per Mallorca, Antoni Noguera, ha demanat aquest dijous al govern espanyol "mesures concretes i immediates" per protegir el teixit cultural davant l'impacte provocat pel coronavirus. Segons informen els ecosobiranistes en un comunicat, ha demanat a l'Estat que rebaixi l'IVA cultural a 0% "per assimilar-lo al de l'àmbit educatiu".\nNoguera defensa que "el sector cultural té més dificultats que altres" i per aquest motiu, assegura, "cal actuar immediatament amb mesures decidides i valentes, ja que en aquests moments perilla la supervivència del ja delicat ecosistema cultural". El també regidor de Cultura de l'Ajuntament de Palma afegeix que "el fràgil equilibri que mantenia viu el sector ha quedat tocat per les mesures dictaminades arran de l'emergència sanitària".\nEn aquest context, MÉS traslladarà la seva proposta sobre l'IVA al Senat. El senador Vicenç Vidal registrarà una moció al respecte i demanarà al govern espanyol si ja ha previst un pla de contingència que permeti la supervivència del sector.\nMés per Mallorca coronavirus iva cultural antoni noguera


Piera acull 375 participants en la sisena Cursa dels Covards - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nPiera acull 375 participants en la sisena Cursa dels Covards\nredacció 23.05.2017 | 16:18\nLa sisena edició de la Cursa dels Covards es va saldar amb un nou èxit de participació, amb 375 persones entre corredors i caminants, el quart any consecutiu a assolir aquestes xifres, que mostren com s'ha consolidat la cursa a la zona de l'Anoia.\nEnguany, la cursa rondava els 18 quilòmetres, amb un desnivell positiu d'uns 700 metres. La caminada, de gairebé 11 km amb 400 metres de desnivell positiu, seguia tota la primera part de la cursa per tallar finalment cap a la Pineda. Amb deu minuts de retard respecte a l'horari previst es va donar el tret de sortida de la cursa a la Pineda de Can Ferrer del Coll, al petit poble del Bedorc, i just després van sortir els 275 caminants. Com a novetat, aquest any, els caminants van visitar el salt de la Maladona i el salt del Cargol. Jesús Álvarez (1h 26') i Montse Valls (2h 1' 56'') van ser els guanyadors de la cursa. Un cop finalitzada, caminants i corredors van aprofitar l'esplanada de la Pineda per reposar, gaudir d'un dia esplèndid i menjar-se l'entrepà de botifarra que es donava a l'arribada; els cor-redors comentaven satisfets l'exigència del recorregut i els caminants, la bellesa dels camins que havien trobat. Al final hi va haver l'entrega d'obsequis i premis per part de la regidora d'esports de Piera, Maite Guzmán.


Cerca hotels a prop de Xocoa\nMostra els 5 més populars Popular ara mateix a Barcelona Més venut Hostal Paris Cardenal Casaas, 4 Habitació Individual amb Bany Compartit reservada fa 25 minuts, 55 segons\nHotel Espana Sant Pau, 9-11 Habitació Boutique reservada fa 41 minuts, 33 segons\nMercer House Boria Bcn Boria 24-26 Doble Superior reservada fa 45 minuts, 7 segons\nHLG Citypark Pelayo Calle Pelayo,1 Habitació Doble o de 2 llits reservada fa 55 minuts, 20 segons\nEric Vökel Boutique Apartments – Gran Via Suites Gran Via de les Corts Catalanes 454 Apartament d'1 habitació (3 adults) reservada fa 1 hora, 1 minut, 23 segons\nXocoa és un dels fantàstics llocs a Barcelona. Habitacions d'hotel oferides a les tarifes més baixes a Agoda.com moltes d'elles a prop de Botigues. Les opcions d'allotjaments a prop de Xocoa varia enormement desde luxosos hotels a assequibles cases d'hostes. Les reserves d'Hotel es fan fàcilment amb les reserves segures online d'Agoda.com per hotels propers a Xocoa. És fàcil trobar allotjament a la nostra pàgina de ciutat de Barcelona, amb eines de recerca senzilles i ampla informació dels hotels. Amb disponibilitat a unes 22,000 ciutats per tot el món, més viatgers avui estan triant Agoda.com per cercar hotels a prop d'atraccions com Xocoa.\nHotels a prop de Xocoa el més proper\nEls millors hotels prop de Xocoa


Tallers de Duae al voltant de “Besòs: A Noble Ecosystem” | Fabra i coats | Ajuntament de Barcelona\nDuae Collective, artistes residents a la Fàbrica, presenten fins al 27 de setembre al Centre Cívic Baró de Viver la seva exposició Besòs: A Noble Ecosystem. Es tracta d’una mostra sobre el riu Besòs i les conseqüències dels canvis socials i urbanístics del seu entorn que es va presentar per primer cop entre els mesos de gener i març de 2019 a l’Espai Zero del Centre d’Art, i de la qual teniu tota la informació en aquest enllaç.\nLes dues membres del col·lectiu, Silvia Campidelli i Luna Coppola, van gestar el projecte en la seva residència a la Fabra, i després de la seva presentació a Barcelona la mostra va viatjar fins a la Biennal de Fotografia Ci.CLO de la ciutat portuguesa de Porto i va engegar una segona fase al Museu Abelló de Mollet del Vallès.\nAra, al Centre Cívic Baró de Viver, l’exposició s’acompanyarà de dos tallers que compten amb la col·laboració de Fabra i Coats - Fàbrica de Creació i Centre d’Art Contemporani de Barcelona:\nMemòria històrica i construcció de nous paisatges\nDirigit a un grup intergeneracional (entre 8 i 15 persones)\nData: Dijous 19 de setembre de 2019\nAquest taller es realitzarà durant la inauguració oficial de l’exposició. La idea és que la gent gran, veïns del barri i coneixedors del territori, utilitzin la memòria històrica per donar eines als participants més joves amb la finalitat de construir un nou paisatge del riu. Així, a través dels relats de les persones grans sobre l’antiga imatge del riu, els joves s’encarregaran de fer propostes per a una nova visió del riu, el seu entorn i el seu paisatge.\nInscripcions a info@duae.org\nSentits, percepcions i territoris: Walkscape Besòs\nDirigit a adolescents\nNúmero de persones: dos grups\nHorari: de 10 a 12 h, i de 12 a 14 h\nAquest taller està enfocat a un target jove, i la idea és desenvolupar-lo amb adolescents dels instituts del barri. Walkscape Besòs és un passeig participatiu per construir mapes narratius al voltant del territori del barri de Baró de Viver. El que es pretén és experimentar de forma col·lectiva diferents maneres d’interpretar un territori tan complex com l’àrea del Besòs i la relació entre l’entorn urbà i natural.\nA través d’uns mapes que les artistes entregaran als participants, el resultat al qual s’apunta és que mitjançant aquesta exploració el riu deixi de ser una frontera i un element marginal de la ciutat per esdevenir el centre de la visió d’una ciutat futura i sostenible. Durant l’itinerari, cada participant podrà utilitzar diferents enfocaments per recopilar informacions i utilitzar el mapa. A continuació, Duae Collective farà una visita guiada de l’exposició. Els mapes realitzats pels participants seran material per a la propera exposició.


