L’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, el dimecres 13 de gener, a les 12:05 hores, i el dissabte 16, a les 23 hores, us oferirà els següents continguts. Luis Segarra, de Guia de la Ràdio, ens parlarà de les novetats que durant l’any 2020 ha incorporat aquest web informatiu i el felicitarem per\nL’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, dimecres 6 de gener, dia de Reis, a les 12:05 hores, i el dissabte 9, a les 23 hores, us oferirá els següents continguts. L’actualitat tecnològica amb la Federació Catalana d’Empreses de Telecomunicacions (FECEMINTE), amb Guillermo Canal, el seu gerent. Escoltant el món en OC. Paco Rubio\nEl dimecres 30 de desembre, a les 12:05 hores, i el dissabte 2 de gener, a les 23 hores, L’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, us invita a passejar, radiofònicament, per l’exposició Dones a les Ones del Museu d’Història de Catalunya. Ho farem en companyia de la seva comissària, Elvira Altés. L’exposició Dones\nEl dimecres 23 de desembre, a les 12:05 hores, i el dissabte 26, a les 23 hores, L’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, us oferirà els següents temes. Tertúlia de la ràdio i la televisió internacional. Santiago Riera Lloveras, periodista, i Francsico Rubio, President d’Honor de l’ADXB. Periodisme contemporani, amb Josep Lluís\nEl dimecres 16 de desembre, a les 12:05 hores, i el dissabte 19, a les 23 hores, L’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, us oferirà els següents temes. Creativitat cibernètica, “big data” i intel·ligència artificial, amb Ramon Sangüesa, Doctor en Informàtica i professor de la UPC. L’ús d’Internet, amb Quico Gras, especialista en\nL’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, el dimecres 9 de desembre, a les 12:05 hores, i el dissabte 12, a les 23 hores, us oferirà els següents continguts. Flaix sonor de L’altra ràdio a l’escola, amb el mestre Pitu Martínez. Tecnologia audiovisual amb el professor de la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals\nL’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, el dimecres 2 de desembre, a les 12:05 hores, i el dissabte 5, a les 23 hores, us oferirà els següents continguts. Els Premis Nacionals de Comunicació i els de l’Associació de Dones Periodistes de Catalunya L’actualitat tecnològica amb la Federació Catalana d’Empreses de Telecomunicacions (FECEMINTE), amb\nEl dimecres 18 de novembre, a les 12:05 hores, i el dissabte 21, a les 23 hores, L’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, us oferirà els següents temes. Creativitat cibernètica, “big data” i intel·ligència artificial, amb Ramon Sangüesa, Doctor en Informàtica i professor de la UPC. L’ús d’Internet, amb Quico Gras, especialista en\nEl dimecres 11 de novembre ( 12:05 hores) i del dissabte 14 (23 hores) L’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, us oferirà els següents temes. Se celebra una nova edició del Mercat de l’Audiovisual de Catalunya a Granollers i en línia per Internet. Carles Sora, Director del Centre de la Imatge i\nEl dimecres 4 de novembre ( 12:05 hores) i del dissabte 7 (23 hores) L’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, us oferirà els següents temes. L’actualitat tecnològica amb la Federació Catalana d’Empreses de Telecomunicacions (FECEMINTE), amb Guillermo Canal, el seu gerent. Escoltant el món en OC. Paco Rubio , President d’Honor de l’ADXB.\nEl dimecres 28 d’octubre( 12:05 hores) i del dissabte 31 (23 hores) L’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, us oferirà els següents temes. Periodisme contemporani, amb Josep Lluís Micó catedràtic de periodisme de la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals Blanquerna. Tertúlia de la ràdio i la televisió internacional. Santi Riera, periodista,\nContinguts de L’altra ràdio del dimecres 21 d’octubre( 12:05 hores) i del dissabte 24 (23 hores)\nEl dimecres 21 d’octubre( 12:05 hores) i del dissabte 24 (23 hores) L’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, us oferirà els següents temes. Obra l’Exposició Dones a les Ones al Museu d’Hitòria de Catalunya. Creativitat cibernètica, “big data” i intel·ligència artificial, amb Ramon Sangüesa, Doctor en Informàtica d’Equipocafeína. L’ús d’Internet, amb Quico Gras,\nContinguts de L’altra ràdio del dimecres 7 d’octubre, a les 12:05 hores, i del dissabte 10, a les 23 hores\nL’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, el dimecres 7 d’octubre, a les 12:05 hores, i el dissabte 10, a les 23 hores, us oferirà els següents continguts. L’actualitat tecnològica amb la Federació Catalana d’Empreses de Telecomunicacions (FECEMINTE), amb Guillermo Canal, el seu gerent. Escoltant el món en OC. Paco Rubio , President d’Honor\nL’altra ràdio, dirigit i presentat per Cinto Niqui, el dimecres 30 de setembre, a les 12:05 hores, i del dissabte 3 d’octubre, a les 23 hores, us oferirà els següents continguts. Periodisme contemporani, amb Josep Lluís Micó catedràtic de periodisme de la Facultat de Comunicació Blanquerna. Tertúlia de la ràdio i la televisió internacional. Santiago\nL’altra ràdio, el dimecres 23 de setembre (12 i 22 hores) i del dissabte 26 (22 hores) us oferirà els següents temes. Celebració del primer centenari del naixement de la professió d’ Enginyeria de Telecomunicació. Apps, webs i bolets, amb Xavier Garcia. Les meravelles de les telecomunicacions, amb Salvador Caballé. Creativitat cibernètica, “big data” i


Ido /ˈiːdoʊ/ és una llengua planificada, derivada de l'esperanto reformat, creada per ser un idioma auxiliar internacional per a parlants de diversos orígens. L'ido va ser específicament dissenyat per ser gramaticalment, ortogràficament i lexicogràficament regular, i sobretot fàcil d'aprendre i utilitzar. En aquest sentit, l'ido es classifica com un llenguatge auxiliar internacional construït. És el més reeixit de les moltes llengües derivades de l'esperanto.\nDiverses obres de literatura s'han traduït a l'ido, incloent-hi el Petit Príncep i l'Evangeli de Lluc. A partir de l'any 2000, hi havia uns 100-200 parlants d'ido en el món.\nEl vocabulari de l'ido es basa en les següents llengües: francès, italià, castellà, anglès, alemany i rus. La voluntat era facilitar l'aprenentatge de l'idioma utilitzant paraules provinents de les llengües naturals amb una àmplia difusió. Un estudi va analitzar l'arrel de 5.371 paraules en ido cercant de quina de les sis llengües font procedia:\n2.024 arrels (38%) pertanyien a les sis llengües\n942 arrels (17%) pertanyien a cinc llengües\n1111 arrels (21%) pertanyien a quatre llengües\n585 arrels (11%) pertanyien a tres llengües\n454 arrels (8%) pertanyien a dues llengües\n255 arrels (5%) pertanyien a una llengua\nAmb relació a la presència d'aquestes arrels a cada llengua font:\n4.880 arrels (91%) presents al francès\n4.454 arrels (83%) presents a l'italià\n4.237 arrels (79%) presents al castellà\n4.219 arrels (79%) presents a l'anglès\n3.302 arrels (61%) presents a l'alemany\n2.821 arrels (52%) presents al rus\nComparació del vocabulari ido amb els sis idiomes font\nÀudio del parenostre en ido\n↑ Dyer, Luther H. The Problem of an International Auxiliary Language and its Solution in Ido, 1923, p. 101–121.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ido&oldid=28362279»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 4 oct 2021 a les 22:41.


RESTAURANT > 22@ - Màster "Disseny i Producció d'Espais" - CCCBeducació\nTemes: Ciutat i espai públic, Cultura, Societat\nUn dels temes més lligats al disseny d'interiors és la restauració, activitat que en l'última dècada ha anat guanyat protagonisme. Això es deu a la confluència entre el ritual del menjar i la qualitat de l'espai, on un i altre han construït indrets de trobada gastronòmica amb una gran càrrega simbòlica que va més enllà del simple acte biològic d'alimentar-se.\nAra trobem locals on el menjar i l'estar són part activa de la cultura social urbana de la ciutat, passant a formar part del patrimoni cultural que la identifica.\nPer aquest motiu el postgrau de Disseny d'Interiors de la UPC School i el Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB), integra aquesta temàtica en la seva programació acadèmica, amb l'objectiu de repensar l'acte de menjar a través d'indagar noves formes de relació que eixamplin el camp sensitiu.\nPel desenvolupament d'aquest exercici es compta amb la col·laboració de la propietària del Grupo Tragaluz, Rosa Maria Esteva, que ha dinamitzat el panorama de la restauració a Barcelona i ara es comença a estendre a d'altres punts de la geografia espanyola. La seva intervenció dintre el marc docent, consisteix en transmetre els més de 20 anys d'experiència en el món de la restauració, així com assumir el paper de client i formular un encàrrec concret als nostres alumnes.\nPer l'exercici d'enguany s'ha proposat el disseny interior d'un restaurant a la zona 22@ de Barcelona, on l'objectiu principal és crear una atmosfera que identifiqui i personalitzi el local en qüestió.


02 May 2006 - 03 Mar 2016\nBERNAT DESCLOT I LA SEVA ÈPOCA\nAquest any, amb motiu del 25è aniversari de l'escola, es treballarà, dinamitzat des de la biblioteca, el tema del nom de la nostra escola, Bernat Desclot, i de l'època d'aquest personatge. Bernat Desclot, personatge de qui sabem molt poca cosa, va escriure una de les quatre grans cròniques catalanes. En ella explica, sobretot, les gestes de Pere el Gran, fill i successor de Jaume I. Probablement es va escriure entre 1283 i 1288.\nL'objectiu del cronista va ser tractar les gestes dels reis de la corona Catalano-aragonesa: Alfons I, el Cast, Pere I el Catòlic, Jaume I, el Conqueridor i Pere II el Gran, contemporani de l'autor. La crònica recull fonts documentals, populars i literàries.Pere II el Gran de Catalunya i III d'Aragó va regnar durant nou anys, va ser un rei de gran personalitat, culte, amant de la poesia, que va protagonitzar importants conflictes amb França, sobretot a causa del regne de Sicília.\nL'època de Desclot va ser d'expansió econòmica i creixement demogràfic i va coincidir amb l'expansió marítima per la Mediterrània. La societat era estamental, amb els tres estaments, noblesa, clergat i ciutadans. A dins de cada estament hi havia grans diferències socials i econòmiques. Va existir una certa pau social, afavorida per la prosperitat agrícola i el desenvolupament d'activitats artesanals i comercials.\nSi en voleu saber més, podeu accedir a un dossier informatiu sobre el tema.


EL GRAN TEATRE DEL LICEU NOMINAT ALS PREMIS FEDORA AMB UN NOU PROJECTE DE CREACIó COMUNITàRIA\nEl Gran Teatre del Liceu nominat als premis Fedora amb un nou projecte de creació comunitària sobre el Raval.\nEl Liceu està nominat als Premis Fedora amb un projecte d'òpera comunitària de nova creació amb els veïns i veïnes del barri del Raval de Barcelona. El Teatre competeix en aquests guardons amb altres projectes provinents del Teatro La Fenice, el Festival Castell de Peralada, el Festival d’Aix-en-Provence o la Staatsoper de Stuttgart.\nEn aquest context, el Gran Teatre del Liceu crea una línia de producció comunitària anomenada OPERA PRIMA amb els objectius de crear un projecte de llarga durada que sigui l'inici d'altres sinèrgies comunitàries; aproximar l'òpera des de la participació i co-creació activa a una població diversa; potenciar la diversificació i aportar credibilitat i reconeixement a la creació artística de caràcter comunitari i oferir la pròpia institució del Liceu una experiència transformadora.\nEl nou projecte, que es presentarà el 22 de maig en roda de premsa, comptarà amb la dramatúrgia de Victòria Spunzberg, la composició d’Arnau Tordera, la direcció escènica de Ricard Soler i la direcció musical d’Alfons Reverté i amb la participació d'associacions, institucions, agrupacions de veïns i veïnes, i un gran representativitat del teixit social del barri del Raval.


