KurdisCat: Les cooperatives de Wan, un model en desenvolupament\na dilluns, de desembre 07, 2015\nA l'oest de Turquia, tocant amb l'Iran, es troba la província de Wan, lloc on el Moviment Kurd està desenvolupant diversos projectes de cooperatives per a la producció i distribució de les manufactures locals. Aquestes cooperatives vénen impulsades a la província per la Comissió Econòmica del Congrés de la Societat Democràtica (DTK). Alguns dels seus objectius consisteixen a impulsar la producció local ecològica, la creació de gremis entre els petits i mitjans comerciants, potenciar tant el consum dels productes generats per les associacions com la creació de noves cooperatives a través de les assemblees (meclîse) dels barris i pobles, amb l'objectiu d'engendrar el que ells anomenen "Basar Social o Mercat Social".\nA la província de Wan existeixen diferents cooperatives de producció en funcionament i són diversos els projectes que estan arrencant en els últims mesos. Els productes estrella són la mel, les maduixes, els tomàquets i una raça autòctona d'ovelles que produeix una llana d'alta qualitat, així com llet i carn.\nHi ha una certa especialització per municipis: Bahçesaray i Çatak han desenvolupat vivers d'arbres fruiters, especialment la noguera, juntament amb la indústria auxiliar de tractament de la nou. Erciş s'ha especialitzat en vinyes de raïm blanc i hivernacles de diferents verdures, mentre que Saray compte principalment amb camps de blat. En aquestes últimes poblacions s'han col·lectivitzat la terra i les aigües termals, gestionant mitjançant comunes.\nPart dels vivers d'arbres fruiters s'empraran per a la repoblació de la zona sud de Wan, veïna de la província d'Hakkari, on es produeixen forts enfrontaments entre la guerrilla i l'exèrcit turc. L'estratègia militar governamental inclou la destrucció de la flora autòctona, utilitzada per la guerrilla per operar, sobreviure i amagar-se. Aquestes accions deixen la terra erma i destrueixen no només la fauna i la flora, sinó també la manera de vida dels seus habitants des de temps immemorials.\nLa Comissió Econòmica del DTK no només impulsa la creació d'associacions productores i distribuïdores, sinó també l'agrupació de les mateixes, amb l'objecte de facilitar l'intercanvi i venda de productes, buscant la desaparició de la miríada d'intermediaris que encareixen els preus i que són base essencial de l'economia capitalista. Així mateix entenen que un altre dels pilars clau és la cooperació entre sectors i el desenvolupament d'un model de vida comunal, que fa possible la idea de Mercat Social. Aquest Basar Social ha adquirit importància per al Moviment Kurd a Bakur (Kurdistan de Turquia) durant l'últim any i des del DTK es tracta d'impulsar el seu funcionament i desenvolupament a través de les diferents Comissions Econòmiques, que s'organitzen en cada província. Consideren que el model d'autonomia democràtica només és possible amb el desenvolupament d'una forta economia solidària i comunal.\nLa base del desenvolupament de tot projecte són les assemblees (meclîse) de cada barri i poble. Són elles les que ideen, impulsen i treballen en els projectes d'associació i cooperació, així com en la difusió dels projectes en funcionament entre els seus propis veïns. Les Comissions Econòmiques tenen per objecte proporcionar les eines legals, els coneixements bàsics d'organització i funcionament, així com reportar a la resta del moviment kurd els avenços que aquestes assemblees realitzen, de manera que el coneixement i l'experiència s'està expandint vertiginosament.\nA Wan, part del finançament dels projectes corre per compte dels governs dels municipis, controlades, en la seva major part, pel Partit Democràtic de les Regions (DBP), integrat en la coalició HDP (Partit Democràtic dels Pobles) , que té una estreta comunicació amb les Comissions Econòmiques, ja que les dues organitzacions estan sota el paraigua del DTK.\nLa distribució en potència a través de cooperatives\nLa primera cooperativa distribuïdora és un supermercat a la capital de Wan, obert des de fa només tres mesos. L'objectiu del supermercat és distribuir els productes de les associacions productores, així com oferir articles molt barats, a l'abast de les famílies amb menys possibilitats econòmiques. Hi treballen persones implicades en el Moviment que estan aturades o tenen ingressos precaris, tot i que és requisit indispensable la politització i tenir el convenciment que l'objectiu últim de la seva comesa és l'expansió i enfortiment econòmic de la revolució. El marge de beneficis és ínfim i serveix principalment per cobrir costos, però és que l'objectiu no és obtenir una gran rendibilitat, sinó desenvolupar i enfortir el Basar Social.\nLa majoria dels productes que trobem al supermercat prové de grans empreses, ja que, o bé no existeixen productes locals que els supleixin, o l'oferta de productes ecològics encariria els preus, fent-los inassequibles per als consumidors objectiu; o simplement, en no ser coneguts, no els comprarien. D'altra banda, sí que formen part de l'oferta tots els productes de les cooperatives de la municipalitat de Wan, procedents principalment de cooperatives de dones i els articles estrella són el formatge, iogurt i melmelades, de producció casolana i ecològica. En els propers mesos, amb el desenvolupament dels gremis de productors, esperen que arribi al supermercat gènere d'altres municipis.\nUna altra iniciativa important en el municipi de Wan és la cessió de terrenys comunals a famílies amb nuls o escassos ingressos. El projecte va començar amb la construcció de 24 hivernacles. Cada hivernacle és compartit i gestionat entre 2 o 3 famílies, depenent del nombre de membres. Aquestes famílies tenen ple dret a utilitzar el fruit de la terra i, si els sobra producte, poden vendre per obtenir ingressos extres. En el cas que les famílies no tinguin els mitjans per vendre'ls per si mateixos, la Comissió Econòmica els ofereix ajuda per a la distribució i venda dels seus excedents. Tota la producció d'aquests hivernacles ha de ser ecològica i respectar els cultius autòctons. Així mateix és requisit indispensable per optar a aquesta iniciativa, ser persones actives en el Moviment i ajudar al desenvolupament de l'economia solidària. Aquesta iniciativa generarà projectes comunals a llarg termini, com ara els coneixem a Europa.\nEls hivernacles familiars esmentats anteriorment ocupen aproximadament la meitat del terreny pertanyent a una casa comunal que compta amb una finca d'una hectàrea d'extensió. Una porció de la resta de terres cultivables proporciona les matèries primeres per a les dues cooperatives de dones actualment en funcionament al municipi de Wan.\nLa crònica de les cooperatives de dones al municipi es remunta a l'any 2004, quan va néixer la primera cooperativa de la zona, no vinculada al Congrés de Dones Lliures (KJA), sinó amb la idea d'impulsar la llibertat econòmica de les dones de l'entorn. Aquesta cooperativa produïa i confeccionava teles i vestits de diferent tipus. Però tot el treball va ser destruït amb el devastador terratrèmol que va sacsejar la província de Wan en 2011. A l'any següent, les dones van tornar a posar-se mans a l'obra i van crear la primera de les dues cooperatives existents a Wan a l'actualitat. Les seves manufactures consisteixen principalment en iogurt, melmelada i formatge, que es distribueixen en la pròpia botiga de la cooperativa, així com al supermercat recentment inaugurat.\nEl postre dolç Baklava fet a una cooperativa de dones kurda de Wan\nLa segona cooperativa va ser oberta fa tot just un mes i vam poder entrevistar i observar de manera directa a les dones que hi treballen. Els seus principis són molt clars: generar una economia solidària, comunal i anticapitalista. No cerquen enriquir-se personalment ni el creixement exponencial de la cooperativa. Volen oferir productes ecològics, artesanals i amb un preu assequible per a tothom. Aspiren a desenvolupar un nou model d'economia per al Moviment, que estigui al marge del sistema capitalista i que generi poder econòmic popular.\nAl principi, quan van començar, no estaven vinculades al KJA (Congrés de Dones Lliures), però ara són part de la Comissió Econòmica de l'organització de dones. El KJA està tractant d'impulsar i unificar les diferents cooperatives de dones de la zona, així com altres a les províncies de Bakur. Així mateix, la Comissió Econòmica de Van també manté contacte i dóna suport a les cooperatives de dones amb la distribució dels seus productes. L'Ajuntament del municipi, controlat pel BDP, ha destinat algunes partides pressupostaries a impulsar les cooperatives, entre altres, llogant a fons perdut el local on treballen durant els sis primers mesos.És una cooperativa política, així que totes les dones que hi treballen estan polititzades. Diverses d'elles són delegades o vocals de les assemblees de barris o pobles de la zona. Literalment ens van dir: "La cooperativa no fa al grup, sinó que el grup polític genera la cooperativa com una manera més de lluita".\nAl principi els va costar arrencar, però actualment cada vegada més dones passen a formar part de les cooperatives. Són dones de totes les edats i condicions. Per això, en la primera cooperativa, s'han destinat un espai de guarderia perquè els petits, de les dones que hi treballen, tinguin un espai propi. Cada vegada són més les adolescents que participen en sortir de classe, o dones grans, que prefereixen sentir-se productives i estar amb les seves companyes, en lloc de quedar-se a casa soles dedicant-se exclusivament a les tasques de la llar. No totes les dones que participen necessiten els diners que allà s'obtenen, sinó que és un espai on desenvolupen política i relacions comunals; un lloc on poder sentir-se part d'un grup que treballa pel Moviment.\nA la segona cooperativa, de moment, es treballa per encàrrec. Les seves manufactures consisteixen en una pasta dolça típica de la zona, les baklavas, o bé pasta farcida de carn amb salsa o també melmelades. La matèria primera l'obtenen dels horts de la casa comunal que hi ha als afores, així que tots els productes són 100% ecològics.\nA l'inici de la cooperativa treballaven jornades de vuit hores, que actualment han reduït a sis. Realitzen dos torns de sis hores, de manera que la cooperativa es manté oberta dotze hores al dia, sis dies per setmana.Els preus de les cooperatives busquen ser equiparables als de fabricació industrial per a fer-tots els consumidors. Per fer-nos una idea: una bossa de 5 kg de pasta de la cooperativa costa 18 TL (lires turques), mentre que 1 kg de pasta industrial costa al voltant de 3 TL en qualsevol supermercat local. Les dones triguen al voltant d'una hora a fer 1 kg de pasta casolana. Tot i que el preu de les cooperatives supera per pocs cèntims al preu industrial, el que no és superable és el sabor i la qualitat d'una exquisida pasta ecològica i casolana davant les de manufactura massiva.En aquesta segona cooperativa treballen actualment deu dones. Cap és mestra o la cap de la resta, sinó que s'ensenyen mútuament l'ofici i els trucs de la professió. Tot es discuteix i es parla en assemblea, de manera que la presa de decisions recau sobre la pròpia assemblea. Les jornades de treball són espais de debat i aprenentatge constants. No tenen un salari fix, sinó que reparteixen els diners segons les vendes. Aquesta es divideix en onze parts, una per a cada treballadora, més una altra part per la mateixa cooperativa. La remuneració es reparteix segons les necessitats: si alguna de les participants té un compromís econòmic, es parla entre totes i se li destinen els diners necessari perquè el solvent, rebent la resta una part menor. Entenen que el sistema salarial és capitalista i per tant no busquen tenir un salari fix, ni ara ni en el futur; sinó l'expansió de l'economia social i comunal. No destinen cap partida pressupostària a publicitat: el seu millor màrqueting és el boca a boca. La majoria dels seus consumidors són persones que participen del Moviment i saben que comprant allà donen suport a les iniciatives generades per les seves companyes, enfortint el model de Basar Social.\nMalgrat el grandíssim avanç que s'està realitzant en matèria de Mercat Social, les persones participants en aquestes experiències reconeixen que es tracta d'assajos, que les estructures encara no estan assentades i que el camí de l'aprenentatge farà que es pugui millorar amb temps i esforç. Així mateix ens van dir que tot document que pugui ajudar-los a millorar, aprendre i aprofundir en el desenvolupament de cooperatives i producció ecològica serà una gran contribució per a elles. Si teniu material amb aquests continguts que vulgueu aportar, podeu enviar-lo directament al nostre col·lectiu perquè s'ho remetem o posar-vos en contacte amb la Comissió Econòmica del DTK.


