EL COR DE LES APARENCES: "Les dones del carrer d'En Robador". Paraules dites a La Xarxa el 4/4/2013\n"Les dones del carrer d'En Robador". Paraules dites a La Xarxa el 4/4/2013\nLES DONES DEL CARRER D'EN ROBADOR\nVa haver una època en la qual les nostres autoritats urbanístiques i municipals van somiar amb domesticar i posar en venda el que havien estat una de les zones de mala reputació de la ciutat, la que s'estén baixant a mà dreta de les Rambles, sobre tot quan més t'acostaves al port. Van començar canviant-li el nom: ara ja no es diria Districte V i molt menys el Xino. A partir d'ara es diria "el Raval". Després van començar a farcir el barri d'allò que els arquitectes diuen "contenidors culturals": CCCB, MACBA, Santa Mònica, universitats..., fa quatre dies la Filmoteca. Al voltant van fer proliferar llocs diguéssim "guais": bars d'ambient amb taules amb una espelmeta al mig, tallers d'artistes i dissenyadors, fins i tot algun que altre hotel de quatre o cinc estrelles. Objectiu: fer el barri atractiu per una classe mitja àvida per submergir-se en un ambient de barri tradicional, però també "multiculti", fins i tot una miqueta -sols una miqueta- canalla.\nUna contribució clau a aquesta finalitat d'"higienitzar" -quin eufemisme més terrible!- el barri va ser el que pomposament es va titular "Ordenança de mesures per fomentar i garantir la convivència ciutadana a l'espai públic de Barcelona", és a dir la "normativa cívica" que, des del 2006, intenta inútilment "netejar" del carrer qualsevol signe que delati que Barcelona és una ciutat farcida de injustícies i que ho fa no perseguint la pobresa i la desigualtat, sinó perseguint directament els pobres i els desiguals.\nPerò les coses no van resultar com es preveia i al poc es va veure clarament que les plànols i les maquetes no foragitaven la pobresa i la marginació i aviat tot aquella gent xaxi-piruli que havia comprat o llogat un piset o un estudi al barri va adonar-se que allò de guai res. És aleshores quan van començar a penjar dels balcons pancartes que deien allò de "Volem un barri digne", com si aquell barri de gent treballadora de tota la vida no hagués estat sempre -també ara- un barri digne.\nSegurament emprenyats perquè l'operació no els ha acabat de sortir bé i el barri no s'acaba de convertir amb la pijolàndia que volien -i ara, amb la crisi, menys encara- s'ha intensificat l'aplicació de la famosa normativa cívica, particularment contra les dones que, com sempre, exerceixen la prostitució al carrer d'En Robardor. Es veu que fan lleig al costat i a l'ombra de la Filmoteca, dels pisos nous, de la seu de l'UGT, i és cosa d'obligar-les a desaparèixer d'un escenari que desmereixen. Les prostitutes es queixen de les constants sancions a elles i als clients, sovint imposades arbitràriament. M'explicaven el cas d'una prostituta multada quan baixava les escombraries al carrer. Moltes es queixen de que el tracte que reben de la policia és denigrant i que alguns dels seus membres semblen gaudir humiliant-les.\nEn fi, aquesta és la contribució de les nostres autoritats al combat contra la violència de gènere i l'assetjament contra les dones. I per més inri sovint exercida en nom d'una lluita contra la prostitució basada en castigar sistemàticament a les mateixes dones a les que es diu protegir.\nEn fi, que així estem. Vagin aquestes paraules com dues coses. La primera com referència a un llibre que acaba d'aparèixer i que us recomano: Dones del carrer. Treball sexual i transformació urbana a Barcelona, publicat pel Departament de Cultura de la Generalitat. I després, i sobre tot, com un homenatge a les putes del carrer d'En Robador, unes dones treballadores que, en el temps que corren, són tot un exemple a seguir de dignitat i de decència.\n[La imatge està presa d'un vídeo d'El Periódico que és tot un exemple del discurs mediàtic-institucional a propòsit del carrer d'En Robador: elperiodico.com/es/videos/barcelona/20110209/prostitucion-calle-den-robador/551106.shtml]\nPublicat per Manuel Delgado a 9:30


