ACIC - El Setè Punt 11-12 (2007-2008): Documental "Per una cultura a l’abast de tothom”\nDocumental "Per una cultura a l’abast de tothom”\nDurant aquests 15 anys l’ACIC ha anat veient que un dels camps prioritaris en què calia centrar la nostra lluita era l’àmbit de la supressió de les anomenades barreres en la comunicació, és a dir, en tot allò que faci més real una accessibilitat plena a la informació i a la cultura. En aquest sentit, l’any 2000 vam elaborar la primera versió del document “Per una cultura a l’abast de tothom” en el qual, a més a més de centrar el nostre interès en tot allò que es relaciona amb l’accés a la informació i a la cultura, repassàvem els grans sectors culturals (patrimoni arquitectònic i natural, museus, teatres i cinema, biblioteques, fires i esdeveniments populars) i concretàvem els problemes bàsics d’accessibilitat així com les possibles solucions. Aquest document va anar guiant la nostra feina d’elaboració de propostes concretes, de participació en comissions de treball, d’assessorament com a usuaris en iniciatives d’accessibilitat, etc.\nPerò aquest 2007, i en el marc de la celebració dels nostres 15 anys, vam valorar la possibilitat de traslladar allò que era essencial del nostre document, tot fent les modificacions necessàries, a un suport documental. Consideràvem que el tema de l’accés a la informació i a la cultura continua essent un gran desconegut i, malgrat algunes experiències molt interessants, continua essent un terreny gens treballat ni valorat des de les institucions culturals, ja siguin de titularitat pública o privada. El fet de disposar d’un documental àgil i entenedor, d’una mitja hora de durada, podria ser una bona eina per donar a conèixer la necessitat i la viabilitat de fer que la cultura d’aquest país també estigui a l’abast de les persones amb ceguesa o deficiència visual.\nEl documental, que porta el mateix títol del nostre primer document sobre aquesta qüestió, repassa els grans sectors de la cultura i, fent servir de referència experiències interessants, més o menys consolidades, de diversos àmbits i de diversos punts del país, presenta els criteris i recursos bàsics que, d’una manera sovint ben senzilla i no massa costosa, posen al nostre abast d’una manera molt directa les diverses manifestacions i expressions culturals.\nEl documental, a més a més de la introducció i la conclusió, s’estructura en tres parts fonamentals: En la primera es parla del patrimoni cultural i natural: patrimoni arquitectònic, espais naturals, museus, exposicions, fires. En el segon es repassen els temes relacionats amb els espectacles: òpera, teatre, cinema i televisió. Finalment, en el tercer bloc es comenta tot allò relacionat amb l’accés a la informació: sistemes de lectura, biblioteques, Internet i webs accessibles.\nEn el documental hi intervenen persones significatives que aporten la seva experiència: Rosa Gratacòs, professora emèrita de la Universitat Autònoma de Barcelona; Maria José Anía de l’empresa Com Access; Albert Vidal i Llorenç Blasi, audiodescriptors; Llorenç Sabaté, coordinador d’accessibilitat de la Universitat Oberta de Catalunya.\nPel que fa a l’accessibilitat dels continguts, tots els encapçalaments d’apartats, noms i referència de les persones que parlen, títols de crèdit, etc, apareixen simultàniament en suport visual i auditiu. Per altra banda, la veu en off que és present de manera contínua durant tot el documental, situa l’espectador en relació amb les imatges que s’estan veient en aquell moment. En relació amb les persones amb deficiències auditives, disposem d’una versió del documental amb subtítols en castellà.\nPodeu veure el documental des de la nostra pàgina web, on hi trobareu l’enllaç a youtube (dividit en tres parts), o ens el podeu demanar.\nTot seguit podeu llegir la transcripció de la taula rodona que es va dur a terme el mateix dia de la presentació d’aquest documental a Barcelona, el 15 de desembre de 2007, just després de la seva projecció. En aquesta taula van intervenir tres persones molt significatives en el camp de les experiències de fer accessible la cultura: Rosa Gratacós, Imma Alemany i Mònica Surís. A la nostra web podeu escoltar la gravació de la taula i de les intervencions posteriors.\nJoan Heras (ACIC):\nReprenem aquest acte de celebració dels 15 anys d’ACIC amb la segona part després d’haver vist el documental que esperem que us hagi agradat. Doncs ara ve una segona part que a nosaltres ens fa especial il·lusió. Hem dedicat temps i esforços per fer el documental, però és cert que aquest documental no l’hauríem fet si, per una banda, nosaltres no fóssim tossuts i pesats com una entitat que treballa en aquest camp i, per altra banda, si no hi hagués hagut persones en aquest país, com les tres amb les que tenim el plaer de compartir aquesta taula, que des de fa més o menys anys -algunes des de fa molts anys, altres des de no en fa tants, però totes amb intensitat i constància i amb ganes- han fet aportacions decisives en l’àmbit de l’accessibilitat a la cultura per a les persones amb discapacitat, un àmbit que, com hem comentat abans, és un àmbit molt oblidat i molt maltractat i molt deixat. Les seves aportacions han estat i són importants i es podrien considerar illes de realitat i d’esperança en un àmbit en què l’accés a la cultura es podria definir com un desert en el qual les institucions s’han caracteritzat per la ignorància més clara. Però en tot desert hi ha oasis en els quals la curiositat i l’esplendor són importants, són les coses que donen sentit.\nEn el moment de planificar aquest acte vam pensar que seria molt interessant que, a més a més de projectar i presentar el documental, una segona part molt complementària seria poder comptar amb les persones que han vingut i acceptat de ser-hi. Hem de confessar que, encara que quedi malament dir-ho, ens ha costat molt poc que vinguessin perquè entre les tres convidades a la taula i la nostra entitat hi ha relació de fa tems i la voluntat de col·laborar la tenen molt clara. Nosaltres no volem fer res més que presentar-les. Només hem demanat que durant 15 minuts ens exposin la seva trajectòria: com han arribat al camp de l’accés a la cultura per a les persones amb discapacitat visual, les seves experiències en aquest camp i també que ens apuntin una reflexió sobre la realitat actual (què està passant o, potser hauríem de dir més encertadament, què no està passant, (perquè passa poc en aquest camp i en aquest país).\nAra elles intervindran i desprès tindrem un espai per fer una part molt necessària en una taula que és el debat entre la taula i tots, perquè tots puguem compartir, expressar i comentar les coses que elles ens aportin, les coses que hem vist en el documental i totes les idees i comentaris que vulguem. Pensem també que una part d’intervencions obertes per part del públic o de la taula és necessària perquè estrictament tenim pocs àmbits en què la reflexió sobre l’accessibilitat a la cultura es pugui fer. Aleshores vam pensar que no quedaria prou bé, que no seria just ni lògic ni aniria en la línia que nosaltres defensem de la participació de base, de la participació activa de tothom, si només féssim unes petites conferències, sinó que calia també el debat, perquè al capdavall, l’accés a la cultura és una acció de tots. No dic res més i dono la paraula a la Rosa Gratacós, que fa molts anys que treballa en aquest àmbit. Hi ha aquí persones que tenen una edat respectable que ja van viure quan eren tendres criatures experiències amb ella, en un moment en que parlar d’accés a la cultura en aquest país per persones cegues era impensable. Durant molts anys ha estat professora -ara emèrita- de la Universitat Autònoma de Barcelona i té una llarga trajectòria en aquest camp. Voldria recordar que no fa massa va presentar un llibre que és un bon document de recull d’experiències i de reflexions en aquest terreny. És un document teòric i pràctic necessari i imprescindible. La biblioteca de l’ONCE ja el té disponible en suport sonor. Rosa, quan vulguis.\nBon dia a tothom, en primer lloc donar les gràcies per convidar-me a la presentació del vostre documental sobre la reivindicació de l’accés a la cultura. Sempre és un plaer veure com una associació té tantes ganes de treballar per possibilitar una integració social. Esperem que, tal i com ha dit abans la Neus, no costi tant d’esforç i que sigui una cosa absolutament habitual el que la cultura estigui a l’abast de tothom. Quan dic tothom vull dir tots els ciutadans, tinguin la mancança que tinguin. Respecte al vídeo, crec que és un magnífic recull de totes les coses que es poden fer o que s’haurien de fer. Penso que és un bon document per presentar a tothom, però sobretot a l’administració o a les autoritats responsables de la programació cultural dels ciutadans. Perquè sovint no ho tenen en compte, ho saben, ho escriuen, però no s’arriba a aquesta realitat. En canvi si se’ls demostra, se’ls ensenya, i es veu que hi ha realment un interès, podria ser que les coses canviessin. Fa molts anys que esperem que canviïn.\nLa meva trajectòria personal respecte a l’accés a la cultura comença als anys 70, i la meva aportació a tal reivindicació ha estat en tres àmbits: ENSENYAMENT, RECERCA i DIFUSIÓ. Tots tres tenen en comú que sempre hi aprenem mètodes, estratègies, entre d’altres coses, i sempre hi descobrim nous problemes, noves solucions, noves valoracions.\nRespecte a l’educació, la meva tasca la vaig dur a terme a l’AULA EXPERIMENTAL DE DEFICIENTS VISUALS DE TORREBONICA. La inquietud per poder fer arribar l’art i la seva expressió en les arts plàstiques, em portà a estudiar una alternativa creativa propera a les experiències artístiques que es realitzaven en les programacions educatives vigents. També em portaren a indagar en estudis d’altres països, principalment França, que posteriorment varen continuar en una relació i col·laboració professional molt valuosa per a tots. Recordo en aquesta època les visites als Museus d’Art i també visites corresponents a d’altres matèries que eren bàsiques com estímul dels nostres treballs, tenint sempre com a escenari, la programació de l’Aula Experimental.\nPosteriorment, vaig continuar els meus estudis sobre diversos modes d’interactuar en l’entorn i aprofundir i indagar al mateix temps sobre la problemàtica vinculada a l’educació artística i al patrimoni cultural. Aquesta tasca la vaig dur a terme des de la Universitat Autònoma de Barcelona i l’he continuat fins avui ampliant-la amb la difusió cultural per mitjà del disseny i realització d’itineraris artístics tals com les visites a museus i exposicions com per exemple el Museu d’Art Contemporani, el Museu d’Història de Catalunya i la Fundació Miró; o al patrimoni arquitectònic tal com el Monestir de Sant Cugat, el Parc Güell, i la Seu de Lleida. Totes aquestes visites tenen com a finalitat conèixer i apreciar el patrimoni cultural i l’art per part de les persones invidents.\nTots els estudis que hem realitzat ens fan descobrir i ens incentiven a treballar perquè encara queda molt camí per recórrer i descobrir per trobar noves vies que ens condueixin a no perdre l’esperança, i que sigui una realitat el fet de poder gaudir de l’art i del patrimoni cultural que, recordem-ho, és de tots.\nMoltes gràcies per la teva intervenció, després tindrem ocasió de seguir parlant i comentant entre tots. Hem parlat un parell de vegades de França, que possiblement és una de les referències imprescindibles, EVIDENTMENT no l’única, però és molt imprescindible en el camp de les experiències pel que fa a la cultura a l’abast de tothom. Possiblement perquè França és un estat força més europeu que el nostre en aquest sentit. Passem la paraula a l’Imma Alemany que\nja fa uns quants anys que està treballant en aquestes qüestions. Nosaltres la vam conèixer quan treballava a l’institut municipal de persones amb discapacitat, ja fa uns quants anys d’això. I d’una forma molt especial vam tenir molta relació amb ella perquè va ser la responsable dels programes d’accessibilitat del fòrum 2004. Abans la Montserrat Trias ha comentat que l’inici o origen d’aquest documental que avui hem presentat es troba en el nostre document que porta el mateix títol que el documental: “per una cultura a l’abast de tothom”. La primera versió la vam fer al 2000 pensant en el fòrum 2004 com a referència, com a esdeveniment important i com a punt d’inflexió d’allò que havia de ser l’inici d’un disseny de la cultura per a tothom. Des d’aquell moment, el nostre document va funcionar i en aquest cas concret i centrant-nos en l’àmbit del que va ser el fòrum, l’Imma Alemany en va ser la responsable. Cal dir que en aquell moment també va treballar molt estretament amb l’Ignasi Terraza, que avui hem tingut la sort de tenir present amb una bona part de la música del documental. L’Imma, després del fòrum 2004, va seguir treballant en aquest àmbit i actualment està treballant en la fundació, Desenvolupament Comunitari. Va ser responsable també de les mesures d’accessibilitat per a tothom a l’exposició sobre divulgació científica que surt en el DVD. Com deia al principi, no ha estat gens difícil muntar aquesta taula perquè la seva voluntat de col·laborar ja hi era i perquè totes elles estan presents físicament o darrera de les experiències que surten en el documental. Per tant l’Imma té la paraula.\nPrimer de tot, gràcies per convidar-me i disculpar l’absència de l’Ignasi Terraza que no ha pogut ser avui aquí perquè està de concerts amunt i avall del país. Felicitats pel documental, realment serà una eina molt valuosa per tots els que ens dediquem a difondre i assessorar en temes d’accessibilitat.\nEn Joan em va demanar que primer de tot fes una valoració del meu procés i de la meva trajectòria professional. Que em dediqui avui dia, al tema de l’accessibilitat suposo que el fet no es deu només a un motiu concret, sinó a un cúmul de coses i casualitats de la vida. A nivell personal he de dir que estic en relació amb persones amb discapacitat visual des de la meva infantesa ja que la meva àvia tenia una discapacitat visual greu i també auditiva. D’ella tinc molts records, però el que m’agradaria explicar avui és que quan els meus avis venien de Girona cada 15 dies, els diumenges els dedicàvem a anar a algun museu o a alguna exposició. La meva àvia no portava bastó ni gos, però tenia els néts per anar amunt i avall. Era una persona molt espontània, divertida i tinc un record molt clar d’una vegada que vam anar a un Palau, suposo que era Pedralbes -jo era molt petita- , i va seure en una trona del segle XVII restaurada. Ella havia de percebre les coses d’una altra manera i la va trobar fantàstica, no sé si algun responsable del lloc ens va cridar l’atenció, però jo la recordo fantàsticament asseguda. Després d’aquesta anècdota entranyable, he de dir que estic treballant des de l’any 1989 en el tema de la discapacitat. He estat 14 anys treballant en un equip d’assessorament laboral a l’institut municipal de persones amb discapacitat de Barcelona. És el primer equip de l’estat espanyol que ha treballat amb temes d’integració laboral amb treball en suport. Després d’aquests 14 anys treballant en aquest equip per circumstàncies personals i casualitats també, em van demanar, des de la Fundació Desenvolupament Comunitari que fes el projecte d’acolliment a persones amb discapacitat al Fòrum de les Cultures. Vaig estar un any i mig treballant en el Fòrum. Després d’aquest any i mig, vaig tornar a l’Institut Municipal de Persones amb Discapacitat i vaig treballar a l’equip de promoció i suport del mateix institut, dedicant bona part del meu temps al desenvolupament d’alguns projectes de promoció de la cultura a la ciutat de Barcelona.\nQuan l’any 2003, la Fundació va rebre aquest encàrrec des de l’organització del Fòrum va intentar fer una millor acollida a les persones amb discapacitat. El Fòrum, en aquell moment, comptava amb diferents assessors temàtics: dels àmbits de les dones, d’immigració, d’infància, pobresa, esports i també de discapacitat. Aquests assessors tenien com a objectiu fer present cadascun dels àmbits i intentar proposar temàtiques i espais específics. En el cas de la discapacitat, l’assessor era el nostre amic Ignasi Terraza que des del primer moment, va insistir que la temàtica de les persones amb discapacitat no fos present només en un espai concret i com una temàtica exclusiva sinó que tot el Fòrum fos per ell mateix un espai acollidor i que les persones amb discapacitat poguessin rebre tota aquella informació i tot aquell coneixement que el Fòrum volia posar a l’abast del ciutadà. I fer-ho des de tots els punts de vista, és a dir, pensant en què les persones amb discapacitat podien arribar al Fòrum com a visitants, però també podien participar com a ponents en un congrés, també podien ser artistes o treballadors. És a dir, que conjuntament amb l’Ignasi i des de la Fundació, el nostre objectiu d’acolliment en el fòrum va anar encaminat, en primer lloc, a potenciar totes aquelles accions i mesures accessibles que donessin al recinte un caire acollidor per a què totes les persones amb discapacitat poguessin rebre aquest contingut. Tenint en compte que en el moment en què nosaltres vam intervenir les mesures més físiques d’eliminació de barreres arquitectòniques estaven, en principi, força assegurades. En segon lloc, que les persones amb discapacitat fossin presents d’una manera transversal, és a dir, que qualsevol exposició o qualsevol congrés contemplés també aquest col·lectiu. Per exemple, es va fer un congrés de salut i pobresa, doncs també parlar de la salut de les persones amb discapacitat en aquests països pobres; o com quan es va fer el congrés de la problemàtica de l’accés al treball, del món laboral, es parlés ta bé de la dificultat de les persones amb discapacitat en aquest àmbit. També com quan es fa un audiovisual, per exemple de vianants passejant per una ciutat, que també hi sortís alguna persona amb discapacitat.\nEn tercer lloc, com he dit, es va treballar per a què la participació de les persones amb discapacitat no fos només com a visitants, sinó que participessin activament en aquest esdeveniment. Així vam tenir la participació d’artistes, treballadors amb discapacitat visual i vam aconseguir que es visualitzessin les persones amb discapacitat com qualsevol altre ciutadà. Per últim, el que vam fer també va ser intentar que les entitats del col·lectiu també participessin d’una manera activa prèviament al fòrum per a què ens ajudessin a dissenyar-lo i a dir realment quines eren les necessitats que veien que s’havien de contemplar.\nEn el mes de novembre de 2003 es va lliurar aquesta proposta a la direcció. Una proposta que era força ambiciosa, que contemplava tots aquests aspectes i que pretenia principalment donar suport a l’accessibilitat al recinte. No cal que us digui que a l’organització del Fòrum els va semblar desmesurada i econòmicament inviable.\nVa ser gràcies a la insistència i a la crítica constructiva de moltes entitats de persones amb discapacitat el que va aconseguir que l’organització del Fòrum ho veiés com una necessitat i una prioritat. També s’ha de dir que econòmicament el pressupost es va rebaixar bastant, quasi el 50%, però tot i així, estàvem parlant d’un milió d’euros. Gairebé la meitat, és a dir, tot el que fa referència al material que vam utilitzar el vam rebre a través d’una subvenció de la ONCE i de la Fundació ONCE.