Jorge Javier Vázquez ha volgut fer còmplice als seus seguidors sobre una de les seves pitjors addiccions, molt present en alguns punts de la seva vida.\ndimecres, 27 de novembre 2019 - 15:51h\nJorge Javier acostuma a parlar molt clar sobre tots els temes | TELECINCO\nEl presentador de 'Sálvame', Jorge Javier Vázquez, ens té acostumats a obrir-se en canal en el seu blog dins de la revista Lecturas. En aquest opina sobre temes d'actualitat, exposa problemes relacionats amb el seu entorn i comparteix confessions molt íntimes. Aquesta setmana el presentador ha decidit parlar del que pot ser la seva relació més tòxica.\nJorge Javier ha explicat que des de sempre ha tingut una relació poc sana amb les begudes alcohòliques, malgrat i que sempre n'ha estat conscient del mal que li estaven fent. En un primer moment explica que va començar a beure de molt jove quan es va endinsar en el món de la festa d'ambient, on per perdre la vergonya que li provocava la situació i el rebuig que li generaven les aglomeracions de gent a les discoteques, bebia de manera descontrolada per evadir-se i desinhibir-se. Aquesta relació no acaba aquí. El presentador explica que un cop va passar aquesta etapa de la seva vida i va començar a ser popular, també va començar a beure de manera descontrolada. Això li permetia aguantar el ritme frenètic que li demanava la seva popularitat i la seva exposició mediàtica.\nMolt lluny de beneficiar al presentador, sortir de festa de manera descontrolada li ha jugat males passades, com les múltiples fotografies que hem pogut veure d'ell a les xarxes on se'l pot veure sota els afectes de l'alcohol. Ell s'ha referit a elles i diu que no sent vergonya, afegint que qui hauria de tenir vergonya són les persones que li feien les fotos i que no dubtaven en vulnerar la seva privacitat.\nJorge Javier Vázquez haurà de deixar de presentar 'Gran Hermano VIP'


Màster en Recerca en Estudis Internacionals | IBEI\n120 ECTS (incl. 30 ECTS Treball Final de Recerca - Tesi)\n50+ optatives per escollir\nEl Màster en Recerca en Estudis Internacionals és un programa de màster interdisciplinari de 120 crèdits ECTS que combina l'estudi de problemes complexos en política internacional i àrees similars, amb especial insistència en els mètodes de recerca en Ciències Socials. Aquest programa de màster, de dos anys de durada, pretén preparar analistes polítics i investigadors en àrees diverses dels estudis internacionals, proporcionant-los una formació en mètodes avançats i habilitats de recerca que els preparin per llegir, comprendre i produir recerca avançada per a qualsevol entorn professional futur, com ara les unitats de recerca adscrites a qualsevol organització internacional, agència governamental, laboratori d’idees o ONG. El màster també ofereix una excel·lent preparació per cursar amb èxit un programa de doctorat en Relacions Internacionals, Estudis de Desenvolupament, Polítiques Públiques o Ciències Polítiques.\nDurant el primer any del programa, el Màster en Recerca en Estudis Internacionals combina la teoria, la metodologia i la pràctica i proporciona als estudiants un ampli coneixement dels diferents subapartats dels estudis internacionals, cobrint una àmplia gamma de perspectives acadèmiques i professionals. A més de les assignatures obligatòries, cada any s'imparteixen més de 50 assignatures optatives sobre estudis internacionals a cura de destacats acadèmics o professionals amb experiència pràctica a la vida real.\nDurant el segon any del programa, els estudiants es formen en mètodes de recerca avançats, que inclouen tècniques analítiques innovadores i eines complexes de programari. Els coneixements adquirits en els dos anys d'estudi s'aplicaran a un Projecte de Recerca Final de Màster (Tesi) de 30 crèdits ECTS, que es redactarà durant el darrer semestre del Màster.\nEl model d’ensenyament de l’IBEI s’organitza al voltant de classes, seminaris i tallers tutorials. La mida de les classes és limitada i s'espera que els estudiants participin activament en les activitats de classe en forma de debats, presentacions, treballs en grup i redaccions. A més, als estudiants se'ls assigna un tutor personal que els donarà suport durant tot l'any acadèmic. L'IBEI també desenvolupa competències transferibles que els estudiants puguin aplicar a les seves futures carreres internacionals. A més, els estudiants tenen l'oportunitat de relacionar-se amb professors visitants, funcionaris internacionals, experts governamentals i professionals que imparteixen amb regularitat classes i seminaris de recerca a l'IBEI.


Apartment Stadelbach II Axams Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAxams, Axams, Àustria - Veure al mapa\nConvenientment situat a Axams, Apartment Stadelbach II és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartment Stadelbach II és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com habitació familiar.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, cuina americana, nevera per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Apartment Stadelbach II no troba competidors en cap categoria.


Inscripcions Bus Nit de Carnaval de Torelló. - Ajuntament de Taradell\nInscripcions Bus Nit de Carnaval de Torelló.\nLes inscripcions es poden fer fins dijous 23 de febrer a l'Ajuntament i al Punt Jove.\nCom a les darreres edicions, el Consell Comarcal d'Osona i l'Ajuntament de Torelló amb el suport dels Ajuntaments d'Osona, s'ha programat el servei del BUS NIT que realitzarà el trajecte de tornada després de la rua i festa de carnestoltes de Torelló a les diferents poblacions d'Osona durant la nit del dissabte 25 al diumenge 26 de febrer.\nCom l'any passat la parada de sortida dels autocars s'ubicarà, al carrer del Ter, travessant la carretera de Conanglell, a la zona del Gimnàs Osonawellness, on sortiran a les 4 de la nit (amb puntualitat) i les persones que no estiguin a la parada a les 4 de la matinada perdran el servei eximint de tota responsabilitat al Consell Comarcal i als ajuntaments que prenen part en aquest programa.\nCom ja és habitual, Taradell també s'ha adherit aquest servei i ja es pot fer la inscripció fins al dia 23 de febrer, a les oficines de l'Ajuntament o al Punt Jove ‘'El Puntal'' en els seus horaris d'atenció al públic.\nEl servei, és per majors de 16 anys, té un cost de 3 € per persona i té les places limitades, que s'atorgaran per rigorós ordre d'inscripció. Tot i així, els menors de 18 anys hauran de portar una autorització que seguidament adjuntem degudament firmada pel seu pare, mare o tutor legal per poder fer la inscripció.


Esdeveniments - Albert Niell\nPublicat a 22/06/2021 per Albert Niell\nA finals de juny al teatre municipal de Palafrugell va tenir lloc la graduació d’alumnes de l’escola Prats de la Carrera. L’acte va ser conduït i presentat pel comunicador i Palafrugellenc Albert Niell.\nPublicat a Esdeveniments\t| Deixa un comentari\nPublicat a 24/05/2019 per Albert Niell\nEls dies 4 i 5 de maig de 2019 va tenir llóc a la localitat de Palamós la primera edició de la Marxa Cicloturista WEAREDLAX – GRAN FONS DAVID DE LA CRUZ.\nL’objectiu en tot moment va ser promocionar l’esport del ciclisme a la costa brava i per això es va preveure la realització de prova amb tres recorreguts, de 119, 167 i 219 quilòmetres respectivament. Així com una cursa urbana pensada per als infants, i també diverses activitats paral•leles. David de la cruz, és natural de sabadell encara que manté un estret arrelament amb la costa brava, lloc d’entrenament habitual per a les seves grans fites i on ha viscut els darrers anys.


Domaine Du Moulin Saint-Avold França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 6 allotjaments a Saint-Avold.\n13 Rue De La Vallee, Saint-Avold, Saint-Avold, França, 57500 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Domaine Du Moulin\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Saint-Avold, Domaine Du Moulin és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Domaine Du Moulin és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha express check-in/check-out, transport hotel/aeroport, biblioteca, servei de llançadora.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, servei de despertador, escriptori, insonorització, accés a la sala executiva per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com bany, sauna, piscina exterior, jardí. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Domaine Du Moulin.


El dia 25 de gener de 2002 alguns diaris barcelonins van publicar un anunci de l’Escola Oficial d’Idiomes Barcelona Drassanes, institució depenent del Departament d’Esnsenyament de la Generalitat de Catalunya, on es podia llegir, en lletra majúscula i en negreta el següent:\nCursos intensius d’alemany, anglès, català, espanyol per a estrangers, francès i portuguès a l’Escola Oficial d’Idiomes de Barcelona-Drassanes.\nL’anunci seria totalment banal i intrascendent si no fos pel grup de paraules "espanyol per a estrangers" que el carrega d’ideologia i fa que desenvolupi una funció que va més enllà de la d’informar sobre les activitats de la institució en qüestió. Quan llegim aquests mots se’ns plantegen dues qüestions:\n1. Per què únicament s’especifica a qui va adreçat el curs en el cas de l’espanyol?\n2. Per què el curs d’espanyol va adreçat a estrangers i els de les altres llengües no?\nSi cal especificar els destinataris del curs d’espanyol és perquè aquest curs està adreçat a un públic diferent dels altres. El fet que el públic del curs d’espanyol siguin els estrangers ens fa concloure que el públic dels altres cursos han de ser els espanyols. Seguint amb aquest raonament podem arribar a formular la següent definició d’espanyol: un espanyol és una persona que no ha de fer els cursos d’espanyol de l’Escola Oficial d’Idiomes. Els catalans, obviament, no estan inclosos en la categoria d’estrangers, la qual cosa vol dir que els catalans també és defineixen, en contraposició als estrangers, perquè parlen l’espanyol i no han d’anar a l’EOI a aprendre’l. Els cursos de català, en canvi, no van adreçat a estrangers, d’una banda perquè per ser català no cal saber el català i, per tant, hi ha catalans que poden optar a fer els cursos de l’EOI; per una altra banda perquè els estrangers no s’han d’interessar pel català sinó per l’espanyol, que és la llengua a través de la qual els catalans es relacionen amb la resta del món.\nTots els espanyols coneixen l’espanyol, per la qual cosa els únics que poden estar interessats en els cursos d’espanyol de l’Escola Oficial d’Idiomes són els no-espanyols. El fet que s’anomeni estrangers els no-espanyols denota una visió del món espanyola i no catalana, ja que implica que els catalans o són estrangers al seu propi país o són espanyols. L’alemany, l’anglès, el francès, el portuguès i el català són llengües que els espanyols poden optar a aprendre; l’espanyol, en canvi, no poden optar a aprendre’l, sinó que l’han de saber per mandat constitucional. Per això cal deixar clar que l’espanyol que es pot estudiar a l’EOI és per a aquells que no tenen l’obligació de conèixer l’espanyol, és a dir, els estrangers.Malgrat tot el que hem dit, estem convençuts que l’actual estat espanyol, atès el seu caràcter obert i democràtic, no prendrà cap tipus de mesura repressiva si algun mal espanyol, oblidant els seus deures constitucionals, es matricula d’aquest curs d’espanyol per a estrangers.


Zonasec » Referèndum 1-O: ‘‘Els carrers seran sempre nostres’’\nOriól Adán / Aquest va ser un dels principals clams de la gent davant la contundent resposta del govern central, que va voler aturar la celebració del referèndum del passat 1 d’octubre per la força. El primer escrutini de la jornada electoral va ser, malauradament, el nombre de ferits: 844.\nBona part d’aquests ferits van ser provocats per l’ús de pilotes de goma per part els antiavalots de la Policia i la Guàrdia Civil, uns projectils, cal recordar, que van quedar prohibits pel Parlament de Catalunya l’1 de maig de 2014, arran del cas d’Ester Quintana, a qui un Mosso d’Esquadra va rebentar un ull en una càrrega policial durant la vaga general de novembre de 2012.\nPoblesequins fent cua a l’entrada del CC El Sortidor\nEl cens establert per al referèndum va ser de 5.313.564 electors, dels quals van exercir el seu dret a vot 2.286.217 persones (un 43% del cens), una xifra lleugerament inferior a la consulta del 9-N de 2014, que va comptar amb la participació de 2.344.828 persones, segons va informar la Generalitat en el seu moment.\nEl SÍ es va imposar contundentment amb un 90,18% dels vots favorables a un estat independent en forma de república catalana. Val a dir, però, que a la ciutat de Barcelona el resultat va ser lleugerament inferior, però també àmpliament favorable, amb un 87,3% dels barcelonins a favor del SÍ. La participació a la ciutat comtal va rondar el mig milió de votants.\nDavant el desplegament de les forces policials nacionals a Catalunya, va ser la gent qui va encarregar-se de protegir les urnes i defensar, pacíficament, la celebració del referèndum. Aquí al barri els quatre centres de votació van ser l’Institut del Teatre, el centre cívic El Sortidor, l’IES Consell de Cent i el CEIP Collaso i Gil, i tots van estar escoltats pels propis veïns des d’abans de les 5 de la matinada fins que es van recollir les urnes. Segons Escoles Obertes, es van arribar a ocupar un total de 1.134 col·legis electorals a tot Catalunya.