Leo Messi obre un hotel a Baqueira, la Val d'Aran | Instagram @leomessi\nLeo Messi obre un hotel a Baqueira, la Val d'Aran\nAmb 141 habitacions, un spa i una ubicació privilegiada, l'hotel s'erigeix com el refugi perfecte per als amants dels esports de muntanya\nper Marta Romera 10/11/2020 17:26h\nMIM Hotels, la cadena hotelera propietat de Leo Messi i gestionada pel grup hoteler Majestic Hotel Group des del 2017, amplia la seva cartera amb un quart hotel, aquest cop a l'estació d'esquí de Baqueira Beret, a la Val d'Aran. Situat a peu de pista, al costat del telecabina, gaudeix d'una privilegiada atmosfera de muntanya al cor de la vall de Ruda, emmarcat per la bella vall d'Aran.\nCreat per gaudir tant de les activitats de muntanya i de neu, com de la cultura, arquitectura i gastronomia local de la vall, l'establiment és el lloc ideal per a unes vacances en família, una escapada en parella o amb amics, envoltat d'un entorn natural únic.\nL'hotel té una categoria quatre estrelles superior\nL'hotel de categoria quatre estrelles superior, consta de 141 habitacions, entre les quals destaquen les dúplex, Suites i Junior Suites, pensades per a famílies o amics amb una capacitat màxima de 5 persones. Totes les habitacions tenen una decoració elegant, inspirada en l'alta muntanya i vistes a la vall o la muntanya. En la proposta gastronòmica de MIM Baqueira el producte local és el protagonista. Dels fogons de les seves cuines emergeixen plats típics de cuina aranesa i altres més internacionals, però tots amb receptes que enalteixin el sabor del producte sense camuflar. Els diferents bars i restaurant de l'hotel adaptaran la seva carta en funció de l'hora del dia, tenint especial protagonisme la proposta d'après-ski de l'Snack Bar Sota Zero.\nMIM SPA compta amb un complet circuit d'hidroteràpia, piscina coberta, jacuzzi exterior climatitzat i SPA amb una variada carta de tractaments que han estat creats per assolir la màxima relaxació i desconnexió després d'una jornada d'esquí. MIM SPA treballa amb firmes veganes, orgàniques i naturals, molt en coherència amb la filosofia de sostenibilitat que identifica tots els MIM Hotels. L'hotel també disposa de salons per a esdeveniments o reunions, gimnàs, pàrquing, serveis de guies d'alta muntanya i lloguer de material d'esquí.\nExpandeix el seu focus cap a un client amant de la muntanya\nAmb aquesta adquisició, la cadena hotelera orientada a un públic vacances d'un segment prèmium, expandeix el seu focus cap a un client amant de la muntanya i els esports d'hivern que valora la qualitat de les instal·lacions i l'excel·lència de servei, sense oblidar el compromís amb el medi ambient. MIM Hotels és la cadena hotelera propietat de Leo Messi, gestionada pel grup hoteler Majestic Hotel Group.\nLa cadena hotelera està orientada sobretot a un públic vacances d'un segment prèmium que valora la qualitat de les seves instal·lacions i l'excel·lència de servei, sense oblidar el compromís amb el medi ambient. Fins avui, MIM Hotels disposa de quatre hotels en ubicacions estratègiques per al sector turístic: Hotel MIM Sitges, Hotel MIM Eivissa es Viver, Hotel MIM Mallorca i Hotel MIM Baqueira. Amb la incorporació d'aquest quart hotel, la propietat i la seva gestora continuen la seva expansió que, en aquesta ocasió, s'enfoca al turisme de vacances d'esquí i muntanya.\nAnar a portada Última hora Actualitat Última hora Leo Messi Última hora Hotels Última hora Aran