\nA nivell d’accessibilitat, aquesta proposta tenia dos vessants importants. El que fa referència a les adaptacions i al material específic del que vam gaudir, i una segona part important va ser els recursos humans.\nPel que fa al material i a les adaptacions específiques, vam tenir des del correu electrònic accessible, el web accessible, una revista i els menús dels restaurants en Braille. Els punts d’informació al portal de l’Àngel també accessibles a les persones amb discapacitat visual. Vàrem lluitar molt per la retolació del recinte. Després, ja a nivell d’accessibilitat als continguts: audio-guies, maquetes, plànols en relleu, l’audiodescripció en les diferents obres de teatre, etc. Pel que fa als recursos humans es van posar a disposició de les persones amb discapacitat i concretament de les persones amb deficiències visuals, els guies acompanyants. En total vàrem comptar amb més de 100 professionals treballant en la nostra unitat, concretament per les persones amb discapacitat. Aquestes 100 persones estaven repartides en tres torns per donar serveis durant 18 hores seguides durant els 141 dies que va durar l’esdeveniment. Era un servei personalitzat que s’ajustava a les demandes i necessitats però també a les motivacions de cada una de les persones. Vam estar donant suport 24 hores al dia a persones cegues que van venir de l’Àfrica i de l’Índia, que realment necessitaven suport continuat. I també vam donar suport als tres treballadors amb discapacitat visual que venien cada dia al fòrum, i que tenien dificultats per orientar-se dins del recinte.\nSi reflexionem sobre els punts forts i punts febles d’aquest esdeveniment, des del meu punt de vista, i estic segura que molts dels professionals que hi han treballat també hi estaran d’acord, ara ho faríem d’una altra manera. Ara faríem un fòrum 2 molt millor perquè començaríem segurament des d’un altre punt de partida. Un dels punts febles que vam tenir fou que era un recinte enorme, massa gran per poder senyalitzar. Un recinte que una vegada finalitzat l’esdeveniment, tot menys dos edificis havia de desaparèixer, per tant no podíem posar cap senyalització fixa. Era un recinte que volia acollir milers de persones diàriament. I un esdeveniment que mostrava molta informació, molt valuosa, informació i molts continguts sobre diversitat, pau i sostenibilitat, i aquests continguts havien d’arribar també a les persones amb discapacitat. Moltes vegades aquests continguts eren audiovisuals. Una característica molt comuna de totes les exposicions i congressos i per tant, s’havia de donar un suport específic per a què realment els continguts arribessin.\nUn altre punt molt feble que va ser molt angoixant va ser que un any abans de l’inici del fòrum, quan nosaltres vam dissenyar el projecte i vàrem estar parlant amb cadascun dels responsables dels espais i de les exposicions, dels congressos... hi havia 300 treballadors als quals vam insistir, assessorar i finalment quasi tots van accedir a fer-ho tot més acollidor per a tothom. Però quinze dies abans de l’inici del Fòrum no érem 300 sinó 3000 persones les que treballaven al fòrum i per aquesta raó va ser força impossible en 15 dies poder tornar a fer aquesta feina o pensar que aquests 300 farien una difusió adequada de la nostra proposta.\nPer la nostra part, amb els nostres 100 treballadors va passar més o menys el mateix. Vaig començar jo sola amb l’Ignasi Terraza i poc a poc vàrem anar fent Fòrum. 3 mesos abans es van incorporar els coordinadors, aquí tenim a la Gloria Navarro i la Yolanda Anguita que ara estan treballant a l’institut municipal de persones amb discapacitat. Ells van formar les coordinadores que vam tenir. 3 mesos abans es van incorporar elles i quinze dies abans es van incorporar les 100 persones. 100 persones que eren professionals que havien treballat o tenien alguna experiència amb algun tipus de discapacitat, que no coneixien el fòrum ni el recinte i en quinze dies van acabar de completar la seva formació i el coneixement dels espais. Tot això pensant que era el primer fòrum que fèiem tots, els 3000.\nPunts forts que va tenir aquest esdeveniment: aquests mateixos punts febles ens van ajudar a argumentar la necessitat d’algunes eines i d’aquests recursos humans. Es necessitava un suport per fer explícit el que el fòrum exposava i alhora vam poder demanar aquest servei d’acompanyament perquè el recinte no era precisament acollidor.\nAlguns de vosaltres ja m’heu sentit dir que jo penso que el fòrum no va ser un esdeveniment exitós a nivell d’accessibilitat perquè nosaltres ens inventéssim alguna tecnologia o alguna eina. Si va ser exitós és perquè durant 141 dies seguits es van posar molts recursos a la vegada. I sobretot recursos que es van personalitzar, que van ser flexibles segons les necessitats de cada persona i segons les seves motivacions.\nEl fet que no féssim un servei exclusiu de guia acompanyant per a persones amb disminució visual o féssim un altre tipus d’eina per a un altre tipus de discapacitat sinó que utilitzéssim tots els recursos per tothom, penso que aquest punt també va ser una fortalesa. Quant a\npersonal, els nostres acompanyants, estaven preparats per fer un acompanyament a una persona amb discapacitat visual, però també per fer un acompanyament a una persona amb discapacitat física. Podies estar a la porta d’una conferència pendent de si una persona amb dèficit auditiu necessitava ajuda. Podies estar donant suport en un àpat a un grup o individualment a una persona o podies estar explicant una exposició a un grup de persones que necessitava rebre els continguts d’una manera més planera.\nUn altre punt fort que penso que hem tingut, i que veiem ara, és que tots aquells professionals a qui vam insistir, vam batallar fins que realment van entendre l’accessibilitat, un cop finalitzat el fòrum, totes aquestes persones treballen a altres llocs i des d’aquests llocs de treball moltes ens han demanat assessorament per a fer el seu espai accessible o bé ens han demanat informació per contractar una persona amb discapacitat, o han engegat un projecte europeu i han inclòs l’àmbit de la discapacitat dins del projecte. Per a mi això, i pels meus companys és realment una gran satisfacció.\nUn altre dels punts forts crec que va ser la gratificació de les persones amb discapacitat. Hem rebut un premi a la solidaritat i la superació de l’ONCE, però també hem rebut moltes felicitacions de moltes persones i moltes institucions i entitats i persones amb discapacitat. Això ha sigut realment engrescador i durant aquests 141 dies ens van ajudar molt i ens van donar forces per a continuar amb aquella energia que necessitava l’esdeveniment.\nAra, una vegada finalitzat el fòrum, penso que no podem dir que tot es va quedar allà, que no ha quedat ni una mica d’aquesta energia. Hi ha gent que ha continuat fent coses, fent possible més representacions teatrals subtitulades per a persones sordes, o més audiodescripció i, va ser a partir d’aquí que les entitats i les persones amb discapacitat ens trobàvem que ara que s’ha acabat el fòrum, què? Va ser així com des de la fundació Desenvolupament Comunitari ens vam començar a animar a organitzar un servei que donés sortida a totes aquestes iniciatives del Fòrum, un servei estable a la ciutat i al país, que pogués oferir qualsevol esdeveniment cultural, o en qualsevol exposició o conferència, els mateixos serveis que havíem fet al fòrum. I aquí estem i per això hem fet accessible una exposició del Govern, hem fet accessible un congrés aquesta setmana passada, i anirem fent tots aquells encàrrecs que des\nde la ciutat o des del país se’ns encarreguin.\nPel que fa a les perspectives de futur, penso que és important com ha dit l’altra companya de taula, que els polítics s’hi posin. El codi d’accessibilitat ara s’està renovant i penso que s’ha de concretar molt més. Confio que aquest nou codi concreti més i que realment es posi fort en aquest tema. Penso que és important comptar amb el suport polític i amb les institucions culturals i sempre dic una cosa: quan fem un espai accessible facilitem la cultura a les persones amb discapacitat, que hi tenen tot el dret, però a més a més, facilitem també l’entorn i el contingut a la resta de la població. Això és un fet important que s’ha de remarcar perquè ajudem a tots a entendre millor les coses i a fer realment que la cultura arribi a tothom.\nVaig rebre un correu d’una persona del fòrum amb dèficit visual, n’he escollit tres línies que em van agradar molt i penso que reflecteixen molt el que va ser l’esdeveniment. Diu així: “sóc un usuari cec del vostre servei i avui he pogut constatar l’eficàcia i bon funcionament que ens heu ofert. No parlo del material del taller del qual ja se n’ha parlat prou, sinó del servei de guia. Un servei així fa que una persona cega com jo se senti absolutament lliure de decidir on vol anar en cada moment. Si vull anar a un concert que no li agrada a ningú més que a mi sé que puc contar amb vosaltres. Si vull anar a veure una exposició també. Moltes gràcies de nou per un servei que fa del fòrum un espai de llibertat per a les persones amb alguna discapacitat. El problema és que ho heu fet tan bé que almenys jo tinc intenció de repetir de nou”.\nMoltes gràcies Imma per la teva exposició, sens dubte, deixant de banda altres tipus de consideracions, l’esdeveniment del fòrum 2004 pel que fa a referències de l’accessibilitat, a la cultura per les persones amb discapacitat és un fet a tenir molt en compte i probablement també molts de nosaltres la podíem haver escrit o com a mínim la subscrivim, demostra que un efecte fonamental, absolutament imprescindible quan estem parlant d’espais grans, de grans manifestacions culturals és la guia, l’acompanyament.\nPer tancar les intervencions des de la taula tenim a la Mònica Surís, que és una de les representants de COM ACceSs, comunicació accessible. És una empresa que ha entrat en el camp de l’accessibilitat a la cultura per a les persones amb discapacitat des de fa un parell d’anys. Probablement és una de les persones més joves en aquest escenari. Ella potser per casualitats de l’atzar, les seves aportacions més remarcables són l’accessibilitat a les exposicions temporals a la Pedrera. Probablement per atzar o per circumstàncies que ara ella ens explicarà, els hi va tocar una part complicada, perquè no ens enganyem, treballar per l’accés a la pintura per a persones cegues probablement ha de ser com a mínim el més complicat que podem trobar en aquest panorama cultural. Per tant la Mónica ens ho explica.\nBon dia a tothom, benvinguts: m’ha encantat això de jove. No em voldria repetir ni fer-me pesada, però realment aquest documental ha estat extraordinari. Estic d’acord amb la Rosa i la Imma en què és una eina de futur molt important, així que enhorabona a tots.\nBé, la meva primera experiència en la percepció sensorial de l’art va ser l’any 95, quan jo feia de guia turística. La visita al Museu d’Art de Girona em va impactar, en veure les adaptacions que hi havia per a persones cegues i alhora per a tothom. Per a mi aquella manera tan integradora d’explicar les col·leccions del museu va ser una experiència extraordinària, que em va despertar un gran interès per la difusió de l’art entre el públic amb discapacitat visual.\nL’aventura Com Access, com deia en Joan, va començar l’any 2005. Precisament aquest mateix any és quan coneixem la Neus. Va ser una trobada curiosa perquè va tenir lloc a Madrid, al Saló TifloInnova. Ens la vam trobar allà visitant un stand i vam començar a parlar en castellà. De seguida vam connectar molt i, és clar, ja vam continuar parlant en català.\nUn dels primers objectius de ComAccess va ser fer la Pedrera accessible. És un edifici molt emblemàtic i que ofereix moltes possibilitats tàctils quant a formes i materials. Per això ens vam proposar de fer un projecte. Un cop presentat ens van dir que estava molt bé i que podíem començar amb la propera exposició temporal. La nostra sorpresa va ser quan vam saber que es tractava de “gravats de Rembrandt”. Se’ns plantejava un repte però també una oportunitat per demostrar que també les exposicions temporals es podien fer accessibles. Després de Rembrandt vam adaptar exposicions d’escultura, de pintura, de música... Sempre ens ha interessat escoltar la veu dels usuaris i en això hem tingut la col·laboració d’algunes de les persones que tenim aquí entre nosaltres.\nAra també estem fent un seguit de maquetes tàctils per als mòduls multisensorials que la Diputació de Barcelona està instal·lant a diversos museus municipals. També hem fet sensibilització, que vol dir explicar què és l’accessibilitat cultural a la gent que desconeix aquest camp per tal que s’hi impliqui. La xerrada que vam fer amb els estudiants de l’escola de disseny Elisava, per exemple, va servir per conscienciar-los sobre la importància del disseny per a tothom i la necessitat de tenir en compte la diversitat de públics.\nI ara, per ajustar-me al tema d’aquesta taula rodona, voldria fer un repàs ràpid del passat, present i futur de la cultura accessible a l’abast de tothom. Quan parlem de passat, a la nostra ciutat hi ha dos moments clau en el camí cap a l’accessibilitat. L’any 1992, amb els jocs olímpics, ja es va produir un primer canvi radical en la conscienciació de la gent. Es va aconseguir que hi hagués un abans i un després pel que fa a l’accessibilitat física en l’espai públic i els equipaments. La segona fita important va ser el Fòrum de les Cultures al 2004, que marca un pas endavant en l’àmbit de l’accessibilitat comunicativa i cultural. Aquests dos esdeveniments han contribuït, d’alguna manera, a obrir un camí i preparar el terreny per a poder parlar de la integració de les persones amb discapacitat a la vida ciutadana i les activitats culturals. Queda molt per fer i estem a les beceroles, és cert, però algunes iniciatives ja es comencen a portar a terme, tal com demostra el DVD que avui es presenta. I parlant del documental, voldria fer un comentari sobre la frase que es diu a propòsit de les "actuacions que no perjudiquen ningú". Jo crec que cal anar més lluny i dir que no només no perjudiquen ningú sinó que són actuacions útils per a tothom.\nQuan parlem del present i de les coses que s’estan fent, cal observar i aprendre de les bones pràctiques que es poden trobar a altres indrets, més enllà de les nostres fronteres. De fet, ComAccess es va proposar que això fos una eina de formació i per tant, hem analitzat què es fa a altres països que tenen més tradició i experiència en fer que la cultura estigui a l’abast de tothom. Podríem dir que hi ha per una banda, el món francòfon i per l’altra el món anglosaxó. En el primer trobem alguns referents com ara el Museu d’Art i d’Història de Brussel·les, un dels pioners en l’acollida de públic cec des de fa més de vint anys. A París, la galeria tàctil del Louvre també és un bon exemple, o el nou museu del Quai de Branly, on hi ha un jardí amb paviment podotàctil que permet a una persona cega moure’s lliurement per l’espai obert. Cal dir que a l’entrada del recinte hi ha un plànol de bronze en relleu i en Braille on s’indica tot el recorregut i la distribució dels espais. Una cosa semblant passa a la Cité des Sciences et de l’Industrie, un gran museu dedicat a la divulgació científica i tècnica. A dins també hi ha un recorregut permanent que permet moure’s de manera autònoma. L’adaptació de les exposicions per als visitants cecs i de baixa visió és realment exemplar. Cal dir que en això ha estat decisiva la tasca de la cap d’accessibilitat del propi museu, que és precisament cega i tota una autoritat en l’àmbit de l’accessibilitat cultural. Si passem al món anglosaxó, trobem un panorama molt generalitzat de museus que tenen en compte el públic cec i de baixa visió. Des del Victoria & Albert Museum a Londres, on també es dóna el cas que el cap d’accessibilitat és cec. Fins la Tate Modern, passant per la Royal Academy, el British Museum o la National Gallery, tots disposen de la informació en grans caràcters o en Braille, i tenen sovint relleus i objectes tàctils, a banda de programar habitualment visites comentades descriptives i tàctils. Si mirem què passa als Estats Units, hem de pensar que els museus accessibles arrenquen a partir del 1945. Per tant, un país on en principi no hi ha massa protecció social, en canvi estan molt avançats en aquest sentit. Només cal dir que en el Museu d’Art Modern de Nova York, des de l’any 92 es fan visites tàctils. Però no només passa a aquest nivell, sinó que organitzacions privades com The Light House, està totalment adaptat per facilitar la circulació per les seves instal·lacions. De fet al principi van posar un sistema de radiofreqüència que et guiava per l’edifici, però ara està tan ben fet que no cal ni radiofreqüència, et pots moure tot sol. Una altra institució, Art Education for the Blind, que el seu propi nom ja ens ho diu tot: educació artística per a cecs, i es dediquen realment a això, a promoure la divulgació de l’art i recolzar els museus a l’hora de les seves adaptacions.\nQuan analitzem tot això i intentem treure’n conclusions per parlar del futur a casa nostra, ens preguntem què ens diferencia a nosaltres d’aquests països? Entre altres coses perquè hi ha unes lleis que estan molt més desenvolupades. A Estats Units tenen la American with Disabilities Act des de l’any 1990, i al Regne Unit la última Disability Act del 2005 està molt avançada en temes de cultura. Un altre aspecte decisiu és també la\nprofessionalització. També és molt important que els mateixos usuaris hi estiguin implicats des de dins i això és el que hem d’aconseguir. D’alguna manera,\nla petita tasca que fem des de ComAccess demostra que és possible. Ens comenten de vegades que hi ha institucions que volen fer coses, però no saben qui els hi pot fer. Saben que es pot fer però no troben qui els hi pot tirar endavant. D’alguna manera parlant en llenguatge de l’empresa, és important que hi hagi professionals perquè no ho podem deixar tot només en mans de les associacions i el voluntarisme. En aquests països hi ha una gran demanda social i dels usuaris, però mai és suficient. Cal arribar al punt en què si arribem a un lloc i no està retolat en Braille, ens indignem. Això passa també per un procés de formació de la pròpia societat i dels usuaris. Des de la primera exposició de la Pedrera fins ara, tots plegats hem anat evolucionant i anem trobant el camí. És una formació mútua. Per altra banda, l’accessibilitat ha d’anar guanyant terreny i estar cada vegada més present en tots els àmbits. Per exemple, en el congrés de l’Associació Americana de Museus, és rellevant que dins les diverses conferències que es feien, ja n’hi havia quatre sobre temes d’accessibilitat que a més a més tocaven temes sensorials. Sens dubte el punt clau està en la regularitat i la continuïtat, perquè de vegades passa allò de què una flor no fa estiu. Hem de saber que regularment trobarem unes coses i per això cal regularitat des dels dos costats: des dels que fan i des dels que reben atenció.\nFinalment, qui ha d’estar sensibilitzat no només són les persones que estan al càrrec d’un museu o un equipament cultural, sinó que aquí hi ha de participar tota la societat i per tant ens hem de posar les piles tots plegats.\nArticle anterior: PresentacióArticle següent: Celebrem el 15è aniversari