La ruta de l’aigua als Pirineus: de Cercs a La Molina\nUs proposem una ruta per descobrir els secrets del recorregut del riu Llobregat al seu pas pel Berguedà i el seu origen a tocar de la Cerdanya\nL’aigua té una capacitat hipnòtica similar a la del foc, ja sigui perquè és un bé escàs o per la seva impressionant força. A Catalunya coneixem bé el líquid element, i és que de manera més habitual de la que ens agradaria patim sequeres que deixen rius, pantans i fonts ben assedegades. Però quan les condicions meteorològiques ens són propícies i plou arreu del Principat, resulta molt interessant gaudir de la seva bellesa i poder. La ruta que ens ocupa pretén donar a conèixer una mica més el recorregut d’un dels rius més importants de Catalunya, el Llobregat.\nIniciarem la ruta al municipi berguedà de Cercs. Allà hi podrem visitar el Pantà de la Baells, un dels més importants de Catalunya i que té la funció de regular la conca alta del riu Llobregat i abastir d’aigua Barcelona i la seva àrea metropolitana. Construït l’any 1976, ocupa una superfície de 365 hectàrees estenent-se pels municipis de Cercs, Vilada i La Quar. Un dels atractius del pantà és la seva presa, que actualment es pot visitar gràcies al Museu de les mines de Cercs. Feta de formigó per contenir el pes dels 115 hm3 que s’hi poden arribar a emmagatzemar, té una altura de 102 metres i una curvatura de 302 metres.\nPresa Baells / Aquibergueda.cat\nAixò sí, no tot està presidit per la presència de l’aigua al municipi de Cercs, doncs també resulta interessant contemplar l’enorme central tèrmica del poble, que va estar en actiu des de l’any 1971 fins el passat 2011. A ple rendiment, era capaç de produir fins a 160.000 Kw/h i consumia unes 2.500 tones de carbó diàries. A tocar de la pròpia central hi trobem, envoltat per l’aigua del pantà, el monestir de Sant Salvador de la Vedella. Aquest monestir data de l’any 830, quan va ser fundat pels monjos de Sant Serni de Tavèrnoles, i actualment és l’únic element que encara roman dempeus del desaparegut poble de Sant Salvador de la Vedella, que juntament amb el nucli antic de La Baells va quedar negat a causa de la construcció del pantà.\nCentral Tèrmica Cercs / Viquipèdia)\nDe Cercs continuarem la nostra ruta a contracorrent del Llobregat, agafant la carretera C-16 en direcció Puigcerdà. Allà seguirem el recorregut fins a Guardiola de Berguedà, municipi en el qual prendrem la sortida cap a la carretera B-402 en direcció Ripoll. Seguirem un recorregut d’uns vuit quilòmetres fins arribar a La Pobla de Lillet per una carretera que, tot i ser secundària, es troba ben asfaltada. Pel que fa a l’aigua, un dels principals atractius d’aquest poble el trobem en el Pont Vell (pont medieval sobre el riu Llobregat) i pocs metres més endavant en el Pont de la Petita, que també data del segle XIV i on hi podrem contemplar, si tenim la sort de visitar-lo després d’haver precipitat, un fenomen molt curiós: l’aiguabarreig entre les aigües del riu Llobregat i el riu Arija, que neix al municipi de Gombrèn i desemboca en el Llobregat a l’alçada de La Pobla.\nAiguabarreig Pobla Lillet / Sergio Domínguez\nL’aigua del riu Arija resulta més transparent degut al tipus de materials que arrossega, però el Llobregat s’impregna d’un intens color vermell procedent de material de les muntanyes que es troben entre Castellar de n’Hug i la Pobla de Lillet, com més endavant veurem. Com a curiositat, l’origen etimològic de la paraula Llobregat prové del terme llatí “rubricatus”, la traducció del qual és “rogenc” i dóna significat al color de les seves aigües. Finalment, abans de marxar de La Pobla de Lillet és recomanable la visita dels Jardins Artigas, un petit jardí que l’arquitecte Antoni Gaudí va dissenyar durant la seva estada a la Vall de Lillet.\nJardins Artigas / Viquipèdia\nSeguint la ruta de l’aigua ens dirigirem cap a la nostra següent destinació: Castellar de n’Hug. Prendrem la sortida de la B-402 cap a la carretera BV-4031, que recorrerem durant uns deu quilòmetres per arribar a les Fonts del Llobregat. La carretera és força revirada però s’hi pot circular sense problemes, i val la pena aturar-se a mig camí a l’església romànica de Sant Vicenç de Rus, situada al lateral dret de la carretera. Aquesta església compta amb una nau coberta amb volta de canó i un absis de planta semicircular, així com amb una sèrie de pintures murals interiors.\nUn cop arribats a les Fonts del Llobregat -on hi ha un camí molt accessible i facilitat d’aparcament- realitzarem una ruta a peu que ens portarà a descobrir el naixement del riu que omple el pantà que visitàvem al principi d’aquesta ruta. Visitant les fonts resulta curiós trobar-se als Pirineus fruint del naixement del mateix riu que veiem, per exemple, a poblacions com l’Hospitalet de Llobregat o la mateixa Barcelona.\nDe la mateixa manera que succeïa amb l’aiguabarreig que mencionàvem, la visita de les Fonts resulta especialment interessant després d’un episodi de precipitacions o en època de desglaç de la neu de les muntanyes, doncs la roca calcària de la zona filtra l’aigua subterrània i fa brollar un riu que, degut als grans desnivells, baixa amb força en el seu curs inicial.\nColl de la Creueta / Sergio Domínguez\nLa part final de la ruta és més tècnica pel que fa a la conducció, i correspon al tram de carretera entre Castellar de n’Hug i La Molina. Està ben asfaltat i es troba en bon estat, però presenta una sèrie de revolts pronunciats i marcats desnivells. Val molt la pena gaudir del paisatge canviant que es pot contemplar, doncs a través dels 19 quilòmetres que haurem de recórrer pel tram de carretera BV-4031 conegut com el “Coll de la Creueta” passarem dels 1.300 metres d’altitud de les Fonts del Llobregat a punts de gairebé 2.000 metres d’altura, bordejant pics com el Puigllançada. El poble de destinació, La Molina (ja a la comarca de La Cerdanya) compta amb la presència de l’estació d’esquí més antiga de Catalunya i està situada a la zona del Pirineu Axial.\nLa zona resulta especialment interessant a nivell estètic perquè a mesura que s’ascendeix es pot observar una acusada manca de vegetació, degut al clima de la zona. Passarem, en pocs quilòmetres, de veure uns boscos de fagedes, roures i alzines amb un sòl rogenc (degut a les roques argiloses amb presència d’òxids de ferro que donen el tradicional color vermell al riu) a veure un paisatge gairebé lunar, erm durant l’estiu i que a l’hivern presenta unes enormes congestes de neu als vorals de la carretera, degut a l’acció del vent.