Maragall diu que els portàtils no caldrà comprar llibres de text ni pagar pels digitals\nEl conseller d'Educació ha aclarit a "El matí de Catalunya Ràdio" que amb l'arribada dels ordinadors portàtils a les aules de Secundària i de Primària no només no s'hauran de tornar a comprar els llibres de text, sinó que ni tan sols caldrà pagar pels digitals.\n10/09/2009 - 09.53 Actualitzat 25/04/2016 - 15.32\nMaragall també ha justificat que els pares hagin de pagar la meitat dels portàtils dient que està en "contra del tot gratis", i no descarta que els ordinadors per als estudiants de cinquè de Primària arribin més tard del previst. Fins ara s'havia comentat que aquests aparells arribarien entre el gener i el febrer del 2010, però ara el conseller no descarta que arribin més enllà del febrer.\nD'altra banda, Ernest Maragall ha negat rotundament que hi hagi hagut una retallada de plantilles docents, tal com ha denunciat la UGT. Aquest sindicat critica que, en un any en què hi ha 23.000 alumnes més, la plantilla de mestres i professors només s'hagi ampliat en 70 places.\nLes famílies de Santa Coloma no hauran de pagar els ordinadors escolars\nMaragall nega una retallada de docents\n"El nou calendari escolar entrarà en vigor el curs que ve"


A&A, preboda familiar a Can Berardo\n18 de mar� de 2016 · Familias Prebodas\nEra gener, però semblava abril, així que quan els vaig proposar a A&A fer la seva sessió preboda a l’aire lliure, envoltats de natura, els va encantar la idea. Ells es casen al juliol, però necessitaven les fotos de la seva preboda amb antelació per poder fer amb elles la invitació.\nEm van dir que volien fer la seva preboda en el mateix lloc en el qual uns mesos després s’anaven a casar, i em va semblar meravellós. El restaurant Can Berardo tenia tot el que buscaven: racons màgics, naturalesa, arquitectura, colors… Quina preciositat!\nPerò A & A no van venir sols: els va acompanyar la seva petita, que s’ho va passar genial corrent pels camins, jugant als jardins i observant als seus pares que, segur, ja estaven pensant en el dia més bonic de la seva vida.


20412. Dret de la Unió Europea. Any acadèmic 2018-19 - Bibliografia recomanada - Serveis oferts - Què t'oferim? - Servei de Biblioteca i Documentació - Serveis i oficines de la UIB - Estructura - Coneix la UIB - Universitat de les Illes Balears\nSeccions: 20412. Dret de la Unió Europea. Any acadèmic 2018-19\n20412. Dret de la Unió Europea. Any acadèmic 2018-19\nBibliografia recomanada, al pla Grau de Dret a Eivissa l'any acadèmic 2018-19 , disponible al fons de la biblioteca de la UIB.\nCurso de derecho de la Unión Europea2011


+ 91–9914967888 | La raó de les disputes de l'esposa i com resoldre-ho mitjançant consells de Vashikaran | 08 d'abril 2020\n+ 91–9914967888 | La raó de les disputes de l'esposa i com resoldre-ho mitjançant consells de Vashikaran |\nEstàs frustrat de la lluita diària i xoca amb el teu marit? A causa d’alguns problemes, la vostra relació passa per una mala cara. Voleu saber quina és la raó de la disputa de la dona del marit, doncs l’astrologia pot ser un mitjà que us pugui ajudar a entendre la raó del problema del marit-dona? Però primer, hauríem de saber quins són els fets que poden ser motiu d’enfrontaments entre marit i dona.\nEls motius habituals de les baralles marit-dona?\nA continuació es presenten alguns motius habituals de disputes entre marit i dona. A continuació, es donen\nEl temps necessari per preparar-se\nTot i que sona una tonteria, és un dels principals motius de lluita entre parelles. I en aquest cas, el patriarcat governa mentre culpen al seu homòleg de tota la culpa de prendre hores per preparar-se. Tot i que les noies aconsegueixen semblar enlluernadores després d’hores de treball dur i ignoren amb un somriure tots els problemes que intenten fer els seus marits, no obstant això, es produeixen petits arguments o conflictes per aquest motiu.\n2. Desajust del nivell de desig sexual\nFins i tot al segle XXI, hi ha parelles que no volen parlar de sexe. Els desitjos sexuals entre la parella si es deixen insatisfets es converteixen en un motiu de mal estat i les diferències entre parella. La vida ocupada al món actual ha separat la intimitat dels socis. Per donar suport i tenir cura dels problemes conjugals generals, s'espera que la vostra parella també estigui bé al llit. La intimitat física entre les parelles en el matrimoni porta la relació a un altre nivell.\n3. Emissió de diners al matrimoni\nEl factor que entre els dos guanya més també crea diferències. El complex d’inferioritat comença a créixer. Sobretot si la parella femenina guanya més que la parella masculina, les coses esdevenen sospitoses. I per fomentar i influir en els sentiments d’inferioritat, els parents sempre hi són. El fet que els diners et proporcionin el poder i et fa sentir segur. Per tant, qui guanya més tendència a dominar l’altre. Aquest domini l’un sobre l’altre porta les coses a una condició desordenada.\n4. L’afer extramatrimonial de la parella\nLa gent s’enamora de matrimonis de tant en tant. I això és exactament el que condueix a l’entrada d’una tercera persona en una aparent relació matrimonial aparent. Els psiquiatres diuen que les persones s’enamoren del matrimoni probablement perquè s’avorreixen de l’habitual monotonia d’un compromís a llarg termini. Podria ser una fase temporal, però passa a la majoria de parelles, fet que comporta divorci o separació temporal. El més destacable aquí és que el matrimoni és un compromís o responsabilitat a llarg termini i té els seus propis pros i contres. Ens correspon a nosaltres com ho gestionem ja que el principal repte rau en el fet de sentir-se rejovenit amb la teva parella, fins i tot després de 20 anys de matrimoni, de la mateixa manera, abans se sentia.\n5. Planificació de vacances\nAixò podria arribar a ser lleig si no esteu oberts al que ha de dir la vostra parella. Tant si aneu d’excursió a la platja com d’excursió a la muntanya, assegureu-vos de donar-li espai a la vostra parella perquè no acabi tenint discussions en lloc d’unes vacances feliços.