“El Somni” situa Barcelona en l'avantguarda de la innovació artística i gastronòmica mundial - SIESTV\n07 maig 2013 “El Somni” situa Barcelona en l'avantguarda de la innovació artística i gastronòmica mundial\nPresentació de l'experiència multidisciplinària “El Somni” amb 12 convidats de luxe i màxima expectació mediàtica\nPosted at 01:01h in Cultura, Tendències by siestv\nL’Arts Santa Mònica va ser dilluns l’escenari d’una gran òpera transmedia, una experiència única i inèdita que abasta totes les branques de la creació artística. Les obres de músics, poetes, pintors, compositors, cantants i creadors audiovisuals de tot el món van confluir al voltant d’un sopar, on els plats van acompanyar una simfonia d’emocions i de la qual van ser testimonis els mitjans de comunicació.\nAls dotze comensals, vinguts de tot el món i cadascun excel•lent en el seu àmbit, amb un factor en comú: la curiositat per experimentar, per anar més enllà dels límits dels sentits. Ferran Adrià, cuiner i copropietari del Bulli; Rafael Argullol, narrador, poeta i assagista; Miquel Barceló, artista plàstic; Joël Candau, antropòleg especialitzat en ciències sensorials; Bonaventura Clotet, un dels millors especialistes mundials en la recerca sobre la SIDA; Nandita Das, actriu i una de les directores més reconegudes del cinema indi; Abderrahmane Kheddar, màxim expert mundial en hàptica (la ciència del tacte), la realitat virtual i la robòtica humanoide; Ben Lehner, biòleg i investigador i un dels científics més brillants en la seva especialitat.\nI també Harold Mcgee, escriptor nord-americà, especialitzat en gastronomia des del punt de vista de la química i la tècnica dels aliments i la història de la cuina; Freida Pinto, actriu que ha protagonitzat entre altres pel•lícules “Slumdog Millionaire” o “Coneixeràs l’home dels teus somnis” amb Woody Allen; Josep Pons, director d’orquestra; Lisa Randall, física teòrica, centra el seu interès en les propietats i interaccions de la matèria amb l’objectiu de desentranyar el funcionament intern de l’univers.\nEls dotze comensals es van submergir en l’experiència i van intentar descriure la saturació d’emocions que els van fer plantejar-se els límits de la gastronomia, en el cas de Ferran Adrià; que Nandita Das va definir com “la celebració de la creativitat”; o una “experiència renaixentista” en paraules de Rafael Argullol. Al costat de tots ells, “El Somni” vol trencar tots els límits de les disciplines artístiques, l’espai i els conceptes per deixar pas a unes noces entre l’òpera i la ga\nel somni celler can roca franc aleu