El gran canvi: la biodiversitat perduda - Revista Mètode\nEl gran canvi: la biodiversitat perduda\nUna reflexió sobre la pèrdua de la riquesa biològica\nThe great change. Lost biodiversity. Nowadays, the extinction of a species is considered an irreversible misfortune, but it has not always been like that. Throughout human history, the role of man has had a lot to do, directly or indirectly, with the disappearance of the fauna on our planet. This article makes evident the need to turn this process about so that man can coexist peacefully with the other species.\nQui sap el que és un erc? Segurament ningú. Ben mirat, ni falta que fa: ras i curt, ja no en queda cap ni un. I si escrivim el nom del cebre, probablement ens diran que hem fet dues faltes d’ortografia juntes. La realitat, però, és que el cebre fou anterior a l’escriptura; però el cas és el mateix: com que no en queda cap, potser es podria pensar que seria un coneixement inútil. La realitat, dura i tossuda, ens mostra, ben el contrari, que no hem d’oblidar-nos-en, perquè ens hi juguem molt.\n«Hi ha alguns ocells que sabem que existien només perquè apareixen en alguna descripció o pintura d’època, malgrat que sovint no se sap del cert què eren»\nRecapitulem, doncs: l’erc era la cabra salvatge dels Pirineus, que encara era abundant fa només dos segles. Ara és més recordada com bucardo, el seu nom aragonès, donat que els darrers exemplars persistiren durant llargs i agònics anys a la vall d’Ordesa. Aquest animal magnífic, la Capra pyrenaica pyrenaica, era un trofeu de caça massa cobdiciat per poderosos i furtius, prou per fer que la protecció legal que se’ls va brindar fos insuficient. Quan finalment es va fer cas als científics que demanaven un pla de recuperació urgent, potser ja era massa tard, i es van dur a terme actuacions força discutibles… El darrer exemplar va morir fa poc més de sis anys. I amb aquella femella solitària desapareixia un llinatge antic, centre de llegendes i mites, essència de la muntanya salvatge. S’extingia definitivament, i ja per sempre restaran buits els cimals, les comes i les tarteres.\nI el cebre? Doncs més o menys igual, però fa uns quatre segles. Resulta que era una mena d’ase salvatge, parent proper dels que encara sobreviuen als subdeserts asiàtics, però considerat com una espècie distinta, l’Equus hydruntinus. Quan es va reconèixer la seva identitat, els especialistes es pensaven que es tractava d’un element més de la fauna pleistocènica, propi de l’Europa sud-occidental. Fins que van començar a localitzar-ne restes a jaciments ibèrics del Paleolític, i del Neolític, i de l’Edat del Bronze, i de l’Edat del Ferro… Cada vegada més a prop! Llavors uns historiadors es van posar a furgar als arxius, i quina sorpresa quan descobriren una pila de referències ben explícites a aquest animal. En castellà en deien cebro, i està ben representat a l’escut de la vila de Cebreros. En portuguès se’n deia igual, i és per això que els navegants lusos batejaren els èquids ratllats de l’Àfrica com a zebres. Desgraciadament, sembla que era molt divertit empaitar-lo a cavall, i quan s’estengueren les armes de foc el cebre s’esfumà de la història. I de la memòria.\nD’ercs i de cebres ja no n’hi ha, doncs. Perdérem una part rellevant del nostre patrimoni natural, i amb ella el patrimoni cultural que hi anava associat. La destrucció del cebre pertany a un període anterior a la sensibilitat ambiental que caracteritza la societat actual, però el destí de l’erc roman com una feixuga càrrega a la consciència de tots els qui es preocupen per la sort de les espècies amb qui compartim el planeta. Qui va caçar el darrer cebre no podia entendre el que realment estava fent, mentre que la mort de l’últim erc va ser reconeguda tot d’una com una catàstrofe.\nL’esturió (Acipenser sturio) pot viure més de cent anys. Arriba a pesar més de tres-cents kilos, i a fer tres metres i mig de llarg. Era molt abundant al riu Ebre i a tots els grans rius d’Europa occidental, fins que les preses i la pesca abusiva l’han conduït al límit mateix de l’extinció. / © C. R. Altaba\nAvui entenem que l’extinció d’una espècie és una desgràcia irreversible, però va costar força arribar a constatar això que ara sembla tan elemental, que quan mor el darrer exemplar d’una espècie, doncs l’espècie ja està llesta. Per il·lustrar aquest fet paradoxal, recordem alguns casos, del segle xvii al xix. Quan ja no hi havia cap dodó a l’illa de Maurici, devers el 1680, durant molt de temps es va pensar que en alguna altra illa de l’Oceà Índic n’hi devia haver, d’aquells ocellassos desgarbellats i simpaticots, que ni volaven ni fugien de les garrotades. No n’hi havia cap.\nQuan el capità Bering naufragà durant la seva darrera expedició a l’illa que avui du el seu nom, l’any 1741, el metge Steller, un dels supervivents de la llarga i duríssima estada, descrigué una vaca marina que atenyia els nou metres de longitud, i un corb marí gegant que no podia volar. Eren abundants, fins que hi arribaren els baleners: els caçaren de forma tan indiscriminada com malbaratadora, fins causar-ne la desaparició… encara que no s’acceptà que s’haguessin extingit fins molts anys després.\nLa nàiade auriculada (Margaritifera auricularia) manté la seva darrera població viable al tram inferior de l’Ebre. Les seves larves necessiten un peix adequat per viure-hi com a paràsits a les brànquies; el seu hoste principal havia estat l’esturió. / © C. R. Altaba\nDel dodó, la vaca marina i el corb marí gegant en sabem més pels relats dels pocs naturalistes que els veieren que no per les escasíssimes restes que se’n conserven. I de vegades ni això: a cadascuna de les illes properes (a escala oceànica, s’entén) a la pàtria del dodó hi vivien ocells extraordinaris, endèmics d’aquells ambients aïllats; i quasi tots s’extingiren de seguida que hi arribava la gent, amb la seva cort ignominiosa de rates, gats, gossos, porcs, mones, cabres, mangostes… De fet, hi ha alguns ocells que sabem que existien només perquè apareixen en alguna descripció o pintura d’època, malgrat que sovint no se sap del cert què eren.\nUna història diferent és la del president Jefferson, que va organitzar l’expedició de Lewis i Clarke cap al llunyà i desconegut Oregon, i els va remarcar que estiguessin alerta per recollir qualsevol indici de la presència de mamuts, perquè d’aquells animalots, coneguts només pels seus ossos, n’hi podria haver encara al remot nord-oest. Tampoc no n’hi havia cap. Dels mamuts, en canvi, com de quasi tota la fauna retratada fidelment a les coves d’Altamira, el Parpalló o Las Caus (Lascaux en francès), no ens ha arribat cap tradició oral.\nEl més sorprenent d’aquest oblit col·lectiu és que sovint es tractava de bèsties grosses i ben conegudes. Fins i tot eren a voltes els parents més propers d’algunes espècies que conviuen amb nosaltres. Per exemple, dels cavalls: quan el capità Przewalski explorà el que els mongols anomenaven la Terra dels Animals, la qualificà de paradís prehistòric al cor de l’Àsia Central. Allà descobrí el cavall salvatge, que els científics li dedicarien; va pensar, potser sense gaire encert, que era més proper a l’ase que no pas al tarpan, un cavallet també salvatge de l’Europa oriental. Poc podia imaginar que el darrer tarpan era caçat aquell mateix 1879, i que l’animal que descobria sobreviuria només, i per pèls, als zoològics.\n«Quina mena de suposat equilibri ecològic mantenen aquests ecosistemes quan una part funcionalment important de la seva biodiversitat ha estat exterminada?»\nNo tenim gaire idea dels desequilibris ecològics que la desaparició de totes aquestes espècies degué ocasionar, però tenim motius per sospitar que foren pregons. L’extinció del dodó va deixar l’arbre tambalacoc, igualment endèmic de Maurici, sense cap mecanisme de dispersió per a les seves llavors, de manera que fa més de tres-cents anys que no en neixen plançons de forma natural. Amb aquest exemple, canviem d’escenari i preguntem-nos si podem imaginar ara com serien els ecosistemes forestals valencians amb grans ramats de cavalls, urs, bisonts, i els seus poderosos depredadors? Es fa difícil. Llavors, quina mena de suposat equilibri ecològic mantenen aquests ecosistemes quan una part funcionalment important de la seva biodiversitat ha estat exterminada? En altres països se sap prou bé com canvia la vegetació quan desapareixen els elefants i altres grans herbívors. La qüestió, a banda d’indefugible, és particularment rellevant per al disseny d’una gestió raonable i eficient del patrimoni natural. I si no, que li demanin al colom migrador… o al seu fantasma, més aviat.\nL’EXTINCIÓ D’ESPÈCIES I L’EQUILIBRI ECOLÒGIC\nEl darrer exemplar salvatge del colom migrador no arribà al segle xx. Hi ha testimonis fidedignes que parlen d’estols de milers de milions de coloms volant junts, estol rere estol, tot eclipsant el sol durant hores al damunt dels boscos, camps i ciutats de l’est dels Estats Units. Aquest ocell s’alimentava de fruits, aglans i pinyons, i tenia un comportament social elaborat. Niava en grans concentracions, que canviaven de lloc cada any, seguint una estratègia per minimitzar les pèrdues degudes a la depredació. Però l’home civilitzat tenia el telègraf per avisar on arribaven els coloms, ferrocarrils per carregar els cadàvers atapeïts com arengades, i dosis incalculables d’avarícia i estupidesa. Poc després de la invasió d’aquells territoris per la civilització, el que havia estat l’ocell més abundant del món desapareixia completament.\nMalgrat que alguns individus solitaris del colom migrador sobrevisqueren quinze anys més en captivitat, encara està per recollir la recompensa que oferiren llavors les societats ornitològiques a qui aportés informació contrastada d’una sola parella nidificant. El resultat és que, sense aquells coloms, els ecosistemes forestals americans estan molt lluny de qualsevol equilibri, com ho demostren les variacions que s’han mesurat al llarg del segle xx en l’abundància de moltes espècies d’arbres i ocells menuts. Aquests canvis, és clar, responen també a altres impactes, com ara la deforestació a l’Amèrica tropical, el canvi climàtic o les malalties introduïdes; però si pretenem avaluar-los sense tenir present el colom migrador (o el seu fantasma), de segur que ens equivocarem.\nUn cas semblant, amb fantasma i equívocs inclosos, és el del caprí endèmic de Mallorca i Menorca, conegut només pel seu nom científic: Myotragus balearicus, és a dir, la «cabra-rata» de les Balears. Això de «rata» li ve de la curiosa característica que les seves incissives eren de creixement continu com en els rosegadors; és a dir, que es tractava d’un herbívor potent. Si hi afegim el fet que tenia les òrbites dels ulls en posició frontal, senyal inequívoc que no tenia cap depredador terrestre, resulta indefugible concloure que representava un veritable flagell per a les plantes de les Gimnèsies. No sabem exactament com va ser l’extinció d’aquest caprí, primitiu en sentit filogenètic però altament especialitzat al medi insular: es discuteix si va arribar a ser domesticat, i si el període de convivència amb els humans fou més o menys perllongat. En tot cas, es va extingir després d’ocupar l’arxipèlag durant molts milions d’anys, possiblement des del Miocè mitjà, quan l’orogènia bètica permeté una única i breu (geològicament parlant) connexió amb el continent.\nPerò cinc mil anys després de mort encara està present, en la forma dels seus efectes sobre la vegetació: sense incloure el Myotragus, qualsevol interpretació de la flora endèmica de les Balears roman greument incompleta. En efecte, hi ha una elevadíssima proporció de plantes sumament espinoses o extremament tòxiques, cosa que contrasta fortament amb el patró de palatabilitat general de les plantes a la majoria d’illes del món. Malgrat aquesta evidència, hi ha encara botànics que s’inclinen per explicar aquests trets com adaptacions peculiaríssimes al vent, o al sol, o als aires mediterranis. L’argument, però, és crucial per comprendre i protegir adequadament la flora autòctona; sobretot en relació a la densitat desitjable de cabres salvatges, que viuen just on es conserva la major part de les espècies endèmiques, i que poden representar un paper ecològic fins a cert punt comparable al de l’herbívor antic.\nLa perdiu de neu (Lagopus muta pyrenaica) és un ocell que només viu als cims més alts dels Pirineus. Actualment és raríssima, i cada any compta amb menys individus: l’escalfament global i la invasió dels seus hàbitats l’han posat al mateix camí de l’erc. / © C. R. Altaba\nFins ara només hem tractat el cas d’alguns vertebrats, que en realitat són una fracció molt petita de la biodiversitat global. Naturalment, els vertebrats destaquen pel seu pes en el funcionament dels ecosistemes, simplement per la mida que atenyen. A més, són els animals més coneguts, sobretot si tenen pèl o ploma. Però hi ha milions d’espècies vivents: per cada espècie de vertebrat hi ha de l’ordre de mil espècies de la resta d’animals (per error i mandra, encara anomenats sovint invertebrats). Desconeixem quantes espècies hi ha a la Terra, fins al punt que no podem precisar-ne la xifra, ni amb una aproximació de dos ordres de magnitud: segons les opinions de diferents experts, més o menys fonamentades, n’hi podria haver 5, o 10, o 30, o més de 100 milions… Entre les quals, a tot estirar, n’hi deu haver un 5% de conegudes. O sigui, que parlem molt de la biodiversitat però a penes en sabem res… A les Balears, per exemple, en pocs anys s’han reconegut tres espècies endèmiques d’ocells, més o menys amenaçades, que s’han d’afegir a una llista creixent d’espècies conegudes només com a fòssils molt recents. I si els animals més grossos i ben coneguts desapareixen a un ritme alarmant, què deu passar amb la resta?\nLamentablement, tot apunta al fet que la bogeria consumista de la humanitat actual està causant una onada d’extincions enorme, comparable només a les grans extincions en massa que separen els principals trams de l’escala geològica. El problema per calcular una taxa d’extinció amb un mínim de fiabilitat és doble: per una banda, si no coneixem la magnitud de la biodiversitat global vol dir que no tenim ben avaluat el que es perd; i per l’altra, no tenim mètodes precisos per certificar les pèrdues. En efecte, com una foguera que s’apaga, l’última flama d’un llinatge fa una titil·lació quasi imperceptible, com un darrer alenar: la demografia d’una població residual experimenta oscil·lacions, petites en termes absoluts però excessives en proporció al total, que quasi sempre menen al final catastròfic. En general, quan mor el darrer exemplar, sovint ja fa temps que la sort estava cantada. Però no sempre: hi ha una escletxa per a l’esperança.\n«La bogeria consumista de la humanitat actual està causant una onada d’extincions enorme, comparable només a les grans extincions en massa que separen els principals trams de l’escala geològica»\nADAPTAR-SE PER SOBREVIURE\nProp del final, la supervivència, cosa que totes les espècies estan preparades per abraçar aferrissadament, sovint es limita als refugis marginals: indrets petits, perifèrics ecològicament, on les condicions que li permeten existir encara es mantenen. Per demostrar aquest punt, podem considerar el cargolet anomenat Bofilliella subarcuata, filogenèticament isolat i geogràficament circumscrit a la regió olositànica, a la Catalunya humida. En quasi totes les escasses publicacions on es menciona se’l considera una espècie típica de les coves; en realitat, però, pot viure al mig d’un bosc, però només si es tracta d’un bosc primari. I aquí està la resolució de la paradoxa: les poquíssimes i molt migrades poblacions supervivents subsisteixen en indrets on les condicions d’humitat i estabilitat tèrmica són semblants a les d’una boscúria olositànica primigènia. No es tracta d’un cas excepcional: hi ha moltes espècies de cargols terrestres que són endèmiques de territoris molt petits, però el patró general d’aquest grup d’animals és bastant trist: en moltes illes la fauna autòctona resisteix només en llocs que no han estat devastats precisament perquè hi ha molt de pendent, o qualsevol altre inconvenient que ho és tant per a les persones com per a altres espècies. El problema, doncs, és que generalment aquests refugis marginals no són l’hàbitat òptim per a l’espècie.\nPer exemple, el ferreret (Alytes muletensis), un gripauet endèmic de les Balears, sobreviu tan sols allà on no han arribat ni les serps d’aigua ni les granotes ni els mostels, que són els seus depredadors, introduïts per la humanitat. I aquells indrets són canyons càrstics de parets verticals, amb gorgs d’aigua freda. Quan es va descobrir el ferreret es va pensar que potser era un especialista d’aquests ambients freds i inhòspits… Ara, en canvi, sabem que li són més propícies les aigües més calentes (o francament pudentes), però allà, per norma, hi dura exactament el mateix que un pollastre a la gossera municipal. Aquest amfibi s’havia descrit uns anys abans com a fòssil, i es considerava extingit. Si tot això passa amb un vertebrat a Europa, què passarà amb espècies menudes pròpies d’ecosistemes amb una biodiversitat immensa i que avui són col·lapsats a una velocitat de vertigen, com són les selves guineanes, o els esculls coral·lins de les Filipines?\nCom il·lustra el ferreret, una espècie que sobreviu en refugis marginals pot restar llargament desconeguda per a la ciència. Un cas que sembla impossible de tan sorprenent és el de la nàiade auriculada (Margaritifera auricularia), un bivalve d’aigua dolça que vivia a tots els grans rius d’Europa occidental. Les extincions locals d’aquest mol·lusc començaren ja al segle xv, era raríssim al darrer terç del xix, i la darrera notícia procedia de l’Ebre durant la Primera Guerra Mundial. Al cap dels anys, semblava prou clar quina havia estat la sort d’un animal que ateny 18 cm de llargada, que té una conquilla pesant i conspícua, que vivia a l’estudiada Europa, i que havia estat cercat amb ganes de debò per una munió d’especialistes i afeccionats. Doncs no: després de quasi 70 anys, es va localitzar al curs inferior de l’Ebre, un riu que, almenys en trams determinats, és l’últim riu cabalós de tot el continent sense contaminació, ni assuts o preses, ni canalitzacions. En queden molt pocs exemplars, però l’empenta que porta un projecte de recuperació permet albirar una inflexió radical que permeti salvar aquest animal tan antic com ecològicament valuós.\nEl ferreret (Alytes muletensis) sobreviu només als torrents més perduts de la serra de Tramuntana, on la seva resistència al fred i la seva capacitat grimpadora li permeten sobreviure, lluny de les serps d’aigua que els romans introduïren a Mallorca i Menorca. / © C. R. Altaba\nLA FI DE LA BIODIVERSITAT?\nDe totes aquestes històries ens podem fer una idea de la magnitud de la tragèdia. Els registres històrics, és clar, els hem de llegir entre línies. Però per avaluar les taxes d’extinció actuals, hi ha massa línies per llegir. El que és segur és que estem perdent la riquesa biològica a un ritme galopant. Si hi afegim la creixent tendència a translocar espècies, el panorama que es presenta si no hi posem remei és el d’una Terra banalitzada i uniformada. Que ve a ser la cara més natural i més perversa de la globalització, per entendre’ns. Si n’hem de posar un cas com a paradigma, podem mencionar el musclo zebra (Dreissena polymorpha), que fa dos anys va arribar a l’Ebre per culpa de l’habitual combinació de negligència i estultícia, i que posa en perill no només la biota i l’economia d’aquesta conca, sinó de totes les aigües dolces de la Península Ibèrica. Amb l’agreujant que aquest invasor mai no havia estat en aigües tan càlides i lliures d’enemics.\nHi ha realment cap possibilitat de revertir la tendència cap a l’abisme? Potser sí, però només si sabem collir els coneixements més sòlids i les millors idees, tot amanit amb la més ferma convicció. Per il·lustrar això, plantegem la prova de foc: sabrem recuperar i conviure amb l’ós bru i el vell marí? L’ós bru (Ursus arctos) penja d’un fil als Pirineus, malgrat el modest reforçament de la seva població amb individus procedents d’Eslovènia. El vell marí (Monachus monachus), que fou abundant a les costes de tota la Mediterrània, està a punt d’extingir-se. Tots dos són animals grossos, que poden entrar en conflicte amb els humans si volem convertir la muntanya en un seguit de pistes d’esquí i de ral·lis, i la costa en un bollider d’embarcacions sense control resseguint una muralla de ciment. Si no volem aquest model territorial, caben perfectament al nostre país, i no s’hi val recórrer als arguments ja gastats que aquí tot està humanitzat o massa desenvolupat o massa poblat. Si renunciem a la barbàrie, totes dues espècies poden coexistir pacíficament amb la nostra.\n«Estem perdent la riquesa biològica a un ritme galopant. El panorama que es presenta si no hi posem remei és el d’una Terra banalitzada i uniformada»\nDe manera que pot resultar interessant bastir un discurs potent per defensar la protecció i recuperació de, posem per cas, l’ós i el vell marí. I ho podem fer amb cinc raons bàsiques, que es poden emfatitzar amb els dits de la mà. Primera, perquè són una part molt valuosa de la biodiversitat global i del país. Segona, perquè tenen papers ecològics molt importants i són elements clau en els ecosistemes que volem mantenir. Tercera, perquè representen un patrimoni cultural preciós i insubstituïble. Quarta, perquè faltaria més, que anéssim a predicar a països molt més pobres a favor dels goril·les o els rinoceronts, quan aquí, amb gent capacitada i recursos abundants, hem estat incapaços de salvar una cabra i estem a punt de perdre molt més. I cinquena, la darrera però potser la més poderosa, perquè no vull que, sense cap motiu ni necessitat, els meus fills hagin de viure en un món tan empobrit.\nEl canvi global que s’esdevé amb la pèrdua de biodiversitat és irreversible. És també lamentable, sobretot perquè es pot evitar amb un esforç que està a l’abast de les nostres capacitats. Es tracta, simplement, d’establir amb urgència una nova relació, més assenyada, més informada i més generosa, amb les altres formes de vida amb què compartim aquest planeta.\nLaboratori de Sistemàtica Humana, Universitat de les Illes Balears.