\n6. Sempre estiguis immers en el teu treball\nHeu passat hores extres a l'oficina per aconseguir aquesta promoció? Assegureu-vos que no feu cas de la vostra parella mentre la feu. A més, no molestis el teu cònjuge portant la feina a casa. Com que això pot convertir-se en la base de moltes baralles, intenta mantenir un equilibri entre la vostra vida personal i la professional.\n7. Implicació de les ordenances\nEls sogres i els parents es converteixen en un dels motius per lluitar. Preguntes com, quina família és la més important? Especialment, els pares indis mai consideren que els seus fills siguin adults. La participació dels pares en els seus problemes conjugals crea un sentiment de conflicte entre els individus. La qüestió prioritària es genera a mesura que el nombre de pares i familiars es duplica. i la veritat és que no hi ha manera d’allunyar-se dels seus familiars.\n8. No donar temps\nAquesta és una altra raó habitual per lluitar entre parelles casades. L’estil de vida i la pressió laboral obliguen a les parelles a passar molt menys temps junts. Haureu de prendre temps per a la vostra parella.\nEls potents consells vashikaran per resoldre problemes amb la dona del marit?\nA continuació, es mostren alguns consells vashikaran que us ajuden a eliminar el conflicte entre marit i dona. Menjaven a sota.\nNo oposi automàticament a les queixes del vostre soci\nFer una pausa quan s’augmenti el conflicte\nParla de com et sents sense culpar a la teva parella\nDediqueu el màxim temps a la vostra parella\nMantingueu sempre la vostra parella feliç\nSer el suport de l’altre a l’hora de tota felicitat i tristesa\nObtenint més informació sobre la visita a continuació:\nCom es posa un lloc web en línia després de la construcció? Quins tipus d’habilitats necessita per crear un tema de WordPress? com canviar el codi csc a galaxy s7Com podria canviar potencialment el meu blog? Quants llenguatges de programació ha de conèixer un desenvolupador web? Què i Per què?Com puc guanyar diners amb l’últim lloc web? Com puc aprendre PHP i com funciona? Com puc implementar la meva idea de negoci sense diners?\nCom es poden configurar les proves de manera declarativaCom romandre productiu durant la Pandèmia COVID-19Com vendre un pis ràpid Trucs d’agents expertsPortàtils Clevo o com personalitzar i configurar el vostre portàtil per a tot el que necessiteuCOM AMB AUGMENTAR LA LLISTA DE SUBSCRIPCIÓ DE VENDES DE COMERÇ ELECTR ENIC?Com millorar la societat?Com crear una estratègia bancària digital guanyadora: visualitzacions d’expertsCom adormir-se més ràpid després d’un esgotador dia a la feina


Revisió del 10:54, 29 abr 2012\n31 octets eliminats , fa 7 anys\nAls anys finals del segle VIII va pujar al poder una dinastia àrab de xirvanxahs: els [[yazídides]], fundada per [[Yazid ibn Mazyad al-Shaybani]], general del califa, cap de la tribu [[Banu Xayban]], mort el 801. Havia estat nomenar governador d'[[Armènia]], [[Arran]] i [[Azerbaidjan]] el 787 (fins el 789) i altre cop el 799, i es va destacar en la lluita contra els [[khàzars]]. Tres dels seus fills van servir com a generals del califa i van ser governadors d'Armènia i Azerbaidjan, igual que el nét Muhammad ibn Khalid, que el 859/860 va restaurar [[Gandja]]. El seu germà al-Haitham ibn Khalid el va succeir i va poder superar els disturbis produïts a la mort del califa [[Al-Mutawàkkil (abbàssida)|al-Muttawakkil]], governant de manera quasi independent la regió que després va transmetre al seu fill Muhammad, mentre un germà seu, Yazid ibn Khalid governava [[Layzan]], al nord de Xirvan; els dos portaven el títol de ''XirvanXah'' i ''layzanXah'', i aviat es van persianitzar. Els freqüents matrimonis amb els [[Haiximites de Bab al-Abwad]] van permetre als yazídides governar aquesta comarca algunes temporades i els lligams entre les dues dinasties foren molt estretes. La capital era [[Shemakha]] que fou rebatejada Yazidiyya. Els yazídides van absorbir petits principats caucàsics al nord del riu [[Kura (Geòrgia)|Kura]], en especial [[Layzan]] i [[Khursan]] (per això dugueren els títols de ''layzanxah'' i ''khursanxah'').\nAl segle XI la dinasta va esdevenir completament persianitzada. Els noms dels sobirans passen a ser perses i els enllaços amb les famílies locals devien estar a l'orde del dia, especialment amb els prínceps locals de Shabaran, l'antiga capital, que eren de l'alta noblesa persa. La dinastia va reclamar aleshores un fictici origen en [[Bahram V|Bahram Gur]] el rei sassànida (420-438) o de Khusraw Anushirwan ([[Cosroes I]] el Just, 531-579). La força dels kesrànides estava, com altres dinasties, en els seus esclaus turcs militars professionals o [[ghulam|ghulams]], ja que patien els atacs de pobles muntanyesos com els [[alans]] i els [[georgians]]. Davant dels atacs [[oghuz]], Kubad ibn Yazid (1043-1049) va edificar una muralla de pedra amb portes de ferro a la seva capital [[YazidiyyaŞamaxı]] ([]) i va fortificar altres viles. Fariburz ibn Sallar (1063-1094) va pagar un rescat per impedir als turcmans de [[Karatigin]] de saquejar les regions de [[Maskat]] (el nom deriva del antic poble dels [[massagetes]]) i [[Bakú]] i finalment el 1067 es va sotmetre al sultà seljúcida [[Alp Arslan]] i va acordar que li pagaria un tribu anual de 70.000 dinars (després reduït a 40.000); a les monedes encunyades a Xirvan després d'aquesta any es proclama la sobirania del sultà seljúcida (les primeres que es coneixen són amb el nom de [[Malik Xah I]], que va començar a regnar el 1072) i del califa [[abbàssida]]. La dinastia va poder sobreviure; encara que sota el sultà [[Mahmud II ibn Muhàmmad ibn Màlik-Xah]] (1118-1131) el país fou ocupat pels seljúcides quan el ''xirvanxah'', que era probablement Manushihr II ibn Faridun (Manushihr ibn Kasran segons el historiador Münedjim Bashi),<ref> perPer les monedes se sap que utilitzava a més del títol de XirvanXahxirvanxah el de ''Khakan-i Kabir'' (Gran khakan), i el seu poeta panegirista va adoptar el nom de Khakani</ref> va reclamar justícia al sultà que havia anat al país de visita; el ''XirvanXah'' fou empresonat però no ho devia estar gaire temps; el poble, que volia lliure al seu príncep, va intentar aconseguir la seva llibertat però no ho va aconseguir, i els georgians van aprofitar el moment per envair el país (1122-1123), però foren rebutjats per Mahmud; l'incursió georgiana fou terrible i és coneguda com "la devastació" (''takhrib''). El visir seljúcida [[Shams al-Mulk]] fou executat per orde del sultà a [[Baylakan]], quan semble que tornava de Xirvan (maig del 1123). [[Ibn al-Athir]] no obstant diu que el sultà havia anat a Xirvan cridat per la població de [[Bab al-Abwad]] i s'havia aturat a [[Shemakha]] i estant allí es va presentar l'exèrcit georgià; però aquests es van enfrontar als seus aliats els turcs [[kiptxak]]s i es van acabar retirant. El sultà va restar un temps a Xirvan i no va tornar a [[Hamadan]] fins l'agost del 1123.