El blog de Gabriel Bibiloni » La Ruquipèdia\n18 gener 2012 | Categoria: Llengua\nSempre he defensat la Wikipedia. Com a professor —i a diferència d’altres, que la menystenen— l’he recomanada als meus alumnes com a font d’informació, sempre que se sàpiga utilitzar (agafar-la com una font més, tenir esperit crític i comparar sempre diverses versions en diferents idiomes, sense oblidar mai en segons quins articles la versió en anglès). El projecte, lliure, obert, cooperatiu, és un gran projecte. Però també té els seus problemes. Com la desigualtat entre els articles, alguns realment excel·lents i altres que s’assemblen als exàmens d’alumnes d’educació secundària (pens ara en la versió en espanyol). O com la manca de proporcionalitat que fa que a la Wikipedia l’entrada d’un afeccionat a cantar (feta potser per ell mateix) pot tenir el triple d’espai que la d’un científic eminent. Inconvenients que no té una enciclopèdia amb un equip de direcció que imposa uns criteris objectius i regulars. El control de l’instrument és el gran problema, i el funcionament de la Wikipèdia també entranya el perill que alguna versió caigui en mans d’alguna màfia d’incompetents o d’impresentables. El comentari 4 del post precedent és il·lustratiu. La Wikipedia en espanyol, que ja he criticat algun cop en aquest blog, té unes coses que posen a prova la nostra capacitat de sorpresa. Avui trec aquí unes captures de pantalla fetes avui mateix, que mostren el que no hauríem mai cregut que algú pot fer amb la toponímia de Mallorca. Sembla que els articles han estat redactats pels “acadèmics” del Círculo Balear, que potser ja preparen alguna nova retolació de les nostres carreteres, amb el suport legal de la nova legislació lingüística que el Govern de les Balears es disposa a perpetrar.\nDavant aquest desastre, que també s’estén a la toponímia catalana continental, no sé si és millor protestar —aquest post només informa— o deixar-los córrer i pensar que la Wikipedia en espanyol està totalment desprestigiada i és un instrument que no mereix gens de fiabilitat i doncs que ens n’hem d’allunyar com d’un niu de puces. Si en el camp de la toponímia diuen aquests disbarats, també en poden dir de semblants en el camp de la física o de la història de l’art. Tothom està advertit. Que els directius globals de Wikipedia avaluïn el mal que els indocumentats de la versió en espanyol fan al projecte.\n19 comentaris rebuts\nDavid - 18 gener 2012 5:18 pm\nn’hi ha per tirar-hi la gorra al foc!\nTimothy Barton - 18 gener 2012 5:48 pm\nJa n’ha parlat diverses vegades en els fòrums en espanyol, però no hi ha manera. Insisteixen que els topònims tenen la forma castellana, encara que siguin formes sense cap tradició o que hagin caigut en desús. És ridícul. Fan servir “Maastricht” justificant que la forma “Mastriche” ja no es fa servir, però a l’hora escriuen disbarats com “San Quirico de Tarrassa”.\nEn fi, afortunadament no és un problema que afecta tota la Wikipedia en espanyol i podem trobar altres articles de molt bona qualitat en aquesta llengua.\nBernat Bordoy - 18 gener 2012 6:25 pm\nLa wikipedia espanyola és molt polititzada, ja coneixeu el cas de l’article de Ramon LLull i la llengua castellana quan asseguraven i juraven que la sabia parlar l’escriptor mallorquí. Jo vaig esmenar un article, Canto de la Sibila, on es parlava sistemàticament de la llengua mallorquina i el mallorquí antic com a ‘lengua romance’, fins i tot quant feien referència a les versions de l’Alguer i Ontinyent. Tot per evitar de dir ‘català’.\nQuant als topònims, el problema no és la traducció (si hi ha tradició en una llengua es pot utilitzar, oi? En la toponímia menor només ho he vist en casos de llengües minoritzades), el problema és que voldran implantar la traducció castellana i fer-la oficial als topònims de tot Balears. El govern actual vol seguir el camí del País Valencià, són calcats!! Ben segur que també voldran fer dues retolacions dels carrers i ficaran la mà al sistema educatiu i les línies escolars…\nVíctor - 18 gener 2012 6:29 pm\nTant de bo fos una broma perquè sonarien divertits i tot…\nJoan Capó - 18 gener 2012 8:03 pm\nNo crec que els agradàs que els nordamericans traduïssin els topònims castellans de Califòrnia, Texas, etc.\nGabriel Bibiloni - 18 gener 2012 8:47 pm\nThe Angels !\nJordi Minguell Roselló - 18 gener 2012 9:25 pm\ncrec (fins a prova contrària) en la bona fe i l’honradesa de la gent, però prefereixo el material signat de manera que tothom en pugui verificar l’origen. Em penso que, per la seva naura, la Wikipèdia no ofereix aquesta garantia. Per això no la consulto mai.\njosep - 19 gener 2012 3:43 am\nQue tradueixin Gerona o Lérida tampoc em sembla malament, però traduir la Garrotxa com a Garrocha o allò de ‘San Baudilio’ sona molt malament.\nillenca - 19 gener 2012 12:55 pm\nA Binissalem ens han tret una essa. Ho he intentat arreglar, però ho han interpretat com un acte de vandalisme i ja no puc modificar cap article.\nGabriel Bibiloni - 19 gener 2012 4:55 pm\nCada entrada de la Wikipedia va acompanyada d’una pàgina amb l’historial, amb les aportacions i modificacions que hi fa cadascú. Crec que això està bé, malgrat que hi ha molts redactors que signen amb pseudònim.\nAntoni Llull Martí - 20 gener 2012 12:32 pm\nAmb relació al que diu Josep, a mi em sembla bé que en textos castellans es posi Gerona i Lérida, Londres i Milán, formes castellanes amb llarga tradició, com La Coruña o San Sebastian, igual de bé que utilitzem nosaltres Còrdova, Conca, Saragossa i Terol. El que resulta absurd és voler imposar, actualment, formes que no són ni han estat mai tradicionals, tot i que hagin estat usuals durant alguns anys en què la cultura ha anat p’en terra. Per exemple Andrach, no ha estat usual mai. Seria defensable la forma antiga Andraig, però no la forma de grafia castellanitzada Andrach,o la forma absurda Andraitx.Avui en dia no hauria d’haver-hi polèmiques per aquest tipus de bajanada.\nJoan Ignasi Servera Vila - 20 gener 2012 4:21 pm\nLa cosa no passaria d’un episodi més del mostrari de l’esperpent continu a què estam sotmesos si no fos que la forma dels topònims de la Wikipèdia és la que pren de referència el Facebook. Això vol dir que quan al facebook hi vols posar el teu lloc d’origen o de residència, si aquest indret és dins l’Estat espanyol, el Facebook pren de referència la wikipèdia en espanyol, i ja tenim servit el plat de bunyols grotescs corresponent. Si qualcú sap qualque manera de fer que el Facebook o qualsevol altre programa (darrerament a Google Maps i al Google Earth ja comencen a florir podridures d’aquestes, de l’estil “ensenada de Santa Ponza”, perquè en faceu un petit tast indigest) respectin l’única forma que legalment poden tenir els nostres topònims, li estaria molt agraït que m’ho fes a saber.\nAntoni Salvà Salvà - 22 gener 2012 2:10 am\nLa wikipedia insisteix que hi ha d’haver referències a fonts reconegudes en els articles. He estat mirant les “referències” per posar les castellanitzacions dels topònims que hi apareixen. Sistemàticament fan esment a unes “fitxes” (no arriben a ser articles) d’un tal Jairo J. García Sánchez que apareixen a la web del “Instituto Cervantes” (http://cvc.cervantes.es/el_rinconete/default.asp) amb el nom “Baleares y sus topónimos” i que també és autor de “Atlas toponímico de España” (ISBN 8476356609 84-7635-660-9), i al conegut tertulià de la COPE a “La Atalaya” Pancracio Celdrán Gomáriz, que té publicat un “Diccionario de topónimos españoles y sus gentilicios, 2002.” (ISBN 84-670-0146-1.). Així que sobre les espatlles d’aquests “gegants” donen suport a aquestes aberracions.\nEl problema de fons el tenen a la pròpia wikipèdia, efectivament. Vos recoman llegir el criteri de la wikipedia en castellà quant a la traducció dels topònims (http://es.wikipedia.org/wiki/Wikipedia:Top%C3%B3nimos_de_Espa%C3%B1a): es situen explícitament fora de l’àmbit d’ús oficial de la llengua (un mal favor a la llengua castellana).\nDe tot aquest tema, el millor que he trobat per donar una mica de llum i sentit comú és aquest document de la DG de Política Lingüística que, a més, conté les referències oficals: http://www14.gencat.cat/llc/AppJava/pdf/criteri.pdf#page=7\nPau Cabot - 24 gener 2012 10:22 pm\nVaig fer-hi una mica de feina fa gairebé tres anys però vaig aconseguir arreglar molt poques coses. La cosa no sembla tenir remei. Aquí hi ha la llista de seguiment que duia: http://es.wikipedia.org/wiki/Usuario:Paucabot/Top%C3%B2nims_balears\nSi qualcú té molta paciència i temps per perdre …\nmanel carrera - 02 febrer 2012 12:55 am\njo fa temps que ho denuncio això mateix que també passa amb els noms de pobles de Catalunya:\nJa tornen a canviar els noms…\ni ara ja crec que caldria fer alguna cosa, com una campanya a la xarxa. Penso que seria important demanar als propis ajuntaments que siguin ells qui editin la informació – en totes les llengües, inclosa el castellà- sobre el seu municipi. Però que siguin ells qui controlin la informació publicada. Encara que no ho sembli, és una tasca important.\nJa tornen a canviar els noms… | El Tirabou - 02 febrer 2012 1:06 am\n[…] a 30 de gener de 2012: En aquest post el lingüista Gabriel Bibiloni denuncia que estan fent el mateix amb els topònims dels pobles de […]\nXavi Garcia - 03 febrer 2012 1:16 pm\nAbans hi col·laborava assíduament, però això dels topònims i el poder d’un grup d’editors que s’han fet forts i respectats amb una ideologia bastant nacionalista espanyola, que trepitgen i eliminen allò que no els hi convé ideològicament, van fer que no tingues cap ganes de tornar a aquella wiki.\nTomàs A.Suay - 15 febrer 2012 9:30 pm\n“ara ja crec que caldria fer alguna cosa, com una campanya a la xarxa”\nBé, entenc el problema, pero no sé perque us hi heu de ficar. Com a castellanoparlants?\nDesenganyeu-vos-en. Sou castellanoparlants, però de segona, adoptius, i per tant no necessariament assumiu la seva mentalitat de fer les coses.\nMés val que us mireu la llengua castellana com un instrument i rés més.\nNo ens correspon a nosaltres “enriquirla y darle esplendor”.\nSebastià Serra - 18 setembre 2012 6:03 pm\nTot i que aquesta entrada es de fa uns quants mesos, no la havia llegida fins avui. Sóc editor de la Wikipedia en espanyol i em trob amb el problema dels topònims balears des de fa anys, la política interna de l’enciclopèdia va ser creada per evitar disputes del tipus Gerona/Girona, Lérida/Lleida, San Sebastián/Donostia o Orense/Ourense. El problema va arribar quan un grapat d’editors varen entendre-la al peu de la lletra i la varen aplicar a qualsevol lloc, per petit que aquest sigui – s’han arribat a castellanitzar edificis argumentatnt-se en aquesta política.\nEs comentava per aquí que la wikipedia en espanyol (que no espanyola) estava molt polititzada, és un error, totes aquestes “adaptacions a la grafia castellana” són producte del radicalisme d’alguns editors i no d’ideologia, ja que m’he trobat amb que molt dels defensors d’aquests “topònims” no tenen cap relació amb Balears i els hi ha que ni tan sols resideixen a l’Estat Espanyol.\nEm consider força neutral en aquest tema, no sóc partidari d’aquestes barbaritats però tampoc crec convenient que es faci servir sempre el nom oficial tenint en compte que és la wikipedia en espanyol. Veig correcte que s’utilitzin topònims amb certa tradició entre el castellanoparlants com poden ser La Puebla, Santa Margarita o San Juan però estic totalment en contra de l’adaptació de la grafia -ch per -tx (Andratx, Felanitx i Marratxí) tèrmins que no s’han fet servir mai.\nSense proposar el canvi, només citant-les d’aquesta manera a altres articles, un usuari – denominat JM Domingo – va revertir les meves edicions i totes en les quals no apareixia el topònim amb -ch. Vaig argumentar que les formes tradicionals d’aquests pobles han estat també utilitzades pels castellanoparlants, amb fonts com l’INE (on apareixen aquests noms sense canvis des de’l segle XIX) o les estacions de tren, on el cartell té més de cent anys. Però segons la normativa el ”Diccionario Toponímico” de Celdrán té més pes que res, per la qual cosa després de discusions i reversions vaig decidir enfocar cap a altre camp les meves edicions, al igual que la majoria d’editors que com jo, esteim cansats de la radicalització de la política.\nA la pràctica, el que digui un senyor de Múrcia té més valor que la tradició i l’història d’un poble, ja sigui català o castellà.


Caminar – Es fa camí al caminar\nPer a mi anar a caminar sola em relaxa molt…miro tot el que tinc davant , respiro , no tinc pressa…puc parar el rellotge i el mòbil …ho observo tot i em relaxa el cervell tot i que em vaig fent les meves pel·lícules.\nEl que destaco molt és poder anar parlant amb la gent que em trobo, ja que és un poble petit. I més o menys ens coneixem de qualsevol cosa, i a mi a part de fer-nos companyia, les xerrades que ens fem poden ser varies, em dono compte que tothom te les seves preocupacions i que els hi agrada compartir-les, o sigui em dono compte que no sóc única que li passa quelcom…i que tothom desitja recuperar-se tant d´una cosa com d’una altre.\nPodríem dir que l’anar parlant d’un mateix, és l´anar buidant de dins cap a fora i això és molt terapèutic, sense presses, sense pressions…. ens escoltem a nosaltres mateixos… això també és el que ens recomanaria un psicòleg o psiquiatra… perquè ens buida els dins cap a fora i si a demés tenim algú de confiança que ens compren tenim molt de guanyat… acabo pensant doncs, que quan estic preocupada per quelcom tinc que anar a veure aquest o l´altre…i no tancar-me amb mi mateixa i fer-me la valenta, que aquest és el meu defecte, ho haig de reconèixer… però que hi ha molta gent que és així i em fa bé saber-ho. El que no vull arribar a ser és una ploramiques per fer pena a la gent.\nCaminant, relaxant, pensant, observant, ideant, somrient…pas a pas , de mica en mica…podem tornar a casa diferent de com hem sortit.\nVeiem que senzillament caminant….ens ajudem molt……i el que potser hi ajudaria anar escrivint el que he sentit, pensat, viscut….com anar treballant la resiliència i l´autoestima.\nTambé quan es camina surten pensaments dels que ens falta més informació….per lo que s´ha d´anar a buscar-la i llegir-la .\nEn fi “ Tal com diem al grup , FENT CAMÍ AL CAMINAR!\n27 de gener de 2022 at 10:07\nMolt a favor d’aquestes caminades terapèutiques que ens ajuden a mantenir-nos actius, en forma i conectats amb la comunitat MBB! gràcies per compartir la teva experiència. Molts d’ànims per seguir endavant pas a pas 😉


Excursió Pantà de Siurana\nBloc Bloc Excursió Pantà de Siurana\nDimarts, 09 Febrer 2016 09:59\nAvui us proposem anar fins a Siurana, on durant les colònies d'Aiguaventura de Dinamiks hi fem una bonica excursió.\nSortirem de l'església de Cornudella de Montsant en direcció nord fins a la cruïlla de la carretera de l'embassament de Siurana. La prenem a la dreta i, als pocs metres, marxem a l'esquerra pel sender que baixa seguint marques del PR a la cua de l'embassament, que rodejarem fins a l'altra riba, on hi ha una fita que ens encamina amunt cap al torrent de l'Estopinyà. Quan el passem a gual començarem a pujar fort fins a les cases de Siurana.\nBuscarem l'aparcament del castell i prendrem el corriol que ressegueix el vessant sud del cingle fins a la Trona, per baixar al riu Siurana i girar a l'esquerra. Hem de passar vora el Mas d'en Candi. Abans d'arribar al molí de l'Esquirola hem de trencar per una pista a l'esquerra. Aquesta pista amaga una fita que indicia l'inici de la pujada Grau del Corral nou. L'agafem fins a l'altiplà on s'enclava el Maset del Placero sempre seguint les marques de pintura del PR. Des d'aquest mas continuarem la pista fins a la carretera de Siurana i, per l'asfalt, arribar al castell i al poble, punt des del qual desfarem el primer tram de la ruta fins a Cornudella pel camí d'anada.\nUna excursió circular de 15,2km, d'una dificultat baixa i un desnivell de 400m. Una ruta familiar de 5h aproximades de durada on la natura és la principal protagonista.


L'hort a l'hivern. Per Montse Escutia - Bio Eco Actual\nHome Nutrició & Consells L’hort a l’hivern. Per Montse Escutia\nL’hort a l’hivern. Per Montse Escutia\nQuan arriba el fred de veritat sembla que la feina de l’hort també es paralitza. Fa mandra estar a l’aire lliure passant fred i sentint com les nostres mans es congelen cada vegada que agafem una aixada.\nLa natura va a favor nostre. És l’època de l’any en què tenim menys feina: no hi ha plagues i les males herbes alenteixen molt el seu creixement. Però per a les persones incansables, les que gaudeixen d’aquest moment en el seu hort, encara que sigui a temperatures sota zero sempre hi ha alguna cosa per fer.\nÉs un moment per posar una mica d’ordre: retirar les restes vegetals i incorporar-les al compost, protegir amb palla o mini túnels d’hivernacle els cultius que tinguem i siguin sensibles a gelades, podar els arbres i arbustos, retirar les mànegues de reg, netejar-les i guardar-les per evitar el seu deteriorament, netejar i revisar les eines, etc.\nL’hivern també ens ofereix temps per a la reflexió. Podem revisar els resultats de la campanya anterior i programar els nous cultius de cara a la primavera. Potser cal repensar les rotacions establertes, les varietats utilitzades, la data de sembra, el sistema de reg, la forma de controlar les males herbes, etc. Val la pena estar sempre oberts als canvis i a analitzar quines han estat les causes dels nostres fracassos.\nPodem planificar noves associacions, nous tipus d’abonaments verds, noves dosis de sembra, experimentar amb algun nou tipus d’extracte vitalitzador de plantes, etc.\nI, encara que a menor ritme, res no ens impedeix seguir amb les sembres i plantacions. Algunes plantes toleren bé el fred i ens ho permeten. És el cas dels alls i les patates. Desembre és el millor mes per a la seva sembra. Si no hem tingut temps de fer-ho, o ens en hem oblidat, encara som a temps de sembrar faves. També raves, naps i remolatxes germinaran tot i el fred. En zones on els hiverns no són molt crus podem seguir plantant enciams, bledes, ruca, escaroles i cols.\nSi estem en una zona amb fortes gelades no hem d’oblidar protegir alguns cultius com els enciams, cols o apis que ja tinguem més desenvolupats. Si no es gelen, es mantindran frescos durant tot l’hivern perquè els puguem consumir mica en mica\nI finalment no oblidar que no estarem sols. Alguns ocells com el pit-roig es queden a passar l’hivern amb nosaltres tot i el fred. Instal·lar una menjadora a l’hort sempre els ajudarà a superar aquesta època tan dura per a ells.\nAutora: Montse Escutia, Enginyera agrònoma especialitzada en agricultura ecològica – Plataforma de Formació Cultivabio (Associació Vida Sana)