Aquests són els llibres i revistes rebuts fina al moment. Vegeu també els llibres rebuts al\n2006, 2007, 2008, 2009, 2010 ,2011, 2012,2013, 2014, 2015, 2016, 2017 , 2018 ,2019 i 2020\nPremio International Horror Critics Guild 1995\nWilliam Browning Spencer teje una novela desternillante y a la vez conmovedora sobre el sentido de la vida y el significado del éxito. Currículum con monstruos es su libro más surrealista, pero también el más autobiográfico.\nde la màgia\n«Als déus no els agrada que la gent no treballi gaire. La gent que no està enfeinada tota l’estona podria començar a pensar.»\nPerò, per sobre de tot, el que realment vol és que el seu déu triï algú altre!\nDurant dècades, les aventures d’en Calavera Lunar han apropat el sentit de la meravella a petits i grans, marcant generació rere generació de lectors. Ara, un dels herois més llegendaris de la nostra historieta torna en aquest luxós volum que inclou una selecció dels seus episodis més memorables.\nÉssers d’energia, criminals multiment, persecucions, dilemes morals, amors no correspostos, viatges en el temps, manualitats extremes, brutalitat policial, monstres gegants i molt més en un volum que cal atresorar en la biblioteca de qualsevol aficionat al novè art.\nProgressistes, urbanites i amb bones feines, diversos matrimonis amb fills passen les vacances d’estiu en una gran mansió vora un llac. Ho tenen tot fet, a la vida, i és un moment propici per abandonar-se: sexe, alcohol i droga, tot en dosis generoses.\nMentrestant, els fills —tots menors— hauran d’espavilar per sobreviure a l’absoluta desídia paterna, sobretot quan un temporal de proporcions bíbliques descarregarà sobre la zona i tot començarà a anar realment de mal borràs. Separats dels adults, els nens trobaran la llum en una bíblia infantil, d’on extrauran paral·lelismes amb la catàstrofe que viuen.\nNovel·la de ritme trepidant, apocalíptica, amb molta mala llet i sovint carregada d’humor negre, Una bíblia infantil explora temes candents, com el canvi climàtic i la nul·la responsabilitat d’uns pares indolents, la fragilitat social, el conflicte natura-religió o la consciència climàtica de les generacions joves.\nLa República pneumàtica III:\nEl puny del\nCom seria el món si a l'Antiga Roma s'hagués generalitzat ja l'ús de les màquines de vapor, els dirigibles creuessin els cels i uns enormes trens de vapor unissin terres distants?\nAquest tercer i últim episodi de la vida i aventures d’en Marcus Novus transcorre en un món que es recupera de la guerra devastadora entre la Segona República romana i l’Imperi xinès.\nRetroba-hi en Marcus i l'Antoninus, la Irene i en Caius Verus, el savi Megistos, el retorçat pontífex Aranides i el cruel Crispus en la pugna final entre Roma i Alexandria pel domini d'Occident.\nEl glossari il·lustrat desvetlla per fi quins personatges, fets i llocs dels que apareixen són reals i quins són producte de la imaginació de l'autor.\nAcompanya en Marcus fins al destí final del seu viatge.\nSabres de Sal. El secret de les aigües manses és una historia de fantasia fosca que narra la lluita entre diferents faccions en disputa per fer-se amb el tresor ocult de l’antic almirall Farenzio. Però és això l’únic que trobareu entre les seves pàgines? El cert és que no\nLa cursa per desxifrar el document i trobar el tresor vertebra la primera part d’aquesta obra, concebuda com una publicació en dos volums, i la converteix en una aventura amarada de conflictes d’interessos, lluites a espasa i pugnes contra el clima violent de les colònies que acabaran arrossegant als personatges cap a un conflicte encara més gran\nI és aquesta historia, més enllà de les aventures, no defuig tractar, des de la ironia que caracteritza a Alister Mairon, temes que ens resulten de rabiosa actualitat: la fam colonitzadora de les grans potències, les lluites de resistència dels qui no volen ser devorats, l’exili polític d’aquells que han de fugir de casa seva i l’antirracisme militant contra un món que se sap blanc i totpoderós\nde l'inefable professor Debasc\n"Insòlits embolics" és un conjunt de quatre relats que es mouen en una argumentació clarament fantasiosa, pròpia de la ciència-ficció. Però el desenvolupament de la trama, i la tècnica narrativa, són les habituals en la novel.la negra.\nHeus aquí, doncs, una mixura de gèneres.\nQualsevol dels relats es pot llegir de forma autònoma, ja que cadascun d'ells es basa en un afer diferent amb el format complert, però en tenir els mateixos protagonistes i el mateix context geogràfic i sociocultural, ofereixen un fil de continuïtat que relliga les històries: el clàssic relat dins d'un relat.\nLes temàtiques dels quatre relats són totalment inventades per l'autor i, per tant, també ho són l'univers tecnològic i el nivell de coneixements descrits. Però no són invencions gaire allunyades de les possibilitats actuals: qui sap si alguna d'aquestes fantasies serà real ben aviat.\nO, potser, ja ho és i no ho sabem.\nRaigs globulars, 43\nGuia galàctica per\nCònan, el bàrbar\nCimmeria, the Frorst-Giant's Daughter\nRoguer in the House\nThe towe of the Elephant\nUn jove Cònan, lluny de la seva Cimèria natal, viatjarà per les terres del sud on provarà de guanyar-se la vida com a lladre i mercenari. Fent ús de la seva espasa, la\nseva força i la seva audàcia, s’enfrontarà a hordes de guerrers, bruixots mil·lenaris amb poders obscurs, monstres esfereïdors —tangibles i intangibles—, gegants de gel i, fins i tot, a homes amb habilitats demoníaques. El viatge el durà per unes terres —més o menys— civilitzades, regides per lleis i convencions socials que\nCònan és el personatge més rellevant de l’escriptor de literatura pulp Robert E. Howard, pare del gènere anomenat «espasa i bruixeria» i un dels narradors\nmés icònics de la revista Weird Tales. Creador d’altres personatges com Solomon Kane o Kull el Conqueridor, ha passat a la història sobretot per les narracions que\nva escriure sobre Conan, qui, gràcies a les recopilacions dels seus relats i les seves adaptacions al còmic i al cinema, ha esdevingut una icona del segle xx.\nFLa casa al final de Needless Street\nThe Last House on Neddless Street\nUna tempesta espatlla unes vacances perfectes en un cottage al cor d’Escòcia. Què pots fer quan la pluja t’obliga a tancar-te a casa? Llegir, és clar... i també escriure. Una situació frustrant es converteix així en un repte inesperat, un combat d’imaginacions que recorrerà els principals temes de la literatura fantàstica.\nAquest recull d’onze parells de contes posa cara a cara dos reconeguts investigadors i escriptors catalans que porten anys demostrant que no hi hauria d’haver fronteres entre ciències i lletres. És un llibre escrit des del cor, ple d’homenatges explícits a alguns dels clàssics preferits dels autors, des de Mary Shelley fins a Poe, passant per Pedrolo, Calders, Lovecraft, H. G. Wells, Arthur Conan Doyle, Richard Brautigan, Michael Ende o Italo Calvino.\nUn cafè instantani que no té rival en aroma i sabor? Un condicionador de cabells prodigiós? Un remei infal·lible per a l’insomni? Una fantasia irresistible d’un humor negre devastador.\nThe Haunted or the Haunters or, The House and the Barin\nLa casa i el cervell (1859) és una obra mestra de la literatura sobrenatural. En aquesta novel·la breu sobre una casa encantada, Edward Bulwer-Lytton desplega totes les seves habilitats per escriure una angoixant ghost tale en què el narrador, sense fer cas als consells dels seus, decideix passar una nit, amb l’única companyia del seu criat i el seu gos, en una casa encantada londinenca. Allà, serà testimoni de tot un reguitzell d’aparicions sobrenaturals vinculades amb uns terribles crims que van tenir lloc molts anys enrere. El secret de tot aquest malson podria amagar-se en una cambra buida... “Un dels millors contes de cases encantades mai escrits.” H.P. Lovecraft “La millor història de fantasmes en llengua anglesa.” Lafcadio Hearn\nEls tres estigmes de Palmer Eldritch\nFrancisco J. Pérez &\nVíctor F. Dunkel\nL’equip d’Apne ha d’introduir-se dins d’un dels complexos corporatius més poderosos del Sistema d’Estats, superar tota la seguretat fins arribar a l’última planta i picar un codi en un terminal. Però res els ha preparat per al que els espera a dalt de tot. Si és que hi arriben vius. Al territori de l’Aliança Democràtica, a l’altra banda del món, la doctora Petra Tlaxcala porta anys treballant en un projecte que pretén crear la barreja perfecta entre l’home i la màquina. El candidat idoni per al seu experiment apareix a la vegada que un greu esdeveniment trenca les febles relacions entre les dues grans potències mundials. Mentrestant, enmig d’una de les últimes selves del planeta, Ira, membre d’un grup d’activistes, es topa amb els efectes que provoquen uns artefactes sortits del no-res. Cada passa que fan, cada decisió que prenen sembla acostar-los al caos que amenaça a l’horitzó. Podran aturar el curs que semblen haver pres els esdeveniments? O potser el que han de fer és justament el contrari?\nLa Mort i el que ve després”. La Mort ens arriba a tots. Quan li va arribar a Morthimer, li va oferir una feina. Després d haver-se assegurat que no era obligatori estar mort, Morth va acceptar. Tanmateix, aviat va comprovar que les responsabilitats de ser aprenent de la mort no es barrejaven fàcioment amb els anhels personals.\nPer la seva banda, La Mort, havent delegat bona part del seu treball, es dedica a beure, jugar als daus i embarcar-se en enrevessades reflexions filosòfiques\nAquest llibre estableix d'una vegada per totes que La Mort realment és una qüestió de riure i representa una magnífica porta d'entrada al Discmón de Terry Pratchett. Dins tamé trobarpast “La Mort i el que ve després”.\nEL TREBALL PERFECTE POT SER L'ASSASSÍ DE LA TEVA VIDA AMOROSA!\nUn amor que transcendeix el cel i l’infern.\nQuè ens passa després de morir? Chris Nielsen no en tenia ni idea, fins que un accident inesperat li treu la vida i el separa de la seva estimada esposa, Ann.\nPerò fins i tot el més enllà no està complet sense l’Ann, i quan la tragèdia amenaça de dividir-los per sempre, Chris arrisca la seva ànima per salvar-la d’una eternitat de desesperació.\nLa poderosa història d’amor després de la mort va ser la base de la pel·lícula guanyadora de l’Oscar, protagonitzada per Robin Williams.\nLa Tidir, en Pol, la Clara Mei i en Bru, per circumstàncies diverses, es troben fent una estada de vacances per a joves que no formava part dels plans d’estiu de cap dels quatre. Malgrat que no tenen gaire en comú, són seleccionats com l’equip que podrà passar una nit a la millor habitació de la masia, on ben aviat s’adonaran que res no és el que sembla, ni tan sols ells mateixos.\nUna recomensa anònima ofereix una quantitat obscena de diners a canvi dels assassins de l'hereu de la megacorp Hollowat-Ikeda. La Duna i la Lorelei, autores del crim, podrien sospitar que qui ha posat preu als seus caps són els pares del difunt, si no fos perquè ells mateixos les van contractar per eliminar-lo.\nÉs l'any 1183, és temps de creuades a ultramar.\nA L'Emirat de Damasc circulen rumors d'estranys portents; llums que cauen del cel i bèsties desconegudes que s'amaguen a les muntanyes.\nA l'altra banda de la frontera, el regne cristià de Jerusalem tracta de sobreviure, consumit per l'ànsia conquridora dels mercenàris i les revoltes dels fanàtics religiosos.\nEl monarca cristià Balduí IV El Leprós i el seu enemic acèrrim, el poderós soldà Saladí es veuràn obligats a aliar-se.\nPerò les forces de l'islam i de la cristiandat hauran de fer front a un enemic inimaginable...\nFiLa chica oculta y otros relatos\nThe hidden Girl and\nChicago, 1931. Harper Curtis, un home violent sense llar, arriba a una casa que amaga un secret sorprenent: és la porta que el trasllada a altres moments en el temps per assetjar dones joves que li apareixen com "lluminoses".\nChicago, 1992. En Dan, un reporter d'homicidis, investiga un intent d'assassinat, però les proves dels crims són... impossibles, i la resposta sembla amagar-se en una casa abandonada.\nEn orbita, 6\nUn nou perill amenaça Terramar. Sense Arximag, diverses faccions busquen aconseguir el poder i aprofitar el desequilibri del món al seu favor. El futur dels pobles de Terramar és incert.\nUna jove pacta amb una hiena que aquesta la substitueixi a la seva festa de presentació en societat, a la quan no vol acudir; un dona del bosc fa l’amor amb un senglar sota una muntanya de gats. Una noia s’escapoleix de les golfes on la té tancada la seva germana, àvida de sang; un talp fa carnitas mexicanes amb el cos d’un noi. 23 relats que habiten el mateix univers que la seva obra pictòrica i que són el creuament perfecte entre ens els onírics escenaris del surrealisme, els llòbrecs paratges de la novel·la gòtica i les bucòliques i sornegueres rondalles celtes. En elles trobareu esoterisme, criatures híbrides, aparicions, jocs perversos…i tot narrat amb un humor irreverent i acidíssim.\nLllibres del delicte\nDelictes juvenils, 3\nLas cenizas de Bailonia\nThe Expanse/ 6\nThe exorcist, 40th Anniversary Edition\nls peus de l'Himalàia, en un regne antic assetjat per exèrcits estrangers i dissidents interns, dos cosins arruïnats accepten la feina d'aprenents de botxí. Els nois excel·leixen en la seva nova tasca, fins que un dia han d'exectuar Lampun, una criatura dòcil que no pertany al món dels humans. Una faula sobre la mort, el poder, la màgia i la revolta.\ndel V Reich anal\nde Madre, 3\nMisterios en forma de rizomas se extienden bajo Dapplegrey Lane.


