BOET – Revista Catalunya\nLes emocions i l’esperança.\n-Quin estiu més calorós, no puc amb la meva ànima! Han marxat fora i m’han deixat menjar i aigua per uns dies. Però la veritat és que em costa llevar-me i no tinc esma, ni per alçar el cap i caminar. A sobre, amb el sol que fa he de sortir a la terrassa per pixar i cagar. Quina vida de ciutat mes gatina!\nEn realitat jo vaig néixer al pla de Boet i m’esperava una vida a la natura, lliure corrent pels boscos i bevent dels rius però vaig ensopegar amb una colla de joves excursionistes d’aquells, “cumbaiàs”. L’Anna em van veure tan petitó i apa! Cap a Barcelona!! I ara en una casa enmig de l’Eixample i tot plegat veient com passa el temps! No conec les teulades ni la possibilitat d’aparellar-me. Ben segur que la meva espècie no desapareix, però jo no deixo descendència!! Sort que em cuiden bé. Em reconforta ficar-me als peus del llit sota els llençols quan la matinada refresca. Sobretot els diumenges que s’aixequen més tard.\nEstava rumiant tot això i, de sobte, algú arriba a casa. Les maletes entren grinyolant, els tinc aquí, s’acaba la tranquil·litat!\n-Corro cap a la galeria: mireu, mireu, el Boet no ha menjat res! Us ho deia jo que era massa temps per deixar-lo sol! Pobret haurà patit d’enyorança. Agafo el gatet i s’esmuny entre els braços.\nEstic preocupada passen els dies i el Boet no menja i no té esma ni per jugar amb mi com feia sempre. Li dic als pares que no és normal que cal portar-lo al veterinari.\n– Una bona revisió ens traurà de dubtes. Agafem el transportin per portar-lo al veterinari, ara que l’Anna està a l’escola. Què et sembla Rafel, tu el veus tan malament com diu la nena?\n– Ho sento senyors, aquest gat té un tumor a la panxa i li queda poca vida. Hi ha dos solucions: transfusió de sang o una injecció d’eutanàsia. Deixar-lo que mori tot sol és més cruel, patirà!\n– Porto uns dies que m’acaronen més del que és habitual i jo cada cop més fluix. Ara em fiquen al transportin i cap al cotxe. L’Anna no ve, aquest matí tenia la cara enrogida, havia plorat. Ens acomiadem, els nostres ulls parlen: jo també us estimo, no ploreu!! Els gats tenim set vides!!


JORNADA HISTÒRICA A VIC. CAPÍTOL 1: MOCIÓ APROVADA | AMB LA RÀBIA AL COS\nJORNADA HISTÒRICA A VIC. CAPÍTOL 1: MOCIÓ APROVADA\nAquest és un dels posts més curts que hauré escrit mai, perquè la importància del que s’ha votat avui resideix en el que passarà a partir d’ara. Si la consulta per la independència esdevé un èxit a Vic, que ho serà, haurem fet un salt qualitatiu del que se’n beneficiarà tot el país.\nFelicitats, electes municipals! Heu estat a l’alçada (la majoria). Felicitats, ciutadanes i ciutadans! Ha arribat la vostra hora.\n« JORNADA HISTÒRICA A VIC. CAPÍTOL 2: "VIC DECIDEIX" ES POSA EN MARXA\nPREMIS NACIONALS DE CULTURA 2009 »\nRT @ERCVic: Quan es treballa bé es recullen els fruits. L'enhorabona al @Vic_tenis_taula, que ahir va posar la cirereta a una gran temporad… 6 hours ago\n.@jaumecollboni elogia gent com editorial Planeta, fundada per un senyor que va entrar a BCN amb els franquistes, e… twitter.com/i/web/status/1… 2 days ago


Jornada solidària per al monestir de Samteling de Nepal: tallers de dansa, meditació i sopar tibetà | Fundació Casa del Tibet de Barcelona\nJornada solidària per al monestir de Samteling de Nepal: tallers de dansa, meditació i sopar tibetà\nInici › Jornada solidària per al monestir de Samteling de Nepal: tallers de dansa, meditació i sopar tibetà ›\nEl proper dissabte dia 19 d’octubre hem preparat una jornada d’art, meditació i degustació de menjar tradicional tibetà amb l’objectiu de recaptar fons per al monestir de Samtenling (Nepal). Situat als voltants de Boudhanath (Kathmandu), el nombre de monjos incrementa constantment pel que necessiten ajuda per construir noves aules i dormitoris per tots els alumnes. Començarem la jornada solidària amb tallers de dansa oriental amb una de les millors ballarines del món en aquesta disciplina, Jelila. Continuarem amb un taller de meditació sobre la gratitud de la mà de Mònica Tarradas. I finalitzarem amb un sopar degustació tibetà al restaurant Kailash. Reserva ja la teva plaça.\n.- Dansa per a Principiants (11:30-13h): Un curs per tenir una primera presa de contacte amb la dansa àrab i descobrir tots els seus beneficis per a la dona. Treballarem de manera molt complerta diferents parts del nostre cos i coordinarem els moviments per a trobar-nos amb la nostra part més femenina.\n.- Tarab (15-16:30 h): Cançons àrabs clàssiques, que antigament no es ballaven només eren escoltades, i que en l’actualitat podem ballar. Treballarem la nostra expressió i canvis d’energia amb una música plena de detalls que dibuixarem amb el nostre cos.\n.- Street shaabi (17-18:30 h): L’estil de carrer de la dansa oriental que ens ajudarà a deixar-nos anar i relaxar-nos per divertir-nos i treure el nostre costat més desafiador.\nMeditar en la gratitud (18:30-19h): La gratitud és un sentiment que ens aporta llibertat, obertura i pau interior. Si sents gratitud, no sentiràs por. Si sents gratitud gaudiràs molt més del moment present. Aquesta meditació ens ajudarà a obrir el nostre cor i portar-nos a casa aquesta sensació de tranquilitat interior que ens aporta l’agraïment.\nSopar degustació de cuina tradicional tibetana al restaurant Kailash, el primer restaurant tibetà de Barcelona (21:30 h). (C/ Xifré 100, https://restaurantetibetano.com/). Si no pots venir a sopar pots col·laborar amb el projecte a través de la teva aportació de TAULA ZERO (més informació a admin@casadeltibetbcn.org).\nBreu historia de Samteling\nEl monestir de Samtenling va ser fundat al 1756 per Sa Eminència Kachen Yeshi Gyaltsen, tutor personal del 8ª Dalai Lama, a la vall de Kyidong al Tibet. Després de la invasió xinesa del Tibet, la majoria de monjos van fugir fins Nepal on van reestablir el monestir l’any 1960 als voltants de Boudhanath a Kathmandu. Actualment hi ha més de cent monjos de diferents edats. Els més ancians van arribar del Tibet en els primers temps. Els més joves procedeixen de les zones remotes dels himalaies de Nepal i pertanyen a families amb pocs recursos o són orfes. El monestir de Samtenling ha desenvolupat en els últims anys el Centre d’Educació Progressiva de Budisme Mahayana, un sistema d’educació complert que compagina l’aprenentatge del Budisme tradicional amb disciplines modernes com les matemàtiques, les ciències, i l’anglès. El número de joves monjos incrementa cada any pel que és necessari construir nous dormitoris i aules per poder donar cabuda a tots els nens que procedeixen de les àrees remotes de Nepal. Aquests projectes que pretenen millorar la vida dels monjos ancians i joves només són possibles per les donacions desinteressades així que qualsevol ajuda és benvinguda.\nTonifica i enforteix la musculatura, et connecta amb el teu costat femení i augmenta la teva autoestima, molt recomanat pels ginecòlegs pel treball del sòl pèlvic, crema calories, ajuda a millorar la teva postura, equilibri i millora la teva flexibilitat i capacitat de coordinació.\nJelila rep formació des dels 13 anys en diferents disciplines de dansa com ballet, jazz, hip hop i dansa del ventre, especialitzant-se en aquesta última. Té una sòlida i contínua formació en aquesta disciplina de la mà dels mestres més internacionalment reconeguts del Bellydance com Munique Neith, Dr. Mo Geddawi, Mohamed Kazafy, Farida Fahmy, Wael Mansour i Amir Thaleb, entre altres. Actualment treballa com a professora a la prestigiosa Acadèmia de dansa oriental Munique Neith, l’escola dedicada a la dansa del ventre més gran d’Europa, on segueix formant-se com a ballarina. És integrant del Ballet Munique Neith amb el que ha actuat en nombroses ocasions en diferents ciutats europees. Ha impartit tallers i ha actuat com a solista en els festivals més importants de la dansa oriental a nivell nacional (Madrid, Valencia, Mallorca, Saragossa, Gijón, Málaga, Mallorca entre altres) i internacional (Portugal, Itàlia, Suïssa, França, Costa Rica i USA).\nMònica Tarradas es dedica, des de fa alguns anys, a la sanació de les emocions a traves de l’energia. Ajuda a persones a identificar i comprendre les seves emocions, per alliberar allò que ens frena i obrir-nos a gaudir de la vida de forma conscient.\nDissabte 19 d'octubre 2019: Dansa per a Principiants (11:30-13h). Tarab (15-16:30 h). Street shaabi (17-18:30 h).\nTallers dansa 20 euros cada taller. Taller meditació 3 euros. Sopar: 25 euros. 2 tallers dansa + taller meditació 35 euros. Imprescincible reserva prèvia. Places limitades per al sopar (confirmació abans del 18 d’octubre 2019)


Realitat Virtual » sensors\nPoster SmartDriving Marc Solé Cases\nMarc Solé Cases\nL’avenç de les tecnologies de realitat mixta i la seva aplicació han fet un gran salt en els darrers anys. La realitat augmentada, com a part fonamental del “RV contínuum” s’ha traslladat de la pantalla d’un smart phone a un camp visual real, gràcies a objectes com les hololens de Microsoft, donant solucions tecnològiques de darrera generació a un gran nombre de necessitats quotidianes. Tot i que encara estem en un procés quasi embrionari, en els propers anys veurem com la medecina, la ciència o l’aprenentatge en general viuran una revolució gràcies a aquest tipus de dispositius.\nUn altre camp que segur viurà una revolució gràcies a aquesta tecnologia és el camp de l’automoció. Avui en dia vehicles com ara els de la marca Tesla, ja inclouen una gran quantitat de sensors que permeten escanejar l’entorn en 360 graus i tenen algunes aplicacions pròpies que permeten entre d’altres coses una autonomia total o parcial dels vehicles, sense necessitat de conductor. En el moment en que aquesta tecnologia de sensors sigui normalitzada als vehicles, es possible que es puguin començar a desenvolupar aplicacions especifiques, i no utilitzar únicament les de la mateixa marca. La meva proposta està basada en una possibles aplicació per un cotxe amb aquestes característiques.\nL’aplicació anomenada SmartDriving és una aplicació de realitat augmentada que fa ús dels diferents sensors d’un cotxe intel·ligent per una banda (càmeres, sensors de proximitat, sensors de llum etc), i també utilitza la tecnologia de projecció d’hologrames de les hololens aplicada al parabrises del vehicle per aconseguir una interacció completa entre software i realitat.\nL’aplicació genera un entorn virtual totalment adaptat a la interfície física que envolta a l’usuari, és a dir al context real que veu el conductor a través del parabrises. Aquest fet s’aconsegueix gràcies a un acurat disseny gràfic de la virtualitat, aconseguint marges de distracció molt baixos.\nDe la mateixa manera que succeeix amb les hololens i amb l’aplicació holoAnatomy, el sistema permet a l’usuari viure una experiència de realitat augmentada completa en temps real, fent que cada impuls que veiem a la carretera sigui transportat a l’entorn virtual de manera automàtica i sense retards.\nL’aplicació consta de diferents funcionalitats:\nTenim un sistema de navegació estandard on l’aplicació ens mostrarà mitjançant diferents gràfics i sons la ruta que em de seguir. Aquest sistema inclou també el mode “follow me” que ens permet visionar un vehicle virtual davant nostre, de manera que l’usuari sencillament haurà de seguir-lo per tal d’arribar a la seva destinació.\nGràcies a la tecnologia de les lents fotocromàtiques aplicada al parabrises, i controlada per l’aplicació, el nostre parabrises adoptarà diferents tonalitats en funció de la quantitat de llum que rebi el nostre vehicle. Aquesta funcionalitat garantirà una visió perfecta en tot moment, tot i que els rajos de sol xoquin frontalment amb el nostre parabrises.\nGràcies als sensors de proximitat i a les càmeres del vehicle, es realitzarà contínuament un mapatge en 360 graus de tots els possibles obstacles que ens puguem anar trobant durant el nostre recorregut. Aquests seran indicats al conductor mitjançant senyals lluminosos a través del parabrises.\nAlgun exemple podria ser un indicatiu de color al lateral quan tenim un vehicle al nostre costat, evitant així angles morts, o la possibilitat de veure la proximitat dels vehicles que tenim a davant representada en metres.\nAquest mode funciona a partir de la combinació del mode road mapping amb càmeres de visió nocturna i termogràfica. D’aquesta manera podrem mantenir el sistema de mapatge en contextos de poca visibilitat com ara boira, o pluja intensa. Al mateix temps l’usuari veurà en tot moment un realçament lluminós de les línies o marges de la carretera a través del seu parabrises.\nEl principal referent amb el que m’he basat per realitzar aquesta pràctica són les hololens de Microsoft, i concretament l’aplicació holoAnatomy.\nHoloAnatomy és una aplicació que permet accedir mitjançant la realitat augmentada, i les hololens a l’estudi de l’anatomia humana, amb un gran nivell de detall i interacció.\nEn el següent vídeo podeu ampliar aquesta informació:\nLa meva intenció després de realitzar l’estudi sobre les hololens i aquesta aplicació durant la pac 1 de l’assignatura, era extrapolar aquesta tecnologia a altres àmbits, com ara al de la conducció, tot esdevenint una millora similar a la que crec que pot suposar holoAnatomy per la ciència mèdica. Tinc la sensació de que la realitat mixta en general encara està en una fase experimental, i que calen idees potents per adaptar-la a les veritables necessitats de la gent normal.\nPerquè no crear una hololen de la mida d’un parabrises de vehicle? O la mida d’una finestra? Crec que les possibilitats de les pantalles transparents son infinites, i mitjançant aquest projecte he volgut fer una proposta, que crec que és molt viable, i que pot millorar molt la qualitat de conducció dels usuaris.