L'Ajuntament rebaixa la taxa pel servei de llar d'infants municipal\n01/08/2019 Societat - Jordi Rodríguez\nLa llar d'infants municipal, "L'Estel de Mossèn Gumersind".\nEl Ple de l'Ajuntament de Palamós ha acordat rebaixar la taxa que paguen les famílies usuàries de la llar d'infants municipal 'L'estel de mossèn Gumersind'. L'objectiu és incrementar l'aportació municipal al seu finançament i reduir la pressió als usuaris, que havia crescut des que la Generalitat va deixar d'aportar diners a aquesta etapa educativa de zero a tres anys, l'any 2011.\nEl Ple ha decidit que la matrícula de la llar d'infants pública de Palamós passarà de 134 a 125 euros. Pel que fa a la quota mensual, dels 168 euros que es pagaven a P0 i els 136 a P1 i P2, es fa una rebaixa lineal fins als 130 euros per mes. El servei de menjador passa de 145 a 135 euros i les hores d'acollida s'equiparen a la baixa, perquè a P0 eren més cares. Tot plegat suposa rebaixar la pressió a les famílies usuàries de la llar d'infants, mentre l'Ajuntament assumeix ara més del 55 per cent del cost del servei. Laura Lafarga, regidora d'Ensenyament, ho explicava així al Ple.\nL'acord de reduir la taxa de la llar d'infants municipal va tirar endavant amb l'abstenció del PSC i Ciutadans. La dels socialistes, perquè pensen que la rebaixa queda curta. Raquel Gallego és regidora del grup.\nPer la seva banda, el portaveu de Ciutadans, Cristóbal Posadas, va defensar que el servei de llar d'infants sigui gratuït. Va centrar la seva crítica en què l'Ajuntament no hagi reclamat prou els diners que va deixar de pagar la Generalitat.\nCal recordar que els tribunals han donat la raó a diferents ajuntaments que han reclamat els diners que la Generalitat va comprometre en el seu moment per finançar la xarxa de llars d'infants públiques, i que després el govern d'Artur Mas va eliminar. L'alcalde de Palamós, Lluís Puig, va reiterar que, per bé que de moment no ha cobrat ningú, hi ha el compromís de la Generalitat de pagar aquestes quantitats a tots els ajuntaments i que, per tant, no té sentit encetar nous contenciosos als tribunals.\n13/12/2001 - Citació als qui van increpar l'esposa de Fontanet\nAquest dissabte a les set de la tarda es fa una activitat de dansa amateur, a càrrec de l'escola...\n13/12/2001 - Vine a tocar l'euro\nLa Cambra de Comerç de Palamós i "La Caixa" organitzen des d'aquest matí fins a les vuit la...\n12/12/2001 - Jornada d'estudi sobre el volum "El quadern gris", de Pla\nL'Ajuntament de Palamós ha elaborat un ambiciós projecte ambiental, valorat en 185 milions de...\n12/12/2001 - El Palamós juga a les 7 al Nou Estadi\nEl Palamós juga aquesta tarda a les 7, al Nou Estadi, el partit de tornada de la Copa Federació...\n12/12/2001 - La Salle canvia d'entrenador\nLa Salle Club de Futbol ha decidit destituir el seu tècnic, Pere Adroher, com a conseqüència...


Nova promoció per a convidats del pàdel al club. - Reial Club Nàutic de Tarragona\nInformem que a partir de l’1 de desembre i fins al 29 de febrer, el club realitzarà una nova promoció dirigida a tots aquells convidats de socis que vinguin a jugar a pàdel amb ells.\nLa promoció consisteix en un 50% de descompte sobre el preu que ha de pagar un convidat per un soci al club sempre que vagi a jugar a pàdel amb aquest, passant de pagar 10€ a pagar-ne 5€.\nAixí i tot, recordem que tots els socis tenen un convidat gratuït al mes.\nNota: La promoció és independent al preu de reserva de la pista de pàdel o la il·luminació d’aquesta, que s’haurà d’abonar segons les tarifes actuals disponibles a secretaria del club.\nHoraris del club i activitats dirigides aquest Nadal


Reforma integral de casa a Sant Just Desvern - Grupo Inventia\nReforma integral de casa a Sant Just Desvern\nHem finalitzat un nou treball complet de reforma integral. En aquesta ocasió ens hem desplaçat fins a la localitat de Sant Just Desvern per renovar una casa dúplex. En ella hem treballat millores tant a l’interior com a l’exterior. A més s’han renovat i equipat estances clau com la cuina i les cambres de bany.\nEn el nostre canal de Youtbe compartim el resultat d’aquesta nova reforma integral. Com es pot apreciar compta amb bons acabats en totes les estances. Ara la casa està llista per oferir les millors prestacions i funcionalitat.\nEl nostre equip d’interiorisme ha treballat en un disseny d’estil contemporani per rejovenir la imatge de la casa. En aquesta reforma integral s’han utilitzat pintures neutres. Unides a la llum natural procedent de l’exterior s’han aconseguit estades molt lluminoses i d’ambient acollidor. Tots els espais brillen amb llum pròpia combinant els esmentats colors neutres amb un terra de parquet en tons foscos de fusta.\nUn altre apartat a destacar en aquesta reforma integral de casa és la millora de l’espai exterior. Just a la sortida del pati s’ha habilitat un espai perfecte tant per al descans com per rebre a les visitar. S’han pintat les parets de maó vist i s’ha col·locat un paviment de rajoles molt resistent. També s’han millorat les escales que connecten les dues plantes de la casa. Seguint la imatge del paviment de parquet col·locat, els esglaons s’han recobert de fusta.\nUna de les estances importants en qualsevol reforma integral és la cuina. Donat el seu ús diari ha d’oferir funcionalitat a través d’un equipament complet. En aquest cas la cuina se situa en una estança pròpia i de superfície àmplia. La seva distribució és lineal i ofereix una mobilitat perfecta a l’hora de fer ús d’ella.\nS’ha col·locat una àmplia taulell que aporta molta superfície de suport i de treball. Aquesta s’ha equipat amb una pica i una placa vitroceràmica. En la seva part inferior compta amb diversos calaixos i armaris que ofereixen una gran capacitat d’emmagatzematge. Ja a l’extrem s’han encastat la resta d’electrodomèstics, compostos per nevera, forn i microones.\nAquesta nova reforma integral ha implicada la renovació, tant en imatge com en equipament sanitari, de tres cambres de bany. Cada un disposa de les peces sanitàries necessàries per garantir les millors prestacions. Aquestes es componen d’un lavabo, un vàter i una dutxa. En cada cas són d’estils diferents i fins i tot el bany principal també disposa d’un bidet.\nPer a la nova imatge de les tres cambres de banys s’ha seguit la línia decorativa general de l’habitatge. En ells es combina el color blanc a les rajoles i els acabats en fusta, tant en el mobiliari com en parets enrajolades.\nBasant als teus gustos i necessitats nostres professionals han d’elaborar un projecte de reforma integral personalitzat i a mitja. T’ho lliurarem de forma gratuïta i sense compromís i pots sol·licitar-lo trucant al 93 209 97 17 o omplint aquest formulari.