\nva reclamar justícia al sultà que havia anat al país de visita; el ''XirvanXah'' fou empresonat però no ho devia estar gaire temps; el poble, que volia lliure al seu príncep, va intentar aconseguir la seva llibertat però no ho va aconseguir, i els georgians van aprofitar el moment per envair el país (1122-1123), però foren rebutjats per Mahmud; l'incursió georgiana fou terrible i és coneguda com "la devastació" (''takhrib''). El visir seljúcida [[Shams al-Mulk]] fou executat per orde del sultà a [[Baylakan]], quan semble que tornava de Xirvan (maig del 1123). [[Ibn al-Athir]] no obstant diu que el sultà havia anat a Xirvan cridat per la població de [[Bab al-Abwad]] i s'havia aturat a [[Shemakha]] i estant allí es va presentar l'exèrcit georgià; però aquests es van enfrontar als seus aliats els turcs [[kiptxak]]s i es van acabar retirant. El sultà va restar un temps a Xirvan i no va tornar a [[Hamadan]] fins l'agost del 1123.\n===Llista de governants yazídides a Xirvan===\n==Dinastia kasrànida o kesrànida ==\nA partir del segle XII la genealogia dels Xirvanxahs es un xic confosa. El nom de kasrànides o kesrànides es generalitza. Des de 1194 el shirvanXahxirvanxah ja no va reconèixer al sultà [[seljúcida]] com es veu a les monedes, però continuava proclamant la sobirania nominal del califa abbàssida. Però en realitat en aquest temps els Xirvanxahs van caure sota influència de [[Geòrgia]]. [[Giorgi III de Geòrgia]] (1156-1184), parent del shirvanxahxirvanxah, fou el seu aliat i el seu protector, especialment sobre Akhistan I (Akhsatan I) ibn Manushihr III al que va ajudar de manera decisiva en la victòria sobre una flota russa prop de [[Bakú]], i la reconquesta de [[Derbent]]; però més tard els georgians van incorporar els territoris de [[Shaki (Azerbaidjan) |Shakki]], [[Kabala (Azerbaidjan) |Kabala]] i [[Mukan]] que pertanyien a Shirvan. A la primera meitat del segle XIII es produeix una situació confosa: Ibn al Athir esmenta a un sobirà de nom Rashid (el 1122); [[al-Nasawi]] esmenta a un altre de nom Faridun ibn Fariburz (1225) i al fill d'aquest Djalal al-Din Sultan Xah; però cap dels tres apareix a les monedes i en canvi si ho fa Fariburz ibn Faridun ibn Manushihr, i després Farrukhzad I ibn Manuixihr III i Kershasp o Garshasp I ibn Farrukhzad. En aquest temps va aparèixer a Shirvan el [[khwarizmxah]] [[Ala al-Din Muhammad]] que va exigir al shirvanXahxirvanxah un tribut de 100.000 dinars.<ref> que segons al-Nasawi és el que el shirvanXahxirvanxah pagava a Malik Xah I</ref> El shirvanxahxirvanxah va al·legar que no podia pagar i que una part del país estava en mans dels georgians i finalment el pagament es va reduir a la meitat i al no poder pagar encara fou rebaixat a 30.000. Ala al-Din va expulsar del districte de Gushtaspi (a la desembocadura del Kura i de l'Aras) als funcionaris del ''xirvanxah'' i va annexionar el territori a canvi de 200.000 dinars i la cessió al príncep Djalal al-Din Sultan Xah del Mukan que el seu pare Faridun ibn Fariburz havia cedit als georgians coma dot en el matrimoni del príncep amb una princesa georgiana filla de la reina [[Rusudan de Geòrgia]] (1223-1247).\nDesprés de 1231 els Xirvanxahs van quedar subjectes als mongols i el nom del gran khan de Mongòlia apareix a les monedes; el nom del shirvanXahxirvanxah apareix també escrit però sense el títol. Després del 1256 la moneda va desaparèixer i el país va quedar a vegades sota domini del [[Il-khan]] de [[Pèrsia]] i altres sota el del khan de l'[[Horda d'Or]], fins que els [[ilkhànides]] van refermar el seu control. Caiguts els ilkhànides després del 1335 els kesrànides van subsistir altre cop de manera plenament independents, i van tornar a encunyar moneda que no portava el nom de cap sobirà, però al cap d'un temps Kai-Kaus (1344-1372) es va haver de sotmetre als [[jalayírides]] (1368) i va emetre moneda en nom de [[Uways ibn Hasan]]. Mort Kay-Kaus vers 1372 o 1373, el va succeir el seu fill Hushang, que després d'un regnat de 10 anys fou assassinat pels seus súbdits i amb ell va acabar la dinastia.\nLlavors el poder va passar a un parent llunyà de [[Derbent]], Xaihkh Ibrahim al-Derbendi, que es va reconèixer vassall de [[Tamerlà]] però es va fer independent el [] a la seva mort. Van seguir dos regnats molt llargs, pacífics i pròspers; diverses construccions notables de Shemakha i Bakú són d'aquest temps (la capital va passar a Derbent el 1437). El cap de l'orde religioso-militar dels [[safàvides]], [[Xaïkh Djunayd|Djunayd ibn Ibrahim]] va morir el 1460 en el curs d'una expedició a Shirvan; el seu fill [[Xaïkh Haydar|Haydar ibn Djunayd]] va morir també el 1488 al [[Tabarsaran]], al sud-oest de Derbent, a mans d'una coalició entre el shirvanXahxirvanxah Farrukhsiyar (o Farrukh Yasar) i el sultà [[aq qoyunlu]] [[Yakub ibn Uzun Hasan]], que temia la pujada de poder dels safàvides. Quan [[Ismail I]] va sortir del seu amagatall a [[Lahidjan]] el 1499 i va començar la lluita, va reunir a 7000 sufís de les seves milícies a [[Erzindjan]] i va fer una campanya al Shirwan on va venjar la mort del seu avi i del seu pare. El 1500 Farrukhsiyar fou mort de manera violenta. El 1502 el shirvanXahxirvanxah es va haver de reconèixer vassall [[safàvida]]. La dinastia va restar al poder sota domini persa (1502-1516) i otomà (1516-1539). Quan [[Tahmasp I]] va recuperar el control de la zona, va liquidar la dinastia i va annexionar el país que va passar a ser província de Pèrsia. Burhan Ali Sultan ibn Khalil Allah, fill d'uns dels darrers Xirvanxahs, va intentar recuperar el país amb suport otomà, sense un èxit durador, com tampoc el va tenir un fill seu, Abu Bakr ibn Burhan Ali Sultan.\n===Llista de sobirans derbèndides a Xirvan ===\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/9462125»