Zahir al-Din Abu Mansur Tughtegin, Tughtigin o Tuktekin i altres variants) fou atabeg de Duqaq ibn Tutuix, seljúcida de Damasc, i fundador de la dinastia búrida.\n13 febrer 1128\nBataille d'al-Barâ (fr) , setge de Trípoli, Batalla d'Azaz, Battle of Al-Sannabra (en) i siege of Tyre (en)\nAtabeg of Damascus (en) (1104–1128)\nEra un esclau alliberat de Tutuix I. Aquest el va nomenar governador del Diyarbakır i atabeg del fill Duqaq; després el va casar amb la mare de Duqaq, Safwat al-Mulk. El 1095 va esdevenir regent de Duqaq a Damasc i ja va tenir el poder. En els següents anys es va viure un conflicte entre Ridwan d'Alep i Duqaq de Damasc; altres conflictes però van sorgir en altres llocs i així per exemple el cadi de Djabala es va revoltar contra Fakhr al-Mulk ibn-Ammar, cadi de Trípoli, que va cridar en ajut a Duqaq, el qual va enviar a Tughtekin, que no va aconseguir prendre la ciutat. El 1097 l'exèrcit croat va penetrar a Síria i va assetjar Antioquia (21 d'octubre de 1097) on era governador Yaghi Siyan, enemistat amb Ridwan, que va demanar ajut a Duqaq; aquest amb un exèrcit, junt amb Tughtekin va marxar a Antioquia i a al-Bara van trobar un contingent croat important dirigit per Bohemond de Tàrent i Robert Courteheuse que anava a avituallar als croats assetjants; es va lliurar una batalla (31 de desembre de 1097) i els damascens foren derrotats i es van haver de retirar. Yaghi Siyan va cridar llavors a Ridwan i al sultà seljúcida Barkiyaruk, que va encarregar a Kerbogha, emir de Mossul, d'organitzar un exèrcit de socors; Duqaq i Tughtekin amb les seves tropes es van unir a aquest exèrcit el juny de 1098 però les ambicions de Kerbogha i la desconfiança entre els emirs sirians, van fer poc efectiu aquest exèrcit que fou derrotat el 28 de juny de 1098. El croats després de conquerir Antioquia van seguir cap al sud i el cadi de Jabala, inquiet, va vendre la ciutat i fortalesa a Duqaq, que va instal·lar com a governador a Buri Tadj al-Muluk, el fill de Tughtekin; aquest es va comportar com un tirà i els habitants es van revoltar i van cridar el cadi de Trípoli expulsant a Tadj al-Muluk (agost de 1101). El 1103, Janah al-Dawla, emir d'Homs, fou assassinat per Ridwan i els habitants de la ciutat van cridar a Duqaq que va enviar a Tughtekin a prendre possessió de la ciutat.\nDuqaq va morir el juny de 1104 i Tughtegin va proclamar emir al germà del difunt, Ertash (Muhi al-Din Baktash), però després s'ho va repensar; Ertash va fugir i Tughtegin va posar al tron al fill de Duqaq, de nom Tutuix II i assolí la regència que li donava el poder efectiu en condició d'atabeg. Ja s'havia casat amb la mare de Duqaq i vídua de Tutuix I el que li donava una posició sòlida. Ertash es va refugiar a Baalbek i després a Raheba i va intentar recuperar Damasc amb suport d'Aitegin o Aitekin, senyor de Bosra, però fou refusat i es va haver de refugiar amb Balduí I de Jerusalem que li va prometre suport que mai es va concretar. Tutuix II va morir al cap de poc, encara el 1104 i Tughtegin llavors va acceptar reconèixer la sobirania de Ridwan, el nom del qual es llegiria a la khutba, però va conservar el poder, cosa que només va passar quan les relacions foren bones. Tughtegin va saber imposar la seva autoritat entre l'Hauran al sud i Hamat al nord quedant com el sobirà principal de Síria. Al contrari que Ridwan que no s'interessava per la lluita contra els francs, va fer diverses expedicions contra els croats.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Zahir_al-Din_Tughtegin&oldid=28239914»