«Com més coneixements tinguem sobre el càncer, menys el veurem com un estigma» | NacióDigital\nEntrevista: Dia Mundial del Càncer\nper Sofia Cabanes , La Ràpita, 4 de febrer de 2021 a les 06:15 |\nEn plena pandèmia i amb només 34 anys, Rubén Carcellé (la Ràpita, 1985) va ser diagnosticat de càncer de còlon. Van ser mesos de dolor, incertesa i proves mèdiques fins esbrinar què passava al seu intestí. El dia que complia els 35 va ser operat i ara, superada la malaltia, ha publicat el llibre Càncer de l’aparell digestiu: Una guia completa, que ha sortit a la llum en la setmana en què es commemora el Dia Mundial Contra el Càncer, aquest 4 de febrer.\nPeriodista i divulgador científic, Carcellé exposa la seva experiència i la d’altres malalts i ofereix un ampli treball que pretén recaptar fons per a la investigació oncològica.\n- Als 34 anys li diagnostiquen una malaltia que potencialment pot provocar la mort. Què li passa pel cap?\n- És curiós, però la sensació que vaig tenir va ser d’alleujament. Feia molts mesos que tenia dolor i no se sabia per què. Quan em vaig despertar de la colonoscòpia i la doctora em va dir que hi havia un tumor i que segurament era càncer el que vaig pensar és que per fi sabia el que tenia i que ara tocava curar-me. En cap moment vaig pensar en la mort, sabia que ho superaria. De la mateixa manera que sempre he tingut la por que existís la possibilitat que jo patís algun tipus de càncer, perquè els meus dos avis en van tenir i van morir per això.\nSí que vaig tenir pànic, en canvi, d’acabar amb una bossa de colostomia al meu abdomen. És un canvi molt traumàtic que han de patir moltes persones, joves i grans, que han tingut càncer de còlon. Hi ha persones que s’hi adapten i poden fer una vida normal. Però per a altres és molt difícil i els costa acceptar-ho o fins i tot no s’hi adapten mai. És admirable la capacitat de resiliència de les primeres.\nPer sort en el meu cas em van poder fer una anastomosi, que és quan et tallen el budell per eliminar la part malalta i uneixen els extrems restants com qui empalma una canonada. Ara bé, ningú t’explica el que significa haver de viure gairebé sense còlon i quines seran les conseqüències. A mi m’han extirpat quasi la totalitat de l’intestí gruixut i això m’ha deixat canvis importants en el ritme de visites al lavabo… a banda que ja no puc posar-me nerviós, perquè els nervis em senten fatal. Per tant, he d’aprendre a controlar molt bé la dieta i prendre’m la vida amb més calma que abans. Però estic bé i això és el que compta.\n"Quan el cirurgià em va dir que m’operarien el dia del meu aniversari, de fet, van escapar-se’m llàgrimes d’emoció, perquè era el millor regal que em podrien fer"\n- El van operar el dia que complia 35 anys. Una senyal?\n- Això em diuen les meves amistats! I en certa manera tenen raó. El 17 de setembre de 2020 vaig sortir del quiròfan sense un tumor de la mida d’una pilota de tenis, que havia crescut dins meu i que bloquejava l’intestí. Un tumor que, malgrat ser tan gran i categoritzat com a invasiu i infiltrant, no s’havia estès més enllà. Quan el cirurgià em va dir que m’operarien el dia del meu aniversari, de fet, van escapar-se’m llàgrimes d’emoció, perquè era el millor regal que em podrien fer.\nEl llibre es pot trobar a la llibreria La Pau de la Ràpita i també a Amazon. Foto: Sofia Cabanes\n- Quatre mesos després d’haver superat amb èxit una operació de càncer de còlon pública aquest llibre. Què l’ha dut fins aquí?\n-Quan reps el diagnòstic vols saber-ne més. I hi ha coses que no entens. Jo no tenia ni idea de l’anatomia de l’intestí gruixut, que per la disposició del sistema sanguini o dels ganglis, no es pot tallar simplement on hi ha el tumor i empalmar la resta. Paraules com "hemicolectomia subtotal" em sonaven a un altre idioma. I després amb la biòpsia del tumor, amb els tractaments, amb temes genètics... Per tant, si jo estava en esta situació i molta altra gent també hi ha passat, per què no escriure un llibre explicant-ho tot de la forma més senzilla possible?\nA banda sempre he tingut insomni i sóc una persona molt activa. De manera que li he pogut donar sentit a la meva convalescència. He llegit moltíssim -hi ha gairebé 250 referències al llibre- i he parlat amb molta gent. Han estat hores i hores davant l’ordinador fins a ben entrada la matinada. Abans de l’operació li donava sentit a l’espera amb una frase que vaig escriure justament en un tríptic sobre càncer: “Quan el dolor no et deixi avançar, avança a través del dolor”. He pogut transformar aquest dolor en alguna cosa positiva i constructiva. Ha estat un motor.\n- Al llibre parla de la importància de la prevenció i com la pandèmia ha pogut afectar al diagnòstic de milers de càncers a l’estat espanyol. Sense la pandèmia, creu que li haurien pogut diagnosticar abans la malaltia?\n"Segons les associacions oncològiques entre 40.000 i 50.000 malalts de càncer no han pogut rebre el diagnòstic per culpa de la pandèmia"\n- Què creu que va fallar per tardar tants mesos en encertar el seu diagnòstic?\n- Hi va haver un endarreriment a l’hora de programar les proves diagnòstiques. Tot i així, puc estar content que la història ha acabat bé. Però la sanitat pública ha viscut durant molts anys un abús continuat. Persones que van a urgències per un simple refredat.\nImagina’t quin trasbals ha provocat la pandèmia, portant un caos sense precedents als centres sanitaris. Segons les associacions oncològiques entre 40.000 i 50.000 malalts de càncer no han pogut rebre el diagnòstic per culpa d'aquesta situació. I això és terrible, perquè com més tard s’agafa el càncer, ell va avançant silenciosament i de vegades ja no hi ha volta enrere.\nEspero que la pandèmia ens hagi fet obrir els ulls sobre la importància d’una bona gestió de la sanitat, de la necessitat de reclamar més inversió en ciència i també de ser més humans i empàtics.\n- Un dels càncers més coneguts, per la seva incidència, és el càncer de còlon. Però existeix un ampli espectre de càncers que afecten l’aparell digestiu en el seu conjunt, començant per la boca i acabant al recte. De fet, una part del seu llibre se centra en descriure’ls i explicar-los. Què podem aprendre d’aquesta part del llibre?\n- Espero que serveixi perquè tothom que el llegeixi tingui informació sobre els signes d’alerta davant d'aquesta gran varietat de càncers que afecten una part del cos tan específica com l’aparell digestiu. La boca és l’única part visible del tracte alimentari i, per tant, hauria de ser fàcil identificar nosaltres mateixos qualsevol alteració que pugui requerir una atenció especial: una llaga que no ens marxa després d’un parell de setmanes, una taca a la llengua, genives que sagnen sense motiu… Però tota la resta d’òrgans i teixits no es poden veure i això fa que els càncers que s’hi detecten, generalment es troben tard. Jo mateix vaig passar mesos d’incertesa mentre els doctors tampoc no encertaven el diagnòstic.\n"Les teràpies alternatives porten beneficis en la salut i benestar emocional, això és indiscutible, però no curen el càncer"\n- En el segon bloc se centra en la informació sobre quins són els tipus de proves que s’utilitzen per diagnosticar els càncers, els tractaments mèdics, teràpies alternatives, psicologia i dieta,...\n- Sí, la finalitat torna a ser poder facilitar tanta informació com sigui possible en una sola font. Quan estava buscant informació per al meu cas anava saltant d’un web a un altre, d’un estudi a un altre… Tot i que no és un manual de medicina ni de dietètica ni de psicologia, el llibre pretén ser una guia completa per poder-la consultar quan es necessiti. Sobre les teràpies alternatives vull ser molt rotund amb una cosa: i és que no han de ser alternatives sinó complementàries. Aporten beneficis en la salut i benestar emocional, això és indiscutible, però no curen el càncer. A banda, el llibre és un document obert, que es complementa amb un lloc web on tothom qui ho vulgui pot fer preguntes i comentaris.\n- Quin paper hi juguen precisament les teràpies alternatives o el tipus de dieta com a complement als tractaments mèdics?\n- Hi ha teràpies alternatives que tenen un component físic, com el tai-txi-txuan per exemple. Altres tenen un component mental, com la meditació. I altres espiritual, com el reiki. Tot això ajuda a millorar l’estat corporal i mental, a ser més positius, a alliberar hormones del benestar. Però cap estudi certifica que les teràpies alternatives ajuden a vèncer el càncer. També és curiós que ser positiu no es relaciona amb els índexs de curació de cap malaltia. Però ens ajuda a viure més feliços. Així que mentre això passi, qualsevol teràpia alternativa és benvinguda.\nPel que fa a la dieta, els estudis científics són contundents: entre un 25% i un 30% dels càncers podrien tenir una relació directa amb l’alimentació. Tot i que no existeix cap dieta-miracle ni que ens alliberi del càncer, la ingesta de certs aliments rics en antioxidants i altres substàncies es relaciona amb una reducció significativa del risc a patir-lo. El càncer de còlon és un dels més sensibles a la dieta. Hauríem d’ensenyar als infants la importància d’una dieta sana i variada.\n- Segons reflexa en aquesta guia, el consum de tabac i alcohol té una important incidència en el desenvolupament de càncers de l’aparell digestiu. Creu que en som prou conscients?\n- Els qui fumen ja ho veuen a cada paquet que el tabac mata i provoca càncer. Sovint es pensa només en càncer de pulmó, però fumar augmenta el risc de patir una llarga llista de càncers: còlon, estómac, fetge, sang... ja que el 22% de morts mundials per càncer es correspon al tabac. Amb l’alcohol potser no se n’és tan conscient, però els estudis també són molt precisos. I novament, les conductes d’abús comencen en la joventut. Cal molta més prevenció i molta més educació, però al final és una elecció personal, menys quan ets fumador passiu i t’has d’empassar les 70 substàncies cancerígenes que hi ha en cada cigarreta.\n- En la seva història explica obertament com el va tractar una de les doctores que el va visitar. Parla de la seva manca de sensibilitat i d’empatia. Aquest procés li ha servit per veure també com d’important és la comunicació i la relació amb el pacient en el món mèdic?\n- Moltes de les persones a qui he entrevistat m’han explicat experiències semblants. I els psicooncòlegs, que són els psicòlegs especialitzats en càncer, també reben moltes consultes per aquesta falta d’empatia en el moment de comunicar el diagnòstic. Per sort, no tots els doctors i doctores són iguals i hi ha persones amb una enorme empatia. El cirurgià que em va operar, per exemple, em va fer riure durant la primera visita. La comunicació, la humanitat i l’empatia són un factor bàsic en totes les relacions humanes… però haurien de ser obligatòries en un entorn com el sanitari on, sovint i per desgràcia, cal parlar de la mort.\n- El tercer bloc del llibre és, segurament, el més colpidor. Aquí hi fa un recull d’històries personals marcades per un càncer de l’aparell digestiu. Què en podem extreure de l’experiència d’estes persones?\n- En primer lloc vull donar-los les gràcies per haver volgut compartir la seva experiència. No és fàcil, per a algunes persones, parlar sobre la malaltia. Però justament aquestes històries són un exemple d’esperança i de superació. No totes acaben bé, perquè la mort en alguns casos és una llei de vida. Però se’n pot extreure una ensenyança. A mi mateix m’ha anat molt bé poder entrevistar els testimonis per obrir la perspectiva i per veure que hi ha moltes persones lluitadores i generoses.\nLa recaptació obtinguda en els primers 100 exemplars del llibre es destinarà íntegrament a la investigació oncològica. Foto: Sofia Cabanes\n- Una de les històries és la del David Pons, a qui li van extirpar l’estómac de forma preventiva. Sa mare i sa germana van morir per aquest càncer. La seva història subratlla també la incidència dels càncers hereditaris. És més comú del que pot semblar el component genètic?\n- Un 10% dels càncers podria ser hereditari, però aquí hi entra en joc una altra qüestió: podries viure sabent que tens probabilitat de patir un tipus de càncer determinat? Precisament aquesta qüestió se la va fer el David abans de decidir donar el permís perquè li extirpessin l’estómac, una decisió que finalment li va salvar la vida. El camp de la genètica és fascinant i és una de les vies d’investigació oncològica que més m’atrauen. A dia d’avui jo mateix estic encara esperant els resultats del meu test genètic. Els hauria d’haver rebut el passat 10 de desembre, però sembla que la pandèmia ha tingut alguna cosa a veure amb el retard.\n"El sentiment de culpa és molt habitual en els processos de dol de malalts terminals"\n-En el cas d'un altre dels testimonis, la Cristina, veiem les conseqüències psicològiques que pot comportar el càncer per als familiars més propers.\n- Exacte, el seu testimoni és molt necessari, perquè moltes persones han passat i passaran per una situació semblant. Quan no vius altra cosa que malaltia i dolor, és normal que desitgis una sortida. I és perfectament comprensible que ella hagués desitjat que sa mare es morís, per deixar de sofrir. La Cristina no deixa de culpar-se per no haver sigut una bona filla i els qui llegiu el llibre veureu que no és així, que ella ho va fer tot fins al final. El sentiment de culpa és molt habitual en els processos de dol de malalts terminals. El que s’ha de tenir molt clar, també, és que és impossible canviar el passat. Ara cal centrar-se en gaudir del present per construir un millor futur.\n- En, David Astrié, cofundador de l’Associació Andorrana contra el Càncer, un altre dels testimonis recollits en el seu llibre, parla de l’estigma que suposa encara avui en dia la paraula "càncer". Per què creu que passa això?\n- El David és un altre exemple de com se’n pot treure alguna cosa positiva, del càncer. A banda també era molt jove quan va rebre el diagnòstic. Però sí, parla d'aquest estigma o tabú que suposa la paraula.\nAlgunes persones l’associen només a mort, a sofriment, a processos llargs de quimioteràpia. Altres simplement no en volen ni sentir a parlar, com si tinguessin por de contagiar-se’n. I perquè un tema deixi de ser tabú només hi ha una solució: parlar-ne. Parlar-ne molt. Com més coneixements tinguem sobre el càncer i més persones que coneguem siguin un d'aquests exemples de superació, menys veurem la malaltia com un estigma. També tinc l’esperança que a mesura que la ciència avanci, les taxes de mortalitat també es puguin reduir.\nLa darrera part del llibre recull els testimonis de persones que han patit diferents càncers de l'aparell digestiu, així com familiars. Foto: Sofia Cabanes\n- La metàstasi, un altra de les paraules que fan més temor quan parlem de càncer, ha format part de la vida del Nicola Aledda, un altre dels testimonis. La gent és conscient que amb els avenços actuals es pot superar una metàstasi?\n- La història del Nicola ens ho demostra. A més, des d’una perspectiva que emmiralla joventut i maduresa quan exposa molt bé que és massa jove per haver hagut de conviure amb la mort. Però tot depèn del diagnòstic i del moment en què es detecti la malaltia. I cada persona és un cas. Actualment hi ha diverses campanyes en marxa, com la de www.reptemetastasi.com, que estan recollint fons per acabar amb la responsable del 90% de les morts per càncer: la metàstasi. Animo tothom qui pugui a participar, amb temps o diners, a unir-se a qualsevol entitat oncològica.\n"La recaptació íntegra dels primers 100 exemplars, amb els quals pretenc reunir uns 500 euros nets, seran donats a recerca"\n- Rubén, una de les finalitats del seu llibre també és la solidària. A què aniran destinats els beneficis d’esta guia?\n- Ho vaig tenir clar des del primer segon que vaig posar-me davant l’ordinador. La recaptació íntegra dels primers 100 exemplars, amb els quals pretenc reunir uns 500 euros nets, seran donats a recerca. Serà un procés totalment transparent, ja que totes les xifres i tota la informació estaran publicades a la meva pàgina web i, molt probablement, al web de l’entitat que rebrà la donació. A més, crec que aquest llibre no serà l’últim. De moment tinc pendent la traducció al castellà, ja que m’ho han demanat algunes de les persones a qui he entrevistat i penso que si la finalitat és ajudar amb informació, que estigui disponible en una altra llengua també serà positiu. Dels grups que comentava abans on he participat, em demanen una versió en anglès, però això ja se’n va massa… Ara, si algú s’oferís traduir-lo, endavant!\n- On es pot trobar el llibre i en quins formats?\n- Hi ha dues edicions paral·leles: una autoedició de 100 exemplars en una impremta de Barcelona, que puc vendre a 10 euros ja que té menys costos que l’altra edició. I l’edició a través d’Amazon, que té versió en paper (13 euros) i versió llibre electrònic (3,50 euros). El llibre electrònic és justament per fer-la més accessible. Per tant, es podrà comprar a través d’Amazon, però també físicament a la llibreria La Pau de Sant Carles de la Ràpita (12,50 euros).\n-Teniu previst fer-ne presentacions físiques o virtuals?\n- Quan les restriccions i la situació actual ho permetin, sí. De fet, la versió a 10 euros està pensada per a les presentacions presencials. Com que no hi ha les despeses de gestió dels intermediaris, la puc oferir més barata, també com un incentiu per assistir-hi. A banda de Catalunya tinc pendent una presentació a Andorra, a través de l’Associació Andorrana contra el Càncer; i un taller de cuina al restaurant L’Escudella de Villafranca del Cid, Castelló.\nQuan la situació ho permeti, es faran presentacions presencials del llibre i tallers Foto: Sofia Cabanes\nTerritorials, Les entrevistes del territori, Societat, Rubén Carcellé, aparell digestiu, guia, càncer, La Ràpita, entrevista, s, salut, Dia Mundial del Càncer, oncologia