10 set 2017 - Més monòleg blaugrana que diàleg | Pep Riera | | Opinió | L'Esportiu de Catalunya | Notícia\nMés monòleg blaugrana que diàleg\nMessi escapolint-se del marcatge de David López durant el partit d’ahir EFE.\nMessi s’exhibeix quan vol i, si més no, posa remei a tot. I l’Espanyol no està preparat per inquietar el Camp Nou\nPassen amb relativa placidesa per al Barça els últims derbis al Camp Nou. Independentment que l’equip estigui pletòric o en reconstrucció. Messi s’exhibeix quan vol o, si més no, posa remei a tot. I, mentrestant, la recompensa a la fiabilitat de l’equip de Valverde en la lliga arriba de les concessions del Madrid al Bernabéu. Ja són quatre punts, aire per al Barça. El Camp Nou no va patir gens i es va dedicar, entre altres coses, a reactivar els crits d’“independència”, afegint-hi el de “votarem”, i a començar a veure els primers tocs de Dembéle. L’Espanyol no està a punt encara per inquietar el Camp Nou.\nNormalment els partits són un diàleg. Però hi ha vegades en què semblen dos monòlegs. Així va arrencar el derbi ahir al Camp Nou. L’Espanyol va fer una exposició convençuda del que vol que sigui solidesa defensiva i el Barça va intentar exposar la reactivació del seu joc en atac. Tots dos equips tenen qüestions existencials per resoldre i en el cara a cara, més que mirar-se l’un a l’altre, es van mirar ells mateixos. Els bons moments de l’Espanyol de Sánchez Flores de la temporada passada van arribar quan ja havia aconseguit consolidar una estructura defensiva més o menys fiable. I per afrontar la visita al seu rival ciutadà va presentar d’entrada aquests fonaments defensius. I el Barça té el dubte existencial de com tornar a trobar la manera de generar joc, més enllà de fer arribar la pilota al trident. Entre altres coses, perquè aquest estiu el trident s’ha desfet i a ningú, ni a ell mateix, interessa que Dembélé sigui vist com una nova versió de Neymar. Ell vol ser ell mateix, però de moment Valverde se’l va guardar a la banqueta. Si més no d’entrada.\nEl punt de partida del tècnic basc en la veritable arrencada de la temporada, en el primer partit postmercadeig, va ser alinear un onze amb jugadors que ja tenia abans de la primera jornada. Amb Semedo i Deulofeu, però sense Paulinho i Dembélé. El dibuix sí que és nou, bàsicament per la posició de Messi, que ha abandonat la demarcació d’extrem dret per ocupar la de fals nou, inventada per a ell per Pep Guardiola. I encara que s’adjudiqui a Valverde l’esquema 4-2-3-1 com el seu preferit, continua fent jugant el seu Barça amb un 4-4-2 o 4-3-3, en què Messi és una línia ell mateix, ja sigui com a punt del rombe del mig de camp o com a tercer atacant. Això fa que els dos puntes no siguin ni extrems ni davanters centre, excepte en moments circumstancials. Suárez va jugar una mica tirat cap a l’esquerra i Deulofeu, cap a la dreta. Són els laterals els que obren les bandes i els interiors, Iniesta i Rakitic, acompanyen Messi en les combinacions ofensives, encara que l’argentí també entra en contacte directe amb Sergio Busquets, un efecte positiu del fet de jugar amb les línies molts juntes. L’exposició dels blaugrana va ser força decent.\nL’equip de Sánchez Flores, d’entrada, va aconseguir el que volia, contenir el Barça. A mitjan primera part tenia la situació força controlada. Però la seva solidesa es va trencar per un gol en què Messi estava en fora de joc. Després del primer gol, es va veure obligat a deixar el monòleg i entrar en diàleg amb el Barça. Va sortir a l’aventura i, abans que pogués treure’n fruit, Messi li va clavar el segon gol en un contraatac. Poc importava que l’equip de Valverde estigués més desdibuixat que quan el partit estava empatat a zero.\nEl diàleg de la segona part va ser poc estimulant. El Barça va assajar una versió més conservadora, més en el sentit de no prendre riscos que de dedicar-se a defensar. I la veu de l’Espanyol amb prou feines es va sentir, perquè es va quedar sense veu cada vegada que es va apropar a la porteria. Tant els blaugrana com els blanc-i-blaus hauran de continuar dialogant amb ells mateixos per saber cap a on van. Els blaugrana, això sí, amb més bona cara.\nL'Esportiu. Nacional 10-09-2017 Pàgina 28\nL'Esportiu. Girona 10-09-2017 Pàgina 32


Publicat el 06/11/2021\nPhongsaya Limpakhom / Depositphotos Inc.\nLa muntanya més bonica de la Xina\nHuangshan, coneguda com “la muntanya més bonica de la Xina”, va ser aclamada per l’art i la literatura durant bona part de la història xinesa. Avui provoca la mateixa fascinació per als visitants, poetes, pintors i fotògrafs que acudeixen en pelegrinatge. Prop de 3 milions de turistes visiten el parc cada any.\nEl mont Huangshan ha tingut un paper important en la història de l’art i la literatura a la Xina des de la dinastia Tang, al voltant del segle VIII, quan una llegenda datada de l’any 747 va descriure la muntanya com la lloc de la descoberta de l’anhelat elixir de la immortalitat. Així, es va convertir en un imant per als ermitans, poetes i paisatgistes, fascinats pel seu espectacular paisatge muntanyós format per nombrosos cims granítics, molts de més de 1.000 m d’alçada, que emergeixen a través d’un mar perpetu de núvols.\nDurant la dinastia Ming (al voltant del segle XVI) aquest paisatge va inspirar l’escola de pintura Shanshui (“muntanya i aigua”), els mestres de la qual incloïen els artistes Jian Jiang, Zha Shibiao, Mei Oing, Xugu i Xue Zhuang. El més famós de tots va ser Shi Tao, l’assaig del qual, “Comentaris sobre les pintures del monjo carabassa amarga”, és una de les obres més reconegudes de la literatura xinesa.