La 37a Festa de la Cirera ja té cartell anunciador - Ajuntament de Torrelles\nPortada > Actualitat > Notícies > La 37a Festa de la Cirera ja té cartell anunciador\nLa 37a Festa de la Cirera ja té cartell anunciador\nEl disseny, de Laia Gimeno, inclou la silueta de Torrelles dins una cirera\nEl jurat del concurs de cartells de la Festa de la Cirera ha escollit per unanimitat la proposta Silueta, de l’autora torrellenca Laia Gimeno d’entre els 13 dissenys presentats per anunciar l’esdeveniment. El cartell de la 37a edició de la festa dedicada al fruit torrellenc per excel·lència inclou la silueta del poble, on s’hi pot apreciar el campanar de l’església Sant Martí, dins una cirera pintada amb traços abstractes de color vermell i verd.\nGimeno és estudiant de Belles Arts i ha dissenyat diversos logotips i cartells per entitats i associacions i ha estat seleccionada per al premi Florits de Valls, per al seu projecte Kinsugui, una intervenció artística efímera al barri d’antic d’aquesta localitat de l’Alt Camp.\nEl jurat del concurs va declarar primer finalista La primera cirera de la seva vida, de l’autor Josep Badell, i segon finalista Mans plenes de festa de M. Rosa Mut.\nLa 37a Festa de la Cirera se celebrarà el cap de setmana del 3 i 4 de juny amb el mercat de cireres, l’exposició –que enguany anirà a càrrec de l’Esplai Arc de Sant Martí-, la Fira d’artesania i productes locals, la Zona de Barraques i la Mostra d’Oficis. En els propers dies es donarà a conèixer el programa sencer de la Festa de la Cirera.\nLa gastronomia serà protagonista a la Festa de la Cirera\nAugmenten els productors i la producció de cireres per la 37a Festa de la Cirera