Tom Seaver, pitcher del Saló de la Fama i Napa Vintner, mor als 75 anys - Notícies\nEl famós Saló del Beisbol, Tom Seaver, que va trobar una segona carrera creixent molt cobejada per Napa Cabernet, ha mort als 75 anys. Seaver va morir en son durant la nit dilluns a causa de complicacions de demència corporal de Lewy i COVID-19, segons el Saló de la Fama del Beisbol. . Havia patit demència i malaltia de Lyme durant diversos anys.\n'Estem desconsolats per compartir que el nostre estimat marit i pare han mort', van dir en un comunicat la dona de Seaver, Nancy, i les filles Sarah i Anne. 'Enviem el nostre amor als seus seguidors, ja que lamentem la seva pèrdua amb vosaltres'.\nFill d’un pagès de Califòrnia, Seaver va créixer a prop de Fresno. Després de servir als infants de marina nord-americans, es va unir als New York Mets, guanyant el premi de la Lliga Nacional de Novell de l'Any el 1967. Va passar a liderar els Mets al Campionat de les Sèries Mundials de 1969 i guanyaria 311 partits en els seus 20 anys carrera, enregistrant 3.640 atacs i guanyant el premi Cy Young tres vegades. Va ser ingressat al Saló de la Fama el 1992.\nSeaver feia temps que gaudia del vi i, en un sopar anual per als membres del Saló de la Fama, va trobar un grup d’esperits afins. 'Un any asseguts a la meva taula hi havia Bob Gibson, Don Sutton, Sandy Koufax, Steve Carlton i Rollie Fingers. Tothom gaudia del vi, així que vaig dir: 'D'acord, nois, comencem a prendre bons vins en aquest sopar. L’any que ve porteu una bona ampolla ”, va dir va dir Wine Spectator el 2005 .\nEl 1997, Seaver es va trobar inquiet amb la semi-jubilació. Ell i la Nancy van començar a buscar un lloc per cultivar. En un viatge per la vall de Napa, ells va trobar una parcel·la coberta a la denominació Diamond Mountain , una mena de terra de ningú que havia passat desapercebuda durant anys. Una 'mina d'or', va dir Wine Spectator el 2013.\nUna vegada que es van obrir camí entre els arbres i la brolla, van descobrir una vista impressionant, posant en marxa el que finalment esdevindria la marca de vins de Seaver. GTS (abreviatura de George Thomas Seaver), una etiqueta de Cabernet Sauvignon. La primera anyada tastada per Wine Spectator , el 2008, va obtenir 97 punts a l’escala de 100 punts.\nMentre deixava gran part de la vinificació a d’altres, Seaver es va endinsar amb ganes a l'agricultura , passant els darrers anys treballant a les seves vinyes. A Seaver li sobreviu la seva dona, Nancy, les seves dues filles, Sarah i Anne, i quatre néts.\nHavent crescut a una granja, Seaver es va enamorar de la vinya en els seus darrers anys.\ncom beure vi de Porto\nquants cellers hi ha a la vall de napa\nmida d’una ampolla de vi\nen què es diferencia el vi de postres del vi negre normal?\nvi negre bo per a l'estómac


pana – FentPensantDient\n17 Desembre 2013 by fentpensantdient\nPantalons “corte cruzado con botones”\nL’altre dia ja us vaig ensenyar uns pantalons “sarouels” que vaig fer utilitzant un patró del blog Para Mi Peque Con Amor.\nPerò encara en tenia uns altres pendents, els “Pantalones de corte cruzado con botones” (a l’enllaç hi ha el patró i un tutorial).\nEncara no estaven acabats 🙂 Faltaven els botons i passar la goma per la cintura\nEl patró que ha penjat l’autora és talla 110cm. El meu fill medeix uns 100cm així que vaig tirar pel dret i vaig imprimir el patró escalant al 90%. Li han quedat genials (d’ample, de llarg…)\nHe fet servir una pana fina (a vegades en diuen micro-pana) que vaig comprar a Ribes i Casals molt barata. I per fer la butxaca de davant he utilitzat una loneta vermella que tenia per casa.\nEls punys vermells dels camals són de La Pantigana i els de la cintura de Cal Joan. Aquest el vaig posar massa ample i vaig decidir passar-li una goma per dins perquè sinó li queien.\nEls punys dels baixos, la butxaca i els repunts en vermell li donen un toc de color.\nA més he estrenat la overlock! Vaig cosir tots els laterals amb overlock però per algun problema se m’obre la costura (la tensió?), així que després ho vaig repassar amb la màquina normal. He de seguir investigant el funcionament de la overlock, però com a mínim els pantalons han quedat fantàsticament sobrefilats 🙂\nEstrenant la overlock. Encantada de no haver de sobrefilar a mà 🙂\nTambé vaig voler fer alguns repunts amb fil vermell, per donar un toc de color als pantalons. A la costura del darrere vaig intentar fer dues passades paral.leles per intentar imitar l’efecte de l’agulla doble però va ser una mala idea, ja que no se’m dóna massa bé això de cosir en línia recta 😉 Tot i això he estat investigant i sembla ser que la majoria de màquines de cosir accepten agulla doble encara que no tinguin una tecla específica per aquesta funció. Ho hauré de provar… o aprendre a cosir línies paral.leles 🙂\nPer últim els botons, que els vaig cosir un cop estrenats, els vaig comprar a una tenda alemanya (a través de la web de Dawanda) on he fet una comanda important de tela de punt que espero que properament comenceu a veure per aquí convertida en samarretes.\nAquesta foto és una mica xunga, ho reconec, però és la única que tinc on surten sencers, El color queda raro per culpa del flaix, i la cintura arrugada per la goma, però posats queden bé.\nI bé, que estic encantada amb els pantalons. M’agrada molt com són, com li queden al Bernat, el detall del davant creuat, la butxaca…\nAixí que en faré més segur. Uns de texans com a mínim, que ja tinc la tela comprada.\nPublicat a Costura\t| Etiquetat pana, pantalons, patró, tutorial\n29 gener 2013 by fentpensantdient\nUns altres pantalons!\nEstic embalada! Fabricació de pantalons en cadena! 🙂\nLa veritat és que els altres que li vaig fer li van gegants (he de millorar la tècnica de presa de mides i adaptació de patrons) i enlloc de desfer-los per corregir la mida els he guardat per l’any vinent i n’he fet uns altres, ja que tenia la pana comprada.\nEls he fet amb genolleres de texà (d’un texà meu vell que està donant molt de sí) i una butxaqueta darrere.\nI encara em queda pana, així que en faré uns altres. Però primer vull pensar alguna manera de decorar-los perquè es vegin ben diferents (amb més butxaques, pedaços de colors… no ho sé).\nPublicat a Costura\t| Etiquetat pana, pantalons | 3 comentaris\n22 gener 2013 by fentpensantdient\nPantalons per l’hivern\nAixò de saber més o menys cosir té la seva gràcia.\nEl Bernat, com tots els infants suposo, embruta els pantalons que dóna gust. I ara que ha arribat l’hivern (per fi!) ens trobàvem que de pantalons llargs més o menys abrigats en tenia poquets.\nAixí que vaig anar a comprar pana (9 euros el metre) i en un moment (potser 20 minuts tallant, que jo sóc lenta, i 30 cosint) li he fet uns pantalons.\nCom que era pana negra, li he posat unes genolleres, cosides amb fil vermell, per donar un toc de color. Bé, no massa, que el negre m’agrada molt! 🙂\nAl cul li vaig posar una altra rodona d’aquestes, però al fer la cintura he vist que ha quedat molt amunt.\nPer dins estan cosits amb el punt overlock de la meva màquina, aprofitant per buidar canilles amb fils de colors estranys, així que hi ha una part vermella, una part verda, una part blanca… 🙂\nA la cintura porten una goma. Crec que és la manera més senzilla de fer-los, i també per ell, per posar i treure, ara que comença a intentar vestir-se i desvestir-se sol. A part, cordar un botó sota la panxota cervesera que té és MOLT difícil 😉\nM’ha sobrat bastanta pana (en vaig comprar un mentre i mig). Una part la reservo per fer-li una armilla com la que ja té (que per cert se li ha quedat petita de seguida) però més primera (pana i cotó, segurament), i amb la resta en faré uns altres, potser amb més calma i amb més detallets com butxaques, genolleres de colors…\nAh, dues coses, m’han quedat acampanats, rotllo setantero (tot torna, no?!) i em sembla que m’he passat de grans i els hauré de retocar una mica (ja sabeu que el meu fill no és gaire amant de les novetats i costa uns quants dies que es posi la roba nova…)\nPublicat a Costura\t| Etiquetat genolleres, pana, pantalons | 2 comentaris


Agricultors i empreses agrupades en el CAECV s'uneixen en un portal per a pal·liar els efectes de la prohibició de la venda no sedentària\nUna cistella de productes ecològics. CAECV\nEls productors d'alimentació ecològica s'uneixen durant la crisi pel coronavirus per a crear una plataforma digital en la qual facilitar al consumidor l'accés als seus productes. Els agricultors i empreses agrupades en el Comité d'Agricultura Ecològica de la Comunitat Valenciana (CAECV) han posat en marxa un mercat online per a pal·liar els efectes de la prohibició de la venda en mercats no sedentaris.\nEl decret de l'estat d'alarma permet la venda directa en mercats municipals, supermercats i altres establiments, però impedeix els anomenats mercats ambulants, una font d'ingressos per als xicotets productors d'alimentació o tèxtil. No obstant això, sí que es permet la venda porta a porta, un canal al qual els agricultors s'han llançat en aquesta crisi econòmica, especialment aquells amb terres reduïdes que no poden proveir a una superfície comercial.\nLa crisi del coronavirus i el confinament forçós han obligat a sectors com el de la producció ecològica a obrir noves vies de mercat. Encara que la venda a domicili ja es realitzava, el Comité ha volgut crear una plataforma en la qual s'ha habilitat un directori per a afavorir el comerç intern i de proximitat. Segons explica Vicent Cabanes, del CAECV, es busca donar eixida "als productors que no poden anar a una gran superfície, que van al mercat de carrer, que són els que tenen un problema de comercialització". En 2019 aquest sector va generar un volum de negoci de 518 milions d'euros, 66 més que l'any anterior i la superfície certificada arriba a les 127.909 hectàrees en la Comunitat Valenciana.\nSegons explica Cabanes, el consumidor de producte ecològic està ja acostumat a trobar vies de distribució alternatives als supermercats, encara que molts ja han incorporat aquest tipus de producte, per la qual cosa el portal es converteix en una eina més "per a posar en contacte productor xicotet i consumidor xicotet". El portal consta d'un directori amb els contactes separats per províncies, telèfon del proveïdor i municipi en el qual té les collites, perquè el consumidor trie el més pròxim i mire amb el proveïdor la forma d'enviament.\n"Som un sector molt acostumat a això; com és xicotet productor amb xicoteta producció, estan acostumats a la venda porta a porta", explica Cabanes, que aplaudeix el bon acolliment del mercat digital: "En 24 hores hem tingut 80 peticions, 700 empreses i uns 2.200 agricultors".\nCom el sector primari es considera de primera necessitat, els productors ecològics continuen tenint oberta la via de l'exportació. De fet, països com França han sol·licitat la reobertura de fronteres amb Espanya per a proveir-se de fruita i verdura. Els agricultors aprofiten aquesta crisi per a renovar-se a nivell empresarial, però també per a reivindicar la importància d'un sector perjudicat per la globalització.


Blefaroespasme, contracció anormal de les parpelles | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nBlefaroespasme, contracció anormal de les parpelles\nEl blefaroespasme és una contracció involuntària, espasmòdica i repetitiva del múscul que envolta l’ull i les parpelles (múscul orbicular). Es tracta d’un símptoma relativament freqüent i no té gaire importància. Tot i així, hi ha situacions i casos en els quals aquesta tremolor indica alguna patologia més greu. Generalment es dona només en una parpella; el més habitual és que sigui la parpella inferior.\nTambé sol aparèixer de forma sobtada sense cap causa aparent i desapareix de la mateixa manera. Per aquests motius, es coneix com un espasme benigne.\nAlgunes de les causes:\nSequedat ocular – Cansament – Estrès, ansietat, fatiga general i sobretot visual – Exposició a pantalles digitals – Excés en el consum de begudes estimulants – Compressió del nervi facial – Efectes secundaris d’alguna medicació – Alteració neurològica funcional del sistema nerviós central… En molts casos, però, l’origen dels blefaroespasmes encara és desconegut.\nEl tractament dependrà del factor pel qual hagi estat originat. Un cop descartades altres patologies per part de l’oftalmòleg, les opcions terapèutiques més comunes són: Tractament amb llàgrima artificial – Reduir/mesurar l’estrès – Ús d’ulleres de sol – I en molt poques ocasions, fàrmacs de via. Una altra cosa que es pot fer és realitzar un massatge circular a la part de l’ull on es produeix el blefaroespasme, suaument i durant 30 segons.\nEn casos extrems, existeix la cirurgia (miectomia del múscul orbicular), que elimina totalment o parcialment fibres musculars que ja no podran ser estimulades per contraure’s.