Hampton Inn Houma Houma (LA) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n1728 Martin Luther King Blvd., Bayou Cane, Houma (LA), Estats Units, 70360 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Hampton Inn Houma?\nMés informació sobre Hampton Inn Houma\nConvenientment situat a Houma (LA), Hampton Inn Houma és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb les atraccions principals de la ciutat com Books-A-Million, Southdown Museum, Bayou Terrebonne Waterlife Museum a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització.\nEls serveis i instal.lacions de primera categoria que defineixen l'experiència de Hilton Worldwide us esperen a Hampton Inn Houma. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, habitació familiar.\nEls clients poden triar d'entre 82 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com centre esportiu, piscina exterior. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Hampton Inn Houma la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Houma (LA).


Es fan públics els cinc finalistes del Premi Unnim de Teatre, el més ben dotat de Catalunya | TRANSVERSAL\nArts escèniques > Es fan públics els cinc finalistes del Premi Unnim de Teatre, el més ben dotat de Catalunya\nEs fan públics els cinc finalistes del Premi Unnim de Teatre, el més ben dotat de Catalunya\nEls organitzadors del Premi Unnim de Teatre, han fet públics els cinc finalistes escollits per un jurat format per professionals de les arts escèniques, entre el centenar de propostes que s’havien presentat, que competiran pel primer premi dotat amb 6.000 euros. Aquest premi compta amb la col·laboració de Transversal en la organització de la gira per l’espectacle guanyador.\nEls finalistes són Cosmètica de l’enemic de la companyia Sala Muntaner, Pinocchio, de la companyia Roseland Music, Carmela, Lili, Amanda de la companyia Marlia Produccions, Hotot de la companyia Cascai Teatre d’Ullà i Temps de la companyia Teatre de Guerrilla.\nEl certamen es durà a terme durant tots els divendres del mes de maig, els dies 3,10 i 17, 24 i 31 de maig a l’Auditori Teatre de Calldetenes (Osona) i el veredicte final s’anunciarà durant la gala final el divendres 14 de juny, que tindrà lloc al mateix Teatre.\nLes obres finalistes:\n-Cosmètica de l’enemic és el relat de dos estranys que topen esperant agafar un avió, un víctima d’un profund sentiment de culpabilitat i l’altre d’una confessió que no vol escoltar, dues víctimes, dos enemics.\n-Amb una innovadora posada en escena, Pinocchio, és una adaptació de la novel·la original “Le Avventure di Pinocchio”, de Carlo Collodi, on les últimes tecnologies del món de la imatge transporta el relat original al moment actual i a la nostra quotidianitat.\n– Carmela, Lili, Amanda és la història de tres dones que durant el convuls segle XX van lluitar per deixar-nos un llegat, no sempre salvaguardat, com és la llibertat.\n– Hotot és un espectacle d’humor, un cabaret modern desvergonyit interpretat per l’imprevisible Marcel Tomas.\n– Teatre de Guerrilla presenta a Temps una hora i mitja de la més autèntica llibertat que pot gaudir una persona, els últims 90 minuts de vida d’un malalt a qui li acaben de comunicar.\nSobre el Premi Unnim de Teatre\nEl Premi Unnim de Teatre és el més destacat de Catalunya d’aquest gènere i pretén donar suport a les creacions teatrals en qualsevol dels seus estils, així com a incentivar la creativitat i l’ofici teatral. Convocat per Unnim Caixa (històricament Caixa Manlleu), i Unnim BBVA s’adreça a companyies de les arts escèniques.\nEl premi del certamen és de 6.000 euros per al millor muntatge teatral, escollit per un jurat format per professionals de les arts escèniques. També, es concedeix una menció especial per al millor actor i la millor actriu.\nA més de la dotació econòmica, el guanyador exhibirà el seu espectacle a través d’una gira, organitzada conjuntament amb Transversal, xarxa d’activitats culturals, pel territori català.\nCategories: Arts escèniques.\nProjecte: Premi de Teatre.\nFestival Sismògraf Olot\nJornades Turisme + Creatiu a Girona\nTots Dansen, projecte finalista als premis Dansacat


Frank Shorter a corrercorrer.com | oson@corre\nFrank Shorter a corrercorrer.com\nFrank Shorter, el maratonià nordamericà\nAvui a corrercorrer.com, hem penjat un reportatge sobre el gran atleta nascut a Alemanya el 1947 però de procedència nord-americana, Frank Shorter.\nShorter va néixer a Alemanya per la destinació del seu pare, que era militar, en el moment del seu naixement, però va tornar als Estats Units on va cursar el col·legi i es va llicenciar en psicologia i en dret.\nFrank Shorter va ser un gran atleta en les distàncies des de fons fins a marató on va aconseguir les seves grans medalles olímpiques. Però comencem des del principi:\nEls seus triomfs van arribar de forma molt equilibrada ja que va començar guanyant el campionat nacional universitari dels 10.000 el 1969. A l’any següent va guanyar el Campionat Nacional dels EUA en la distància de 5.000 i de 10.000. En aquesta última distància va repetir or en moltes altres ocasions, en un total de 6 des de 1970 fins 1977.\n« Eulàlia Burgués – Entrevista a corrercorrer.com COMENÇA LA LLIGA CATALANA DE CLUBS A VIC »\nData : 9 Abril 2010\nEtiquetes: Frank Shorter


Marlaska anuncia que les farmàcies tendran màscares a finals de setmana\n21 octubre 2021 11:51\nEl ministre de l'Interior, Fernando Grande-Marlaska, ha anunciat aquest dilluns que a finals d'aquesta setmana no hi haurà «cap problema de proveïment» de màscares per a la protecció de la població contra el coronavirus a les farmàcies i a les botigues obertes al públic.\nMarlaska ha indicat que a les comunitats en què aquest dilluns és laborable el repartiment es farà dilluns i dimarts, mentre que a les vuit restants es farà dimarts i dimecres. A Ceuta i Melilla pel transport, el repartiment es farà dimecres i dijous. «L'ús de màscara és una recomanació en el supòsit en què les prioritats d'actuació de conducta no es puguin mantenir, principalment la distància social», ha indicat, per afegir que per aquest motiu es reparteixen en els nodes de transport.\nA més, ha incidit que l'Executiu ha mantengut reunions importants amb agents socials i empreses per a «garantir que els mitjans de protecció necessaris i precisos siguin una realitat» en els llocs en què es torna a la feina. «No es pot posar en dubte el principi fonamental que és la salut pública dels treballadors. Si aquesta queda mínimament afectada, l'activitat no pot iniciar-se», ha postil·lat.\nJo em comformaria en tenir-les abans de l'estiu... i de la resta del material ja ni us en parlo.