Guerra de trinxeres a l'ANC pel veto a Baños\nPOLÈMICA A L'ANC\nLa polèmica aterra en l'acte de presentació dels candidats a la renovació de la cúpula\nLa Junta Electoral assegura que no canviarà d'opinió encara que presenti una petició de reconsideració\nBarcelona - Dimarts, 13/03/2018 | Actualitzada 14/03/2018 - 20:49\nNo s'augurava que les eleccions al secretariat nacional de l'ANC fossin tranquil·les. Però tampoc que es desfermés tota una guerra de trinxeres entre socis i candidats. El detonant de les picabaralles ha sigut la decisió de la Junta Electoral de vetar la candidatura de l'exdiputat de la CUP Antonio Baños, per ocupar un lloc en l'executiva. Segons aquest òrgan de control dels comicis, Baños es va saltar els acords al participar aquest dilluns en una tertúlia política a RAC-1.\nLa polèmica s'ha desencadenat per les xarxes socials al donar-se a conèixer la notícia. Una de les primeres veus a criticar la decisió ha sigut l'exsecretària nacional Liz Castro, que ha demanat als socis que no dipositin el vot fins que l'ANC exposi públicament els motius. Els seus al·legats han sigut àmpliament recolzats.\nPerò la batalla s'ha evidenciat hores després, en l'acte de presentació de candidats a Barcelona. El primer a prendre la paraula, el postulant Adrià Alsina, fins ara excap de comunicació de l'entitat sobiranista, ha començat la seva ponència remarcant que ell ha complert les normes tot i assegurar "que no li agrada" el punt 7.2 de la normativa que prohibeix fer campanya fora dels espais establerts, com serien els mitjans de comunicació. "La diferència és que l'Antonio fa dos anys que és al secretariat nacional i podria haver canviat les regles", ha asseverat, en un discurs en què ha defensat la posició de la Junta Electoral.\nBaños, entre el públic\nL'ambient s'ha anat caldejant a poc a poc. Diferents postulants s'han posicionat durant el seu torn de paraula de només dos minuts a favor o en contra de la resolució, mentre el principal protagonista, Antonio Baños, ho contemplava assegut entre el públic. Dos d'ells han cridat explícitament a parar la votació fins que es reconsideri l'exclusió. Primers aplaudiments.\nPerò la dinamita ha explotat a la ronda de preguntes. "¿Excloure candidats no és provocar una sagnia de socis?", s'ha preguntat una sòcia de l'ANC. Alsina s'ha aixecat ràpidament per agafar el micro i ha asseverat: "S'ha fet el que diuen els estatuts". La meitat de la graderia ha iniciat a l'instant una xiulada.\nEl seu principal contrincant, David Minoves, ha agafat el relleu i ha proclamat sense embuts que creu que és "un error" que Baños no sigui a l'escenari. A més, ha assenyalat que l'exdiputat de la CUP no ha gaudit de les 24 hores reglamentàries per recórrer, cosa que considera que "deixa en indefensió Baños i els votants". Un altre dels postulants, l'empresari David Fernàndez, ha coincidit amb Minoves i ha fet broma d'anar tots a explicar el seu programa en diferents tertúlies.\nPerò la decisió de la Junta Electoral sembla irrevocable. Un dels seus membres, Xavier Vidal, ha deixat clar que no canviaran d'opinió encara que Baños presenti una petició de reconsideració.\n"A tots els candidats se'ls va enviar un correu sabent que això podria passar perquè hi havia personatges mediàtics i vam deixar clar què es podia i què no es podia fer. Quedava explicitat que participar en tertúlies polítiques era una de les coses que no", ha sentenciat. I ha mostrat el correu enviat el 10 de març en què es prohibeix "tenir presència en mitjans de comunicació per parlar del procés electoral ni del procés polític en general".\nBaños ha preferit mantenir silenci i allunyar-se del focus. No ha volgut fer declaracions i tampoc ha mostrat activitat a les xarxes socials a l'espera d'una possible revocació.\nDivuit postulants més han sigut exclosos. Segons l'ANC, els motius més habituals han sigut la falta d'aval territorial formalitzat, amagar informació rellevant sobre les afinitats polítiques i fer campanya fora dels actes programats. La votació ja està en marxa per via telemàtica i se celebrarà presencialment el 17 de març.\nTemes: Adrià Alsina Liz Castro Independència de Catalunya ANC Antonio Baños


IniciInformacióComa-ruga acull la 24a edició del Turismar\nTot i que ahir al vespre s'havia de dur a terme l'acte oficial d'inauguració de la fira, aquest va quedar suspès amb motiu del dia de dol oficial a Catalunya decretat pel president de la Generalitat amb motiu del tràgic atropellament de Castelledefels. També van quedar anul•lats els actes lúdics previstos per a la inauguració. Així mateix, es va hissar la bandera blava de la platja de Coma-ruga a mig pal. L'alcalde del Vendrell, acompanyat del vicepresident del Congrés, Jordi Jané; el senador Josep Maldonado; la regidora de Turisme i Platges, Àngels Turdiu, i altres autoritats locals van fer un recorregut per la seixantena d'estands multisectorials i van conèixer de primera mà el nou punt d'informació turística que s'ha instal·lat enguany com a novetat a peu de platja. Aquesta vela informativa serà itinerant i s'anirà instal·lant durant tot l'estiu a les tres platges vendrellenques per tal de facilitar l'atenció als visitants.\nDurant tot aquest cap de setmana, el Turismar omplirà de propostes lúdiques i de lleure el centre de Coma-ruga, amb activitats tan diverses com tornejos, exhibicions artístiques i esportives o un simulacre d'accident a càrrec de Creu Roja, entre altres. A més, la zona de la sorra propera a la plaça acollirà activitats per als més menuts i també l'Xtreme Summer Festival, un certamen que barreja els esports i les activitats urbanes i nàutiques, com el patinatge en línia, l'streetboard, el kitesurf, el grafit o el break dance, entre altres.


Nous beneficis de l’oli d’oliva i els fruits secs: revertir la síndrome metabòlica – Vinateria Tot Vi, botiga de vins i caves a Reus\nHome > Nous beneficis de l’oli d’oliva i els fruits secs: revertir la síndrome metabòlica\nNous beneficis de l’oli d’oliva i els fruits secs: revertir la síndrome metabòlica\nInvestigadors del projecte Predimed -un estudi d’intervenció nutricional per avaluar l’eficàcia de la dieta mediterrània en la prevenció primària de malalties cardiovasculars– van dur a terme un assaig clínic controlat i aleatoritzat en què hi ha participat homes i dones de 55 a 80 anys amb alt risc de patir malalties del cor. Els participants van ser assignats a l’atzar a tres tipus diferents de dietes. En aquest estudi, l’equip d’investigació, liderat pel catedràtic de la URV, el reusenc Jordi Salas-Salvadó, es va analitzar els efectes de la dieta mediterrània a llarg termini sobre la síndrome metabòlica en 5.801 persones. Gairebé el 64% (3.707) dels participants tenien síndrome metabòlica a l’inici de l’estudi.\nDesprés d’un període de seguiment de 4,8 anys de mitjana, els investigadors van descobrir que, les persones que pertanyien als dos grups que havien seguit la dieta mediterrània –complementada amb fruita seca i oli d’oliva– , van disminuir el perímetre de la cintura (obesitat abdominal) i els nivells de glucosa a la sang. D’aquesta manera, 958 participants de l’estudi (28,2%) van deixar de tenir els criteris que defineixen la presència de la síndrome metabòlica.\nLa síndrome metabòlica és un conglomerat d’alteracions metabòliques associades a l’obesitat abdominal. Entre aquestes alteracions hi ha, per exemple, la pressió arterial alta, nivells baixos de colesterol HDL a la sang (el colesterol ”bo”), nivells alts de triglicèrids i concentracions altes de sucre a la sang. La síndrome metabòlica afecta al 25% dels adults dels països desenvolupats i comporta un augment del risc de diabetis, malalties del cor i mortalitat.\n“En aquest gran assaig clínic, multicèntric i aleatoritzat amb la participació de persones amb alt risc cardiovascular, s’ha pogut demostrar que la dieta mediterrània complementada amb oli d’oliva verge extra o fruita seca s’associa a una menor prevalença de síndrome metabòlica en comparació a una dieta baixa en greix“, apunta la doctora Nancy Babio, coautora del treball i també professora de la Unitat de Nutrició Humana de la Facultat de Medicina i Ciències de la Salut de la Universitat Rovira i Virgili – l’Hospital Universitari de Sant Joan de Reus. “Com que no hi va haver diferències entre els grups pel que fa a la pèrdua de pes o la ingesta calòrica, els canvis observats són probablement atribuïbles a la diferència en els patrons de la dieta.”, apunta el doctor Jordi Salas-Salvadó.\nPodeu llegir la notícia sencera en el següent enllaç\nTags: dieta mediterrània, estudi, fruits secs, oli, oli d'oliva, olives, Reus, salut, urv


Dos detinguts a la Llagosta per intent de robatori en habitatge | La Llagosta informa\nDos detinguts a la Llagosta per intent de robatori en habitatge\nLa Policia Local de la Llagosta ha detingut dos homes, de 35 i 40 anys, acusats d’un robatori amb força amb grau de temptativa. Els fets van passar dimecres a les 10.30 hores, es va rebre a la prefectura de la Policia Local una trucada d’una veïna del carrer de Carmen Amaya alertant d’un possible cas de robatori.\nLa veïna va explicar que havia sentit sorolls al replà de l’escala del seu bloc de pisos i que, en intentar esbrinar què passava mirant per l’espiell de la porta del seu pis, s’havia adonat que no podia veure. Sembla ser que els detinguts havien posat algun tipus de crema o líquid a l’espiell de la porta. Es dona el fet que no és la primera vegada que aquest tipus d’acció, tapar els espiells de les portes dels pisos, s’ha produït a la zona del carrer de Carmen Amaya.\nQuan la patrulla dels agents de la Policia Local va accedir a l’escala del bloc de pisos va sorprendre els dos detinguts i els va decomissar estris i eines que habitualment s’utilitzen per forçar panys i portes en casos de robatori a habitatges.\nEls dos detinguts, sense domicili conegut, van ser lliurats per la Policia Local al grup operatiu de delictes contra patrimoni de la Comissaria dels Mossos d’Esquadra de Mollet del Vallès per passar posteriorment a disposició judicial.\nLa Policia Local de la Llagosta ha fet avui una crida a la col·laboració ciutadana per alertar en cas d’observar situacions sospitoses.\nDetingut un individu per dos robatoris a la Llagosta\nLa Policia Local ha posat 13 multes a persones que conduïen patinets elèctrics