Local Barcelona, Calella - SERVIHABITAT IMMOBILIÀRIA\nRef. 60074457 | Actualitzat el 24/05/2017\nLocal Barcelona, Calella\nC. De la diputacio, 92-106\nMetres Façana (M) 26,40\nLocal comercial situat a la planta baixa d'un edifici residencial. Distribuït en 1 àmplia sala diàfana i 1 bany. Disposa d'una gran façana cantonera. Situat a pocs metres de la platja.


Pressupostos 2020: Govern i comuns pacten més despesa\nEls nous comptes augmenten 3.070 milions d'euros la despesa, sobretot en salut\nRedacció VIA Empresa Barcelona. 20 de gener de 2020 13:23\nReunió entre el Govern i els comuns per tancar l'acord de pressupostos | ACN\nL'acord dels pressupostos per al 2020 han quedat segellats. El Govern i els comuns han tancat el pacte definitiu, que inclou un augment d'uns 3.070 milions d'euros en despesa i de 405 milions en inversions. Els representants de Catalunya en Comú-Podem van establir una sèrie de línies vermelles que han fet recuperar la despesa social perduda des de la crisi i l'ha situat al mateix nivell que els anys anteriors. L'increment d'inversions les farà arribar als 2.000 milions d'euros, un 25% superior a les incloses en els pressupostos del 2017. El Consell Executiu del Govern validarà dimarts els pressupostos acordats amb CatECP i preveu portar-los al Parlament la setmana que ve.\nLa partida que més augmenta és la de salut, que comptarà amb 908,5 milions d'euros extra. Es destinaran, sobretot, a incrementar el personal -amb 1.400 incorporacions- , fet que suposarà un increment del 7,4% en comparació al 2017. En matèria de sanitat, també es preveu aprovar un decret que garanteixi l'accés a l'assistència primària en 72 hores per a pacients amb consultes no ajornables. Les llistes d'espera es reduiran, segons l'acord, de 180 a 90 dies per a intervencions com les cararactes, i les pròtesis de genoll i de maluc.\nEn matèria d'ensenyament, l'acord entre el vicepresident de la Generalitat, Pere Aragonès, i els comuns s'ha fixat sobretot en les escoles bressol, les beques menjador, la millora d'equipaments i la despesa universitària. L'úlim esborrany de pressupostos -fallit- incloïa una dotació de 20 milions d'euros per recuperar el finançament de les escoles bressol. Ara, la xifra serà de 70 milions d'euros. Els alumnes tindran més opcions d'aconseguir una beca menjador, ja que l'acord suposa augmentar 15 milions d'euros aquestes ajudes.\nMés info: Una carta als Reis, un desig i revés al 'sorpasso' per al 2020\nAixò podria pagar els àpats a l'escola de 7.365 nens i nenes més aquest curs, fins arribar als 136.025. Les bonificacions del 50% fins ara passaran a ser del 70%, mentre que la resta estaran totalment cobertes. L'impacte d'aquesta mesura per a tot un curs escolar seria de 42 milions euros, però la xifra és en aquesta ocasió menor perquè només queden dos trimestres. Però les mesures en matèria de menjadors no acaben aquí. S'impantarà per primera vegada un programa pilot de menjador a secundària -a 103 centres de zones desafavorides-, que comptarà amb una dotació d'1,8 milions d'euros.\nLa millora d'equipaments per acabar amb els barracons tindrà una inversió de 65,5 milions d'euros enguany i una dotació global de 302,3 milions fins al 2023. La partida total d'inversions en ensenyament -que inclou el pla per acabar amb els mòduls prefabricats- serà de 103,5 milions d'euros el 2020. Els pressupostos preveuen la creació de 261 places docents i 184 de personal d'administració. Això costarà 17,2 milions d'euros l'any; i hi haurà una partida de 36,4 milions per a monitors, transports i serveis específics.\nUna de les mesures estrella d'aquests pressupostos és la reducció d'un 30% de les taxes universitàries. Això suposarà una dotació de 57,4 milions d'euros. La inversió comptarà amb 129,5 milions d'euros addicionals, que faran que el global sigui de 881 milions. En conjunt, el finançament a centres universitaris serà de 911,7 milions d'euros, un 18% més que en els pressupostos del 2017.\nEn recerca, desenvolupament i innovació del sector públic l'acord de Govern i comuns preveu un increment de 121,4 milions d'euros, un 24,6% més. El pacte també vol consolidar el programa d'atracció i retenció de talent investigador, oferint finançament per a 10 noves places, i es millorarà el finançament en infraestructures cientifico-tecnològiques: 7 milions d'euros addicionals per al Barcelona Supercomputing Center, 3 milions d'euros per al finançament corrent del consorci i 19 milions per al Sincrotró Alba.\nTransport i canvi climàtic\nEl transport públic rebrà 106,3 milions d'euros més que fins ara, fet que suposa un 32,1% d'increment. Així, la dotació final serà de 457,9 milions. L'impost sobre les emissions de CO2 servirà per destinar 38,6 milions d'euros recaptats a transport públic i programes de protecció i conservació del medi natural. El canvi climàtic també centra bona part dels pressupostos.\nEn concret, l'acord suposa un compromís per arribar als 50% dels contractes amb clàusules ambientals per fer front a l'emergència climàtica. Les inversions en el cicle de l'aigua es més que triplicaran: augmentaran 83,7 milions d'euros (un 230,3% més).\nLa dependència rebrà 92 milions d'euros més respecte als comptes del 2017, fet que pujarà la xifra total fins als 1.566 milions d'euros. Una altra partida social que s'incrementa és la renda garantida de ciutadania (RGC), que augmenta en 125 milions d'euros i arriba als 388 milions. Els comptes preveuen una millora de les tarifes en polítiques de dependència i discapacitat en els sis primers mesos de l'any. Es destinaran 15 milions d'euros el 2020 a millorar les condicions laborals dels treballadors del sector, d'un total de 90 milions en els propers quatre anys. El Servei d'Atenció Domiciliària a la dependència comptarà amb 34,5 milions d'euros més.\nEl pacte de pressupostos contempla "polítiques feministes", centrades sobretot en les víctimes de la violència masclista. La xarxa d'atenció integral a les víctimes es reforçarà amb vuit Serveis d'Intervenció Especialitzada nous. També s'obriran 15 pisos ponts per a dones que han rebut violència masclista i els seus fills. La dotació per al Contracte Programa de l'Institut Català de les Dones s'incrementarà en dos milions d'euros fins arribar als 5,1 milions.\nLes polítiques d'habitatge comptaran amb un 15,6% més de recursos que fins ara, fet que suposa una dotació extra de 380,6 milions d'euros. Entre d'altres mesures, l'acord preveu una dotació de 35,7 milions d'euros per adquirir habitatges en dret de tanteig i retracte. El pacte contempla la construcció de 91 habitatges per a lloguer social i l'impuls de 500 noves promocions. Les ajudes a promotors de pisos per a lloguer social rebran 13 milions d'euros més. També s'inclouen 16,6 milions d'euros per a ajuts a la rehabilitació.\nLa polèmica dels falsos autònoms de startups com Glovo i Deliveroo han propiciat un reforç del personal d'Inspecció de Treball, que comptarà amb 10 places addicionals en els propers dos anys i 35 subinspectors més. L'acord també preveu un pla d'ocupació juvenil per incentivar la tornada dels joves que van marxar a l'estranger a buscar feina durant la crisi davant la manca d'oportunitats a Catalunya. La partida del programa serà de 2,5 milions d'euros.\nEntre les novetats més destacades dels pressupostos pactats hi ha la creació d'una banca pública de promoció econòmica. De fet, preveuen convertir l'Institut Català de Finances (ICF) en aquesta figura durant el primer semestre d'enguany. A més, el document contempla que es destinin 23,8 milions d'euros a polítiques de dinamització econòmica, partida que arribarà als 176,9 milions i permetrà avançar en el compliment del Pacte Nacional per a la Indústria.\nEn l'àmbit digital, l'acord preveu una inversió de 28,5 milions d'euros per al desplegament de la xarxa pública de molt alta capacitat (fibra òptica) a totes les capitals de comarca i iniciar el desplegament a municipis amb nuclis de més de 50 habitants.\nEls experts critiquen la reforma fiscal del Govern: "Resta competitivitat"