ff he M3 LB Oj kU jU nr Vg It sH 4w iI 2t gg db Bc X8 kJ KS wI 8M iU mP Uv 4G Sr Mb iF db ll Fr 3W 4h 70 u7 JI 4g C3 q9 xs s8 nY Uv 6C fI nY LB Ak 2j 4h Sy La rU tV qd q8 th XM H2 Nu rl Vg iK AE Ub le Wu pt jQ ra 6Z kj 2g iK U9 mF gg Y6 hB GD pT Ei Xg rV XM QU Eu 2s p8 6O C3 5O nY CU fg kz I4 IK 8p Jp gg 52 Lk pT ui yz je LY il iI E3 S5 DX Ex hB 8M 6V vV dZ Ft 2z 63 mJ PM nr 6r CU 8b Ch mF qC 6V v6 NP nQ 4g kM s8 xZ WV 2t wI ml yz Zo wI yX ZB HB e4 Sr FY WZ ex Iq eM PB fJ 9y fs BA LB ur uK th 7W Zo H7 0v MH rV OB WA 4G 7W Sk MJ 7D lI UT Pb PB Mb t1 pt kp FY tc La U8 i5 Fi Qc kg gZ 63 qX 2g iU BA UT F7 u7 6e I4 gH 8p xK oF Nq 3B B1 6Z 3B tg xn oO mB ff 4h le qd TT 7W Fz Kf Oj mV ug 4e KS rl MH fS 6Q pt v8 YN bY wm j7 4e fF 2v Ch v4 ci v4 nP q0 Sr sH vw 8N tb lG fI xU QO HR FY Ru 7W rF og dW vH bI 9I kM xn rS M6 LD LV mB XL Uj LV M3 rS zI mP kb p8 rV UE 7B WA GZ yz xC tM Go qU r9 Zn kw pt 2X r8 Kf Jp 1R 63 ui rS OB 52 Ru bX Ch vw ja kU Nc GZ kb PQ WZ IY 7B I4 kd vH IL 81 6H 6S 4e zh MH 5z 8R xU AY Bz CN Bz mJ 7a XM T5 5W T7 IY pt Qc QS AG je nr u7 rU c2 xe IV AY 2g rS LY HR gV yh UT ke Nc yh aJ ll tb Go nd nY X8 B1 ll Jh ur lI 0l e4 rS 8p X8 yq yX Kf Ub my Uj ra 1R Zo vG 5O oa 6V tb qU r2 nJ 7B yM HR u0 4e tR vA xC OY LY ko g7 Bl 7B V0 Fs 6Q J7 r2 yq 7h kf LV Bl Ei XM YT H2 QU HB 2g Jp Nc QW p6 UX Sk cM og p8 XN 2X k5 q8 4N Ak Oj Bq t3 GX 6C u7 Ak MJ C3 2q Qg IF v9 iI NO LD Zn 7P Kf IR dW zh 2q l1 fB 2X 4g E3 Oj QU oo lH tM eP 2j Ei 1T NO It t1 WA zG oR pt BA Wu u0 0B r2 Bc Wu Bz Els Enginyers Voluntaris creixen durant l’any 2017 | Col·legi Oficial d'Enginyeria Informàtica de Catalunya COEINF\nEls Enginyers Voluntaris creixen durant l’any 2017\nSubmitted by editor Coeinf on 24 gener 2018 – 12:00No Comment\nAportar els coneixements i l’experiència propis del col·lectiu dels enginyers és l’objectiu del Servei d’Enginyers Voluntaris. Ho fa a través d’enginyers, tant en actiu com jubilats, que, de forma voluntària, donen suport i assessorament a entitats del Tercer Sector Social d’àmbits tècnics i de gestió per facilitar i millorar-ne l’activitat. De caràcter intercol·legial, aquest servei és l’evolució del Servei de Promoció del Voluntariat dels Enginyers Industrials de Catalunya que, després de sis anys de funcionament, va fer un pas endavant i, conjuntament amb el Col·legi d’Enginyeria en Informàtica de Catalunya i l’Associació Catalana d’Enginyers de Telecomunicació, van impulsar l’actual estructura de voluntariat.\nL’Associació Esclat, que es dedica a l’atenció de persones amb paràlisi cerebral, va acollir, el 30 de novembre passat, el dinar anual dels Enginyers Voluntaris, una oportunitat per posar en comú experiències i idees, i posar sobre la taula els projectes de futur. Jordi Renom, president de l’Associació d’Enginyers Industrials de Catalunya (AEIC), va presidir l’acte i va fer entrega d’un reconeixement a Llucià Torras, impulsor del col·lectiu.\nL’activitat dels voluntaris\n“L’any 2017, ha estat un any molt actiu”, assegura Manel Carreras, un dels responsables d’Enginyers Voluntaris. I és que s’hi han incorporat 26 voluntaris i 11 entitats. Actualment sumem un total de 118 voluntaris i 45 entitats, unes xifres de creixement molt positives. El perfil dels voluntaris engloba àmbits com la planificació i organització interna; les relacions comercials; els sectors tècnics propis de l’enginyeria com l’eficiència energètica, la gestió del manteniment, les TIC, o les certificacions ISO, per exemple; la gestió operativa i de la qualitat dels productes i serveis, i l’àmbit de les compres i la logística.\nCom a exemples de l’aportació dels enginyers voluntaris hi ha les portades a terme a l’Associació Esclat per implementar les normes ISO i per millorar un carret de compra motoritzat que s’estava desenvolupant al talleocupacional de l’entitat facilitant la col·laboració amb un dels fabricants del sector.\nEnginyers Voluntaris també ha diversificat l’activitat i ha creat dos grups de treball: un de mentoria social i un altre de voluntariat corporatiu en l’àmbit de la responsabilitat social corporativa per desenvolupar millor les tasques de facilitadors entre entitats, voluntaris i empreses. Amb la mentoria social, els enginyers actuen com a avaladors i assessors en l’àmbit de la inserció laboral de joves amb risc d’exclusió durant un temps limitat. Amb el voluntariat corporatiu es promouen altres formes de col·laboració entre les empreses vinculades al col·legis professionals i les entitats del Tercer Sector Social.\nTotes les peticions rebudes per part de les diferents ONGs que encara no s’han abordat es poden trobar a l’apartat corresponent del web dels EIC.\nFull dels enginyers


Implants 3D en cirurgia maxil·lofacial i neurocirurgia | BladeGrup\nBladegrupTractamentsImplants DentalsImplants 3d\nEls avanços tecnològics i científics en el camp de la biomedicina són cada vegada més grans, la qual cosa permet abordar la cirurgia d’una forma diferent a la tradicional, aconseguint reduir significativament el temps emprat en les operacions a l’una que s’augmenta la seguretat durant els processos de cirurgia.\nEn l’àmbit de la salut dental, aquests avanços van arribant cada vegada amb major celeritat, aconseguint que els tractaments bucodentals siguin cada vegada menys invasius, més eficaços i bastant més segurs.\nAvui dia, en les clíniques dentals ja podem dissenyar tractaments orals a partir de potents softwares informàtics, que ens permeten crear el disseny del somriure digital. Però, aquests avanços no es queden aquí, ja que van molt més allà. El més actual són els implants 3D, que ja són un dels objectes d’estudi més lloats de les comunitats científiques.\nTenint en compte tots aquests avanços, els traumatismes crani – maxil·lofacials i orals són una de les causes més esteses en les visites a les sales d’urgències dels hospitals. Això és degut a l’elevada incidència dels càncers orals, així com a la multitud d’accidents que generen traumes en aquestes zones.\nDesprés d’extirpar quirúrgicament un tumor oral és necessari reparar amb eficàcia totes les lesions que el càncer ha pogut ocasionar. A més, són moltes les persones que sofreixen malformacions cranials congènites o que han estat provocades per algun traumatisme.\nFins ara era el cirurgià el que tenia la missió de modelar la pròtesi durant la intervenció quirúrgica. Aquestes operacions requereixen moltíssima pràctica, a més d’una àmplia durada del procediment. Avui dia, els implants 3D s’estan posicionant com una de les alternatives més importants, omplint hores d’estudi per part dels investigadors en biomedicina.\n1 Implants 3D: cirurgia maxil·lofacial en 3 dimensions\n1.1 Avantatges dels implants 3D\n1.2 Implants 3D pas a pas\nImplants 3D: cirurgia maxil·lofacial en 3 dimensions\nEls avanços científics obren un important camí del qual no podem allunyar-nos les clíniques dentals. Gràcies a l’aplicació clínica de la potent tecnologia 3D és possible modificar la forma en la qual es plantejaven les cirurgies maxil·lofacials en el passat.\nAvui dia és possible crear pròtesis totalment personalitzades, utilitzant biomodels específics del pacient. La impressió en 3 dimensions juga un paper fonamental en tot el procés, ja que ens permet dissenyar i fabricar pròtesis i implants 3D, completament biocompatibles i específics per a cadascun dels pacients. Aquestes pròtesis són òptimes per a zones com la mandíbula, el crani o el maxil·lar, entre altres.\nAvantatges dels implants 3D\nSón molts els avantatges d’aquestes novetats en el plantejament de les intervencions quirúrgiques mitjançant implants 3D:\nPrecisió: gràcies a aquests models en 3 dimensions, la precisió del cirurgià durant l’operació és molt més gran.\nSeguretat: les novetats en pròtesi 3D permeten augmentar la seguretat durant tota la intervenció.\nTemps: aquestes noves tècniques permeten reduir considerablement el temps de les operacions de cirurgia maxil·lofacial.\nCal destacar que aquests biomodels són considerats com un avanç d’extrema importància per a solucionar els casos de reconstrucció crani – maxil·lofacial més complicats. Gràcies als implants 3D el cirurgià tindrà un millor coneixement, així com una comprensió més òptima sobre com abordar cadascuna de les operacions.\nImplants 3D pas a pas\nEl pas a pas d’aquestes cirurgies a través d’implants 3D requereix de molta perícia per part del cirurgià. La fabricació dels biomodels es realitza a partir d’imatges radiològiques del propi pacient i es construeixen els implants recorrent a les tecnologies en 3 dimensions més noves del moment.\nA més, en tractar-se d’un implant completament personalitzat, que garanteix una estètica molt més funcional, també s’utilitzen materials que són biocompatibles i altament segurs.\nAquestes noves tècniques de cirurgia maxil·lofacial i cranial garanteixen al cirurgià que pugui planificar prèviament l’abordatge de l’operació, aportant molta més seguretat clínica i reduint bastant el temps emprat en la cirurgia.


AGENDA I CURIOSITATS DEL MAIG A CAL PUPINET 2019 - Cal Pupinet\nAGENDA I CURIOSITATS DEL MAIG A CAL PUPINET 2019\nMAMA, A CAL PUPINET CUINEM PER TU\nAquest diumenge és un dia molt especial, les nostres mares es mereixen el millor y per aquest motiu des de Cal Pupinet us oferim la nostra CARTA com una deliciosa proposta de Menú del dia de la mare.\nConte “Babar fa la volta al món” amb taller i tast de productes del món\nBabar i la seva família decideixen donar la volta al món i explorar altres maneres de viure diferents a la seva. Ens acompanyeu en aquest fabulós viatge que mai oblidarem?\n(Edat recomanada a partir de 3 anys)\nIV JORNADES TONYINA ROJA BALFEGÓ\nDEL 17 DE MAIG AL 02 DE JUNY\nUna magnífica oportunitat per degustar l’autèntic tonyina roja i celebrar el que ja es considera la festa de la tonyina roja. Com no podia ser d’una altra manera, Cal Pupinet participa novament en aquestes jornades. No deixeu de gaudir dels nostres plats a la CARTA elaborats amb la tonyina roja Balfegó.\nIV RUTA DE LA TAPA DE CASTELLBISBAL\nA Cal Pupinet participarem en aquesta nova edició de la ruta de la tapa només el divendres 31 de maig, no us perdeu la oportunitat de provar el nostre: “Pintxo de fetge gras d’ànec, ceba agredolça i sal de vi”\n– Dissabte, 04 de maig: a partir de les 17:30 fins les 20:00\n– Diumenge, 05 de maig: a partir de les 17:30 fins les 20:00\n– Dissabte, 11 de maig: a partir de les 00:00 fins les 02:00\n– Dissabte, 18 de maig: a partir de les 00:00 Festa 80’s & 90’s amb DJ Pere Antenes\n– Diumenge, 19 de maig: a partir de les 17:30 fins les 20:00\n– Dissabte, 25 de maig: a partir de les 20:00 fins les 22:00\n– Diumenge, 26 de maig: a partir de les 17:30 fins les 20:00\n– Divendres, 31 de maig: a partir de les 00:00 fins les 02:00\nDiumenge, 05 de maig:\nDe 11.30 a 13.30 hores, al Parc de la Solana (Jardins Mercè Rodoreda) – Sant Andreu de la Barca\nJUGATECAMBIENTAL “Celebrem la Festa del Parc! Descobrim més de l’aigua i l’energia?”\nA les 12.00 hores, a la Biblioteca Aigüestoses – Sant Andreu de la Barca\nHora del conte. “CONTES DEL REVÉS QUE FAN RIURE LA GENT”\nDiumenge, 12 de maig:\nDe 17.00 a 00.00 hores, A la Pl. Mercè Rodoreda – Molins de Rei\nDivendres i dissabte, 17 i 18 de maig:\nDivendres de 16.00 a 21.00 h i dissabte de 10.00 a 21.00h, a diferents indrets del poble – Castellbisbal\nVIII MERCAT POTA-ROIG (clica per consultar programa)\nDivendres, 17 de maig:\nDe les 16.45 a 01.00 hores, davant del museo de la pagesia – Castellbisbal\nDissabte, 18 de maig:\nDe les 11.15 a les 12.15 hores, al Pati de l’Esbarjo – Castellbisbal\nEspectacle infantil: Una altra ventafocs\nDe 20.00 a les 00.00 h, Inici Pl. Catalunya – Molins de Rei\nCORREFOC DE MAIG\nA les 12.00 h, als jardins de Can Margarit – Castellbisbal\nEspectacle infantil: “Xiula”\nDiumenge, 19 de maig:\nSortida a les 09.00 hores, des del centre cívic de Can Santeugini – Castellbisbal\nDistància: 11,75 km\nDesnivell: 208 m\nCal Inscripció i és una activitat amb cost\nDissabte i diumenge, 25 i 26 de maig:\nDe 12.00 a 23.00 h, al Carrer Santa Rita – Castellbisbal\nFesta Major de Santa Rita