Girona recupera el polèmic projecte de fer pagar 2 euros per aparcar a la Copa - Empordà\nGirona recupera el polèmic projecte de fer pagar 2 euros per aparcar a la Copa\n?S'aprovarà en el ple de dilluns i, a petició del PSC, s'inclourà una tarifa nocturna d'un euro per tal de no perjudicar els veïns ?L'estacionament estarà vigilat i caldrà fer un concurs públic per adjudicar el servei, pel qual Mifas ja ha mostrat interès\nACN/DDG 08.06.2017 | 06:30\nLa zona on es vol aplicar la taxa és entre el pont de Pedret i el pont de França. acn\nL'equip de govern de Girona torna a recuperar la idea de l'aparcament tou i la nova taxa s'aprovarà en el ple de dilluns que ve. El govern de la ciutat ja va fer un primer intent d'aprovar aquesta mesura l'any 2015, però llavors, quan CiU governava en minoria, l'oposició ho va vetar. Ara, amb el PSC al govern i amb majoria absoluta, el consistori ha recuperat la idea. El regidor de Mobilitat, Joan Alcalà, recorda que la mesura ja està prevista dins el Pla de Mobilitat, aprovat l'any 2014. A més, diu que volen consensuar amb veïns i grups polítics la manera d'aplicar-la i les zones afectades. No nega, però, que la Copa és una zona que «compleix tots els requisits», ja que és una de les àrees d'aparcament més grans i cèntriques de la ciutat. La idea és cobrar 2 euros per aparcar-hi tot el dia i 1 euro a la nit. L'aparcament estarà vigilat i caldrà fer un concurs públic per adjudicar el servei. De moment, no hi ha encara data per a l'entrada en funcionament de la nova taxa.\nLa polèmica mesura de fer pagar per aparcar a la Copa tornarà a passar per ple dilluns que ve. Ja ho va fer per primer cop l'any 2015, amb Carles Puigdemont d'alcalde. Llavors, amb CiU en minoria, tots els grups de l'oposició s'hi van posicionar en contra i van frenar la mesura. Alcalà, però, recorda que aquesta modalitat d'aparcament tou està inclosa en el Pla de Mobilitat com a mesura per afavorir l'ús de la bicicleta i del transport públic. Per això, el govern local ha decidit tornar a impulsar-la. Alcalà diu que aquest tipus d'aparcaments són «dissuasius» i eviten que els ciutadans vagin al centre amb cotxe. A més, creu que també és positiu per als veïns dels barris més propers (com Barri Vell i Pedret) perquè hi haurà més mobilitat de vehicles i serà més fàcil trobar lloc.\nUn altre dels arguments per defensar aquesta nova taxa és que es tractarà d'un aparcament vigilat. Segons Alcalà, la concessionària haurà d'instal·lar barreres, posar càmeres i contractar vigilància. Les tarifes seran 2 euros per aparcar-hi fins a 24 hores i també es crearà, a petició del PSC, una tarifa nocturna d'1 euro (en horari encara per determinar). «El PSC ha plantejat aquesta opció per no castigar els veïns del barri i creiem que és una bona opció i que no és cara», diu Alcalà, que afegeix que també estudiaran que els usuaris puguin tenir servei de Girocleta gratuït per anar cap al centre.\nEl regidor diu que no busquen generar cap conflicte ni crear competència als aparcaments privats. A més, apunta que volen debatre amb veïns i la resta de partits els detalls de la seva aplicació. «No discutim ara a quina zona s'ha d'aplicar, això ho hem de consensuar», indica. Ara bé, adverteix que la mesura té sentit si s'aplica en un aparcament cèntric i gran i reconeix que la Copa compleix aquests requisits. També estudiaran altres zones de la ciutat.


L’IREC contribueix a la millora en el disseny i la qualitat de la il·luminació en el sector de l’automoció - IREC\nEl Grup d’Il·luminació de l’IREC, està col·laborant amb l’empresa LPI (Light Prescriptions Innovators) Europe en el desenvolupament d’una línia innovadora de llums per l’automoció (davanters i posteriors) que es caracteritza per generar una llum uniforme en tota la zona visible de l’il·luminaria respectant en tot moment el perfil de la carrosseria. Aquesta innovació ofereix grans possibilitats estètiques i de disseny ja que la lluminària es mimetitza amb les línies exteriors del vehicle. Aquest sistema d’il·luminació es basa en dos pilars fonamentals. D’una banda, l’òptica ultra-prima Camaleón, creada per LPI Europe, que és ideal per satisfer les habituals restriccions d’espai dels vehicles. Per l’altre, l’electrònica, totalment desenvolupada pel Grup d’Il·luminació de l’IREC i basada en tecnologia LED, consta d’una única matriu de LEDs de diferents longituds d’ona capaços de cobrir totes les funcionalitats necessàries en un vehicle per l’exclusiu software de control. El far intel·ligent Camaleón és doncs un sistema molt compacte que redueix apreciablement l’espai típicament destinat a aquests elements d’il·luminació gràcies a la combinació d’una òptica ultra-compacta i d’un sistema LED monolític capaç de cobrir amb una mateixa placa PCB totes les funcions d’il·luminació i senyalització d’un cotxe (posició, fre, intermitent, etc).\nEl projecte està coordinat pel grup Secpho (Southern European Cluster in Photonics and Optics), dins del marc del projecte Camaleón, finançat pel Ministerio de Industria Energía y Turismo mitjançant la convocatòria de Agrupaciones Empresariales Innovadoras (AEI’S).\nPer més informació visiteu l’enllaç del projecte Camaleón.