Peeping Tom: Kind - Teatre Barcelona\nGabriela Carrizo i Franck Chartier dirigeixen Kind, la tercera peça de la trilogia sobre la família de la companyia belga Peeping Tom.\nPrenent la infància com a punt de partida, amb les seves pors i desitjos, Kind investiga els canvis de perspectiva en la manera de veure el món de les criatures a mesura que aquestes creixen, i la traducció d’això en els gestos i el llenguatge corporal.\nQuè passa en situacions traumàtiques en què hi ha un aparent bloqueig de les percepcions del cos? Com manegen els infants la seva recerca de la veritat? I com organitzen el seu món a través de la fantasia, inventant-se personatges o fent imitacions, per tal de dominar determinades situacions o dinàmiques?\nGabriela Carrizo (Argentina) i Franck Chartier (França) van fundar Peeping Tom l’any 2000. El segell de la companyia és una estètica hiperrealista ancorada en un escenari concret. En les seves obres, els directors creen un univers inestable que desafia la lògica del temps i de l’espai: l’aïllament ens condueix a un món inconscient de malsons, pors i desitjos del qual els directors se serveixen hàbilment per mostrar la part fosca d’un personatge o d’una comunitat. En la seva exploració del llenguatge del moviment i la interpretació, res no és mai gratuït i la condició humana sempre hi és present com a font d’inspiració inesgotable. Mitjançant l’ús de tècniques d’edició cinematogràfica, aconsegueixen ampliar els límits de la trama, que sempre apareixen com un contorn més que no pas com un element perfectament definit.\nHan rebut molts premis de prestigi, com ara el Premi al Millor Espectacle de Dansa a França 2015 per Le Salon.\nPeeping Tom és una companyia que està sempre a un nivell superior. Es pot relativitzar el seu impacte quan ja els has vist una o més vegades, es poden comparar els seus espectacles, es pot criticar o no que es mantinguin sempre fidels a un estil... però no crec que ningú pugui qüestionar que a hores d'ara el seu imaginari i el seu bagatge dins de la dansa-teatre són d'una importància vital. Són un referent per a moltes companyies, i en els darrers anys hem començat a veure a casa nostra espectacles que anaven per una línia similar... Gabriela Carrizo i Frank Chartier són dos mestres de la direcció d'escena i de la investigació teatral, fins al punt de saber crear mons onírics i surrealistes que pocs s'atreveixen a imaginar.\nEl món que han creat a Kind -la tercera part d'una trilogia, formada també per Vader i Moeder- és realment monstruós, potser el més tètric i tenebrós dels tres. Ambientat en un espai obert, concretament en un bosc que comença al costat d'una pedrera. I és que res més adient per emmarcar les pors infantils que un bosc com el dels contes, on una mena de científics-picapedrers van construint el malson particular d'una nena molt especial vestida de vermell (possible referència a la Caputxeta?). Els personatges que l'habiten van des d'unes suposades derivacions del pare i de la mare (retrats implacables i fins i tot violents), fins a animals antropomòrfics i monstres aparentment inofensius. Dins d'aquest univers hi caben tots els temes que a l'espectador se li puguin acudir: la gelosia infantil, la violència dins del nucli familiar, les contradiccions dels rols femení i masculí, els abusos sexuals, la desconfiança i la por a allò que és desconegut, etc.\nMenció a part mereixen els ballarins, que com sempre es mouen a ritmes sincopats i desafien tota l'estona l'estructura del cos humà. Amb la música de Tristany i Isolda de fons, i amb un decorat hiperrealista, tot agafa una dimensió extraordinària. La ovació final del públic, similar a una explosió continguda, demostra que la gent de Peeping Tom segueixen impressionant i despertant emocions diverses.\nAbsolutament FASCINATS !!!\nAhir vàrem assistir a la segona i darrera representació de KIND ("infant" en neerlandès) que s'ha pogut veure al Teatre Nacional de Catalunya, dins de la programació del Grec Festival de Barcelona.\nNosaltres de fet havíem comprat les entrades per veure l'espectacle fa més d'un any, en el mateix moment que va sortir publicada la programació del TNC per la temporada que ara finalitza amb aquesta fascinant proposta, ja que som uns seguidors incondicionals de la companyia belga "Peeping Tom".\nHem de dir però, que anàvem amb una certa recança per comentaris negatius que havíem llegit i escoltat ahir mateix, d'alguns espectadors que havien assistit el dia anterior a l'estrena, en el sentit d'una certa decepció. Per sort, al cap de cinc minuts de començar la representació ens vàrem adonar que res més lluny de la realitat, perquè almenys per nosaltres a cada escena la nostra FASCINACIÓ anava creixent exponencialment a mesura que s'anava desenvolupant l'espectacle.\nNosaltres vàrem descobrir aquesta companyia, com molt altra gent, l'any 2012 al Teatre Lliure amb "32 Rue Vandenbranden" (vegeu aquella ressenya). L'any 2015 al Mercat de les Flors ens van tornar a meravellar amb la seva proposta "À Louer" (vegeu aquella ressenya).\nLa trilogia dedicada a la família, que ara finalitza amb "Kind"(nen), va començar amb "Vader" (pare) que vàrem poder veure l'any 2014 al Mercat de les Flors (vegeu aquella ressenya), i va continuar l'any 2017 amb "Moeder" (mare), també al Mercat (vegeu aquella ressenya).\nLa primera part de la trilogia, "Vader" estava situada en una residència per a gent gran, i se centrava en la ment desequilibrada d’un home en procés de ser consumit per la demència. En canvi "Moeder" estava situada en el que semblava un museu, i representava les múltiples facetes del procés de dol, que es desenvolupava al voltant d’una mare absent.\nKIND no ens ha decebut gens, tot el contrari, creiem que és un pas endavant important en la seva creació i fins i tot ens ha arribat a FASCINAR encara més que altres espectacles d'aquesta companyia. Es tracta d'un espectacle de DANSA, com totes les seves propostes, malgrat que tenen un fort component de teatralitat.\nCreiem que els espectacles de dansa s'han de valorar per la perfecció dels moviments dels seus ballarins i sobretot per la seva coreografia i no cal potser voler entendre el seu significat exacte com si estiguéssim parlant d'una obra de teatre de text.\nNo és només pel domini sobrehumà del cos que demostren alguns intèrprets d'aquesta companyia, sinó en especial, per les atmosferes pertorbadores amb què embolcallen la seva dansa, amb unes reflexions lúcides i no exemptes d'humor. Prenen la forma d'unes imatges hiperrealistes d'una bellesa enlluernadora emmarcades en escenografies especialment suggeridores.\nKIND, és una proposta dedicada als fills i filles, a través dels que els espectadors veiem el món, des del punt de vista d'uns nens o d'uns adolescents amb tantes pors i tants desitjos com nosaltres mateixos, amb eleccions difícils per davant, ansietat, dubtes, canvis físics traumàtics...\nEscenes realment fascinants que segurament NO s'esborraran mai de la nostra memòria, en un món oníric, .... com el moment on una ballarina es remou amb moviments espasmòdics, que semblen extrahumans quan és "rematada" una i una altra vegada per la "nena" amb l'escopeta d'un soldat que guarda en el calaix de les seves joguines.... o la tempesta que es desenvolupa únicament dins de la tenda de campanya mentre a l'exterior no cau ni una gota ... o l'aparició d'uns éssers en forma de cuc gegantí, que es remou en sortir de les entranyes de la terra, ... o el naixement d'un altre ésser d'entre les roques del penya-segat ... o el naixement d'un infant en forma de branca, del part d'un dels enormes arbres del bosc .... o ... crec que no acabaríem mai...\nEn gran manera, l’entorn en què creixem i les persones que ens envolten determinen la persona en qui ens convertim. La "nena" reflecteix el seu entorn, però també el resisteix, justament per poder establir la seva pròpia identitat. KIND es qüestiona els aspectes perversos de la formació de la identitat, on la violència serà omnipresent en la vida d’aquesta "nena" i també en els seus jocs, on la fascinació pels extrems esdevé cada vegada més fosca.\nPeeping Tom, y otros monstruos del montón\nPeeping Tom, sota la direcció de Gabriela Carrizo i Franck Chartier, explora les pors i desitjos de la infància a Kind, la tercera peça de la trilogia sobre la família. És el primer espectacle que veig de la companyia belga i puc corroborar el que m'havien avançat: suposen un abans i un després en la teva percepció de la dansa. Déu n'hi do quina pedregada tenen aquests artistes dins del cap!\nPeeping, en anglès, significa mirar d'amagat... res més adient. En aquest muntatge et sents partícip voyeur d'un viatge per paisatges onírics, on la guía turística és una trastocada nena mezzosoprano amb tints del Resplandor, Twin Peaks i La Hora Chanante.\nEn escena uns intèrprets multiracials i intergeneracionals fan versemblants desenes de personatges tronats, gràcies a un domini excel·lent i extrem del cos. La posada en escena cuidada i generosa t'arrossega cap al seu catàleg de somnis inquietants: un univers fosc i pertorbant, ple de criatures estranyes i sense sentits. Els cossos donen forma a cérvols, erugues gegants i a petons eterns (preciosa la dansa del flirteig, amb dos ballarins units per un petó inseparable). La por i la violència hi tenen una presència omnipresent fins al punt de coreografiar una dansa a trets. ¡Baila para mí!, que cridaven els vaquers a les pel·lícules de l'Oest, però amb la fredor de veure que qui balla no és un altre cowboy a qui disparen als peus, sinó el cadàver d'una turista que ha sigut assassinada sense motius.\nPeeping Tom ens regala una experiència sensorial que vola molt més enllà de la dansa. És un viatge, no apte per a tothom, com tots els viatges, fins als marges més originals, estètics i creatius dels pitjors malsons. Ai, quin viatge!\nAhir i dins del Grec vaig estar veient aquesta proposta de la Companyia belga Peeping Tom. En aquesta ocasió combinant dansa i teatre tracta del tema dels nens. A través del llenguatge corporal ens mostra els seus desitjos, les seves pors i analitza el seu comportament segons va creixent i per les etapes que va passant tant en el seu canvi físic com mental fins arribar a adult. Ara bé, quan vas a veure una companyia de la qual tot el que has vist anteriorment t’ha deixat un molt bon record i com és el cas d’ahir no em va agradar gens però gens, la frustració que sents és encara més gran. No vaig aconseguir connectar en cap moment, em va semblar lenta i encara que només dura 80 minuts (per sort) s´ em va fer pesada i avorrida. No per això tiraré la tovallola i quan tornin hi aniré de nou perquè com abans he dit és el primer cop que em decep, espero que sigui un lapsus.\nPer Sara Estellé / @saraesteller Aquesta família és especial. El nucli són dos ballarins, coreògrafs i directors d’escena, Gabriela Carrizo, argentina, i Franck Chartier, francès, instal·lats a Brussel·les, que tenen […]


Els comerciants de les Roquetes s’uneixen contra la crisi | Info Barcelona | Ajuntament de Barcelona\nEls comerciants de les Roquetes s’uneixen contra la crisi\n08/09/2014 08:30 h\nNomés fa uns mesos que una quarantena de comerciants van decidir crear una associació per tal d’unir esforços per fomentar el comerç al barri i salvar els negocis, però ja comencen a recollir-ne bons resultats. Els establiments s’han obert al veïnat i s’han donat a conèixer a través de diferents iniciatives que han comptat amb el suport de Barcelona Activa i el Pla Comunitari de les Roquetes.\nEn els darrers mesos els comerciants de les Roquetes han dut a terme diverses campanyes, com una fira, un concurs de paranys que va afavorir que les famílies entressin i coneguessin molts establiments, o una ruta de tapes els dimecres que ha estat tot un èxit. Cada dimecres es van servir entre 70 i 180 tapes als bars participants. Aquestes xifres han fet que el que era una campanya estiuenca es reprengui a partir del 17 de setembre fins al 17 desembre, i es converteix en fixa a partir del gener.\nTambé han participat en les activitats del barri, com les festes majors o el carnaval. Amb aquestes campanyes els comerciants han aconseguit donar-se a conèixer a molts veïns i veïnes que, tenint en compte l’orografia del barri, ple de pendents, no passejaven habitualment per la zona.\nActualment estan cercant un logotip per a l’associació a través d’un concurs obert a tothom. Els propis comerciants triaran tres de les propostes, i d’aquestes, se’n triarà la guanyadora per votació popular durant el dia de la Pinya, el 18 d’octubre. Paral·lelament, l’Associació treballa per oferir als socis aquest mes d’octubre els programes de formació d’Obert al Futur de Barcelona Activa. La idea és donar eines als comerciants per treure el major profit als seus negocis. L’entitat espera amb aquestes mesures, entre d’altres, augmentar el nombre de comerços afiliats. Calculen que podrien arribar aviat a una setantena de socis, una xifra que suposaria aproximadament la meitat dels establiments del barri.\n– Web de l’Associació de Comerciants de Roquetes