Com utilitzar endolls de Illes Malvines a Illes Faroe\nConnectors, preses de corrent, adaptadors i altra informació necessària per viatjar des de Illes Malvines a Illes Faroe en aquesta pàgina. Si voleu un informe per a altres països, torneu a iniciar l’ assistent per trobar a adaptadors elèctrics per al vostre viatge aquí .\nLa tensió no és exacta, però la diferència sol ser tolerable pels dispositius elèctrics. És molt segur connectar el vostre aparell elèctric de Illes Malvines a Illes Faroe sense un adaptador de tensió. Si teniu algun problema amb un dispositiu especial, és a dir, un dispositiu mèdic, probablement voldreu demanar més ajuda professional.


Dos investigadors de la UA participen en un article de la prestigiosa British Medical Journal sobre els efectes de les retallades en la sanitat espanyola. Actualitat Universitària\nDos investigadors de la UA particip.. retallades en la sanitat espanyola\nAmb el títol de “¿Desmantelarán los recortes el sistema sanitario en España?”\nLa prestigiosa revista anglesa British Medical Journal acaba de publicar un article en el qual diferents investigadors anglesos i espanyols plantegen “que les retallades que està realitzant el govern espanyol estan desmantellant el Servei Nacional de Salut a Espanya”. L'article, realitzat per acadèmics de la London School of Hygiene & Tropical Medicine i de les universitats espanyoles d'Alacant, València i Lleida, fa una revisió de la legislació espanyola en matèria sanitària com a resposta a la crisi, així com una valoració dels pressupostos durant els últims anys. De la Universitat d'Alacant hi han participat els professors Carlos Álvarez-Dardet, del Departament de Salut Pública i Daniel La Parra, director de l'Institut Universitari de Desenvolupament Social i Pau, i professor del Departament de Sociologia II.\nSota el títol “Will austerity cuts dismantle the Spanish healthcare system?” (Desmantellaran les retallades el sistema sanitari a Espanya?), els autors donen suport a la idea que les mesures que està prenent el govern espanyol estan danyant greument el futur del sistema sanitari públic a Espanya.\nCada vegada més en l'esfera internacional es reconeix que les mesures anticrisi que s'estan prenent a Europa estan empitjorant la situació econòmica, “aquest error de les polítiques d'austeritat exemplifica la revaloració del Fons Monetari Internacional de les conseqüències per al creixement econòmic de les retallades, juntament amb les iniciatives per a crear un sistema europeu de regulació bancària que si haguera estat en funcionament, hauria previngut molt de l'actual situació financera d'Espanya”, sostenen en l'article. “N’hi ha també que veuen la crisi com una oportunitat per als seus objectius ideològics de desmantellar l'estat del benestar a Europa, com ja va vaticinar Naomí Klein”, asseguren.\nTambé hi ha a Espanya molta gent que està alçant la veu des de tot l'espectre polític i la societat civil planejant que s'haurien de fer polítiques econòmiques alternatives. A més, "hi ha un cos d'evidència científica creixent, sovint ignorada pels governs a què conerneix, de les conseqüències per als éssers humans d'aquestes polítiques”, asseguren.


Rajoy reivindica el diàleg per afrontar els «grans reptes nacionals» - Diari de Girona\nRajoy reivindica el diàleg per afrontar els «grans reptes nacionals»\nEl president del Govern assegura que el PP vol fer política «amb moderació i tolerància» · Cospedal adverteix que en les eleccions es decidirà «tornar enrere o seguir caminant»\nefe / ddg | àvila / seseña 05.12.2015 | 08:13\nEl president del Govern, Mariano Rajoy, va recordar la figura d'Adolfo Suárez per reivindicar el diàleg i el consens entre tots els partits en els «grans reptes nacionals» i en qualsevol canvi de la Constitució que es pretengui plantejar. Rajoy va passar la seva primera jornada de campanya a Àvila al costat del fill de l'expresident, Adolfo Suárez Illana, i tots dos van intervenir en un acte al costat de l'estàtua que recorda en aquesta ciutat l'artífex de la Transició.\nEn el seu discurs, el president del Govern va recordar Suárez com un «home d'Estat i un patriota», i com algú que «va saber conciliar les seves conviccions» amb «la tolerància i el diàleg amb els altres». I va apel·lar a la necessitat d'aquest diàleg en assumptes decisius per a Espanya. «Cadascú té les seves receptes, allò important és que en els grans reptes nacionals hi hagi una gran majoria que vagi junta a l'hora de fixar les normes constitucionals, de defensar la unitat d'Espanya, de lluitar contra el terrorisme i de donar suport als nostres militars. Això és el que importa», va dir Rajoy. I per això va defensar la forma de fer política que tenia Suárez i que vol tenir el PP, basada en els seus principis i conviccions però al mateix temps feta «amb moderació, esperit de diàleg i tolerància».\nPer part seva, la presidenta del PP de Castella-la Manxa i cap de llista al Congrés dels Diputats per Toledo, María Dolores de Cospedal, va destacar la importància de les eleccions del 20 de desembre, ja que aquell dia es decidirà «tornar enrere o seguir caminant».\nEn un míting ofert a la localitat toledana de Seseña, en què va estar acompanyada per la presidenta de la Comunitat de Madrid, Cristina Cifuentes, Cospedal va reivindicar que el «veritable canvi va arribar a Espanya fa quatre anys», fet pel qual va demanar el vot per al Partit Popular perquè «aquest canvi s´acabi de consolidar» i que tot «aquest esforç de tots els espanyols segueixi donant els seus fruits».


L'Ajuntament de Masquefa tindrà el dret d'ús de l'Alzinar durant 25 anys - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'Ajuntament de Masquefa tindrà el dret d'ús de l'Alzinar durant 25 anys\nD'aquí a una setmana s'inicien les obres per posar al dia l'edifici de serveis L'entitat conserva el pàdel\nenric badia 08.03.2017 | 23:59\nL´alcalde Xavier Boquete amb el president de l´Alzina, Manuel Ferrer aj masquefa\nL'Ajuntament de Masquefa tindrà els drets del gruix de les instal·lacions de l'emblemàtica entitat de l'Alzinar durant els propers 25 anys i d'aquí a una setmana comença a fer-hi obres per adequar l'edifici de serveis a la normativa actual. L'alcalde de Masquefa, Xavier Boquete, i el president de l'entitat, Manel Ferrer, van explicar ahir a la tarda el conveni que han signat, que permetrà a l'Ajuntament dirigir la gestió de la piscina pràcticament com un servei municipal i a l'entitat, refer-se, de mica en mica, d'una situació econòmica que l'havia dut a presentar un preconcurs de creditors. La situació econòmica de crisi ara ha revertit, segons el president de l'Alzinar, tot i que les conseqüències es pagaran durant anys.\nFa poc més d'un any, l'entitat tenir deutes per valor de més de 80.000 a petites creditors i proveïdors, que tenallaven la seva economia. «Quan vam entrar no podíem pagar res, ni nòmines ni Seguretat Social», ha explicat Ferrer.\nL'Ajuntament i l'Alzinar han signat un conveni pels propers 25 anys pel qual l'entitat lloga les instal·lacions al consistori per un valor anual de 7.000 euros. L'entitat també va demanar diners als socis. Amb aquestes aportacions va poder tapar els forats més immediats, pagar nòmines i afrontar la restructuració de treballadors. I amb els diners de l'Ajuntament, l'entitat ha pogut demanar una crèdit a 8 anys a una entitat financera, que li permet pagar els deutes als petits proveïdors i a una sèrie de socis que van aportar diners en el moment més delicat per sortir d'una situació de crisi econòmica i, pràcticament, de fallida. També ha trobat suport econòmica del departament de Cultura de la Generalitat. Ferrer també va admetre que a part de l'ajut que ha rebut per part de l'Ajuntament, l'empresa d'aigües també ha condonat un deute de gairebé 10.000 euros.\nL'alcalde de Masquefa va explicar que amb la cessió d'ús de les instal·lacions l'Ajuntament inicia un procés d'obres de millora a l'edifici central. Cedirà dos espais a l'Alzinar, que es destinen a vestidors d'homes i dones del pàdel, activitat que queda en mans de l'entitat, i remodela tota la resta. Se suprimiran les actuals escales d'accés, s'entrarà pel pàdel, hi haurà una zona de serveis comuns, es mantindrà el bar (que gestionarà l'entitat) i es milloraran la resta d'instal·lacions de l'edifici de serveis.\nBoquete va assegurar que amb 25 anys, que és el temps de durada del conveni, les obres que s'hagin fet estaran amortitzades, i si hi ha reversió, és prevista.\nNo presentarem cap denúncia com a junta. Anoia/Baix Llobregat


Dimecres, nova reunió de seguiment de les obres del c/Carme – Miquel Serrabassa\nDimecres, nova reunió de seguiment de les obres del c/Carme\nAquest dimecres, dia 9, hi ha una nova reunió de la comissió de seguiment de les obres del carrer del Carme. A simple vista, les obres continuen igual. Els operaris han estat treballant en una nova rasa. La setmana passada hi va haver alguns talls al c/Julià de Chia que van afectar el trànsit (i als veïns que poden utilitzar aquest carrer per entrar a Girona sense necessitat d’anar a la Creueta). En tot cas, s’anunciaven els talls per divendres i dissabte, així que això ja deu ser aigua passada.\nMentrestant, aquest bloc ha tornat a superar el rècord de visites diàries, assolint-ne 71 com a màxim (són poques, ho sé, però fa gràcia!). Algun dia, ara ja si, hauré de fer resums dels articles més vistos! Jeje… Bé, tranquils que informaré puntualment del què ens expliquin a la reunió de dimecres.\nI pels que no us agradi anar a veure els entrenaments de Fòrmula 1, aquest dissabte (i divendres també), celebrem a Tona (Osona) la jornada TonaDigital, 24h d’oci digital. Xerrades, Lan party, … Ja ho veureu, ja! –> http://www.tonadigital.com


Fàbrica d 'equips de compactació dinàmica Fabricants, proveïdors d’equips de compactació dinàmica de la Xina\nGrua de cadenes de compactació dinàmica\nAdopta un motor dièsel Cummins de 194 kW de gran potència i emissió estàndard III. Mentrestant, està equipat amb una bomba principal variable de 140 kW de gran potència amb alta eficiència de transmissió. També adopta un cabrestant d'alta resistència amb una forta resistència a la fatiga, que pot ampliar efectivament el temps de treball i millorar l'eficiència de treball.\nYTQH350B Grua de cadenes de compactació dinàmica\nLa grua sobre cadenes de compactació dinàmica YTQH350B és el desenvolupament d’equips de compactació dinàmica especialitzada. Segons la demanda del mercat basada en l'experiència de diversos anys en la fabricació d'equips d'enginyeria d'elevació, compactació i compactació dinàmica.\nYTQH450B Grua de cadenes de compactació dinàmica\nLa grua sobre cadenes de compactació dinàmica YTQH450B és l’equip especialitzat d’elevació i encavallament complet i de compactació dinàmica hidràulica completa i d’elevació desenvolupat independentment segons la demanda del mercat basada en l’experiència de diversos anys de fabricació d’equips d’enginyeria d’elevació, compactació i compactació dinàmica.\nEl model té un alt rendiment, una alta fiabilitat i un aspecte preciós: compleix plenament les condicions de compactació dinàmica.\nMolt utilitzat en la construcció industrial i civil, magatzems, carreteres, molls i altres consolidacions de fonaments, treballs de construcció de compactació dinàmica.\nProfessional fort i fàcil d'operar. La grua sobre cadenes de compactació dinàmica YTQH700B és una combinació de barres-ploma multisecció completament giratòria i una maquinària d’elevació de compactació dinàmica totalment accionada hidràulicament desenvolupada per satisfer les necessitats del mercat i combinada amb anys d’experiència en equips d’elevació i compactació d’enginyeria de producció. Aquest model té les característiques d’alt rendiment, alta fiabilitat i bonic aspecte.\nLa grua sobre cadenes de compactació dinàmica YTQH1000B és l’equip especialitzat de compactació dinàmica. Segons la demanda del mercat basada en l'experiència de diversos anys en la fabricació d'equips d'enginyeria d'elevació, compactació i compactació dinàmica.