» Artistes 2016\nilaro.org és una plataforma de desenvolupament crític de tecnologies per a la fabricació digital: impressores de plàstic, resina, talladores làser o fresadores. Gràcies a la democratització de certs...\nSom un estudi de videojocs creat per un grup d'estudiants de l'Escola de Noves Tecnologies Interactives (ENTI-UB), que ens dediquem a crear experiències memorables que facin gaudir al jugador, tant en...\nDronextreme Aerial Productions\nSom una productora de filmacions aèrees mitjançant drones. Som pilots, operadors de càmera i editors titulats.Ubicats a Barcelona, oferim els nostres serveis les 24 hrs ,els 365 dies de l´any. Ens...\nVOLTA Motorbikes és una empresa fundada l’any 2011 a Figueres que es dedica al disseny, desenvolupament, fabricació i comercialització de motos elèctriques.. Els seus socis fundadors són Marc...\nHem canviat la manera habitual de tocar música. Com que tocar no és suficient, volem afegir-hi alguna cosa més. Així com tot músic té la seva essència, nosaltres...\nencru – la segona pell del nadó\nUs fem “cinc cèntims” de la nostra romàntica història de com uns núvols de cotó dels camps d´Andalusía esdevenen la segona pell del nadó… “encru” prendes bàsiques per nadons i nadons...\nVirtual Fly – Simuladors\nDurant tot el dia, al Club d’Avis Vine i viu en primera persona el que senten els pilots professionals de rally! Atreveix-te a pujar a un espectacular simulador de l’empresa bagenca Virtual Fly...\nCOLORADO RAW TUBE AMPS\nCOLORADO RAW TUBE AMPS va néixer amb unes bases ben arrelades: la passió per la música i un desig incessant per la consecució d'un so que permeti complementar perfectament l'expressió d'un...\nQUI SOM? WÄRKS és una empresa de formació, disseny instruccional i projectes educacionals. Quatre anys enrere, tres enginyers coincidim formant-nos com a professors de tecnologies i de la triple suma...\nLa Reciclofònica i instròniks + EMM\nDivendres a les 18:00 Audició d'intruments reciclats amb La Reciclofònica i instròniks, amb la col.laboració de l'Orquestra de l'Escola de Música de Navàs. Un pal de fregar convertit en un violí, un...


visita germans Matas socis anys 50-60 – Club Natació Reus Ploms\nEts aquí: Inici1 / Atletisme2 / visita germans Matas socis anys 50-60\n5 de setembre de 2018 /0 Comments/in Atletisme, Notícies /by Reus Ploms\nel dimarts dia 4, en van fer una visita els germans Salvador i German MATAS, socis del nostre club entre els anys 50 i 60 que van marxar a Suissa a viure cap els anys 60 i no havien tornat a visitar la nostra ciutat des de fa casi 50 anys. Els hi feia molta il·lusió tornar a veure les nostres instal·lacions 50 anys desprès i els vam acompanyar amb la visita, mostrant-lis totes les zones noves des de que van marxar . ens van felicitar per trobar aquest club que va formar part de la seva vida, creixent i amb mes seccions esportives i mes activitats.\nel club els hi va fer obsequi del llibre dels 75 anys del club i els hi hem fet algunes fotos. estaran presents a la 83º travessa del port de Salou el dia 11 de setembre on atorgaran personalment un premi a categoria. els socis que voldrien retrobar-se amb ells, us convidem a la travessa del Port de Salou a partir de les 9am, abans de que tornin al seu pais de residencia.\nmoltes gracies per la vostra visita Srs. Matas i familiar, des d´el nostre club ha estat un gran plaer poder compartir una estona amb vosaltres.\nCESC LLAURADÓ CAMPIÓ CATALUNYA TRIATLÓ PREMIS NIT ESPORT I CIUTAT 2018 PREMIATS C. N REUS PLOMS XAVIER SIROLLA I JAUME...