Colonització a vida o mort\nLa metàstasi és la causa més important de mortalitat en el càncer. El càncer és la segona causa de mort, després de les cardiopaties, en el món. De vegades, però, sembla que tinguem por de les paraules, tinguem por de donar veu al nom. Dir les paraules en veu alta sembla que fa realitat els objectes o subjectes que s'anomena, els fa reals, com si els invoquéssim a existir; si no els esmentem, és com si no existissin. No fa pas tant, la gent deia que alguna persona estimada, o coneguda, havia mort “d’un mal dolent”, en lloc de dir que havia mort de càncer. Potser cal que definim bé cada terme, sense por.\nQuè és un tumor? Un tumor és una escreixença, és a dir, un sobrecreixement d’una regió concreta d’un òrgan o un teixit. De tumors, en podem tenir de benignes i de malignes, i el llenguatge clínic específic permet diferenciar-ho. No és el mateix un adenoma, un tumor benigne que es produeix per sobrecreixement de moltes glàndules amb l’edat o sota certes condicions del pacient (adenoma de la pròstata, adenoma hipofisiari, adenoma suprarenal, adenoma mamari...), que adenocarcinoma, on la mateixa paraula comprèn el terme càncer. Si el cos del pacient fos una ciutat, un tumor benigne seria com si a una casa se li construeixen dos pisos per sobre de l’alçada que tenia, sense demanar permís d’obres a la comunitat de veïns. Aquest “creixement” no és problemàtic en si mateix, però sí que amoïna els veïns. Doncs igualment, el cos funciona més o menys bé amb un tumor benigne, però aquest ocupa espais que no li pertoquen i això ens preocupa; cal observar-lo per a veure cap on va.\nLa metàstasi és la causa més important de mortalitat en el càncer\nEn un tumor maligne, però, tot canvia. Les cèl·lules canceroses es tornen cada cop més “autistes” del seu entorn, i no fan cas dels senyals que les cèl·lules sanes del voltant envien perquè no creixin més. A més, com tenen un metabolisme accelerat, amb molta despesa energètica, per tal de rebre més aliment, s’han de nodrir atraient vasos sanguinis (angiogènesi), tot plegat arreplegant l’aliment i oxigen necessari per créixer. A més, les cèl·lules canceroses pateixen canvis (mutacions) en les seves instruccions genètiques, mutacions que són seleccionades a favor si les permeten de créixer més i més ràpid, i seleccionades en contra si les fan davallar el seu ritme de creixement desmesurat. Dins d’aquests canvis, n’hi ha dos que seran cabdals per determinar el pronòstic del pacient. Un d’ells és la immortalitat de les cèl·lules canceroses i, l’altre, és la seva capacitat de migrar i colonitzar. I la malignitat d’un tumor depèn directament d’aquestes dues característiques.\nNo parlarem avui sobre la “immortalitat” de les cèl·lules canceroses, sinó d’aquesta capacitat de migració i colonització —el que en termes més científics en diríem capacitat de metàstasi—, d’envair i generar nous focus cancerosos en teixits rellevants per a l’organisme, la qual cosa, finalment, li llevarà la vida al pacient. Doncs bé, la metàstasi com a fenomen (el com, quan i per què) continua essent una de les grans preguntes de la biomedicina. Coneixem cada cop més mutacions originàries que són capaces de causar càncer en moltes persones, però el programa biològic que explica el creixement metastàtic tot just comença a ser albirat i, només amb la interdisciplinarietat entre la genètica i la biologia molecular d’una banda, i les emergents ciències dels sistemes complexos, integrant anàlisis de grans dades (big data) i de models, es podrà esbrinar com les cèl·lules canceroses aprenen a migrar i colonitzar nous òrgans i teixits de forma que, finalment, acaben matant el mateix cos del qual en deriven i que les ha mantingut vives.\nLes cèl·lules canceroses malignes han adquirit les propietats de ser immortals i fer metàstasis en altres òrgans\nFa ben poc s’ha publicat un article en què es presenta una tecnologia que permet visualitzar aquest procés de colonització de les cèl·lules tumorals. El que fan els investigadors és agafar un tumor d’un pacient humà, fer-lo transgènic per a una proteïna vermella fluorescent (introduint-li la informació genètica perquè produeixin aquesta proteïna, i així marcar les cèl·lules canceroses que, a partir d’aleshores, seran de color fúcsia sota llum làser) i introduir el tumor així marcat dins un ratolí. Després d’un període de temps en què el tumor haurà tingut l’oportunitat de créixer i colonitzar nous òrgans, s’efectua l’anàlisi d’imatges. L’animal és mort i se’l clarifica (una tècnica que fa que els teixits del cos esdevinguin “transparents” per a la tecnologia d’imatge), s’il·lumina el ratolí amb llum làser, et voilà, totes les cèl·lules tumorals es veuran de color rosa brillant. Si tenim una imatge processada mitjançant un programari específic (anomenat CUBIC) per interpretar-ho, tindrem la imatge tridimensional de la metàstasi d’aquest càncer humà dins del cos del seu hoste, amb resolució de cèl·lula a cèl·lula. Els autors han penjat dos vídeos molt curts: mireu-ne la miríada de punts roses fora dels focus principals i secundaris, dispersos per tot el cos de l’animal o, fins i tot, com la metàstasi també ocorre al cervell. És real, no imaginari. Impressionant, increïble i, també, per què negar-ho, terrorífic.\nEs pot obtenir la imatge tridimensional real i estudiar com un tumor creix i genera metàstasis\nI podem encara anar més enllà? Podem entendre per què hi ha cèl·lules que “s’escapen” del tumor per colonitzar nous teixits? Hi ha molts investigadors que intenten respondre aquesta pregunta, però esmentaré un grup interdisciplinari que aquest mateix any ha publicat un article que explica com els tumors segresten cèl·lules sanes (fibroblasts) i s’aprofiten de la seva capacitat de moure’s pel teixit sa “fent túnels”, per fugir del tumor principal. Les cèl·lules canceroses capten fibroblasts sans establint contactes membrana a membrana, mitjançant unes proteïnes que es troben de cara a l’exterior cel·lular, anomenades cadherines. Les cadherines de les cèl·lules tumorals serien com “manilles”, que s’agafarien amb força a les “mans” de les cadherines dels fibroblasts. Mitjançant aquestes interaccions moleculars realment s’exerceix una força mecànica, és a dir, els fibroblasts agafen fortament de la mà a les cèl·lules canceroses i les estiren fora del tumor. Llavors, encara ben agafats de la mà, el fibroblast les guia, tot degradant la matriu extracel·lular fins a arribar als vasos sanguinis, l’autopista on les cèl·lules canceroses poden circular, arribar i envair nous territoris. I si s’anul·la la funció d’aquestes manilles? Doncs s’evita la invasió i la metàstasi. I aquí no em digueu que no heu sentit un lleuger calfred. Jo, sí. Apassionant.\nLes cèl·lules canceroses recluten cèl·lules sanes per sortir del tumor i així colonitzar nous òrgans\nI tot això, per a què serveix? D’una banda hem parlat d’una tecnologia, una eina poderosa que permet visualitzar la progressió dels tumors malignes a nivells mai vistos ni imaginats, cosa que permetrà assajar l’eficàcia de nous medicaments per disminuir la mida i el nombre de metàstasis. D’altra banda, hem remarcat que, si entenem les forces moleculars que permeten migrar i colonitzar a les cèl·lules tumorals, podrem dissenyar alguns d’aquests nous medicaments, més precisos i eficaços. I encara ens queda molt per explicar, ens falta introduir el que sabem de la genètica i epigenètica en el càncer (un altre dia en parlarem...), però queda clar que, pas a pas avancem en el camí del coneixement per vèncer el nostre enemic interior, el càncer.\nOpinió Harry Potter i teràpies contra el càncer Gemma Marfany\nLlibres Siddharta Mukherjee: "En genètica tenim la tècnica. Però, sabrem usar-la?" Gustau Nerín\nGràcies, Miramots, per la teva explicació. De fet, ja ho havia entés així. Amb la meva resposta només volia justificar per què, sense ni pensar-ho, he usat aquest terme. La llengua catalana és rica en mots i girs dialectals, que només es parlen (rarament s'escriuen) en llocs i llogarets. Diria que potser és per això que els diccionaris no en recullen totes les versions. Gràcies, Josep Mª (i a tots els lectors) per llegir-me i comentar. M'estimula a millorar!\nGràcies a la Dra. Marfany per l'article, molt interessant i entenedor pels profans. Treballar en aquest camp ha de ser fantàstic. Ep, i no cal que feu cas als lletraferits...\nSra. Marfany: Crec que no m'he explic. bé. Cap intenc. irònica en el meu coment. I no sóc ningú per a pos. objec. al seu vocab. Jo coneixia el terme «excrescència», però no «escreixença». I m'indigna que l'IEC no posi aqu. paraula patrimonial al dicc. gral. I (no ho havia dit abans) diria que el DCVB s'erra en considerar-la un vulgarisme.\nHola Miramots, honestament, he emprat la paraula que a casa meva feien servir els meus avis i pares. Bàsicament, a casa parlem català oriental perquè fa molts anys que vivim a Barcelona, però molt modulat amb paraules casolanes i dites antigues del català occidental (Segrià, Urgell). Això pot explicar que no tots els meus mots i girs encaixin en un únic registre sinó que, com molts catalans, parlo una amalgama. Acabo de cercar la paraula "escreixença", i Víctor Català també la va\nM'ha agradat conèixer la paraula «escreixença», alternativa patrimonial del cultisme «excrescència». Aquest cultisme és al DIEC2; «escreixença» no. No ho entenc, crec que un dicc. general, com és el DIEC, ha de donar preferència a les paraules patrimonials. A més, «escreixença» és al DCVB. I totes dues paraules són al "Dicc. descriptiu de la ll. cat", de l'IEC.


Què fa l'Escola Joan Pelegrí pel medi ambient?\nL'estimació i respecte pel medi ambient són un dels valors que guien l'acció educativa de l'Escola Joan Pelegrí\nEn els darrers anys s'han dut a terme diverses iniciatives amb els objectius de millorar la sensibilitació de tota la comunitat educativa i, en especial, l'alumnat.\nDivendres passat ens vam sumar al Park(ing) Day, celebrat a molts punt de la Barcelona i altres ciutats del món. I malgrat tenir ocupada la plaça medi ambient d’aparcament que ens havien assignat l’activitat es va dur a terme de 1r a 6è al pati de l’escola. Tots els cursos van anar passant per l’estand amb la idea de promoure la mobilitat sostenible i reivindicar un model de ciutat centrat en les persones i en el medi ambient. La pregunta què fèiem a l’alumnat és: Com vens a l’escola? Els resultats dels 455 alumnes (de 1r a 6è), els podeu veure a la infografia. La majoria d’alumnes ve a l’escola caminant, amb gairebé un 70%. Pocs són aquells que utilitzen el cotxe (11,9%) que és el mitjà més contaminant.\n20 mesures pel medi ambient (2011-2019)\nPerò aquesta només ha estat una de les moltes accions que s’estan duent a terme a la nostra escola des de fa anys, ja que el compromís amb el medi ambient és una cursa de fons i no només forma part del nostre ideari sinó que el practiquem dia rere dia amb les diferents línies de treball en tots els àmbits. Aquestes van des de la reducció del consum energètic, l’aprofitament dels recursos materials per evitar el malbaratament, la millora de l’aire i les condicions de treball… La convocatòria de la Setmana del Clima (del 20 al 27 de setembre) promoguda per l’entitat Fridays for future, així com la coincidència d’aquesta amb la cimera del clima de les Naciones Unides a Nova York ens han dut a recollir vint mesures que durant els darrers 8 anys s’han dut a terme en aquesta línia.


Ajut d'estudis i de guarderia: qüestió solventada\nDetectades algunes anomalies en el pagament de certes ajudes, ens vàrem adreçat per carta (02.06.05) sol·licitant el compliment estricte dels articles 58, 59 i 60 del nostre Conveni Col·lectiu (veieu annex) El dia 3 de juny ens vàrem entrevistar amb el Cap de Recursos Humans per tractar daquest i daltres temes. Mataró, 8 de juny de 2005\nEl capítol VIII del nostre Conveni Col·lectiu (signat per Comissions Obreres) estableix en els seus articles 58, 59 i 60 quins són els requisits per gaudir de lajuda de guarderia (art. 58), les ajudes per a la formació de fills dempleats, (art, 59) i lajuda per a estudis dels empleats, (art. 60)\nLa Caixa, per qüestions tècniques i dorganització (?) decideix fer els pagaments de les quantitats que pertoquen per aquests conceptes als demandants del dret en un data determinada, prèvia sol·licitud del interessat/da, qüestió aquesta que no recull el Conveni, però que la Caixa, per control administratiu, sol·licita.\nAra bé, el dret a la percepció daquestes ajudes NO ES PERD PERQUÈ ALGÚ NO LA DEMANI QUAN LA CAIXA TANCA EL SEU TERMINI.\nDetectades algunes anomalies en el pagament de certes ajudes, ens vàrem adreçat per carta (02.06.05) sol·licitant el compliment estricte dels articles 58, 59 i 60 del nostre Conveni Col·lectiu (veieu annex) El dia 3 de juny ens vàrem entrevistar amb el Cap de Recursos Humans per tractar daquest i daltres temes.\nSobre aquesta qüestió de les ajudes volem fer una cronologia de fets, perquè tothom tingui tota linformació de primera mà.\nLa Secció Sindical de CCOO detecta les anomalies produïdes pel no pagament de lajut de guarderia.\n· 03.06.05 Reunió dels representants de la Secció Sindical de CCO i el Cap de Recursos.\nEn aquesta reunió, a la que també hi assisteix el responsable dorganització, Sr. Antonio Ortiz, es debaten una pluralitat de temes, entre ells el de lajut de guarderia. LEsteve Martínez emplaça al Cap de Recursos a acomplir escrupolosament allò que diu el Conveni. Li recrimina que des de el Departament de Recursos es pugui dir als empleats que no tenen dret a la percepció de lajut. Se li diu textualment (al Sr. Urrutia) que no venim a demanar cap favor, sinó a reclamar un dret.\nDins daquella reunió, es proposa, per part de CCOO que, si la Caixa per motius dorganització administrativa (?) no pot anar destil·lant una per una totes les peticions que arribin fora de termini i sestima més fer-ho de manera agrupada coincidint amb el pagament que es fa al setembre, a nosaltres (malgrat que creiem que no és motiu suficient aquest que ens donen) ens semblaria bé que és pagués lajuda endarrerida juntament amb la de lany en curs, però en cap cas ningú ha de perdre el seu dret.\n· 06.06.05 El Cap de Recursos truca personalment al Secretari de la Secció Sindical, als voltants del migdia, a loficina 021, on treballa, i li comunica la decisió que ha pres i que ja ha comunicat a la Responsable dAdministració de Personal i Formació. El Sr. Urrutia pren la decisió de que lempleat/da que no demani lajut destudis i/o guarderia dins del termini que marca lentitat, ho podrà fer lany vinent, conjuntament amb la petició de lany en curs.\n· 08.06.05 Per tal daclarir alguns dubtes sorgits arran de la decisió de la Caixa al voltant daquest tema, entre les 12 i les 13h. el responsable de Formació de la nostra Secció Sindical, es posa en contacte amb la Responsable dAdministració de Personal i Formació, que li confirma els detalls de com es procedirà al pagament dels ajuts.\nA continuació, aquesta Secció Sindical va comunicar telefònicament als qui ens han consultat sobre aquest assumpte que la nostra gestió ha donat els seus fruits. Desprès daclarir amb dades concretes tot aquest affaire, algunes coses semblen evidents. Una delles, (avís per a navegants) és que contrasteu linformació que us donen amb la que podeu rebre dels vostres representants sindicals, no per res, però val més tenir dues o tres opinions que no només una.\nAixí, doncs, tornem a recordar a tots aquells i aquelles que no hagin demanat lajut destudis o guarderia ho facin ara quan la Caixa enviï el document (al voltant dels mes de juny/juliol) i facin constar en el mateix que demanen lajut de lany en curs i del anterior.\nSOBRE EL PAGAMENT DE LLIBRES EN LAJUDA DESTUDIS DELS EMPLEATS/DES\nDins de la reunió a la que hem fet referència també es va tractar el tema de lajuda destudis per a empleats i empleades.\nSobre aquest tema també volem informar-vos que el Juzgado de lo Social nº 28, en procediment nº 401/93 sobre una reclamació de quantitat, al voltant del pagament de llibres en lajuda destudis per a empleats/des, va dictaminar sentència favorable a un treballador que va reclamar-li a Caixa Madrid el pagament de TOTS els llibres que necessitava per assignatura i que la Direcció de lEntitat és negava a pagar.\nEn aquest sentit sembla que la Direcció de la nostra Caixa també vol pagar només un sol llibre per assignatura, la qual cosa, a la vista de la sentència i del que diu el nostre conveni, no pot fer. Per tant, també us demanem que si us deneguen el pagament de llibres ens ho feu saber.\nDECISIÓ DE LA CAIXA SOBRE LA NÒMINA ELECTRÒNICA\nUn altre dels temes tractats a la reunió va ser el de la nòmina electrònica. Com ja sabeu, aquesta Secció Sindical de Comissions Obreres us va informar de la il·legalitat del format electrònic com a suport del\nvostre salari, segons sentència de lAudiència Nacional, en demanda interposada per CCOO contra Caixa Catalunya.\nBé, el Cap de Recursos ens va comunicar que, com que la Caixa de Catalunya havia recorregut la sentència, la nostra Entitat esperaria la resolució per tal dadoptar una postura al respecte. Lamentem aquesta decisió.\nMataró, 8 de juny de 2005\nCap del Departament de\nLa Secció Sindical de CCOO ha comprovat que no tots els empleats/des amb dret a lajut de guarderia i/o ajut per formació de fills han rebut limport corresponent a lany 2004.\nEls articles 58, 59 i 60 del Conveni Col·lectiu no fixen cap mena dobligació per part de lempleat/da per tal de gaudir daquest dret i només pel fet de tenir un fill/a es té dret a percebre les quantitats adients.\nValorem com a molt negatiu el fet de que any rere any tinguem dadreçar-nos a vostè per tal dexigir que la Caixa compleixi les seves obligacions de retribuir adequadament aquests ajuts.\nLa Caixa té, per diverses comunicacions obligatòries que rep dels empleats i empleades de lEntitat, tota la informació al voltant de les situacions familiars de cadascú, així com de les seves variacions.\nSol·licitem, doncs, que la Caixa rectifiqui en el seu procediment, fent que tothom amb dret a percebre aquest ajuts els rebi realment, i no és doni al conjunt de la plantilla una sensació destalvi lamentable en aquest tema, i en molts daltres. Així mateix sol·licitem que sabonin els imports de lany 2004 a tothom que per una causa o una altre no hagin percebut.\nSecretari de la Secció Sindical de CCOO