La poca oferta de pisos de lloguer a Reus n'augmenta el preu | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nLa poca oferta de pisos de lloguer a Reus n'augmenta el preu\nEls experts apunten a la dificultat de trobar habitatges 'a preus assequibles' a la ciutat\n31 de Gener de 2017, per Marc Busquets\nPisos de lloguer disponibles al nucli antic de Reus\nUna nova bombolla immobiliària a l'horitzó. Aquest és el possible escenari futur que preveuen diversos experts del sector consultats per Reusdigital, per als quals l'augment dels preus dels pisos de lloguer al país pot dur-nos a un context econòmic similar al de l'inici de la crisi. En aquella ocasió, els habitatges de propietat van causar estralls en les finances de molts particulars. Actualment, però, hi ha una diferència essencial. Els bancs tenen encara tancada l'aixeta del crèdit, i per tant les unitats familiars no s'estan sobreendeutant. El problema, en aquest cas, és un altre. "No hi ha gaires pisos de lloguer a un preu assequible", explica des de Bercoma Alejandro Bermúdez.\nCosta trobar 'preus assequibles'\n"En els bons temps, llogàvem un mínim d'una desena de pisos al mes", recorda aquest agent immobiliari sobre l'activitat d'anys enrere al seu negoci. "Ara, però, si se'n lloguen tres o quatre ja fem prou", assenyala. "El parc de pisos de lloguer a la ciutat és limitat, això és cert, i en especial costa molt de trobar un pis tipus estàndard, de barri", fa constar. Amb tot, Bermúdez creu que la bombolla "només" s'està produint en grans ciutats com Barcelona, Sant Sebastià o Madrid. I no opina, a més, que la tendència hagi de canviar al nostre territori. "Hi ha un augment significatiu dels preus dels pisos de lloguer, però no pujaran molt més, no arribaran a ser desorbitats", diu.\nLa manca d'accés al crèdit, tal i com s'ha apuntat abans, fa que moltes unitats familiars hagin vist limitat el seu poder d'adquirir una vivenda en propietat, motiu pel qual moltes d'aquestes busquen pis al mercat de lloguer i, en conseqüència, es dispara la demanda. "A Tarragona els preus s'han mantingut de manera més estable, però pel que hem vist durant els darrers mesos a Reus s'han incrementat", exposa Sergi Guillén, de Finques Sagi. "La demanda segueix sent-hi perquè la gent es casa, té fills, comença feines noves i es trasllada", descriu. "El problema és que el parc de pisos de lloguer s'ha reduït o segueix sent el mateix d'anys enrere i sí que és cert que els preus competitius comencen a ser difícils de trobar", afegeix.\nL'experiència dels que busquen pis\nLa Clàudia Barjuan és una estudiant que busca pis "a Reus o a Tarragona". Ara que treballa, "i tot i que em paguen poc" per fer de cambrera els caps de setmana, ha decidit anar-se'n a un pis de lloguer. "Em pensava que amb una nòmina seria més o menys fàcil, però les exigències són molt altes", explica. De fet, ha hagut de fer que els pares l'avalin. "Vull un estudi o un pis petit, però els que són nous són per sobre dels 450 euros, i si els pagués no em quedaria res per viure", lamenta. L'opció, pel que sembla, serà llogar una habitació en un pis compartit.\n"El problema de fons és la precarietat laboral", apunta per part seva R.R.. Té formació i experiència, però forma part de la generació que passa dels 30 i que per la crisi s'ha emancipat tard i malament. "Anys enrere llogaves un pis petit per començar i després et traslladaves a un de més gran quan t'estabilitzaves a la feina, però ara això ja no és possible", descriu. "Hi ha tal precarietat que fa que tothom busqui pisos d'un preu raonable, i per això els de 400 i 500 euros van molt buscats", diu. "A l'agència on ens van atendre ens van dir que per un pis com el que nosaltres volem, d'aquest preu, hi ha una llista d'espera considerable", matisa. "Hi ha poca varietat, això és amb el que m'estic trobant", afegeix. "I si vols un pis cèntric i nou, ni que sigui una capsa de mistos, pagaràs molt", rebla.\nEl preu del lloguer es va disparar a Catalunya l'any passat\n"No, no sembla pas que n'haguem après de l'experiència de la crisi", conclou l'agent Guillén. D'aquesta manera, "un possible escenari al futur" passaria per casos d'impagaments de les mensualitats per part dels llogaters que no puguin encarar-les si aquestes segueixen encarint-se. A nivell estatal, els preus dels habitatges de lloguer van augmentar un 15,9% durant el 2016, i la comunitat autònoma on més es va encarir va ser Catalunya (un 26,8% que l'any passat i amb el m2 a un preu de 13,3 euros).\nA Reus, alguns portals especialitzats com En alquiler apunten cap a un increment d'un 2'8% del valor dels pisos de lloguer durant els darrers mesos, si bé el curiós del cas és que entre novembre i desembre de 2016 el preu mitjà d'un habitatge a la capital del Baix Camp va baixar 6 euros (de 491 a 485). El preu més elevat del m2 a la ciutat, segons indica Habitaclia, va ser a l'abril de 2016, quan es va situar en els 6,36 euros. Així les coses, el lloguer d'un estudi de 50m2 hauria de ser de 318 euros mensuals, preu pel qual en diversos portals consultats per elaborar aquest reportatge no se n'ha trobat cap de disponible. El més econòmic d'aquesta superfície és a la Riera de Miró, per 390 euros. Al Pallol en val 497.\nA. Pons 31 de Gener de 2017\nCert. Jo busco pis des de fa mesos i elque em trobo són preus astronòmics i que em demanen una nòmina fixa. Em penso que entre uns i altres no vam aprendre res de la crisi. I jo, mentre, amb els pares, mort de fàstic. I encara gràcies que em volen a casa!\nMateu 31 de Gener de 2017\nReus no té govern ni política d'habitatge\nNo hi ha cap política pública de pisos. Però els regidors i l'alcalde ben tranquils que saben que poden estar-se fins a finals de legislatura sense governar que les urnes no els castigaran. Vivim en una ciutat que no té govern i a ningú sembla importar-li encara menys al sector especulador que torna a campar com sempre.


Salutació de l’alcaldessa | Ajuntament de Museros\nBenvolguts muserencs i benvolgudes muserenques,\nÉs una satisfacció dirigir-me a tots vosaltres com la primera alcaldessa de Museros, en el meu nom i també com a representant màxima de l’Equip de Govern. Però, sobretot, és un plaer poder-ho fer des d’aquesta finestra virtual oberta en el món que té el nostre ajuntament.\nSóc conscient que en l’actualitat augmenten de manera contínua i considerable, els serveis públics que els ciutadans reclamen de l’Ajuntament. Tant que les relacions entre l’Administració local i els administrats són cada vegada majors i amb més freqüència. Per això, el nou govern municipal aposta decididament per les tecnologies de la informació i la comunicació (TIC), i estableix un canal complementari en la tradicional via presencial a la casa de la vila.\nLa millora de la informació municipal i la gestió administrativa ha de vindre donada, en part, per una millora d’aquestes en la via electrònica. És un objectiu polític fonamental i prioritari del nou govern. De manera que s’ha creat una regidoria específica per a dur a terme decididament aquesta tasca. Entenem que les TIC són la clau de la revolució social, econòmica i cultural d’aquest món globalitzat en què estem immersos actualment. I, per això, la seua correcta implementació i potenciació en l’àmbit municipal afavorirà la transparència política, la confiança amb l’Equip de Govern i l’augment de la comunicació amb tots els veïns i veïnes del nostre poble.\nEl portal web de l’Ajuntament de Museros ha d’oferir una nova manera de comunicar-se, ha de ser una porta oberta al consistori les 24 hores del dia. I, per això, necessitem que la informació siga més accessible i que el web tinga una estructura senzilla; però, sobretot, necessitem un web actual, dinàmic i útil.\nCom veureu, es plantegen canvis quantitatius i qualitatius que mereixen un marge temporal per a organitzar correctament els recursos actuals i, sobre la seua base, reconstruir el nou espai web. Volem treballar, en principi, millorant amb caràcter d’urgència les qüestions que no puguen ajornar-se, i, després sense massa dilacions, implementar una nova estructura que redissenye l’espai virtual per a aproximar-nos a l’a e-administració.\nEn definitiva, em compromet a augmentar les possibilitats de la gestió municipal en seu electrònica; així com la comunicació de tots els veïns i les veïnes amb la vostra alcaldessa en les adreces i telèfons que s’ofereixen en aquesta pàgina. Però, sens dubte, no vull substituir el contacte personal −el tu a tu, que és per a mi el més important− amb tots els muserencs i muserenques perquè em traslladeu les vostres necessitats, recels, opinions i suggeriments. El futur de Museros no es construirà en un dia, però sí que el construirem junts dia a dia.