QUART AMB EL SEMINARI DE CERÀMICA NEGRA | Ràdio Sant Feliu\nQUART AMB EL SEMINARI DE CERÀMICA NEGRA\n3 de Novembre de 2014 per Ràdio Sant Feliu\nAquest 2015 serà la 3a. edició del Seminari de ceràmica negra, iniciativa que nasqué de l’Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, a través del museu guixolenc, conjuntament amb l’Escola Massana d’Art i Disseny de Barcelona. L’exposició dels resultats del Seminari, que ja ha itinerat a Barcelona i a Sant Feliu de Guíxols, es pot veure ara a les sales del Museu de la Terrissa de Quart.\nAtès que dels artesans i artistes implicats en el Seminari, una part molt rellevant correspon a l’empresa de Quart Ceràmiques Marcó, l’Ajuntament de Quart està interessat a implicar-se en el desenvolupament del proper Seminari que tindrà lloc la primavera de 2015.\nEl Museu d’Història de Sant Feliu de Guíxols és un centre de conservació i difusió de patrimoni, que té entre els seus objectius recollir, estudiar i promoure l’artesania del territori i dinamitzar les col.leccions que posseeix de ceràmica antiga. Forma part del Sistema de museus de la Generalitat de Catalunya, i ha desenvolupat ja un seguit d’accions que pretenen convertir la ciutat de Sant Feliu de Guíxols en un camp d’experimentació de tècniques de tractament i innovació del Patrimoni Cultural.\nL’Escola Massana i l’Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols i el Museu d’Història tenen objectius comuns en el camp de la formació i sensibilització envers el patrimoni de l’artesania, i en l’objectiu de promoure activitats que uneixin disseny i innovació amb matèries i tècniques artesanals.\nEl Seminari de ceràmica negra uneix les col.leccions del Museu de peces antiga de tècnica tradicional, l’empremta a Sant Feliu i voltants de Rafael Masó com a arquitecte renovador de la ceràmica i les arts aplicades, la col.lecció enorme dels motlles de Masó propietat de Ceràmiques Marcó, i els artesans que treballen la ceràmica negra en l’actualitat com el taller Kypsela de Sant Feliu.\nA partir dels motlles de l’arquitecte noucentista Rafel Masó propietat del Taller de Ceràmica Marcó de Quart (Gironès), l’objectiu és de crear noves utilitats en el món del disseny i de l’art. Reutilitzar l’imaginari clàssic per donar-li un llenguatge contemporani amb fang cuit amb la tècnica tradicional de la ceràmica negra. Aquestes noves propostes es treballen tant en el Taller Marcó com en el Taller Kypsela de Sant Feliu de Guíxols, com en el propi Monestir, seu del Museu d’Història de Sant Feliu de Guíxols.\nEl Seminari de ceràmica negra ha esdevingut una acció d’àmbit europeu. Va néixer dins el projecte “Spread your hands- Estendre les mans” emmarcat dins la convocatòria Grundvitg 2011-2013 de programes de la Unió Europea per a la formació permanent, en què van estar treballant plegades les següents entitats: Fondazione per l’Artigianato Artistico de Florència, la Zimola Fonds, Fundació vinculada a la xarxa de museus nacionals d’art de Riga, i el Museu d’Història de Sant Feliu de Guíxols (amb la col.laboració d’Escola Massana de Barcelona).\nUn dels objectius és repensar els productes artesanals que es distribueixen en espais culturals de manera que hi hagi un intercanvi d’experiències entre professionals de diferents territoris. Aquest intercanvi s’ha anat realitzant a través de propostes de productes i en l’organització de trobades-jornades-visites formatives a tallers i museus.\nA Catalunya s’han realitzat seminaris i tallers, com la Jornada sobre botigues de museus (20.01.2012) i el I Seminari de ceràmica negra (3,4,5.04.2013). La línia de treball amb altres centres europeus continua oberta, amb la participació de professors, estudiants i tècnics de centres culturals d’altres països en la III edició del Seminari la primavera de 2015.