Nova BMW R 1200 RT 2017, un caramel del Touring - Motoristes.cat\nHomeModelsNova BMW R 1200 RT 2017, un caramel del Touring\nBMW R 1200 RT de 2017\nReferent dins el seu segment, la nova BMW R 1200 RT de 2017 presenta diverses novetats entre les que hi trobem canvis de tipus tècnic per adaptar-se a la nova normativa mediambiental Euro4, una nova gamma de colors i més extres opcionals.\nAquesta BMW Touring encarna perfectament l’esperit del famós eslògan de la marca: “El plaer de conduir”.\nL’RT 1200 RT de 2017 millora en comoditat i en emocions. La facilitat de pilotatge, garanteix una conducció relaxada i còmode que permet al pilot gaudir del trajecte i admirar el paisatge que l’envolta.\nL’RT té un nou motor boxer BMW refrigerat per aire/aigua amb un parell més gran i 125 CV per a una propulsió més potent. El sistema de control de tracció (ASC) fa que la moto sigui fàcilment manejable i ofereix estabilitat en qualsevol carretera. Les modalitats de conducció “Rain” i “Road” permeten que la moto s’adapti a la superfície de la carretera en funció de les condicions climatològiques. L’equipament bàsic de l’RT el completen l’ordinador de bord Pro i els punys calefactables.\nEl model de 2017 disposa de nous colors, el negre carbó metal·litzat i el blanc alpí, i manté el bronze platí metal·litzat. Tanmateix, desapareixen de la paleta de colors el negre banús metal·litzat, blau San Marino metal·litzat i gris granit metal·litzat mat.\nBMW R 1200 RT color blanc alpí\nL’equipament especial del model de 2017 té per objectiu oferir una conducció encara més senzilla i un major confort i comoditat.\nA tall d’exemple, destaquem la suspensió electrònica BMW Dynamic ESA, l’assistent de canvi Pro (permet pujar o baixar marxa sense utilitzar l’embragatge), modalitat de conducció Dynamic (enfocat als pilots amants d’una conducció més esportiva i dinàmica), sistema de tancament centralitzat (també bloqueja les maletes) i sistema de control de creuer.\nUn altre equipament opcional molt rellevant és l’ABS Pro amb llum de fre dinàmica. Aquest exclusiu sistema ABS, permet frenar enmig d’una corba sense que les rodes es bloquegin i mantenint en tot moment el control de la moto.\nBMW R 1200 RT color negre carbó metal·litzat\nFitxa tècnica BMW R 1200 RT 2017\nPrevious articleLa Història del Circuit de Barcelona-Catalunya (1986-2017)\nNext articleGuia intensiva sobre pneumàtics de moto


Ático en venda en Sarrià-Sant Gervasi, Sarrià - Pedralbes - Bosch i Gimpera (253684) | Living, immobiliària d’Alt Standing\nCodi: 253684 - Pedralbes - Bosch i Gimpera\nÁtico en venda en Sarrià-Sant Gervasi, Sarrià Barcelona\nSARRIA - LA BONANOVA. En una de les millors zones de la part alta de Barcelona, perfectament comunicada amb transport públic i proper a col · legis, trobem aquest bonica i acollidora habitatge. L'habitatge té 160m2 i en ella es distribueixen 4 hab. (La principal en suite), 2 banys, gran saló menjador amb galeria que d'origen era una terrassa i una espaiosa i renovada cuina amb zona office. La finca és molt senyorial, disposa de conserge i pàrquing amb accés directe i inclosa en el preu. No dubti en demanar més informació\n+ info Codi: 246837


ACN Barcelona.-L’expresidenta del Parlament Carme Forcadell ha tornat a la presó Wad-Ras després que el Jutjat de Vigilància Penitenciària li hagi revocat el tercer grau. “La presó no és el […]\nACN Barcelona.-L’expresidenta del Parlament Carme Forcadell ha tornat a la presó Wad-Ras després que el Jutjat de Vigilància Penitenciària li hagi revocat el tercer grau. “La presó no és el final de res, és la continuació de la lluita”, ha dit Forcadell al centenar de persones que s’ha concentrat a l’entrada del centre penitenciari. L’expresidenta del Parlament ha agraït el suport a tots els manifestants i ha garantit que continuarà “lluitant i persistint” per “guanyar”. “Mai us ho agrairé prou, mai m’he sentit sola i sempre m’he sentit estimada, no us ho podré agrair mai”, ha afegit l’expresidenta.\nForcadell ha tornat a la presó després que aquest dimarts el Jutjat de Vigilància Penitenciària li hagi revocat el tercer grau arran d’un recurs de la fiscalia. També se li ha retirat a Dolors Bassa, que aquest vespre ha tornat a la presó de Puig de les Basses. Aquest juliol el Tribunal Suprem ja va suspendre el tercer grau als presos de Lledoners. Tant Forcadell com Bassa van complir la quarta part de la pena l’11 de febrer passat.Encara que fa uns mesos el jutjat va optar per mantenir el tercer grau a les dues preses, ha apuntat que ja no pot fer-ho amb els mateixos arguments després que el Suprem revoqués la decisió i suspengués el tercer grau als set presos homes. Concentració de suportUna delegació d’ERC ha acompanyat l’expresidenta del Parlament, amb la seva secretària general adjunta, Marta Vilalta; la consellera de Salut, Alba Vergés; el conseller d’Acció Exterior, Bernat Solé; el conseller d’Educació, Josep Bargalló; i l’eurodiputada Diana Riba. També ha assistit al reingrés a presó l’actual presidenta del Parlament, Laura Borràs; la presidenta de l’ANC, Elisenda Paluzie; i el vicepresident d’Òmnium Cultural, Marcel Mauri.D’altra banda, un centenar de persones s’han concentrat a les portes de la presó de Wad-Ras per acompanyar Carme Forcadell al seu reingrés, en una convocatòria que ha comptat amb el suport d’entitats com l’ANC, Òmnium, USTEC o Dones per la República, així com JxCat, PDeCAT, ERC; CUP i Demòcrates, entre altres.


La col·lecció precolombina: els huacos | Biblioteca Museu Víctor Balaguer\n← El nou Pla de museus catalans a debat\nRecordem Eduard Toldrà →\nPosted on 15 Mai 2012\tby bibliotecamuseuvíctorbalaguer\nL’activitat Contes del Món que varem fer ahir al museu, va apropar les cultures andines a petits i grans a partir de contes tradicionals de Perú i Equador. D’aquesta manera, els participants van poder conèixer la col·lecció precolombina del museu d’una manera més lúdica.\nContinuant amb aquesta mirada a les col·leccions etnogràfiques avui us volem parlar d’uns objectes molt especials: els huacos.\nEls huacos són unes peces de ceràmica característiques de les cultures precolombines del Perú i que tenien una funció ritual. Generalment estan formades per un recipient del qual en surt una ansa i un tub. De vegades, aquesta ansa servia d’unió entre dos recipients.\nExisteixen huacos de moltes formes i estils, però uns dels més destacats per la seva qualitat són els pertanyents a la Cultura Moche i dels quals en tenim alguns exemplars al museu.\nLa Cultura Moche (100 aC – 800 dC) tenia el seu assentament a la costa nord de Perú, en les valls de Lambayaque, Chicama, Moche i Vicú. Era una societat molt jerarquitzada on els guerrers ocupaven un lloc molt destacat. D’aquesta cultura no es conserven documents escrits, però si la seva característica ceràmica cerimonial i de culte als morts.\nEls huacos mostren amb un gran naturalisme el món sobrenatural d’aquesta cultura, la qual tenia diverses deïtats associades als animals, destacant especialment el jaguar com una de les deïtats més importants. En alguns huaco-retrats els guerrers apareixen amb elements felins.\nCom a curiositat cal destacar el fet que alguns huacos tenen al seu interior un xiulet, són els coneguts popularment com a “huacos silbadores”. I sembla que la seva funció ritual estava lligada al seu ús com a instrument “musical”.\nBona part dels huacos del museu, van ser una donació de Emilio de Ojeda, primer ambaixador espanyol al Perú, l’any 1890, el qual els adquirí durant la seva estada al pais.\nAquesta entrada s'ha publicat en La Col·lecció, Museu, Varis i etiquetada amb huaco, perú. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Esquí a Andorra | Viatjant\nJaume i Cris / Març 15, 2006\nA Andorra, actualment hi ha dos grans zones on es pot practicar l’esquí. Aquestes zones estan dividides per valls. La primera, la zona oest, és Vallnord, i la segona, a la zona est, és Granvalira.\nZona Vallnord www.vallnord.com\nHi ha tres sectors:\nZona Grandvalira www.grandvalira.com\nHi ha dos sectors:\nLa segona, té molts més quilòmetres esquiables que no pas la primera i personalment la prefereixo, donat que hi ha unes zones fora pistes realment espectaculars. En aquestes pistes, concretament al sector de Grau Roig, és on vem aprendre a esquiar.\nDe totes maneres, és molt habitual que anem a Vallnord, concretament a la zona d’Arcalís, ja que també ens agrada molt. A més, degut a la seva localització, normalment és on es pot troba runa millor neu (i també molt de fred).\nEl nostre racó preferit de Grandvalira és la zona del Llac de Pessons. Allà s’hi pot trobar un lloc idílic per descansar una estona i per recuperar forces tot dinant. Per cert, hi ha zona Wi-fi. A més, si el dia és bo, el sol toca totalment de cara al restaurant. Molt recomanable. Una altre manera de poder accedir ràpidament (15 minuts) a les pistes de Grandvalira, és a través del Funicamp. És ideal els dies en que hi ha molta neu a les carreteres.\nMarç 15, 2006 in Andorra, Andorra la Vella.\n← Menjar i sortir per Andorra\nRoma – Florència →