En aquests dies de petons i abraçades\nPublicat en el llibre COMUNICAR-SE, TOT UN ART de Ramon Sangles (2a edició, Edicions SPD, Barcelona, 2010, pàg. 33)\nEls petons i les abraçades\nTant en els petons com en les abraçades fem servir un llenguatge no verbal altament significatiu i penetrant. A l’home i a la dona aquest llenguatge els fa bé i l’han de fer servir. De tota manera, com sempre, però en aquest punt més que en cap altre, es pot pecar per defecte o per excés. El punt dolç, doncs, on es troba? Jo el situaria en la disponibilitat, però no en la necessitat. Si tenim la sort de poder rebre i oferir petons i abraçades, perfecte! Ei!, també poden embafar. Tanmateix, si aquesta oportunitat no es presenta, vés a saber per quines circumstàncies de la vida, hom no s’ha pas de sentir frustrat o fracassat en la relació d’amor. Els mendicants d’afecte fan força pena; els qui no n’admeten, creen rebuig.\nEls petons i les abraçades, com han de ser? Sovint, en el comiat d’una carta, fins i tot escrita a una persona que no hem vist mai (o que no abraçaríem si la tinguéssim al davant), diem, més que res per educació i elegància: «Una abraçada», o «Un petó» si hi ha molta franquesa. En general, però, hem de distingir entre grau de familiaritat i situació. Si hi ha coneixença i amistat, els petons i les abraçades va bé que hi siguin, però fets amb molta discreció segons en quin lloc o ambient ens trobem. Jo diria que en llocs molt institucionalitzats (en congressos, en convencions, en parlaments, en esglésies...) amb una bona encaixada de mans ja n’hi hauria d’haver prou. Petons i abraçades hi són excessius. En aquests llocs s’hi ha de sacrificar la bona coneixença i amistat per una general cordialitat i acceptació de tothom.\nTampoc no hi hauria d’haver petons i abraçades la primera vegada que dues persones es coneixen o quan són presentades per un tercer. Una bona encaixada de mans ja trava amistat. Sí que podem fer ja un petó després d’haver dinat o estat una bona estona junts amb el nou conegut. Quan dues persones es fan un petó estableixen o renoven entre elles l’amor i l’amistat. El petó representa una salutació calorosa i d’estimació prolongable i respectuosa. Els petons solen fer-se a una banda i a l’altra de la cara fent que els llavis, flonjament girats a l’exterior en forma arrodonida, toquin l’altra cara però sense ensalivar-la. Els petons no suposen tanta intimitat o donació com les abraçades, per bé que els fets boca a boca sí que en connoten.\nLes abraçades tenen les mateixes peculiaritats dels petons però van un xic més enllà. Quan dues persones s’abracen es comprometen a escoltar-se, a obeir-se, a estimar-se, a ser l’una per a l’altra perquè entre elles hi ha ja certa intimitat. De tota manera, les abraçades poden revestir matisos molt diversos i significats molt diferents: per una banda, poden ser fluixes o intenses; per l’altra, breus o prolongades. Una abraçada que comprimeixi excessivament un cos a l’altre no és satisfactòria; va més bé que, dins la intensitat, hi hagi un punt de respiració o de deseiximent; els dos cossos no s’han de percebre enrigidits sinó flexibles i com gronxant i elevant-se. I, pel que fa a l’abraçada fluixa, no ha de servir per a fer entendre a l’altre que després es mantingui a quatre pams de distància.\nReferent a la duració, les abraçades breus equivalen a una salutació entranyable; les abraçades llargues connoten enamorament, possessió, donació. Sols haurien tenir lloc quan entre dues persones hi ha ja el fet de compartir la vida d’alguna manera o altra.\nPublicat per Joana a 9:55 Cap comentari:


Vila-real lidera els programes de contractació de joves en atur amb la incorporació a l'Ajuntament de 55 persones - Diari Millars, informació local en valencià.\nL’alcalde, José Benlloch, la tinent d’alcalde Silvia Gómez i el regidor d’Economia, Xavier Ochando, donen la benvinguda als beneficiaris dels programes Avalem Joves+ de la Generalitat, que suposen 1,2 milions d’euros d’inversió.\nL’Ajuntament de Vila-real ha incorporat este matí els 55 joves, menors de 30 anys, contractats per un període entre set mesos i un any dins dels programes Avalem Joves+ de la Generalitat. Les contractacions han suposat una inversió d’1,2 milions d’euros, dada que situa Vila-real com el primer municipi en inversió en estos plans de tota la Comunitat en termes relatius i el quart en xifres absolutes. Els nous empleats municipals s’incorporaran als diferents departaments per a treballar en l’estratègia de ciutat i col·laborar en la preparació de la tercera convocatòria dels fons europeus Edusi.\nL’alcalde de Vila-real, José Benlloch, acompanyat de la tinent d’alcalde Silvia Gómez i del regidor d’Economia, Xavier Ochando, ha donat la benvinguda este matí als participants en el programa, amb el qual s’eleven a 250 les persones que han resultat beneficiàries enguany en els diferents plans d’ocupació de la Generalitat. “En només dos anys, i malgrat arrossegar un deute heretat de 40.000 milions d’euros, hem passat de no rebre ni un euro de la Generalitat per a contractar ningú als 2,5 milions amb els quals comptarem enguany. Açò és invertir en les persones i no en les grans obres buides de contingut a les quals ens tenia acostumats el PP, com la pròpia BUC que rep a estos 55 joves. Un espai que ha passat en sis anys de ser una biblioteca sense llibres, un contenidor sense contingut, a un espai de talent i coneixement”, argumenta l’alcalde.\nLa consignació d’1,2 milions en les contractacions del Pla de Garantia Juvenil –dels quals 991.000 euros corresponen a la Generalitat i 230.000 euros, a l’Ajuntament- situa a Vila-real al capdavant en inversió de tota la Comunitat. “Mentre en municipis amb major població, s’han tramitat moltes menys contractacions, a Vila-real som capdavanteres en termes relatius i els quarts de la Comunitat en xifres absolutes”, valora Benlloch. En esta línia, l’alcalde s’ha referit a municipis com Gandia, amb 76.000 habitants i només 10 contractes, Benidorm (69.000 habitants, 8 persones contractades) o Sagunt (65.000 habitants, 15 contractes).