Les representacions seran els dies 4, 5 i 6 de desembre i es tracta d'una versió lliure de l'obra d'Anton Txèkhov\n3 de desembre de 2020 (14:36 CET)\n20.12.03 ivc GAVIOTA000242 (1)\nEl Teatre Principal de València presenta del 4 al 6 de desembre l'obra 'La gavina' una versió lliure d'un dels grans textos d'Anton Txèkhov dirigida per Alex Rigola i interpretada per Irene Escolar, Nao Albert, Pau Miró, Xavi Sánchez, Mónica López i Roser Vilasojana, amb un espai escènic dissenyat per Max Glaenzel.\nAquesta gavina és "una proposta escènica que trenca les fronteres de l'art i la vida en aquest espai àgora que per a mi ha de ser el teatre" en paraules del seu director.\nÉs un nou acostament al text d'un dels autors més destacats de la literatura russa i exponent del naturalisme modern, per a parlar sobre amor i teatre. Per a això, els actors i actrius parlen en l'escenari sobre els seus desitjos i sobre el seu amor pel teatre. Els sis protagonistes apareixen en escena sense vestuari, amb la mateixa roba amb què arriben al teatre i sense cap voluntat de simular que són russos del segle XIX; però mantenint les trames i els conflictes principals que proposa el text original.\nL'espectador trobarà en aquesta versió lliure l'estructura de 'La gavina' atés que segueix l'ordre de la peça original. Però, en aquesta ocasió, els seus protagonistes, es dediquen a l'art. I així, ens parlaran de l'amor no correspost i de la frustració de la recerca utòpica del fet artístic últim. De la insuportable lleugeresa de l'ésser: és a dir, com fan totes les grans obres de Txèkhov, de remoure el cor i el cervell entorn de l'existencialisme.\nEls protagonistes ens parlen dels seus desitjos i del seu amor pel teatre, o potser d'una mare i un fill que a pesar d'estimar-se no deixen de fer-se mal o de la història del que volem i mai aconseguim, o de l'amor entre persones de distintes generacions, o del primer amor trencat, o de la frustració de no quedar mai satisfet amb les nostres creacions, o de la lluita contra el desig, o de la por de fer-nos majors i anar desconnectant-nos del que ens envolta, o de la història de com destrossar un amor...


2014 0409. L'illa - Gironès per la independència\n2014 0409. L'illa\nEn dos dies l’illa tindrà hotels, clíniques, escoles i una caseta perquè Rajoy vingui a visitar-nos\nGràcies a Rajoy, que és tot un poeta, sabem que Catalunya no és un planeta vagarejant per l’espai sideral, sinó l’illa de Robinson Crusoe.\nO sigui que això dels catalans no és cosa dels astres sinó del National Geo\ngraphic. No és un mal símil, perquè no m’imagino el nostre aterridor aïllament –Rajoy dixit– acumulant dèficit fiscal. I a més, tal com som, en dos dies l’illa tindria hotels, clíniques, escoles i fins i tot una caseta perquè Rajoy vingués a visitar-nos. Però la veritat és que després d’escoltar el debat, crec que el president s’equivoca i que, certament, és una qüestió de galàxies. És a dir, o ells parlen un idioma extraterrestre o el parlem nosaltres, però sens dubte no parlem el mateix. Tant, que de retorn a casa, la constatació d’estar en relats, temps, gramàtiques i universos paral·lels és inapel·lable.\nDies tindrem per valorar els dies que vindran, però avui toca parlar del que ha passat en seu parlamentària, per bé que s’ha parlamentat poc i s’ha monologat el previsible. Què ha dit Rajoy? Ha dit no. Què ha dit Rubalcaba? Ha dit no. Què han dit els nostres tres, amb Duran i Coscubiela de reforç? Han dit sí. Doncs això. A partir d’aquí hem escoltat una llarga tirallonga de tòpics i excuses l’única finalitat dels quals era evident: utilitzar el parapet de la democràcia per negar la democràcia. I no hi ha gaire més a ressenyar, encara que hi hagi hagut més faramalla.\nLes possibilitats existeixen, i existeixen tant que fins i tot les reconeix el Constitucional. El problema és de pes, i no respon a un partit, sinó a un gran entramat social. El conflicte és públic, i ho és tant que ja el coneixen fins i tot a Papua Nova Guinea. Tot i això, en el Congrés dels aguerrits lleons de l’espanyolisme s’uneixen Rajoys i Rubalcabes amb els seus espadatxins upeyders i ho neguen tot, les possibilitats, l’anhel social, el conflicte, i fins i tot per negar ens neguen la condició de nació, malgrat acumular mil anyets d’història.\nI mentre als països decents es resolen els conflictes territorials de l’única manera civilitzada, amb les urnes, aquí ballen la yenka del no passaran els de dretes i els d’esquerres, tant és, tant se val que ha fet peneta veure Rubalcaba fent-li la feina bruta a Rajoy. Potser no és Catalunya l’illa, sinó Espanya, vista la manera tan estranya d’entendre la democràcia que tenen els seus notables patriotes. Al final, moltes paraules, alguns divertiments –com els esforços de Rajoy per demostrar que la independència seria una plaga bíblica– i cap opció.\nI ara què? Perquè si alguna cosa ha quedat perfectament visualitzada a través de les cinc veus catalanes que han demanat la consulta és que això acaba de començar i que el cop de porta espanyol no només no descoratja, sinó que consolida. Avui no han tancat res, ni tan sols en fals. Només han pogut veure de prop la dimensió del problema que tenen.


20-S. Desmuntar una mentida d’Estat | Joan Burdeus\n20-S. Desmuntar una mentida d’Estat\nDurant molts anys, el sobiranisme ha anat acumulant capital polític gràcies a l’alt grau de cultura mediàtica de la població. Milions de persones sabien que els 11 de setembre eren al mateix temps una manifestació i una fotografia als mitjans, i sempre han actuat en conseqüència. Com la dona del cèsar, l’independentista no només ha hagut de ser pacífic, sinó que ha hagut de semblar-ho. El contrast més obvi ha estat, precisament, amb l’espanyolisme, incapaç de contenir les erupcions violentes i les crides feixistes a les seves concentracions, que no han parat de fabricar vídeos plens de mainada aixecant el braç, passant per famílies festives entonant un ”¡A por ellos!”, fins a actuals ministres i portaveus de la distensió encapçalant masses que cridaven “¡Puigdemont a prisión!”. Com que la realitat no donava als aparells de l’Estat la imatge que necessitaven per justificar el gir autoritari que s’ha dut a terme, va caldre fabricar-la, i això es va fer el 20 de setembre de l’any passat.\nImatges de 20-S, el documental de Jaume Roures\nPer rebatre aquesta operació de propaganda, Jaume Roures ha dirigit i produït 20-S, un documental que reconstrueix l’operació en què la policia i la Guàrdia Civil espanyoles van escorcollar el Departament d’Economia de Generalitat de Catalunya i van assatjar, sense ordre judicial, la seu de la CUP, film que vam poder veure dijous passat a TV3 i que a partir d’ara es troba en obert a Internet. L’única conclusió possible després del visionat és que l’estat espanyol n’ha tingut prou amb la imatge de dos vehicles de la Guàrdia Civil relativament malmesos per prendre ostatges polítics. Jordi Sànchez i Jordi Cuixart porten 8 mesos a la presó perquè molts diaris i televisions espanyoles van manipular les gravacions d’aquell dia. Fent realitat el pitjor malson dels teòrics de la societat de l’espectacle, els textos judicials que han justificat la repressió s’han pogut perpetrar a partir d’una ficció estrictament guionitzada i editada, sense cap correspondència amb la realitat.\nDe la mateixa manera que veiem a Quim Arrufat dient a la gent concentrada que “no cal generar la tensió perquè ara facin una càrrega policial i els hi quedi bé”, el documental està fet pensant en què a l’altra banda hi ha una gossada politicomediàtica disposada a aprofitar qualsevol relliscada per fer una carnisseria. Les imatges ens ensenyen una nova subjectivitat ciutadana que es surt al carrer perfectament conscient que la realitat de les pantalles és tan sòlida com la dels ulls i que les càmeres les carrega el diable. És per això que els fets es relaten escrupolosament, amb una realització extremadament asèptica que minimitza els talls, evita les crosses musicals i mostra tants punts de vista com sigui possible per reforçar la sensació que s’estan explicant les coses tal com són, amb el mínim de cuina que el cinema permet. Per tal de donar context, les imatges del 20S s’intercalen amb declaracions d’experts, polítics, i membres de la societat civil que van ser-hi presents, i el resultat és una narrativa tensa i clara, que en té prou amb la força dramàtica del que realment va passar per explicar la història sense haver d’afegir confeti.\nUn tret distintiu de 20-S és que la part unionista no hi és representada. Al començament del film, uns títols de crèdit ens informen que els màxims responsables de l’operatiu policial van declinar participar en el documental. Això és interessant perquè el producte final desmunta una de les premisses més acceptades de l’epistemologia periodística, que diu que la millor forma de suplir la manca d’objectivitat, un ideal que sempre es persegueix però mai s’atrapa, és enfrontar punts de vista divergents sobre la qüestió. En realitat, l’absència dels contraris ens demostra que, si una part menteix i l’altra no, si es trenca el pacte de respecte per la veritat, el diàleg degenera en un foc creuat en què el soroll i la retòrica afavoreixen els mentiders sense escrúpols. No estem tan preparats com ens havíem cregut per combatre la manca d’honestedat combinada amb la hiperconnectivitat de les xarxes.\nUn dels talls que millor il·lustra això es produeix quan el documental juxtaposa les respostes del Major Trapero a l’interrogatori de l’Audiència Nacional amb les imatges de la porta de la conselleria: Trapero diu que a les 14.55 hi havia dos agents de la Guàrdia Civil a la porta, i el seu interrogador respon “yo creo que es fàcilmente imaginable que allí no se quedan dos Guardias Civiles ante 30.000 personas. Allí no había dos Guardias Civiles fuera”. Mentre escoltem l’intercanvi, veiem els esmentats Guàrdies Civils palplantats al costat exterior de la porta, des de molts angles i en molts moments diferents. Trapero diu la veritat, però el magistrat ja ha decidit que la seva versió és “facilmente imaginable”. Com hem vist després, les interlocutòries dels jutges també han estat fàcilment imaginables. Volem entendre el poder d’un Estat? Fixem-nos en la facilitat amb què és capaç de construir i fer empassar una mentida.\nXavi G el 29 juny 2018 a les 13:34 ha dit:\nEl documental sobre el 20-S és, senzillament, EXCEL·LENT.\nAl Més 3/24 posterior una professora que no vull esmentar va pretendre fer-ne una crítica bastant desafortunada, que el sr Roures va desmuntar fàcilment. L’espanyolisme pot dir el que vulgui, però amb el documental la veritat que sabíem brilla encara més.


Essaig.cat - Tota la informació d'Algaida, Pina i Randa -Avui els cossiers protagonitzen la festa.\nAvui els cossiers protagonitzen la festa.\nEnguany fa 42 anys en què els Cossiers foren recuperats per les festes de Sant Jaume. A partir de les 19:30 hores els algadins tornarem a emocionar-nos sentit els fabiols i tambors anunciant l’arribada dels cossiers a sa plaça i també demà matí durant i després de la Missa.\nEnguany hi ha dues novetats: la primera és que per mor del canvi de la seu de la delegació de l’Obra Cultural Balear, els cossiers sortiran des de la nova seu, això és el carrer del Laberint núm. 13\nLa segona novetat és que com que tenim baltessa nova, el costum és que els Cossiers dansin davant la casa del primer edil del municipi i per aquest motiu, enguany ja no ballaran davant ca l’antic batle al carrer Pare Bartomeu Pou sinó que es ballaran al carrer de la Roca.\nSi no hi ha canvis de darrera hora enguany els cossiers de la revetla de Sant Jaume seran: Joana Majoral (dama), Jaume ‘Tiu’, Biel Bibiloni, Jordi Juan, Xesc Cerdà, Joan Antoni Majoral i Pep Pou amb el dimoni que serà Miquel Ballester.\nEl dia de Sant Jaume la dama serà altra vegada na Joana Majoral, i els cossiers seran Toni Barceló, Xesc Barceló, Ricard Echevarría, Guillem Mascaró, Celestí Oliver i Xesc Cerdà. El dia de festa el dimoni serà Joan Antoni Majoral.\nFinalment us recordam que Algaida Jove ha posat en marxa una iniciativa en què se’ns demana que duguem la camiseta del dimoni elaborada per l’ocasió i que decorem finestres i balcons amb els colors dels cossiers (verd, groc i vermell).