Aplicacions per trobar cangur: així t'ajuda la tecnologia amb els nens | Consumer\nAplicacions per trobar cangur: així t’ajuda la tecnologia amb els nens\nApps per donar amb el cuidador idoni per als teus fills en pocs minuts... i amb referències!\nData de publicació: Diumenge, 30deJunyde2019\n7:30 hores. Com cada matí, t’aixeques per anar al treball i en despertar al teu fill per portar-li a la guarderia, veus que té febre. I ningú pot fer-se càrrec d’ell! Ni avis, ni veïns… Què fer? Pots recórrer a diverses aplicacions que en pocs minuts t’ajudaran en la tasca de donar amb algú de confiança que cuidi del teu bebè. En aquest article comparem els preus, serveis, funcionament… de tres apps per trobar cangur, per si necessites aquest servei en algun moment.\nNannyfy, Cangurs de Guàrdia i Sitly són algunes de les aplicacions que existeixen al nostre país per ajudar-te a trobar el cangur perfecte per als teus fills. Concebudes amb la vocació de ser útils als pares en una de les situacions que més angoixa generen (deixar al teu bebè amb un estrany), aquestes apps et posen en contacte amb mainaderes de confiança per cuidar des de bebès fins a a nens d’11-12 anys, amb un temps de resposta molt acceptable (uns 45 minuts). Per un preu raonable (la descàrrega de l’aplicació és gratuïta, però cal abonar quotes o tarifes planes), tens la capacitat d’escollir entre centenars de perfils segons les teves necessitats o gustos específics i amb el plus de poder conèixer les opinions d’altres famílies respecte a treballs previs de la nanny.\nQuants diners costa, de debò, tenir un fill\nEn què t’ajuda l’aplicació? Rapidesa i confiança\nCangurs de Guàrdia. Permet solucionar la necessitat urgent d’una cangur professional i de confiança, “prèviament validada, que arribarà a la teva casa per fer-se càrrec de tot en 45 minuts”, explica Ana Casado, gerent de l’aplicació.\nSitly. “Creada per pares per a pares, molt conscients de la problemàtica a la qual s’enfronten en el seu moment a dia, especialment a Espanya”, indica Patricia Adam des d’aquesta plataforma, amb ella es pot triar cangur segons els seus anys d’experiència, edat, referències, disponibilitat horària, tasques que pot realitzar o els idiomes que parla.\nNannyfy. Connecta famílies amb nannys de confiança “de forma puntual o de manera recurrent, on i quan ho necessitin”, assenyala Claudia Solvas, una de les seves gestores. Les famílies s’encarreguen d’escollir el professional que més els encaixi, gràcies a la visualització dels perfils.\nA quins nens atenen? Des de mesos a 12 anys\nCangurs de Guàrdia. Atén des de bebès de mesos fins a nens d’11-12 anys. Si algun menor té necessitats especials, ha d’indicar-se, doncs hi ha especialistes en diverses àrees.\nSitly. Poden cuidar des de bebès fins a nens d’11 o 12 anys. Així, un de 10 anys pot estar atès per un cangur de parla anglesa per practicar anglès, mentre que un bebè de 10 mesos, per un altre amb experiència en guarderies.\nNannyfy. El ventall és bastant extens: s’atén des de bebès amb pocs mesos fins a adolescents d’11 o 12 anys.\nEn quines poblacions operen?\nCangurs de Guàrdia. En l’actualitat, presta servei a Barcelona ciutat, Sant Cugat, Badalona, L’Hospitalet de Llobregat… És a dir, Barcelona i les zones que confinen amb ella i estan ben comunicades. En un futur no gaire llunyà tenen plans d’expansió a altres poblacions de Catalunya i de la resta d’Espanya.\nSitly. Està present en totes les comunitats autònomes i províncies, també en petites localitats.\nNannyfy. Té més de 2.500 mainaderes per tota Espanya, encara que sobretot presta serveis en grans ciutats: Barcelona, Madrid, València i Sevilla.\nCangurs de Guàrdia. Per poder fer ús de l’app, les famílies han d’abonar una tarifa plana anual en funció del nombre de fills. D’aquesta forma, la plataforma pot “adequar el nombre de cangurs al nombre de famílies que han contractat el servei”. La tarifa és de 100 euros a l’any = 10 euros/mes = 0,50 euros/dia pel primer fill; de 50 euros/any = 5 euros/mes = 0,25 euros/dia pel segon fill; de 25 euros/any = 2,5 euros/mes = 0,12 euros/dia pel tercer fill… És a dir, si tens un fill, pagues una quota anual de 100 euros; si tens dos, 150 euros; i si tens tres, 175 euros. A aquests preus se’ls ha d’afegir l’IVA.\nSitly. Tant el registre com la consulta de tots els perfils en l’aplicació de Sitly és gratuïta. També ho és respondre als missatges. Però si l’usuari vol contactar amb algun perfil específic per primera vegada, haurà de comptar amb la subscripció Premium: 9,99 euros per un mes de subscripció per a pares i 8,99 euros per a mainaderes.\nNannyfy. Descarregar-se l’app és totalment gratuït tant per a les famílies com per a les cangurs. En contractar un servei puntual, Nannyfy cobra un 15 % sobre el servei total (si la família sol·licita un servei de tres hores a 10 euros l’hora [30 euros], Nannyfy es porta una comissió del 15 % sobre aquests 30 euros), encara que la comissió del primer servei puntual és gratuïta. En el cas de serveis recurrents, hi ha una quota establerta en funció del temps de recurrència que la família vagi a necessitar a la mainadera.\nSón molt cars els serveis dels cangurs?\nCangurs de Guàrdia. Referent al pagament de la nanny, treballa amb preus de mercat.\nSitly. El salari i l’import per hora que cobra la cangur o mainadera es negocia directament amb les famílies.\nNannyfy. El cost per hora de servei ho estableix la nanny en funció dels seus criteris personals.\nCom seleccionen als cangurs\nCangurs de Guàrdia. Tant famílies com a cangurs es donen d’alta a la web. Les mainaderes pugen la seva documentació personal, acadèmica i el certificat de delictes penals, amb el que es fa un primer sedàs i es passa a una entrevista personal. Els qui la superen, faciliten tres referències professionals amb nens, i si són positives, els donen d’alta en l’app. Així ja formen part de l’equip de Súper Cangurs, l’equip de guàrdia (també hi ha servei de cangurs regulars) que està subjecte a un procés d’avaluació continu.\nSitly. Validen els perfils de les mainaderes i cangurs abans de la seva publicació, però això no significa que hi hagi un procés de selecció, doncs des de la plataforma es considera que són els pares, i no ella, els qui han de realitzar el procés de selecció de la persona adequada per als seus fills. “No totes les famílies tenen les mateixes necessitats. D’altra banda, comprovar les referències fent preguntes concretes, segons les necessitats de cada nen, és essencial”, assegura Patricia Adam.\nNannyfy. Es fan entrevistes i una selecció prèvia de nannys.\nCom reservo un servei de cangur?\nCangurs de Guàrdia. A part de pagar la tarifa plana anual, com a usuari has de pujar el llibre de família i DNI i emplenar la fitxa amb la informació imprescindible sobre el teu fill: nom, data de naixement, caràcter, al·lèrgies, discapacitat… Una vegada realitzat el procés d’alta, s’activa l’app i ja pots utilitzar el servei.\nSi necessites cangur urgent, ho sol·licites a través de l’aplicació i, en 45 minuts, disposes d’ell o ella. Es monitora tot el procés de la “cangurada” (des de la petició fins a la finalització) i estan pendents que tot es desenvolupi de manera correcta (s’intervé quan és necessari).\nSitly. Primer has d’incloure què tipus de cangur o mainadera busques. Per a això, pots veure les que coincideixen amb els teus requisits a la teva zona i, després, podràs consultar els seus perfils: experiència, referències, idiomes, tasques que poden desenvolupar, etc. El contacte s’inicia a través de missatges amb els millors candidats per a una possible entrevista.\nNannyfy. Funciona de forma molt visual. Hi ha serveis puntuals i recurrents. En els primers estableixes els dies i hores, especifiques l’edat del nen, les aptituds de la nanny (idiomes, disposar de vehicle, saber primers auxilis) i dones a “buscar”. En aquest moment, surten tots els perfils disponibles aquest dia, a aquestes hores i amb aquestes característiques específiques (i amb els quilòmetres de distància a la teva casa). En el perfil hi ha un vídeo de presentació, foto, estudis, experiència, preu per hora, idiomes, valoracions d’altres famílies… Si et convenç, solament has de clicar a “contractar” i, en aquest moment, li arriba una notificació a la nanny, que pot acceptar o no. Si accepta, hi ha un xat intern per acabar de parlar detalladament i conèixer-se més.\nQuan el que necessites és un servei amb una mateixa mainadera per més de 12 hores (des d’un cap de setmana o fins i tot tot el curs escolar), arriba la teva petició i es gestiona internament. Donen diversos perfils que et puguin encaixar i es realitzen entrevistes fins a arribar a un acord amb la cangur triada.\nOpinions d’altres clients\nCangurs de Guàrdia. Pots veure la puntuació mitjana de la nanny en els seus anteriors “canguradas”. Quant a opinions sobre les cangurs, es comparteixen en xarxes de forma periòdica.\nSitly. Les opinions d’altres clients es poden veure en l’aplicació per a mòbils (para iOS i Android). Avui dia, s’estan implementant les opinions en la plataforma per a la versió web clàssica.\nNannyfy. En l’app, en “perfil de la nanny“, tens la possibilitat de veure les opinions d’altres famílies.


‘El comte Arnau’ de Joan Maragall reviu al Teatre Nacional | betevé Web\nL'escenari és una terra esquerdada per on transita el seu fill , el comte Arnau, i la resta de personatges del poema maragallià. Joan Maragall no era un home de teatre i l'obra és de fet una escenificació dels tres poemes que va escriure a partir de la llegenda popular. El comte Arnau hi apareix ara com un heroi que desafia l'ordre establert quan sedueix l'abadessa Adalaisa, ara com una ànima en pena que confessa els seus pecats a Elvira, la muller vexada. El joc escènic es deplega com un malson on es confonen els vius i el morts, els cossos i les ànimes...\n"Maragall era un animista. Un home que creia molt en la transubstanciació, en les ànimes...Tot això és quelcom que hem explorat a fons...I que ha configurat una proposta escènica que es mou entre la fantasmagoria i el somni."\nAnna Ycobalzeta i Àngels Bassas encarnen les dones entre les quals es debat el comte. El Cor de Cambra del Palau de la Música funciona com la consciència de l'espectador, a la manera dels antics cors grecs. Interpreta una partitura original de Lluís Vidal i Mariona Vila que reforça l'èpica d'aquesta versió d'un mite de profundes arrels en la història del país.\n"Un autèntic mite català, per a alguns un dels més importants, reviu ara al Teatre Nacional en el colofó de la celebració del centenari de la mort de Joan Maragall."\ndijous 6 d'octubre, 2011 , 07.22\n‘El comte Arnau’ de Joan Maragall reviu al Teatre Nacional\n'El comte Arnau', una de les llegendes populars catalanes per excel·lència, pren cos escènic al Teatre Nacional de Catalunya, que aquest dimecres va inaugurar oficialment el nou curs teatral. Es tracta de l'adaptació que ha fet Herman Bonnín del poema més llarg de Joan Maragall.\nErnest Villegas interpreta el paper del comte i hi té un protagonisme especial del Cor de Cambra del Palau de la Música. S'escenifica a la Sala Gran del TNC fins al 30 d'octubre.\nEl comentari de Victor Giralt Jonama:\nQue ningú no esperi que li expliquin cap història. Són poemes escenificats. La narrativa no es fàcil de seguir si no es coneix el poemari i el seu contexte de producció, sobre el qual planen les ombres de Goethe o les conviccions animistes cristianes de l'autor.\nÉs un espectacle singular, força al·lucinant, però no concebut per agradar a un públic ampli. És curt, una hora i quart a tot estirar.\nculturaJoan MaragallPalau de la Música Catalana\nEl Mercat de les Flors presenta la nova temporada, Dansa desbordada\nBruno Mars actua aquest dimecres a Barcelona\nL’escola de música Xamfrà presenta espectacle a la BARTS\nJulio Manrique reclama la llibertat dels presos polítics als premis Max


Oltra crida a participar per a "defensar la democràcia" | Valencia Extra\n“No podem tornar arrere ni parlar d’involució”, assenyala la Vicepresidenta\nLa vicepresidenta de la Generalitat i coportaveu de Compromís, Mónica Oltra, ha animat aquest diumenge a “votar amb un somriure perquè defenem la democràcia” en participar en els comicis. “Cadascun dels nostres vots val el mateix que el del més poderós del món i, per tant, hui tots els ciutadans i ciutadanes som iguals”, ha remarcat.\nOltra s’ha expressat així després d’exercir el seu dret a vot en l’el CEIP Eres Altes de Riba-roja (València). Ha reconegut, en declaracions als mitjans, que les eleccions generals d’aquest 10 de novembre “per a molta gent no s’haurien d’haver produït”, però no obstant això ha animat a “votar amb un somriure perquè defensem la democràcia amb el nostre vot”.\nA més, ha assegurat que “espera” que “aquesta vegada sí, després de les votacions, hi haja un govern que pose en el centre a les persones i que tinga en compte que l’important és tindre governs que defensen la vida, el futur, la igualtat i la llibertat i drets que hem conquistat aquests anys”.\nOltra: "El Govern té moltes similituds amb el Botànic, esperem que l'agenda valenciana estiga damunt de la taula"


Cognoms de Tunísia - Cognoms tunisians mes comuns\nSi ets aquí és perquè has decidit consultar quins són els 300 cognoms més habituals a Tunísia. Segurament alguna vegada has escoltat algun dels cognoms tunisians però és possible que en aquesta llista et sorprengui veure cognoms que no sabies que eren tan comuns en un país com Tunísia. En aquesta llista tenim informació estadística totalment actualitzada sobre els cognoms que més abunden entre els tunisians , de manera que si el que cerques és saber si el teu cognom destacaria a Tunísia, ja t'advertim que si no es troba en aquesta llista, sí, el teu cognom seria una cosa poc comuna en terres dels tunisians. No obstant això, si el teu cognom apareix entre aquests 300 cognoms, ens temem que hauràs de destacar per altres qualitats, ja que resultaràs bastant corrent pel que fa a cognom per als tunisians\nEls cognoms tunisians més comuns\nConeixies tots aquests Cognoms de Tunísia?\nSi et fixes, al costat de cada cognom d'aquesta llista podràs trobar un número. Aquest número és el nombre de persones que porten aquest cognom a Tunísia. Per descomptat és el número oficial aportat segons les últimes estadístiques fetes a Tunísia, i tenen en compte no a tunisians , sinó a les persones que viuen actualment al país. De manera que és possible que trobis a Tunísia algun cognom que sàpigues perfectament que no és un dels cognoms tunisians , això et pot ajudar a fer-te una idea de la quantitat de persones d'un mateix país del qual és originari aquest cognom que han emigrat a Tunísia i que s'han establert a viure allí.\nTenir informació sobre els cognoms ens ajuda a tenir informació sobre la nostra història, però també sobre la història dels diferents països. Conèixer quins són els cognoms que més abunden a Tunísia és aquests moments ens ajuda a fer una foto fixa de la realitat actual del país. D'aquesta manera, i creuant aquestes dades que tenim sobre els Cognoms de Tunísia actuals amb els Cognoms de Tunísia més abundants fa cent o dos-cents anys, podríem fer-nos una idea de com ha canviat la societat d'un pais com Tunísia i el nivell d'impacte que pugui haver tingut la migració en un país com Tunísia.\nD'igual manera, és interessant tractar de descobrir quines són les dades actuals dels cognoms més utilitzats als països veïns a Tunísia, i si tenen algun cognom en comú o si, per contra, les coincidències són mínimes o inexistents. D'aquesta manera podem endevinar el tipus de relacions que té Tunísia amb els seus països veïns, i si hi ha hagut mobilitat entre els països o no. Com pots comprovar, unes simples dades estadístiques sobre Cognoms de Tunísia poden aportar molta més informació de la que pugui semblar a simple vista.\nT'ha sorprès algun d'aquests cognoms tunisians?\nQuè opines? Has vist ja en aquesta llista de 300 Cognoms de Tunísia algun que t'hagi cridat especialment l'atenció? Has trobat a faltar algun cognom que pensaves que era molt comú a Tunísia, i que no obstant això, ha resultat no estar en la llista? Segurament si continues investigant en pàgines d'altres països puguis trobar aquest cognom que pensaves que era un dels cognoms tunisians i que resulta que és més comú en un altre país que no és Tunísia. A vegades les dades ens sorprenen, però això és el que ens anima a voler saber més sobre cognoms i sobre els motius que que els 300 Cognoms de Tunísia més comuns siguin els que et presentem en aquesta llista, i no uns altres. T'animem a continuar investigant.