L ESTUDI D OCUPADORS: ANÀLISI QUALITATIVA. L opinió de les empreses sobre els arquitectes i els enginyers civils\nL’opinió de les empreses sobre els arquitectes i\nels enginyers civils\nL’estudi ocupadors: anàlisi qualitativa\n1. Introducció ... 4 2. Resum quantitatiu ... 7 3. PART QUALITATIVA ... 10 3.1. Context ... 10\n3.3. Valoració de la formació rebuda ... 16\n3.4. Competències que es poden millorar en la formació de grau ... 18\n3.5. Dificultats de contractació ... 18\n3.6. Formació continuada ... 20\n3.7. Relació amb la universitat ... 21\n3.8. Propostes de millora ... 23\nL’opinió de les empreses sobre els arquitectes i els enginyers civils\nAquest informe és resultat de la fase qualitativa del projecte Ocupadors, dissenyat i dirigit per l’Agència per a la Qualitat del Sistema Universitari de Catalunya (AQU) i que s’ha dut a terme gràcies a la col·laboració de l’Obra Social La Caixa.\nEn conjunt, el projecte Ocupadors té com a objectiu conèixer la percepció dels ocupadors sobre les competències i la formació de la població graduada recentment que ha estat contractada\ndes de l’any 2010.\nLa segona fase, de caràcter qualitatiu, s’ha basat en la realització de grups de discussió i entrevistes telefòniques semiestructurades a un conjunt de 12 perfils d’ocupadors, identificats en funció de la branca d’activitat a la qual pertanyien. L’objectiu d’aquesta fase és aprofundir en els resultats genèrics de l’enquesta i obtenir una informació més rica i detallada que permeti desenvolupar i interpretar contextualment les dades quantitatives. Aquesta és la fase en què cal situar les informacions que es presenten en les pàgines següents. El quadre 2 recull els\nFASE 3: Ajuts de recerca (2015-2016)\nS’entén que són «graduats\nrecents» aquelles persones que\nhan obtingut un títol universitari\ndurant els dos anys anteriors a la\nperfils identificats, les titulacions associades a cada perfil i el nombre de persones que han participat en cada un dels dos mètodes utilitzats.\nPERFIL BRANCA D’ACTIVITAT AGRUPACIÓ TITULACIONS Grups de discussió Entrevistes Total participants fase qualitativa 1 Institucions financeres, assegurances i activitats immobiliàries Economia, ADE i Empresarials 4 2 6\n3 Construcció Arquitectura i Enginyeries Civils 6 3 9 4 Tecnologies de la comunicació Enginyeries de la Comunicació 9 9 5 Mitjans de comunicació Comunicació 9 9\n6 Serveis jurídics Dret, Relacions Laborals i Criminologia 7 7 7 Consultories i serveis a les empreses Economia, ADE i Empresarials 7 3 10 8 Serveis educatius i socials Psicologia, Pedagogia, Psicopedagogia, Treball Social, Educació Social\n7 7 9 Educació infantil i primària Mestres 6 1 7 10 Educació secundària Llicenciats/graduats amb CAP/màster en educació 9 9 11 Sanitat-medicina Medicina 9 1 10 12 Sanitat-infermeria Infermeria 10 10 Total 81 20 101\nLa tercera fase, amb la qual es finalitzarà l’estudi, consistirà en la convocatòria d’ajuts de\nrecerca dirigits a la comunitat acadèmica, que hauran de permetre obtenir nou coneixement respecte a l’adequació entre la formació universitària i les demandes del mercat de treball. L’informe que segueix a continuació correspon a la branca d’activitat de la construcció i valora les titulacions d’Arquitectura i d’Enginyeria Civil (núm. 3 del quadre 2). El quadre 3 mostra la graella tipològica utilitzada. Com es pot comprovar, es va recollir informació de representants dels col·legis professionals, dels gremis i de les empreses del sector. Pel que fa a aquestes últimes, s’ha distingit entre microempreses (menys de 10 treballadors), petites empreses (entre\nL’opinió de les empreses sobre els arquitectes i els enginyers civils 10 i 49 treballadors), mitjanes empreses (entre 50 i 249 treballadors) i grans empreses (de 250 treballadors en amunt).\nQuadre 3. Institucions i empreses (en funció de la seva grandària) de les quals s’ha\nNombre de representants en el grup de discussió Nombre d’entrevistes telefòniques realitzades Col·legis professionals 2 0 Gremis 1 0 Microempreses 3 0 Petites empreses 0 1 Mitjanes empreses 0 1 Grans empreses 0 1\nQuadre 4. Comparativa de les mitjanes d'importància i de satisfacció relatives a les\ncompetències dels titulats/des recents segons branca d'activitat\nImportància Satisfacció Indústria química i farmacèutica 7,632653061 7,134615385\nConstrucció 7,647619048 7,310344828 Serveis a empreses 7,68502994 6,766081871 Resta d'indústria 7,745762712 6,952380952 Serveis al consumidor 7,775333333 7,076190476 Indústria alimentària 7,788333333 7,2 Tecnologies de la comunicació 7,839800995 7,057971014\nInstitucions financeres i immobiliàries 7,841666667 7,131578947\nMitjans de comunicació 7,865248227 7,075471698\nGràfic 1. Comparativa de les mitjanes d'importància i de satisfacció relatives a les\nQuadre 5. Comparativa de les mitjanes d'importància i de satisfacció relatives a les\ncompetències dels titulats/des recents. Construcció\nConstrucció Importància Satisfacció\nIdiomes 6,142857143 6,32 Lideratge 7 6,555555556 Formació teòrica 7,034482759 7,481481481 Habilitats de negociació 7,068965517 6,64 Treball autònom 7,172413793 7,037037037 Formació pràctica 7,310344828 6,740740741 Habilitats numèriques 7,586206897 7,346153846 Habilitats comunicatives 7,620689655 6,925925926 Treball en equip 7,862068966 7,888888889 Noves idees 7,965517241 6,962962963 Presa de decisions 8,172413793 7,148148148 Eines informàtiques 8,172413793 8,111111111 Resolució de problemes 8,24137931 7,407407407 Capacitat d'aprendre 8,24137931 7,481481481 Responsabilitat 8,862068966 7,703703704 N 77\nGràfic 2. Comparativa de les mitjanes d'importància i de satisfacció relatives a les\nQuadre 6. Diferència entre les mitjanes d'importància i de satisfacció relatives a les\nResponsabilitat a la feina -1,158365262\nCapacitat de prendre decisions -1,024265645\nCapacitat de generar noves idees -1,002554278\nResolució de problemes -0,833971903 Capacitat d'aprendre -0,759897829 Habilitats comunicatives -0,694763729 Formació pràctica -0,569604087 Lideratge -0,444444444 Habilitats de negociació -0,428965517 Habilitats numèriques -0,24005305 Treball autònom -0,135376756 Eines informàtiques -0,061302682 Treball en equip 0,026819923 Idiomes 0,177142857 Formació teòrica 0,446998723\nGràfic 3. Diferència entre les mitjanes d'importància i de satisfacció relatives a les\nCom queda reflectit en la figura 1, els representants dels col·legis professionals, dels gremis i de les empreses fan referència a quatre elements contextuals que cal tenir en compte a l’hora d’analitzar la inserció, les competències i les actituds i els comportaments laborals dels nous graduats.\n1. En primer lloc, s’assenyala que la crisi econòmica ha tingut un impacte molt fort en el sector a causa de la important reducció de demanda de construcció tant d’obra pública com privada. Aquesta reducció de contractació d’obres ha comportat dificultats per a la pràctica totalitat de les empreses del sector. Algunes, majoritàriament micro i petites empreses, han fet fallida i moltes altres estant tenint dificultats econòmiques importants. El menor volum de feina ha comportat una reducció generalitzada de la majoria de plantilles, sigui per la via d’una menor contractació de nous empleats (tant temporals com estables), sigui per l’aplicació d’expedients de regulació d’ocupació. En definitiva, el sector requereix i contracta menys treballadors que abans de la crisi, tant en els nivells poc qualificats i semiqualificats com en els d’alta qualificació, de manera que també s’hi veuen afectats els nous graduats en Arquitectura i Enginyeria Civil. Finalment, s’assenyala que la nova situació ha tingut com a efecte un canvi d’actitud en els nous graduats en comparació amb els de les generacions precedents. Així, si en les generacions anteriors era habitual que molts nous graduats tinguessin «molts fums» i exigències respecte a les tasques que estaven disposats a fer i les condicions laborals, els nous graduats acostumen a tenir una actitud més modesta, solen acceptar realitzar feines més diverses i són menys exigents pel que fa a les condicions laborals.\n2. En segon lloc, es constata que els graduats en Arquitectura i Enginyeria Civil tenen una formació tècnica molt bona, superior a la de molts altres països europeus propers, que és reconeguda internacionalment i que està en la base de l’alt prestigi internacional que tenen aquests graduats. Aquest alt prestigi internacional els obre les portes a aconseguir una ocupació a l’estranger, sempre que tinguin un nivell suficient de l’idioma del país receptor. Així, en un context de poca contractació de nous graduats en el mercat laboral català, aquesta possibilitat ha comportat un increment important de nous graduats que emigren a l’estranger per treballar, especialment a països europeus del nostre entorn proper. Les dificultats i la manca d’oportunitats laborals actuals que el nous graduats troben en el mercat laboral català i espanyol expliquen, doncs, l’increment del nombre dels que opten per emigrar a la cerca d’un lloc de treball i d’unes possibilitats professionals d’acord amb els seus estudis. Per al país, però, aquesta realitat suposa una pèrdua de talent jove.\n3. En tercer lloc, pel que fa a la formació dels graduats en Arquitectura, s’opina que actualment es produeix una inadequació entre l’acció formativa de la universitat i les demandes del mercat de treball en dos sentits. D’una banda, es considera que es graduen més arquitectes dels que el mercat català requereix per treballar en la\nprofessió d’arquitecte. Aquest fet es produeix des d’abans de l’inici de la crisi actual, però s’ha accentuat encara més durant la crisi. D’altra banda, també es constata des de fa anys que molts graduats en Arquitectura es dediquen a altres ocupacions, com a fer d’urbanistes o paisatgistes. Aquest canvi, però, no ha anat acompanyat d’un canvi en la formació universitària dels graduats en Arquitectura, que continua orientada fonamentalment a formar arquitectes.\n4. El quart i darrer element contextual que cal tenir en compte fa referència al repte que tenen les titulacions d’Arquitectura i d’Enginyeria Civil d’oferir una formació que permeti als estudiants adquirir unes competències i habilitats més polivalents que les ofertes fins al moment. L’objectiu ha de ser que els nous graduats estiguin més ben preparats per poder exercir un ventall més ampli d’ocupacions que les tradicionals d’arquitecte i enginyer civil. Es tracta de reconèixer les tendències existents en el mercat de treball i adequar-hi la formació.\nCaracterístiques contextuals que afecten la inserció i el desenvolupament professional Crisi econòmica Alt prestigi internacional dels graduats catalans Inadequació formació Arquitectura Reptes de les universitats Formació més polivalent ajustada a la nova realitat Més oferta que demanda de graduats Molts graduats treballen en ocupacions diferents de les «tradicionals» Fallida de micro i petites empreses i problemes per a les grans Nous graduats més modestos Menor contractació i/o reducció de plantilles Emigració a l’estranger Pèrdua de talent jove\nQuan es pregunta als ocupadors pels elements que valoren més a l’hora de contractar graduats recents, s’esmenta un ventall força ampli de competències i característiques personals, que es recullen a la figura 2. Aquests elements es poden agrupar en tres blocs.\n1. El primer està format per elements vinculats a l’experiència prèvia. D’una banda, s’aprecia que s’hagi tingut experiència laboral prèvia, preferiblement en un lloc de treball equivalent o semblant a aquell pel qual s’opta i, si no, en qualsevol altre tipus d’ocupació. S’entén que aquesta experiència prèvia haurà permès l’aprenentatge i l’adquisició de les normes (puntualitat, respecte de regles i protocols de treball, etc.) i les disposicions fonamentals que es requereixen en qualsevol relació laboral (responsabilitat, compromís, etc.). Si, a més, aquesta experiència s’ha donat en una ocupació equivalent o similar a aquella a la qual s’opta, s’hauran après molts dels aspectes i els detalls específics importants del lloc que s’ha d’ocupar i, per tant, l’ocupador incrementa les possibilitats que es produeixi un bon i ràpid encaix del nou graduat al lloc de treball. D’altra banda, també s’aprecia que els graduats hagin fet estades internacionals, siguin d’estudis o laborals, ja que es considera que aquest tipus d’experiència sol aportar més capacitat de desenvolupar-se en contextos internacionals, a més de ser un indicador indirecte de característiques personals com la inquietud, la curiositat o les capacitats de gestionar i de resoldre problemes.\n2. El segon bloc el formen elements de caràcter actitudinal i comportamental, com són la responsabilitat (element que apareix com el més important en les dades quantitatives del principi d’aquest informe), el compromís amb la feina i les ganes de treballar. Es tracta d’elements que no són estrictament «formables» en els estudis de grau, sinó que provenen de l’aprenentatge i de la socialització en diferents àmbits de la vida (familiar, educació primària i secundària, voluntariat, etc.). Es considera, però, que els graus d’Arquitectura i Enginyeria Civil, en ser força vocacionals i exigir un alt nivell d’esforç, filtren i reforcen les actituds i els comportaments esmentats.\n3. El darrer bloc és d’elements vinculats a la formació rebuda als graus. Entre aquests elements, es dóna una gran importància a l’adquisició d’un nivell elevat de coneixements teòrics i tècnics, així com a les capacitats de treballar en equip i de tenir polivalència per poder realitzar diverses tasques i feines. A més, les empreses més capdavanteres del sector intenten contractar joves amb talent. Finalment, el nivell d’idiomes es valora de manera diferent segons si es tracta d’empreses internacionalitzades o amb voluntat de ser-ho, o si no ho són ni pretenen ser-ho. En les primeres sol ser un requisit indispensable que els nous graduats tinguin nivells mitjans-alts o mitjans-alts d’idiomes, especialment d’anglès i francès, ja que és una competència imprescindible per exercir la feina. L’anglès és clau pel fet de ser l’idioma de comunicació internacional per excel·lència, mentre que el francès ho és perquè moltes empreses del sector realitzen projectes amb companyies de França i del Marroc. En\nL’opinió de les empreses sobre els arquitectes i els enginyers civils canvi, les empreses que duen a terme projectes de caràcter local (no internacionals) en tenen prou que els graduats tinguin coneixements bàsics d’anglès. Aquesta realitat podria explicar que, tal com mostren les dades quantitatives del començament de l’informe, els idiomes siguin una competència a la qual es dóna poca importància en el sector. Igualment, també podria explicar el fet que en aquesta competència els ocupadors mostrin una satisfacció més gran que la importància que li atorguen. El baix nivell d’idiomes requerit per moltes empreses faria que molts graduats tinguessin un nivell superior al necessari. Es tracta, però, d’una realitat que coexisteix amb el fet que els ocupadors de les empreses internacionalitzades o amb voluntat de ser-ho consideren, contràriament, que molts dels nous graduats tenen un nivell d’idiomes insuficient. La raó d’aquesta discrepància rau en les diferents necessitats que tenen els dos tipus d’empresa pel que fa a aquesta competència. Un representant de les empreses internacionalitzades explicava la seva insatisfacció amb el nivell d’idiomes de la majoria de graduats de la manera següent: «La majoria de persones que fan una entrevista amb nosaltres, per desgràcia, no tenen un bon nivell d’anglès, francès o alemany. Si per exemple fas quinze entrevistes, només dos tenen un bon nivell, per posar un exemple. Crec que es una de les assignatures pendents del país.»\nFigura 2. Què busquen els\nElements apreciats Vinculats a l’experiència prèvia Compromís Experiència prèvia del lloc a ocupar Estades internacionals Polivalència Capacitat de treball en equip Nivell mitjà-alt d’idiomes (anglès i francès) Competències tècniques elevades Ganes de treballar Responsabilitat Empreses capdavanteres busquen talent jove Vinculats a la formació rebuda Vinculats a les actituds i els comportaments\no Les empreses internacionalitzades o amb voluntat de ser-ho\nvaloren un nivell mitjà-alt d’anglès i francès.\no Les empreses no internacionalitzades valoren poc el coneixement\nd’idiomes estrangers. Alguna\nLa figura 3 mostra en forma de punts forts i febles la valoració que fan els representants dels ocupadors, dels col·legis professionals i dels gremis de la formació rebuda en els graus universitaris. En primer lloc, destaca la bona valoració global que es fa de la formació impartida als graus d’Arquitectura i d’Enginyeria Civil. Es considera que els graduats en aquestes titulacions reben una formació teòrica molt bona que els permet adquirir uns coneixements tècnics i unes capacitats analítiques i d’aprenentatge força elevats, així com bones habilitats i competències de treball en equip i en xarxa. A més, com s’ha mostrat en la figura 2, es considera que aquests graus, en ser força vocacionals i exigir un alt nivell d’esforç, reforcen que els graduats que els superen tinguin una elevada capacitat d’esforç, així com vocació i compromís amb la feina. Addicionalment, en el cas dels graduats en Arquitectura, s’apunta com a punt fort específic que rebin un ensenyament que combina una alta formació tècnica amb coneixements de tipus humanístic.\nMalgrat aquesta bona valoració global de la formació i l’existència de més punts forts que febles, es destaquen alguns aspectes que es podrien millorar. En aquest sentit, s’assenyala que es podrien millorar les competències de redacció i el nivell de domini de l’ortografia catalana, així com les capacitats de fer presentacions públiques i de «vendre» projectes. S’explica que aquestes dues darreres capacitats són importants a l’hora de presentar la feina realitzada o d’explicar («vendre») projectes futurs. Així mateix, s’apunta que fóra bo que es milloressin les capacitats de liderar equips i de negociació, que es diu que són molt importants en els llocs de treball de producció o a peu d’obra, on es requereix coordinar un equip de treball. Finalment, les empreses internacionalitzades o que tenen intenció de ser-ho assenyalen que actualment encara hi ha massa graduats amb nivells mitjans-baixos o baixos d’idiomes estrangers, incloent-hi l’anglès.\nValoració de la formació rebuda Punts forts Capacitat de prendre decisions Capacitat d’aprendre Habilitats numèriques Formació tècnica Capacitat d’anàlisi holística i integrada Arquitectura combina formació tècnica i humanista Treball en xarxa Treball en equip Capacitat d’esforç Punts febles Ortografia catalana Competències de redacció Habilitats per «vendre» projectes Capacitat de fer presentacions públiques Nivells baixos d’anglès i francès Capacitat de liderar equips (imp. per a llocs de producció i Capacitat de negociació (imp. per a llocs de producció i a peu Compromís Vocació\n3.4. Competències que es poden millorar en la formació de grau\nEn coherència amb el que es planteja a les figures precedents, els representants de les empreses, dels col·legis professionals i dels gremis demanen que la formació de grau millori diverses competències dels graduats. S’assenyala que s’hauria de millorar la vessant pràctica dels coneixements, la competència de redacció i el domini de l’ortografia catalana, i que caldria que s’adquirissin més competències polivalents per poder dur a terme diverses tasques i feines. Es considera també que valdria la pena millorar les capacitats de lideratge i de negociació perquè són importants per als graduats que ocupen llocs de treball de producció o a peu d’obra. Finalment, les empreses internacionalitzades o que tenen intenció de ser-ho apunten que fóra bo que s’incidís més en l’adquisició de nivells alts de domini d’idiomes estrangers, fonamentalment l’anglès i el francès, ja que, tal com s’ha esmentat, s’afirma que actualment encara hi ha massa graduats amb nivells mitjans-baixos o baixos.\nCompetències en les quals es pot millorar Capacitat de redacció Capacitat de fer presentacio ns públiques Ortografia catalana Competèncie s polivalents Capacitat de negociació Capacitat de «vendre» projectes Nivells mitjans-alts d’anglès i francès Experiència pràctica Capacitat de liderar equips\n3.5. Dificultats de contractació\nEls representants de les empreses afirmen no haver tingut dificultats en els darrers anys per contractar personal amb les característiques i els perfils requerits. A partir de les intervencions dels assistents als grup de discussió i de les persones entrevistades, es desprèn que aquest fet ha estat possible per la bona formació que reben els graduats i per l’efectivitat dels canals de contractació usats pel que fa a filtrar persones amb les característiques i els perfils requerits. Els canals emprats en el sector són les sol·licituds directes a les empreses, les empreses especialitzades en selecció de personal, les borses de treball dels col·legis professionals, el contacte directe entre empreses i professorat de màsters i postgraus especialitzats, i les xarxes personals professionals que els empleats del sector van desenvolupant al llarg de la seva vida laboral. Un altre aspecte destacable és que no s’utilitzen ni el Servei Català d’Ocupació (SOC) ni els canals de cerca laboral generalista, com Infojobs.\nFigura 5. Dificultats de contractació\nEls canals de contractació permeten filtrar personal adequat\nSol·licituds directes a les empreses Empreses de selecció Xarxes personals professionals Borses de treball de col·legis professionals Contacte entre empreses i màsters i postgraus especialitzats No s’usen canals generalistes tipus Infojobs No s’usa el SOC\nFigura 6. Formació continuada\nFormació continuada Col·legis, gremis, altres Cursos tècnics Universitat Màsters i postgraus\nEmpreses flexibles amb els horaris i jornades\nFormació d’acollida de continguts específics del\nlloc de treball Formació tècnica postacollida Coneixements «culturals» A l’empresa\n3.6. Formació continuada\nEls assistents als grups de discussió i les persones entrevistades expliquen que, al sector, la formació continuada que reben els graduats es du a terme de tres maneres. En primer lloc, les empreses donen als graduats una formació d’acollida sobre els continguts específics del lloc de treball. Es tracta d’una formació necessària que, per la seva especificitat, s’entén que ha d’anar a càrrec de cada empresa i que no posa en qüestió la bona valoració que es fa de la formació tècnica rebuda a la universitat. A més, moltes empreses disposen també de plans de formació tècnica que es realitzen cada cert temps quan es considera necessari. En segon lloc, les empreses fomenten que els graduats continuïn i millorin la seva formació cursant màsters i postgraus universitaris, que es consideren útils i de bona qualitat. Perquè es puguin realitzar aquest cursos en plenes condicions, s’assenyala que és habitual que les empreses del sector siguin flexibles amb els horaris i les jornades dels graduats. Finalment, les empreses també fan ús dels cursos organitzats per altres institucions, principalment els col·legis professionals i els gremis, tant els de caràcter tècnic com d’altres de tipus «cultural» sobre la professió (per exemple, sobre les aportacions de la Bauhaus).\nCinc són els àmbits de relació entre empreses i universitat que mencionen els assistents als grups de discussió i les persones entrevistades: la recerca, les pràctiques que els graduats fan a les empreses, les borses de treball de la universitat, la formació continuada i la formació de grau. Com s’ha assenyalat en figures precedents, la formació universitària és valorada globalment com a molt bona, tant la que es dóna als màsters i postgraus com la del grau. D’aquesta darrera, com s’ha apuntat, es fa una valoració especialment positiva de la formació teòrica i tècnica, i s’assenyalen alguns elements millorables, esmentats en les figures 3 i 4. El funcionament de les borses de treball de quasi totes les universitats es valora de manera positiva, però s’apunta que podria millorar si la universitat conegués més la realitat de les empreses amb les quals manté convenis. Igualment, també les pràctiques dels graduats a les empreses són vistes com un element molt positiu, ja que permeten conèixer en la pràctica els coneixements i el rendiment dels graduats, de manera que, si els ocupadors en fan una bona valoració, és una via de futures contractacions i, per tant, d’incorporació de nou talent. En contrast amb la valoració fonamentalment positiva de tots aquests àmbits, la relació en l’àmbit de la recerca sembla molt minsa. Els representants de les empreses diuen estar desconnectats i tenir molt poc coneixement de la recerca universitària, tot i que es considera que seria molt positiu estar-ne al corrent. Sembla, doncs, que en el cas de la recerca hi ha un problema de comunicació entre ambdós àmbits institucionals.\no Desconnexió i molt poc coneixement\no Es considera important estar al dia de l’R+D que es realitza a\nla universitat Relació amb la universitat Borses de treball Formació continuada Formació de grau Pràctiques Recerca\no Via important de futura contractació\no Via important d’incorporació de talent jove\no No són prou diverses, ja que es fan majoritàriament en les ocupacions\nhabituals d’arquitecte i d’enginyer civil, però no en noves ocupacions com les de paisatgista, urbanista, etc.\no Algunes micro i petites empreses consideren molt car i costós tenir\no Valoració positiva de les borses de quasi totes les universitats\no Es proposa que millorarien si la universitat conegués millor les empreses amb les quals manté\no Es considera positiva i útil, i es fa servir\no Habitualment les empreses són flexibles en horaris i jornada per facilitar la formació continuada dels\no Satisfacció global amb la formació (especialment la tècnica) que reben\nEs proposen dues línies de millora de la formació universitària de grau, una relacionada amb els continguts tècnics i l’altra amb la formació pràctica. Respecte a la primera, i en coherència amb el que es planteja a les figures 1 i 4, es planteja que s’hauria d’intentar oferir uns continguts que permetessin l’adquisició d’unes competències més polivalents i diverses. A més, també es considera que seria crucial que representants de les empreses participessin en l’elaboració dels plans d’estudi, ja que s’entén que això permetria un millor ajustament a les necessitats de les empreses.\nPel que fa a la segona línia de millora, la relacionada amb la formació pràctica, es fan quatre suggeriments. Un és que s’incrementi la quantitat de formació pràctica. Un altre és que els estudiants facin una estada de pràctiques a les empreses cada any del grau i no només durant el darrer. Es considera que, d’aquesta manera, els estudiants aprendrien millor com posar en pràctica els coneixements tècnics apresos al grau, alhora que coneixerien millor la realitat quotidiana de treball a les empreses. Un tercer suggeriment és que la universitat conegui millor la realitat i les característiques de les empreses amb les quals manté un conveni de col·laboració, ja que això li permetria millorar la informació que dóna als estudiants. Finalment, en coherència amb la idea de la necessitat d’incrementar la polivalència dels graduats en Arquitectura i Enginyeria Civil, es planteja que seria positiu que les pràctiques es realitzessin en la varietat de llocs de treball que ocupen els graduats des de fa anys i no només en les ocupacions d’arquitecte i d’enginyer civil.\nPropostes de millora de la formació dels\nMillor coneixement per part de la universitat de les empreses amb les quals estableix conveni\nMillora dels continguts tècnics\nPràctiques en diverses ocupacions actuals dels graduats\ni no només en ocupacions d’arquitecte i d’enginyer civil Participació de les empreses en\nl’elaboració dels plans d’estudi Formació que permeti adquirir\nunes competències més polivalents i diverses\nMillora de les pràctiques a les empreses\nPràctiques a les empreses cada any del grau\nPeríode del treball de camp De l’1 de juny al 14 de juliol i de l’1 de setembre al 5 d’octubre de 2015\nMètodes d’obtenció de la informació\nEquip de treball de camp Oriol Barranco, Joan Miquel Verd, Oriol Alonso, Anna Prades, Carme Edo, Queralt Capsada\nRedacció: Oriol Barranco i Joan Miquel Verd\nAgència per a la Qualitat del Sistema Universitari de Catalunya Març de 2016 · AQU-3-2016\n3.6. Formació continuada ........................................................................................................ 20\nDescargar (PDF - 26 página - 1.29MB)\nEls reptes de les empreses socials\nExisteixen diferents eines de finançament que permet adaptar el capital risc ordinari a les característiques especifiques de qualsevol tipologia d’empresa social. S’utilitzen diferents\nMenús grups. El RESTAURANT MONT-BELL els ofereix els menús especialment pensats...\nAmanida verda, embotits de Planoles, croquetes casolanes de carn d’olla, truita de la casa i fideuà de fideus prims.. Pollastre rostit amb prunes Crema\nL'estudi d'ocupadors : anàlisi qualitativa : l'opinió de les empreses sobre els...\nEls cinc continents de l amor