El millor dels invents\nActualitzada 17/07/2017 a les 09:18\nM’ho van preguntar una vegada i no vaig dubtar a respondre que, sense cap mena de dubte, el millor de tots havia estat la invenció de les biblioteques. Recordo que hi vaig entrar per primera vegada de la mà de la meva mare i em vaig quedar meravellada quan vaig descobrir els panys de parets folrats de llibres.\nAmb la distància en el temps, ara m’adono que aquella biblioteca de la Caixa de Pensions dels meus anys de nena amb trenes, era ben petita. Entrant a l’esquerra hi havia la secció de llibres infantils on la canalla, literalment, ens hi llençàvem en planxa intentant agafar, gairebé amb la intenció de posseir, les aventures dels nostres herois.\nAllí, entre les lleixes i sota la mirada atenta de les dues bibliotecàries, tothora predisposades a posar-se el dit davant dels llavis exigint un silenci impossible, ens esperaven Les Aventures de Tintín amb el seu fidel Milú i el malcarat Capità Haddock. La meva mare, una enamorada de França, m’atansava fins a la taula les histories de Babar, le petit élephant, perquè, Marta, així repasses francès, d’acord? Però a mi, Babar, em semblava d’allò més avorrit i quan no se n’adonava, corria a retrobar-me amb els meus amics Astèrix el gal i el forçut Obèlix per fer-me un tip de riure veient com atonyinaven romans.\nEls estius però els dedicava a les aventures que l’Enid Blyton havia creat perquè els nens i nenes del franquisme descobríssim com el Dick, l’Anne, Julian, Georgina i el gos Timmy, es feien un tip de menjar coses raríssimes com el pastís de carn i bevent grosella i suc de gingebre. Fa pocs dies llegia que Catalunya ja frega la mitjana europea de lectors, amb un 27,4% de persones que llegeixen habitualment en català.\nNo ho sé pas però potser la mitjana és deguda al descens de lectors europeus perquè de debò que veig molta gent pel carrer amb el mòbil a la mà i molts pocs, gairebé inexistents, llegint un llibre. Però les estadístiques les carrega el diable i és millor no contradir-les, no fos cas. La realitat és que cada dia tanquen llibreries i que només un 23,5% de llars catalanes tenen més de 200 llibres.\nSi tenim en compte que els lletraferits com jo en tenim més de 3.000 a casa, n’hi ha un bon grapat que no en té cap. Seria una tragèdia haver-li de donar la raó a l’escriptor John Ernst Steinbeck, quan deia que pel gruix de la pols en els llibres d’una biblioteca pública es pot mesurar la cultura d’un poble.


La majoria reclama serenitat i discreció per abordar la negociació sobre l’avortament - Altaveu el diari digital d'Andorra\nDemòcrates, Liberals i Ciutadans Compromesos admeten que les paraules de Macron afectaran en el procés però reiteren la necessitat de buscar un “equilibri” entre garantir els drets de les dones i mantenir el model d’Estat\n20/01/2022 (18:42 CET)\nLa majoria avisa que la qüestió de l’avortament cal tractar-la de forma serena i, sobretot, discreta. Amb la boca petita, representants de Demòcrates, Liberals i Ciutadans Compromesos han admès que les declaracions del Copríncep francès, Emmanuel Macron, poden tenir el seu impacte al país. Tot i això, defensen que cal mantenir un diàleg discret per trobar l’equilibri que permeti avançar en els drets de les dones sense fer trontollar el model d’Estat.\nTotes tres formacions han volgut posar en relleu que la posició del cap d’Estat francès sobre la interrupció voluntària de l’embaràs no era pas cap secret. Ho han fet en les declaracions ofertes a Andorra Televisió després de la sessió de Consell General celebrada aquesta tarda. Ara bé, també han admès que les seves paraules, i sobretot la voluntat d’incorporar l’avortament com a un dret fonamental europeu, són un element que pot influir en el debat sobre la qüestió al Principat.\n“Ell no ens imposa res, però sé que pot tenir implicació política en el moment en què si això és un dret fonamental europeu i estem en un procés d’acostament a Europa és un element més a tenir en compte”, ha reconegut el president de Ciutadans Compromesos, Carles Naudi, que apunta que “serà un punt més en el nostre debat per trobar un encaix institucional”. Ara bé, avisa que “si això ha de posar en risc el sistema institucional, evidentment obre un debat per no tirar-nos al buit”.\nPer la seva banda, des del grup liberal, Marc Magallon, que remarca que, de Macron, “en coneixem les voluntats igual que ell sap quines són les nostres particularitats”, ha avisat que “són qüestions a tractar de forma calmada i discreta per poder fer-ho de forma seriosa”. El parlamentari ha explicat que “individualment, molts de nosaltres estaríem d’acord amb el que va dir, però també s’han de veure les conseqüències de tot plegat i si pot posar en risc el nostre model d’Estat”.\nSobre aquest tema, el president del grup demòcrata, Carles Enseñat, ha comentat que “no som aliens al reconeixement dels drets de les dones i tenim el convenciment que hem de tirar-lo endavant”, però també ha advertit que “hem de ser conscients que la realitat institucional és la que és”. Per això, defensa que “cal posar en la balança aquesta voluntat i les institucions”, fet que, avisa, “no és tan fàcil com a altres països”. I, per tant, a la taula que ara hem començat “defensarem que aquest dret s’assoleixi des d’un model de pacte”.