\n“Fins fa només dos anys, amb el Partit Popular en la Generalitat, a Vila-real les inversions passaven de llarg. Ara, les ajudes s’atorguen per mèrits propis i amb criteris objectius”, valora Ochando, qui destaca també que el programa autonòmic de contractacions en pràctiques arreplega el testimoni de les beques Vilabeca, impulsades en 2012 de manera pionera a Vila-real. “És un orgull que el nostre programa de beques municipals haja servit d’exemple i referència perquè la Generalitat engegue ara estes ajudes, que ofereixen als joves una primera experiència laboral, al mateix temps que la ciutat es beneficia també del seu talent i la seua capacitat”, detalla el responsable d’Economia. Igual que en els programes Vilabeca, també s’han previst sessions de tutorització, formació i creativitat amb els joves que s’incorporen a la plantilla municipal.\n“L’any 2012, vam posar en funcionament de manera pionera un programa de beques perquè era l’única cosa que el Govern central i la Generalitat ens permetien fer per a lluitar contra l’atur. Ara, per fi, tenim un Consell que pensa en les persones i no en les grans obres”, agrega Benlloch.\n“Estos 55 joves aportaran a l’Ajuntament una injecció d’aire fresc, per a treballar en l’estratègia de ciutat a partir de les nostres quatre grans marques i també per a preparar la tercera convocatòria d’ajudes Edusi que anem sol·licitar per a seguir avançant cap a la Vila-real del 2020”, conclou.\nPost més nousAmparo Marco afirma que “garantir la seguretat de Castelló és una prioritat”\nPost més vellsL’Alcora celebra una gran festa infantil a la Pista Jardí


admin | Escola Ítaca\n2021, una festa de Carnestoltes diferent!\nLa setmana passada vam celebrar la festa de Carnestoltes d’una manera diferent, però vam intentar mantenir al màxim l’essència d’aquesta tradició.\nDilluns 8 de febrer va venir a l’escola el rei Carnestoltes acompanyat del seu seguici i ens van llegir un pregó amb les consignes que havíem de complir durant la setmana. Tot això ho vam poder veure en vídeo, cada grup a la seva aula, per mantenir les mesures de seguretat de la COVID-19.\nDivendres, per acabar la setmana, vam fer moltes coses:\nPel matí, vam esmorzar coca i xocolata. Va ser genial!\nPer la tarda, vam fer una desfilada on cada grup va poder lluir les seves disfresses. Com que estem treballant el projecte interdisciplinari sobre Badalona, les disfresses estaven relacionades amb diferents temàtiques de la nostra ciutat. Infantil i Cicle Inicial ho van celebrar dins l’edifici, i Cicle Mitjà i Superior ho van fer al pati.\nVam ballar i riure molt, va ser molt divertit.\nA continuació podreu veure algunes fotos i vídeos de com va ser la setmana:\nEn primer lloc, l’arribada del rei Carnestoltes amb el seu seguici, seguit de la lectura del Pregó:\nI, per acabar, podreu veure com va ser la desfilada del divendres 12 a la tarda, la tant de petits com de grans:\nPer acabar, us deixem amb una carpeta amb FOTOS i VÍDEOS de la desfilada de cada curs, per qui ho vulgui veure.\nL’escola Ítaca participa en els “Projectes amb oportunitats d’èxit educatiu a favor de l’alumnat en centres educatius públics (POEFA)”\nAquesta actuació forma part del Programa d’orientació i reforç per a l’avanç i suport a l’educació del Ministeri d’Educació i Formació Professional, que està cofinançat pel Programa operatiu d’ocupació, formació i educació del Fons Social Europeu 2014-2020\nTaller de construcció de “cajones” i de percussió per l’alumnat de Cicle Superior.\nTaller de robòtica per l’alumnat de Cicle Superior i Cicle Mitjà.\nTaller de lectura per l’alumnat de Cicle Inicial.\nConcert d’hivern 2020!\nAquest any, degut a la situació sanitària, no hem pogut realitzar el nostre tradicional concert d’hivern on convidem a les famílies de l’alumnat d’Educació Infantil a venir a veure als seus infants damunt de l’escenari, cantant una cançó.\nPerò, a canvi, aquesta situació ens ha permès treballar la cancó del concert d’hivern d’una altra manera, fent gravacions, fent un petit muntatge digital, i ha sigut pràcticament com “gravar un vídeoclip”. L’Escola ha sabut donar la volta a la situació per oferir una nova oportunitat d’aprenentatge a tots els nostres infants, tant d’Infantil com de Primària.\nEsperem que us agradin els “vídeoclips” que ha realitzat el nostre alumnat amb l’ajut de les seves mestres!\nCançó de P3:\nCançó de P4:\nCançó de P5:\nCançó de “Comunitat de petits” (1r i 2n):\nCançó de la “Comunitat de mitjans” (3r i 4t):\nCançó de la “Comunitat de grans” (5è i 6è):\nI, per acabar, us deixem amb aquesta bonica imatge amb la que l’escola us desitja bones festes i bon any nou:\nPubliquem un seguit de llistes relacionades amb el procés de preinscripcions:\nllista amb l’oferta de places definitives.\nSi teniu algun dubte truqueu al mòbil 603204160 o escriviu al correu de l’escola direccioescolaitacabdn@gmail.com\nEn tot moment podeu consultar el calendari amb totes les fases d’aquest procés i la seva durada.\nHem fet canvi en el calendari de les reunions d’inici de curs.\nLa reunió general d’inici de curs, de totes les famílies de l’escola, serà el dijous 10 de setembre a les 10h. La realitzarem al pati de l’escola, a l’aire lliure mantenint la distància de seguretat.\nA més a més hi haurà una reunió específica de P3 també dijous 10 de setembre (a les 11h) al pati mantenint la distància de seguretat. No hi assistiu amb infants.\nTothom ha de portar mascareta i només hi pot assistir un membre per família.\nObrim el pati al barri\nPer a que els nostres infants puguin gaudir d’un espai dirigit amb monitors/es. Consulteu aquí tota la informació relacionada:\nCalendari, horaris i escoles que obren el seu pati.\nMesures de seguretat per gaudir del pati obert.\nCircular de final de curs\nConsulteu la circular de final de curs per accedir a informació important relativa a l’acabament del curs escolar.\nAjuts de menjador escolar pel curs 2020-2021\nPodeu consultar tota la informació relacionada en aquest document.\nPla de reobertura de centres al mes de juny de 2020\nUs adjuntem informació on s’expliquen tots els detalls i condicions d’aquest pla de reobertura per quan entrem en fase 2, i també podreu trobar els models de declaració responsable per a cada etapa:\n(fer clic a la imatge)\nDeclaració responsable (famílies d’infants d’Educació Infantil)\nDeclaració responsable (famílies d’infants d’Educació Primària)\nÍtaca amb el cor obert!\nL’escola us regala aquest vídeo per tots els alumnes de l’escola!