Opinión / 03.10.2011\nRomanç de cec que tracta de la vida de Francesc de Borja, en versió lliure de l’autor, en homenatge als agermanats de tots els temps.\nFrancesc de Borja, el Sant Duc,\nFill de Joan de Borja, naixia\nUn vint-i-vuit d’octubre\nA la ciutat de Gandia.\nSa mare, Joana d’Aragó,\nSet fills més després tindria.\nEra l’any mil cinc-cents deu,\nL’univers mostrà l’alegria\nDel naixement de Francesc\nI un cometa lluiria\nEl seu esplendor en el cel\nPer a celebrar el bon dia.\nDel seus anys de ser xiquet\nNo tenim molta noticia,\nPerò l’imaginem pel riu,\nOn sens dubte jugaria\nEntre canyes i samarucs.\nAlgun cabut pescaria!\nJuliol del cinc-cents vint-i-u,\nAl poc que sa mare moria,\nTingué lloc una batalla,\nA prop dels murs de Gandia\nQue la perderen els nobles\nA mans de la Germania.\nEstaven ja ben cansats,\nCamperols i burgesia,\nDe pagar tots els impostos,\nTreballar de nit i dia,\nPer a mantenir als nobles,\nI a tota la clerecia.\nAvalotats a Oriola,\nPeníscola i Alzira,\na Castelló i Xàtiva,\nS’enfrontaren al propi rei,\nJugant-se la pròpia vida.\nVicent Peris, el general\nQue de Xàtiva vindria,\nDavant de Comtes i Ducs,\nEls guanyava la partida,\nPegant a fugir del Palau,\nEl xiquet i la família.\nEixiren pel port de Dénia,\nCapital de la Marina,\nPer mar fins a Peníscola,\nAmb el virrei de València,\nDit Hurtado de Mendoza,\nQue de por també fugia.\nArribant a Saragossa,\nEl bisbe els acolliria,\nOncle era del petit Borja.\nEl xiquet allà estaria\nfins que es feu adolescent\nque se’n va anar amb sa tia.\nL’àvia Maria Enríquez,\nEstava en Andalusia,\nAmb la seva filla Isabel,\nQue també era clarissa,\nRefugiades a la casa,\nDe la besàvia Maria.\nJoan de Borja , el seu pare,\nVençuda la Germania,\nPer les tropes del primer\nCarles, el sobirà de Castilla,\nI d’Àustria i d’Aragó,\nTornà al palau de Gandia.\nDerrotats els agermanats,\nDura fou amb ells la justícia\nDe la Germana de Foix,\nQue amb el càrrec de virreina,\nDirigeix la repressió.\nMolta gent condemnaria!\nMorí, Caro, Ros, Sorolla,\nTambé Peris moriria,\nPer ser caps de la revolta\nD’una incipient burgesia\nContra una classe de nobles\nQue de l’epidèmia fugia.\nPerò sols infanteria\nDe camperols i artesans\nDavant la cavalleria,\nFou fàcilment derrotada\nI molts perderen la vida.\nFins a quatre Encoberts,\nEn contra la monarquia,\nEs proclamaren ser reis.\nValència, Terol i Xàtiva\nFruïren del seu bon govern,\nQue fou sols la flor d’un dia.\nPogué molt més la noblesa,\nQue imposa la senyoria,\nMantenint els privilegis,\nQue per nàixer es tenia,\nA viure sense fer feina…\nel camperol ja la faria.\nLes comarques valencianes,\nDesprés d’aquesta fallida\nDe la revolta del poble,\nVeieren com tornaria\nEl feudalisme a les terres\nI a manar, la jerarquia.\nLa vida del noble Francesc\nPrompte a la cort passaria,\nAl servei de l’emperador,\nben jove, patge seria,\nsolament amb divuit anys fets,\nde la infanta Caterina.\nFutura reina de Portugal,\nPer veure la seva mare,\nJoana de Castilla, reina,\nAllà tancada per boja,\nMai sabrem perquè seria.\nEl Borja farà carrera,\nL’emperador molt l’estima,\nAixí com l’emperadriu,\nUna senyora molt fina,\nQue el casarà amb Elionor,\nEs d’ella la iniciativa.