Des del meu punt de vista: de maig 2014\nAl novembre de 2011 vaig llegir-me "Primavera, estiu, etcètera". El llibre em va encantar (de fet en el "top five" personal que faig a final d'any es va quedar en posició dos perquè en primer lloc vaig sentir-me obligada a posar "Mi planta de naranja-lima" XD) però el llibre em va apassionar tant que no he parat mai de recomanar-lo.\nA principis d'any vaig veure que l'enigmàtica Marta Rojals havia escrit un nou llibre: L'ALTRE (lo d'enigmàtica és perquè no surten fotos seves ni concedeix entrevistes).\nPel títol ja es feia bastant evident l'argument, però s'ha de dir que no és el que un es pensa, potser, de bones a primeres.\nTenim en escena a tres protagonistes principals: en primer lloc la parella, l'Anna i en Manel. Viuen en un pis de lloguer i els hi costa arribar a finals de mes. Són una parella com moltes altres: viuen el dia a dia, els preocupa la falta de treball, la imatge d'ells mateixos vers les altres persones, etc. Després hi ha un tercer personatge, del qual no diré res important per no aixafar continguts.\nVas llegint i vas coneixent els personatges. Inevitablement et posiciones i mentalment opines "que cabrón", "quina barra", "pobre tio"... i van passant les pàgines i vas descobrint que tot té una raó, que els comportaments són totalment justificats i que ningú té culpa de res perquè la vida és així i punt.\nÉs un llibre diferent del primer. El Primavera és un llibre mot fresc i molt natural, com si ella mateixa hagués escrit la seva pròpia vida. Aquest és com més, no sé, més profund? no, profund no és la paraula. Diferent. Per començar escriu en tercera persona (cosa que el primer, si mal no recordo, estava en primera) i després l'imitar el parlar de Barcelona, amb castellanismes pel mig, com parla molta gent a la ciutat (alguns personatges més que d'altres, s'ha de dir).\nCrec que ha aconseguit el que pocs autors aconsegueixen: triomfar amb un primer llibre i no abaixar el llistó al publicar-ne el segon.\nUn dia vaig descobrir una cosa GENIAL gràcies a un blog del Diari ARA (Barcelona Singular: t'ho explico perquè ho he vist). Vaig descobrir... que Correus fa unes rutes gratuïtes cada mes per explicar la ciutat de Barcelona des d'un punt de vista "postal", esmentant i explicant la història de correus a Barcelona.\nCom a súperfan de la ciutat que sóc, no vaig poder evitar apuntar-m'hi de seguida. El resultat? genial! van ser 4 hores passejant per carrers pels quals havia passat milers de vegades i descobrint, entre altres coses, petits detalls que mai havia detectat. Principalment vull destacar-ne el "colofón" final: VISITA A L'INTERIOR DE L'OFICINA DE CORREUS DE VIA LAIETANA AMB CÚPULA INCLOSA (i sorpresa!). (FOTOS ABAIX)\nLa ruta la fa Antonio Aguilar, un home que treballa a Correus i que lluita per donar visibilitat al servei de correus i a situar-lo al lloc que requereix en la història (sense servei postal moltes cartes i molts avisos determinants a la història potser haguessin canviat les coses!).\nEs comença a la Plaça Urquionaona que és on hi ha haver la primera oficina com a tal (1904-1929). Era on ara hi ha el Teatre Borràs. Mentre es va baixant pels carrerons, el guia va mostrant antigues fàbriques urbanes (tenim la imatge de fàbriques grans i moltes de les cases del centre eren fàbriques, com l'actual Braserie Flo!).\nÉs impossible reproduïr en una sola entrada tot el que es va dir (us aconsello fer la ruta!!!) però em quedo amb coses com per exemple, que les primeres postals com a tal van aparèixer a mitjans del s.XIX o que durant èpoques de grans infeccions els carters eren herois perquè estaven molt exposats als virus... i per desinfectar-les feien forats a les cartes i posaven vapor. També una cosa que no sabia: els únics humans vius que poden sortir en els segells que s'imprimeixen a la Fàbrica de Moneda y Timbre són els de la família reial.\nA l'acabar la visita vam visitar l'edifici central. Primer vam anar a les caixetes dels apartats de correus (ens van explicar la quantitat de cartes que reben els presos, etc.)\nDesprés, i això ja és molt més guai, és la visita de l'edifici. Amplis passadissos (d'una època on el metre quadrat no anava tan car XD) i escenari de diverses pel·lícules i/o anuncis.\nAntigament el cap de correus i el cap de telègrafos vivien allà. Sabeu que són dues professions una mica rivals? Una mica com els bibliotecaris i els a.... són coses del passat, eh! :)\nTambé ens van comentar que la primera feina que les dones van fer a l'administració era com a professionals de telègrafs.\nI finalment, al terrat! Vieu la corona de la part esquerra de la fotografia? durant la república la van treure.\nI aquesta és la cúpula vista des de "dins". És flipant. Heu entrat a l'edifici de correus algun cop? us heu fixat amb la cúpula? il·lumina molt! sembla ben bé que estigui directament tocant el cel, però no! mireu la foto, qualsevol diria que això pot donar tanta llum... :)\nAra que, segons ens van explicar, ho van fer autèntics professionals de l'època, els mateixos que van fer la del Palau de la Música Catalana.\nPer cert, al terrat s'hi accedia a tavés d'una escala de cargol:\nLes vistes. Punts de vista nous de la ciutat :-)\nI una sorpresa final! no us ho creureu peròa dins l'oficina de Correus hi ha una capelleta! :-o! i fins i tot s'hi ha celebrat algun casament!\nUS RECOMANO MOLT LA RUTA!!!!\nEste fin de semana se celebra en Bellprat la "Vila del Llibre".\nEl domingo habrá intercambio de marcapáginas y repartiran este:\nEs un dibujo mío :-) [2º premio Concurs de Cartells]\nme hace mucha ilusión ^_^\nEste fin de semana estuve en una boda:\nY coincidía con la comunión de un familiar :-)\nY lo mejor es que me econtré con la ilustradora Pilarín :-)\nSí, és el títol d'un llibre! :)\nMis whatsapp con mamá és el llibre que li vaig regalar a ma mare per celebrar el Dia de la Mare.\nEs tracta d'un llibre molt amè i fàcil de llegir, ja que les pàgines simulen pantalles de mòbil, com si haguessin fet captures de pantalla de les conversacions.\nJo la veritat és que el vaig trobar una mica fluixet, perquè les converses, tot i que algunes estan bé i fan riure molt, en general van quasi tot el rato del mateix: que el fill necessita diners, la nòvia d'ell o l'haver de cuidar el gat, per exemple. Trobo que amb la quantitat de pàgines i converses que té, haguessin pogut trobar més temes.\nTotal, que hi ha alguns acudits que realment no fan gaire gràcia.... però resulta que a ma mare el llibre li ha fet mota gràcia i per tant, objectiu complet :-)\nIdeal per passar una bona estona (per exemple, anant amb transport públic)\nVaig veure Nebraska abans de l'estrena gràcies a una pre-estrena del Tr3sC als cinemes Verdi... el que passa és que se'm va passar completament parlar-ne aquí al blog! :)\nSi no l'heu vist almenys segur que us sona, ja que ha guanyat diversos premis i nominacions, entre elles 6 nominacions a l'Oscar i 5 als Globus d'Or, incloent les categories principals de millor director i millor pel·lícula.\nLa pel·lícula va captivar a la crítica i a tot arreu se'n parlava bé. Tenia ganes de veure-la i al final, un cop vista, vaig pensar que igual... bé, per mi almenys, potser està una mica sobrevalorada...\nLa peli va d'un home molt gran amb ja certs problemes de demència que rep una publicitat a casa seva dient que ha guanyat un milió de dòlars. Com un nen s'aferra amb il·lusió a la paperetea propagandística i decideix creuar el país sencer per anar a recollir els seus diners.\nCom que no pot conduir, un dels seus fills l'acompanya amb cotxe.\nÉs una d'aquelles pelis de carretera (road-movies es diuen, oi?) Bé, doncs això: és una road movie d'un pare i un fill que creuen el país en busca d'un impossible.\nLa gràcia de la pel·lícula és la tendresa que desprèn: pare i fill havien estat molt distanciats per culpa de l'addicció a l'alcohol (del pare), però aquest viatge fa que poc a poc els lligams es tornin a unir. Té el punt còmic però també el punt drama.\nÉs maca, sí, però se'm va fer llarga: són quasi dues hores de film, amb molta carretera (bé això en part em va agradar perquè es va veient l'amèrica rural i profunda). XD\nL'altre dia vaig descobrir un restaurant genial a Lloret: Bagua\nLa cosa és que quan vaig a sopar fora estant a Lloret, sempre anem als mateixos llocs (bàsicament Pizzaiolo, Panxos, Dolce Vita..) i de vegades es descobreixen coses com l'Orient Express, que sempre el veus i mai t'hi fixes, o el Bagua: un restaurant que queda fora del meu circuit caminador i que se m'havia passat per alt fins ara...!\nCuina d'autor i terrassa chill-out per un restaurant que busca trencar una mica el que ja de per sí ofereix la ciutat.\nErem un grup d'unes 10 persones i teníem un menú ja mig tancat basat en una sèrie d'entrants i un segon a escollir entre dos carns o dos peixos.\nEls entrants estaven boníssims. Vam començar per una mica de pà amb tomàquet clàssic i unes amanides. Després va arribar EL FORMATGE:\nOOOOOOOOOOOH. Poques vegades trobes una taula de formatges amb formatges tots ells boníssims (al meu gust). N'hi havia un de molt suau amb un toc de fruits secs i pinya que si sabés on el vénen el compraria a tonelades (m'he d'informar).\nDesprés van arribar coses com ous estrellats amb patates fregides i ah! això que veieu:\n"Saquets" amb pera i formatge. Un plaer ^_^\nI quan ja no ens entrava més menjar, van arribar els súper-segons. Lo meu era pollastre amb una salsa suau de ceps i no sé que més i una muntanyeta d'arròs blanc acompanyada de ceba caramelitzada.\nApa doncs. Si veniu a Lloret, ja sabeu on sopar!\nEscrit per Eli Ramirez a les 11:13 1 comentari:\nRecordant els 90: Colònies a St Salvador de Bianya\nQuan miro enrere acostum-ho a trobar-hi bons records. Per exemple, quan penso en esplai, colònies i casals d'estiu ho recordo amb un somriure als llavis :)\nL'altre dia vaig fer una cosa que alguna vegada havia pensat que havia de fer: passar per un dels mini-pobles on 20 anys enrera hi havia estat de colònies. En aquest cas, St Salvador de Bianya. Si mal no recordo, va ser una setmana de juny de 1992 (o crec que va ser el 1993, sí). Va ser amb l'esplai lloretenc Cap-i-cua.\nEstava pràcticament igual a com jo ho recordava.\nAl pati de davant de la casa, però, han posat un monument, abans no hi era!\nHagués fet moltes més fotos, però la casa està encara en actiu i hi havia diverses famílies amb molts nens ocupant-la. Ara penso que els hi podia haver dit la meva raó per la qual estava fent fotos en aquell lloc (és una casa en mig del no -res, perquè poble no n'hi ha pas). Igual hagués pogut entrar a la casa i tot.\nRecordo que hi havia dos pisos i a la part d'abaix hi havia una cuina. Un dia vam fer una mena de canapés així amb nocilla i tal i a un nen se li van caure tots a terra de cap per avall. També recordo que un nen casi es mor perquè estaven jugant a fer "ahorcado" (potser si ho veies ara diria que estic exagerant però jo ho vaig trobar un joc molt perillós) (evidentment a aquests jocs hi jugàvem quan no hi havia monitors a la vista)\nPer la nit fèiem jocs de nit.\nPel matí ens feien aixecar molt aviat per fer "exercici". Mentre alguns monitors acabaven de preparar l'esmorzar, nosaltres havíem de fer voltes al pati i fer unes quantes flexions (realment no recordo quins exercicis feiem, però si que recordo clarament que havíem de sortir del llit per fer gimnasia i això era un pal). I de fet durava res, 15 minuts com a molt. Ho fèiem aquí:\nI això últim és la foto general de la casa. Des d'aquí no es veu però al costat del arbre que queda just davant de la porta hi havia l'entrada a l'antic cementiri del poble. He de dir que durant tota la setmana vaig tenir una mica de por.\nEtiquetas: catalunya, Eli (dibuixos), Nostàlgia\nUna semana más, os traigo algunos marcapáginas que creo que vale la pena destacar :-)\n1. "El Pirineu és...", campaña de turismo para promocionar las comarcas del Pirineu (Alta Ribagorça, Alt Urgell, Cerdanya, Pallars Jussà, Pallars Sobirà i la Val d'Aran). Ignoro si hay más o si son sólo estos cuatro:\n2. Para los que os gustan los marcapáginas en forma de lápiz, la librería "Bolibloc Carme" de Barcelona hizo éste para celebrar sus 30 años (1983-2013):\n3. Estos me los han dado hace poco. El Parc de Recerca Biomèdica de Barcelona se ve que cada año hace un intercambio de libros. Estos son los del 2012 y 2013.\n4. Por último, este marcapáginas de "Roberta Bridda ilustración y encuadernación". Respira, ama e gioca. Podeis ver más sobre ella en su web il bosco blu.\nEls que seguiu el blog des de fa temps sabreu (i sino ja us ho dic ara) que YOTSUBA és el meu còmic preferit. Li he dedicat diverses entrades, hehe. :-)\nBé, el cas és que estic molt contenta perquè per fi ha sortit un nou número (van molt lents, a número per any i ni això!!!!) (L'ÚLTIM EL VAIG COMPRAR AL MAIG DE 2012!).\nHa sortit amb el Saló del Còmic (al qual hi vaig anar dissabte)\nI aquí estic amb el flamant nou número ^__^:\nOn passen coses tan genials com quan per exemple a la nena se li acut pintar una taula de color blau sense adonar-se que la pintura costa molt de treure (i deixa tota la casa feta un merder):\nO quan van de càmping i per primera vegada prova de tumbar-se en una hamaca:\n(recordeu que es llegeix de dreta a esquerra)\nI al càmping dormen en sacs de dormir ejjejeje:\nM'encanten aquests dibuixos!!\nPd. Per cert, tot i que no és un còmic, també em vaig comprar aquest llibre editat per Zorro Rojo (de fet aquest llibre feia temps que em tenia enamorada i al final ha caigut, ja forma part de la meva col·lecció) :-)\nAquesta setmana he vist la peli de "Gravity".\nSi l'hagués vist al cinema potser la meva opinió seria diferent... però vista a casa només puc dir que la peli em va semblar tan avorrida que encara no sé com vaig arribar fins al final.\nBé a veure, que a nivell tècnic està perfecte! És impressionant, sembla tot molt real (de fet en una roda de premsa li van preguntar al director com s'ho havien fet per rodar a l'espai) (no sabem si la pregunta anava en sèrio o no) :-)\nL'argument es centra en dos astronautes (tot i que n'hi ha alguns més) que estan reparant un satèlit mentre són atacats per una pluja de meteorits. Ells són Sandra Bullock i George Clooney (es comenta que ella va posar com a única condició que a la peli els seus cabells no perdèssin gravetat per no sortir despentinada).\nDel paper d'ells, res a dir (bé, ell fa d'ell). Ara, l'argument... homeeeeeeeeeeee..... molt americà (tant americà que ja us podeu imaginar el final).\nEscrit per Eli Ramirez a les 15:58 Cap comentari:\nEl 4 de juny hi haurà eleccions al COBDC (Col·legi Oficial de Bibliotecaris-Documentalistes de Catalunya) i, atenció! per primera vegada en la història del col·legi hi haurà... eleccions!\nI és que per primera vegada es presenten dues candidatures :-) Això és molt bo!\nNosaltres som la candidatura 1, ens diem "A prop teu" i som aquests:\nDaniel Gil Solés (col·legiat 2270).- President\nGisela Ruiz Chacón (col·legiada 2437).- Vicepresidenta\nMaika Garcia Martin (col·legiada 2254).- Secretària\nEli Ramírez Andreu (col·legiada 3168).- Tresorera\nJordi Bosch Canalias (col·legiat 2965).- Vocal\nAldara Cervera Pérez (col·legiada 2662).- Vocal\nMarc Ferrayuoli Farré (col·legiat 3223).- Vocal\nMiryam Gallego Moreno (col·legiada 2679).- Vocal\nAina Giones Valls (col·legiada 2816).- Vocal\nJosep Miquel Varea Polo (col·legiat 2932).- Vocal\nL'altre candidatura està encapçalada per Montserrat Garcia (membre de l'actual Junta, com el Daniel) i són aquests:\nMontserrat Garcia Alsina (col·legiada 2360).- Presidenta\nAdelaida Ferrer Torrens (col·legiada 846).- Vicepresidenta\nAnna Merino Mir (col·legiada 2659).- Secretària\nVerónica Gil Garcia (col·legiada 1927).- Tresorera\nAna Abarca González (col·legiada 1182).- Vocal\nJosé Alberto Alonso Martinez (col·legiat 2014).- Vocal\nGemma Ciuró Soler (col·legiada 2047).- Vocal\nMercè Gálvez Flaqué (col·legiada 3183).- Vocal\nEva Ortoll Espinet (col·legiada 3413).- Vocal\nLaura Rosas González (col·legiada 3020).- Vocal\nMireia Rosauro Berengué (col·legiada 3224).- Vocal\nMercè Roselló Campdesuñer (col·legiada 2821).- Vocal\nRosa Zaborras Gracia (col·legiada 1403).- Vocal”\nEl nostre logo és aquest:\nEl nostre blog de campanya electoral és aquest: http://apropteu2014.wordpress.com/\nTenim Twitter i tenim Facebook\nLa candidatura 2 també té: es diuen FemCOBDC i aquí teniu el Twitter i el Facebook)\nEl Periódico s'ha fet ressò de les eleccions:\nO sigui que les eleccions europees han passat a un segon pla...les que importen són aquestes xDDDD\nEscrit per Eli Ramirez a les 15:07 Cap comentari:\nEl 25 de gener de l'any passat vaig escriure una entrada de blog parlant de Touch, coneguda aquí per "BATEADORES". Un amic em va deixar els primers volums del manga i ara ja fa un parell de mesos que vaig acabar de llegir els que em faltaven. En total n'hi ha 11.\nQuè dir? doncs que m'ha agradat molt.\nCom ja vaig dir a l'anterior entrada, la nostàlgia és un punt. Sóc molt nostàlgica i tot el que té a veure amb la meva infància m'agrada molt.\nLa sèrie de dibuixos era molt llarga (no sé si eren uns 100 capítols o algo així O_O) en canvi els còmics són 11. Bé, els còmics recopiladors. (Ara he llegit que inicialment van ser 26 volums)\nNo llegiu aquesta part si no heu vist la sèrie ni heu llegit els còmics.\nDels dibuixos de la tele no en recordava gaires coses: recordava que eren dos germans i una noia, recordava que els dos nois estaven vinculats al bèsibol i recordava que un dels germans ens moria en un accident.\nAquest fet tan important, doncs, no em va venir de sorpresa al llegir els còmics, però moltes altres coses sí. Per exemple, no recodava que eren veïns. No recordava gaire el triangle amorós amb la noia (doncs ella estava bastant vinculada afectivament amb el germà que mor) i no recordava que el segon germà partia més o menys "de zero". La cosa és que el germà mort era una estrella del beisbol i quan ell falta, el germà que queda ocupa poc a poc el seu lloc (tant a nivell esportiu com sentimental).\nAh, i en recordava els noms: Carlos i César. No sé quina mania hi ha en traduïr noms... com un personatge japonès es pot dir César o Carlos? jejeje. No us enrecordeu de Juana y Sergio? o la panda de Julia?? jejejeje tots tenien noms espanyolitzats :-)\nBé, sigui com sigui, fer aquesta lectura als 30 anys m'ha agradat molt. Jo crec que devia tenir uns 10 anys quan ho mirava..!\nEtiquetas: manga / il·lustració / còmic, TVseries/programes\nEste mes de mayo voy un pelín justa de tiempo. Los marcapáginas de Salamanca siguen en la mochila (O_O!) y de momento os muestro "otras cosas" :-)\nEn primer lugar, unos marcapáginas cuadrados de la Llibreria Calders de Barcelona (hablé de su inauguración en su día). Como dije en su momento, la librería es nueva, bonita, amplia... está muy bien!\nLuego os enseño ésto por si alguien no se había dado cuenta. Estos marcapáginas de Cuina Catalana son muchos (no sé ni si los tengo todos). Los hay con el logo de Mercats de Barcelona, Moritz, Condis... y justamente el otro día una amiga vinculada con los temas musicales me dió este: Postres de músic con el logo de l'Orfeó:\nEstos tres siguientes son de la Coordinadora de ONG Solidàries. Ponen frases muy comunes para hablar de problemas muy reales:\nA menys d'un euro, guapa! -- Hay mil millones de personas que sobreviven con menos de 1 euro/día\nQuè et pica, ara? -- El mosquito portador de la malaria causa unas 800.000 muertes al año\nMig buit o mig ple, com ho veus? -- 2.500 millones de personas no tienen agua potable\nFinalmente, estos de Asturias. "Vamos! Programa de espectáculos y talleres en familia"\nPintant cubs a Vilanova i la Geltrú (Conte va! Va de contes!)\nDissabte vaig participar en una activitat que em va agradar molt.\nEnmarcat a la festa "Conte va! Va de contes!" de Vilanova i la Geltrú (Associació pel Foment de la Literatura Infantil i Juvenil Judit Sendra García), uns 30 il·lustradors vam pintar cubs amb personatges. La gràcia era que el cos estava partit per la meitat, així després es podien fer combinacions amb cubs de diferents personatges.\nJo vaig fer un nen (OH! QUE ORIGINAL SÓC!)\nUn usuari d'Instagram ha penjat fotos dels cubs. Podeu veure-ho aquí: EL COCINILLAS\nAquesta foto me la van passar i no sé l'autoria, però és d'aquestes panoràmiques i és xula:


Criteris de McDonald, actualització per a un millor diagnòstic de l''EM\nActualització dels Criteris de McDonald per a un millor diagnòstic de l’esclerosi múltiple\nCom tots sabem, l’Esclerosi Múltiple és difícil de diagnosticar. Dit d’una altra manera, és fàcil fer un diagnòstic erroni.\nNo hi ha una única prova per diagnosticar l’esclerosi múltiple. Els neuròlegs utilitzen els seus exàmens clínics, l’historial mèdic del pacient i les proves de laboratori. També es basen en imatges de ressonància magnètica del cervell i, de vegades, de la medul·la espinal. Aquestes proves pretenen descartar altres causes possibles dels símptomes neurològics d’una persona i recopilar dades que apuntarien a un diagnòstic d’EM. Si sembla probable que es tracti d’EM, es pot sol·licitar una punció lumbar com a confirmació addicional.\nTotes aquestes proves es duen a terme sota un protocol anomenat Criteris de McDonald. Aquest s’aplica principalment quan un pacient experimenta el que els metges anomenen la síndrome clínica aïllada (CIS), que és l’aparició de símptomes neurològics que són típics de l’EM en una persona que no ha estat diagnosticada d’EM.\nAmb l’esperança d’accelerar el procés de diagnòstic i millorar la seva precisió, els Criteris de McDonald han estat actualitzats recentment. Els canvis bàsics, publicats a la revista The Lancet Neurology, inclouen que es disminueixi el llindar a l’hora d’ordenar una punció lumbar i que es permeti que els metges considerin que les lesions detectades en la ressonància magnètica (RM) estan causades per l’EM, tot i que no hi hagi realment símptomes físics.\nRevisió dels Criteris de McDonald\nLa revisió ha estat realitzada per un comitè de 30 experts internacionals en EM, que destaquen que l’EM és millor diagnosticada si és per part d’un metge amb experiència en EM, amb el suport d’imatges i altres proves. Els experts recomanen que s’obtingui una RM cerebral, si és possible, durant el procés de diagnòstic de l’EM. També s’ha d’obtenir una RM espinal quan es necessitin dades addicionals per confirmar el diagnòstic.\nPer tant, d’acord amb els Criteris de McDonald actualitzats, aquests són els punts principals a considerar en fer un diagnòstic d’esclerosi múltiple:\nBandes oligoclonals: són bandes de proteïnes que estan relacionades amb la inflamació en el sistema nerviós central. La detecció de bandes oligoclonals en el líquid cefaloraquidi poden ara substituir, en fer el diagnòstic, la detecció de lesions a la columna vertebral mitjançant múltiples ressonàncies magnètiques.\nTipus de lesions: tant les lesions de RM asimptomàtiques, com ara també les simptomàtiques, poden utilitzar-se per determinar si les lesions han aparegut tant en l’espai com en el temps. ( “En l’espai” és una indicació de dany en més d’un punt del sistema nerviós. “En el temps” indica que s’ha produït dany més d’una vegada).\nLloc de les lesions: s’han agregat lesions corticals en el cervell a les lesions juxtacorticals (al costat del còrtex cerebral) per al seu ús en el compliment dels criteris de RM per a la disseminació de lesions en l’espai.\nUna consideració essencial del diagnòstic ha de ser que no hi ha una millor explicació per als símptomes i els resultats de les proves que un diagnòstic d’EM.\nEl comitè també recomana:\nQuan s’usa líquid cefaloraquidi com a part del procés de diagnòstic, aquest ha de ser comparat amb una mostra de sang per confirmar que les bandes oligoclonals només apareixen en el líquid cefaloraquidi. En cas que aquestes també apareguin a la sang, no és apropiat un diagnòstic d’EM.\nEs pot fer un diagnòstic d’EM sense haver d’indicar si el curs de la malaltia està actiu o no, i si és progressiu o no. El tipus i el curs de la malaltia s’han de tornar a avaluar periòdicament.\nAquestes recomanacions es detallen en un comunicat de premsa de la National MS Society (NMSS).\nHi ha persones que diuen haver estat diagnosticades als 19 o 20 anys, però “que ja sabien anys abans que tenien EM”. Les investigacions suggereixen que el diagnòstic tardà o el diagnòstic erroni no és infreqüent. Segons el comunicat de premsa de la NMSS, “si un individu no presenta símptomes primerencs similars a l’EM, o és membre d’una població en la qual l’EM és menys comú (com nens, gent gran o poblacions de raça no blanca), les proves addicionals poden ajudar a reunir una evidència addicional, necessària per confirmar si la persona realment té esclerosi múltiple o una altra patologia que pugui requerir un tractament i seguiment diferent”.\nRealitzar aquestes proves de manera més ràpida i precisa hauria de conduir a un tractament més ràpid i millor. La revisió dels Criteris de McDonald és un intent de facilitar aquest procés.\nFont original: Diagnosing MS Faster and Better, Multiple Sclerosis News Today\nDiagnóstico de esclerosis múltiple: Actualización de los criterios de McDonald 2017, Blog Esclerosis Múltiple @susosantiago\n11 gener 2018 Leave a comment


Noticies - Manresa i Cardona uneixen esforços i ofereixen una visita conjunta, els dissabtes, per donar a conèixer el seu patrimoni medieval\nAquest migdia s’ha fet la presentació a càrrec de l’alcalde de Manresa, Valentí Junyent; l’alcalde de Cardona, Ferran Estruch; el regidor de Turisme de l’Ajuntament de Manresa, Joan Calmet; i la gerent de la Fundació Cardona Històrica, Anna Poza.\nEn la presentació d’aquest migdia, l’alcalde de Manresa, Valentí Junyent, s’ha mostrat satisfet per l’estrena del nou producte turístic, i ha afirmat que “ens afegim als que ja ho fan bé”, en referència al bagatge turístic de la vila de Cardona. També ha agraït la predisposició i implicació en el projecte del consistori cardoní i del seu alcalde, Ferran Estruch, ha fet referència a l’acord de difusió turística entre tots dos municipis i ha remarcat la necessitat de sumar entre els diversos territoris del Bages per tal d’avançar en matèria turística.\nL’alcalde de Cardona, Ferran Estruch, ha manifestat que és “un goig” col·laborar amb la capital de comarca en matèria turística, i ha remarcat el creixement “en qualitat i quantitat” de l’oferta turística de Manresa. Estruch ha expressat la seva voluntat de col·laborar conjuntament amb Manresa i la resta de comarca en matèria turística, amb l’objectiu de donar a conèixer més el patrimoni i també de dinamitzar econòmicament el territori.\nAl seu torn, el regidor de Turisme de l’Ajuntament de Manresa, Joan Calmet, ha destacat que amb aquest paquet turístic es vol potenciar el turisme a la ciutat. També ha fet referència al conveni de col·laboració que van signar l’any passat els Ajuntaments de Manresa i Cardona per al desenvolupament i la promoció turística d’ambdós municipis, i ha remarcat que les xifres de turisme a Manresa són positives, van creixent, i “properament continuarem donant notícies positives”.\nLa gerent de la Fundació Cardona Històrica, Anna Poza, ha afirmat que és necessari realitzar aquest tipus de productes conjunts, amb la finalitat d’ampliar l’oferta turística, en un mercat que mostra interès per aquesta mena d’ofertes conjuntes.\nLes entrades per a la nova visita poden comprar-se des de les dues plataformes turístiques a Internet www.manresaturisme.cat i www.cardonaturisme.cat i també presencialment a les oficines de turisme de Manresa i de Cardona.


Educació ComunicActiva: de maig 2009\nJa ens cal gent que nos sols faci l'espectacle, "ja n'hi ha prou d'espectacular".\nEns cal paraula viva, comunicació humana, compartir sentiments, expressar anhels.\nCompetencies Bàsiques a E. Primària. Conferència 11.05.09 de Martí Teixidó\nUna perleta de les que es troben si hom cerca.\nUn document narratiu visual. Passos didàctics: 1 contemplar, 2 expressar sensacions, emocions rebudes (lliurement, però no explicacions), 3 narrar la historieta amb llenguatge verbal, 4 revisionar el document ara verbalitzant els diàlegs, 5 una segona versió dels mateixos diàlegs.\nAltres valors: la imatge no ha de fer pressuposar el comportament; en l'aprendre a aprendre hi té un paper el métode d'aprenentatge més antic: la imitació i per tant el docent segueix essent un model de referència, malgrat tots els recursos que ens aporten les recnologies.


La paraula en imatges: 'defenestrar' - À Punt\nLa paraula en imatges: 'defenestrar'\n30 de setembre 2021 - 13:54\nEl verb defenestrar s’usa actualment per a indicar que algú ha sigut destituït del càrrec que estava ocupant, especialment si eixa destitució s’ha produït de manera inesperada o violenta.\nL’etimologia sempre ajuda a comprendre el significat que ha adquirit en l’actualitat. Defenestrar prové del llatí defenestrare. S’havia format per la combinació del prefix de-, que fa referència al punt des del qual arranca una acció, i el substantiu fenestra, que significa 'finestra'.\nDe la combinació d’estos dos elements es desprén que defenestrar, en un primer moment, significava ‘tirar a algú des de dalt d’una finestra’, i així és com consta encara en la primera accepció de la definició del Diccionari normatiu valencià.\nDes de la perspectiva actual, esta acció pot paréixer una miqueta salvatge. Ho és, certament. Els costums antics eren com eren. I això és exactament el que ocorregué el 30 de juliol de 1419 en la ciutat de Praga, quan els partidaris del predicador reformista Jan Hus, mort a la foguera i venerat com a màrtir del luteranisme, entraren violentament al Consell de la Ciutat i llançaren set regidors per la finestra. Esta pràctica es va repetir encara tres voltes més en la mateixa ciutat, l’última a mitjan segle XX, exactament el 10 de març de 1948. Estos episodis són coneguts globalment amb el nom de Defenestracions de Praga.\nI així és com el verb defenestrar, associat indissolublement a estos fets històrics, ha passat a utilitzar-se per a referir-se a la destitució de qualsevol càrrec públic. Però, evidentment, ara, quan es defenestra a algú, no és llançat per la finestra. Hem avançat una miqueta en civisme. Ni que siga en les formes.


#Novaveu - Fitxa d'obra: Sin Ítaca\nSin Ítaca Fira Tàrrega, 8 de setembre de 2018\n[caption id="attachment_2810" align="aligncenter" width="602"] Foto de Fira Tàrrega[/caption]\nLa companyia Pendiente teatro y Eduardo Bernal ens ofereixen un espectacle museïtzat sobre el desarrelament i les diferents víctimes de drets humans a l’estat de Mèxic. Persones innocents arrasades per les ambicions d’altri, sense poder assolir un Ítaca propi. Ho fan parlant de tres tipologies concretes: els desplaçats, les víctimes de les desaparicions forçades i els apàtrides, persones indocumentades nascudes a Mèxic que, a causa de la seva no-existència a la burocràcia estatal, en són totalment excloses.\nDurant el recorregut situat en quatre sales del Museu comarcal de Tàrrega ens expliquen el relat i les calamitats que viuen aquestes persones, en un estil de teatre documental no-ficció molt adient per a la crítica social.\nEl punt negatiu d’aquesta obra és que el públic passa tres cops per aquestes quatre sales. Pendiente teatro ho argumenta a la manera d’Heràclit: si mai no et banyes dos cops en el mateix riu, tampoc no veuràs dos cops la mateixa representació. L’exercici és filosòficament interessant, però l’experiència de repetir tres cops la mateixa història, gairebé sense variacions escèniques ni de discurs, és la de viure en bucle. En la primera volta l’espectacle és colpidor, directe i informatiu. En la tercera volta, però, es torna repetitiu i tediós.