Treballs Premiats (X PFMZ, març 2017)\nCATEGORIA SOCIAL-CULTURAL (2.000 euros)\n"Programa Lecxit – Lectura Per a L’Èxit Educatiu"\nLECXIT és un programa que té per objectiu incrementar l'èxit educatiu dels infants a través del treball per la millora de la seva comprensió lectora. La clau de LECXIT està en treballar de forma lúdica i amena gràcies al voluntariat i a la implicació de l'entorn dels nens i nenes que participen en el programa. Així, el programa funciona gràcies a la col•laboració de ciutadanes i ciutadans que acompanyen els infants en la lectura en sessions individuals 1x1 d’una hora a la setmana durant tot el curs escolar. També és clau la participació de les escoles, amb les quals es creen ponts pedagògics, i de les famílies, que disposen de material de suport per incentivar la lectura a casa. El programa estableix vincles amb entitats de l'entorn de l'escola, com entitats culturals i socials, biblioteques o mitjans de comunicació, per fer partícip el teixit local d'aquest procés.\n"Avança + Tastaoficis"\nEl projecte Avança+ Tasta Oficis es un projecte de nova oportunitat educativa adreçat a joves d’entre 16 i 18 anys que han abandonat el circuit escolar i es troben en situació de vulnerabilitat social i que té per finalitat d’orientar i capacitar els joves per afavorir el seu retorn al sistema educatiu i treballar per a la millora dels seus hàbits i competències. A través de l’aprenentatge d’oficis es treballa de forma integral l’adquisició de valors i competències que s’apliquen a projectes de caire comunitari. Es treballa per a vincular als joves dins una xarxa de diferents agents educatius i socials que poden ser d’interès per a ells i que l’introduiran en un context més normalitzat i els ajudaran a sentir-se més vinculats al territori. El projecte es duu a terme des de l’any 2011 i se’n realitza una edició cada curs escolar.\nAssociació Japi-Joves i projectes per a la Inclusió\n"El Projecte Turuta: Vers una Economia a Favor de la Comunitat i el Canvi Social "\nL’Associació ECOL3VNG és la creadora i impulsora del Projecte Turuta. Consisteix en la implementació i utilització a Vilanova i la Geltrú, d’una unitat de valor d’intercanvi i complementària a l’euro -coneguda popularment com a moneda social-, que permet a la comunitat intercanviar béns i serveis i que dinamitza l’economia local, els productors i productes de proximitat, la cohesió i el compromís social i les relacions de bon veïnatge, creant un ecosistema econòmic local que possibilita l’enriquiment mutu i també la creació d’un mercat social -el Mercat de la turuta- que es va construint, a l’hora que es produeixen les interaccions relacionals i transaccions entre els membres que la utilitzen, creant un cercle de benestar, resiliència i confiança mútua. S’obté realitzant dedicació voluntària en projectes de transformació social aprovats per l’entitat. També fent transaccions entre socis/es.\nCATEGORIA EDUCACIÓ (2.000 euros)\n"Inventors4Change.Inventors pel Canvi"\nInventors4Change és la continuació d’un projecte d’innovació educativa per a col·lectius vulnerables que va néixer a l’Índia l’any 2009, que després s’ha importat amb èxit a escoles desfavorides de Girona i Salt (2011-2015), i que durant els tres últims cursos acadèmics s’ha anat ampliant, tot incorporant nous centres i connectant les escoles de l’Índia amb les de Catalunya (2013-2017). El projecte fomenta l’Educació per a la Ciutadania Global tot connectant infants de l’Índia i de Catalunya, i promovent que creïn projectes col·laboratius fent servir eines digitals i multimèdia. Cada curs, durant uns mesos, es creen equips mixtos Índia-Catalunya, i els nens investiguen un tema social (drets dels nens, igualtat de gènere, refugiats, etc.), comparteixen el que han descobert a través de blogs i videoconferències, i finalment creen col·laborativament històries digitals, que comparteixen en obert per Internet.\nUdiGitalEdu / Universitat de Girona\n"RETRAT SOCIAL. Exercici de mediació artística mitjançant el retrat fotogràfic i l’entrevista"\nL’experiència educativa que us presentem fa servir la fotografia i l’entrevista com a eines d’exploració de l’entorn. Neix de la visita a l’aula de l’artista català Àlvar Calvet que dedica gran part de la seva obra a conèixer i donar veu a diferents col·lectius socials a través de la pintura col·lectiva i l’entrevista, entre d’altres mitjans. La proposta didàctica desenvolupada té a veure amb la mediació artística perquè afavoreix noves percepcions cap a un mateix i cap a l’entorn, i consistia en retratar fotogràficament un col·lectiu triat pel propi alumnat i donar-lo a conèixer, ajudant-se també del testimoni oral. Es va portar a terme amb l’alumnat de cultura audiovisual de 1r de batxillerat de l’Institut Antoni de Martí i Franquès (Tarragona) durant el curs 2015/2016.\nInstitut Martí i Franquès\n"Grans i petits: aprenem plegats. Projecte Inter generacional”\nEns trobem davant un món cada cop més envellit, on les relacions entre generacions cada cop són més allunyades.Per aquest motiu, l’any 2008, la Unió Europea organitzà unes jornades sobre “La solidaritat Inter generacional per aconseguir una societat cohesionada i sostenible” a Brado (Eslovènia). En aquestes jornades s’inicià un procés per l’elaboració de polítiques que ajudin a promoure una millor solidaritat i cooperació entre generacions.Des de l’equip d’aminació de la Residència d’avis de La Mallola, molt pròxima a la nostra escola, ens van proposar dur a terme una experiència Inter generacional, de la que es beneficiarien tant els avis com els nostres alumnes.Calia buscar un espai comú amb l’objectiu fonamental del coneixement i la construcció mútua. Vam partir de les capacitats mantingudes dels avis i les capacitats potencials dels infants Per això han de ser activitats on tots els participants han d’estar al mateix nivell i puguin treballar d’igual a igual, deixant de banda estereotips relacionats amb l’edat. Durant el mes de maig de 2013 vam tenir una reunió amb la responsable de l’equip d’animació de la residencia per engegar el projecte. Es va decidir que els alumnes de 4t de primària serien els més adients, establint el curs de forma fixa de tal manera que tots els alumnes del nostre centre hauran passat per l’experiència quan finalitzin l’escolarització. Des de llavors s’ha integrat a la programació anual del centre. Les trobades són periòdiques, i amb activitats que no produeixen frustració per incapacitat de poder realitzar-les, sobre tot per part dels avis, doncs la majoria d’ells tenen diverses dificultats motrius, sensorials o cognitives. Es realitzen conjuntament: avis-nens, com a iguals, establint-se uns vincles molt importants i carregats de valors, són els infants els qui s’han d’adaptar al ritme dels avis.\n"Un espai d’educació, cultura i pau per als refugiats"\nEl tancament de la frontera amb Grècia per part de l’Antiga República Iugoslava de Macedònia el 9 de març de 2016 va suposar el bloqueig de la ruta dels Balcans Occidentals que seguien milers de refugiats per a arribar al centre d’Europa, i com a conseqüència, va provocar una emergència humanitària.A Idomeni, darrer poble de Grècia, van quedar atrapats uns 14.000 refugiats, 4.000 dels quals eren nens. Provocant la Pau va organitzar una missió humanitària al camp de refugiats d’Idomeni. Com estem especialitzats en col·lectius infantils i juvenils en greu risc, ens vam centrar en l’atenció als menors. Per experiència, sabíem que aquell camp de refugiats es podia allargar en el temps i vam pensar que era necessari un espai educatiu digne.\nProvocant la Pau