Tot a punt per a un nou derbi de Copa\nEls de Valverde són favorits per a l'eliminatòria\nEspanyol i Barça s'enfronten aquest dimecres en un nou derbi català en el partit corresponent a la trobada d'anada de quarts de final de la Copa del Rei.\nEspanyol - FC Barcelona a quarts de Copa del Rei\nA partir de les 21 de la nit, els dos equips jugaran al RCDE Estadium en un partit en què els blaugrana parteixen com a favorits, no només per la seva superioritat tècnica sinó perquè a més juguen la tornada al Camp Nou.\nEn l'apartat blaugrana, els homes de Valverde arriben amb la moral pels núvols després de concloure una primera volta en lliga de somni, invictes, primers destacats en la taula i amb la sensació de ser el millor equip d'Europa.\nNo obstant això, l'única osca en la joia del Barça és la lesió de Dembélé, que ve de perdre quatre mesos per trencament del tendó de la seva bíceps femoral i va tornar a trencar-se a Anoeta en el partit davant la Reial Societat, tot i que és un trencament al semitendinós, és a dir, no té res a veure amb l'altra.\nL'altre protagonista de Copa és el porter suplent, Jasper Cillessen, que s'ha entrevistat amb el diari Sport i no ha tingut problema en reconèixer que "Ter Stegen està tenint actuacions de primer nivell mundial i ho accepto tal com és. Si no fos així potser podria preguntar per què no jugo més, però de moment les coses són així".\nParal·lelament, al feu periquito arriben motivats al xoc després de empatar davant l'Athletic de Bilbao a casa i, sobretot, després de la remuntada a vuitens que els permet jugar aquest partit.\nLa plantilla periquita s'entrena en una nova sessió de treball programada per a les 10.30 la Ciutat Esportiva Dani Jarque. Durant els primers 15 minuts es permetrà l'accés als mitjans de comunicació i, posteriorment, l'equip seguirà exercitant-se a porta tancada.\nEl capità blanc i blau, David López, Insisteix en què "estem en un bon moment per enfrontar-nos al Barcelona" i afronten la imminent eliminatòria de Copa amb confiança. "Competirem i no faltarà intensitat ni ganes de guanyar el partit", comenta.


Els Premis Pepe Monforte també se sumen a la lluita contra el càncer\nLa comissió Monte de Pietat de Xirivella ha sigut guardonada per la seua campanya per a arreplegar metxons de pèl per a crear perruques per a persones amb càncer.\nLa Ciutat Fallera s’ha tornat a vestir de gala. En aquesta ocasió, per al lliurament dels Premis Pepe Monforte de la Interagrupació de Falles.\nEntre amics, companys i familiars, Antonio de Zárate, Juan **Armiñana i la comissió Mont de Pietat de Xirivella van arreplegar aquests guardons.\nEls fallers de la comissió Monte de Pietat de Xirivella han sigut premiats per la seua campanya de ‘Trosses rosa’ per a arreplegar **mechones de pèl per a crear perruques per a persones que han sigut sotmeses a un procés de lluita contra el càncer.\nA l’acte també va assistir el regidor de Cultura festiva, Pere Fuset, i la fallera major de València, Marina Civera.\nAntonio de Zárate, president de la Plaça de Mossén Milá des de fa 44 anys, fundador de l’agrupació de falles Centre i la de la Seu-La Xerea-El Mercat. Encara que especialment s’ha valorat també el seu tarannà mediador entre associacions de veïns i fallers.\nLa Interagrupació també ha posat en valor la figura de Juan Armiñana, per la seua dilatada trajectòria fallera. Un acte que ha reunit artistes i fallers en la qual ja és el X lliurament d’aquests prestigiosos i valorats premis.