\nLes dues són portugueses,\nI la de Castro, fadrina.\nSempre un besnét de Papa\nVe d’una bona família,\nPer molt que diguen a Roma,\nEscrivint amb ignomínia.\nAixí el senyor de Llombai,\nAbans que Duc de Gandia,\nCasat als dinou anys només,\nAl primer fill que tindria,\nEn agraïment al d’Àustria,\nCarles el nomenaria.\nEncara que podríem dir,\nQue molta sort ell tenia,\nDoncs el primer eixí mascle,\nPerquè si hagués estat xica,\nDe nom seria Isabel,\nCom és la segona filla.\nPerò tot no eres glòries,\nNi versets de joglaria,\nTambé era feina de noble,\nAlguna volta en la vida,\nParticipar en la guerra,\nBen entès, en cavalleria.\nEn les guerres contra França,\nCom cavaller participa,\nFrancesc primer i Carles quint\nLluiten per l’hegemonia\ndel poder central d’Europa,\nQue tot no es guanyà en Pavia.\nEstà en joc el Milanessat,\nI l’herència de Maria\nDe Borgonya, els dos reis\nEs tenen molta mania,\nA Madrid, el rei francés\nPrometé que es retiraria.\nPerò estava empresonat,\nEixir es el que ell volia,\nI ja en territori francés,\nLa promesa oblidaria.\nEnfadat Carles cinqué\nA la guerra tornaria.\nI així veurem per la França,\nCom el de Borja corria\nAl costat de Garcilaso,\nMestre de la poesia,\nQue entre combat i batalla,\nUna elegia escrivia.\nEl pare de Garcilaso,\nFou ambaixador a Roma.\nDels Reis Catòlics tenia\nEls poders de representar\nLa hispànica monarquia.\nEs quant Roderic de Borja\nComprà el ducat de Gandia,\nPer al seu fill Pere Lluís\nQue molt prompte moriria,\nAl Rei Ferran el Catòlic\nQue era qui el posseïa.\nEl Papa Alexandre Sisé,\nEl cap d’aquesta família\nBorja i gran estratega\nMoltes bules ell faria\nA favor dels Reis Catòlics\nCom la feta a Tordesillas.\nAquest Papa valencià,\nSegon de la dinastia,\nRepartí oceans i mars,\nEntre Portugal i Castilla,\nSi hauria estat castellà,\nDe la TVE no eixiria.\nTornem a terres de França,\nAmb el que escriu poesia,\nDe la Vega, Garcilaso,\nQui massa sort no tindria.\nAl assaltar una torre\nUna gran pedra el feria.\nEntre altres, el de Borja,\nEl transportaren a Niça,\nAllà morí el poeta,\nI es llig a la biografia,\nQue als braços de Francesc\nEl pobret expiraria.\nDe segur que el nostre Patró,\nAusiàs Marc molt bé llegia,\nTambé Joanot Martorell,\nDel Tirant i Carmesina,\nveient morir Garcilaso\nmolta pena ell tindria.\nAcabada la campanya,\nA la Cort ell tornaria,\nI només tres anys després,\nL’emperadriu es moria.\nSembla que és aleshores\nQuan perdé tota alegria.\nEll li portava els cavalls,\nL’emperadriu ben servia,\nEren temps quan Portugal,\nJunt a nosaltres sentia,\nEssent molts els lusitans\nQue ens tenien per família.\nFrancesc i Elionor portaren\nEl cadàver de la reina,\nAmb tot un seguici de nobles\nI gent de categoria,\nFins la ciutat de Granada.\nPel camí es podriria!\nEra un encàrrec de Carles,\nL’emperador no podia,\nMolts assumptes l’esperaven,\nEren tants els que tenia,\nQue ni acompanyar la dona…\nNo dubteu, ell ho sentia.\nPerò allà estava Francesc,\nAmb tota la seva estima,\nJunt a Isabel de Castilla,\nTota ella plena de cucs,\nPerquè el taüt obriria?\nCoses del protocol real,\nPerò és molta gosadia,\nDesprés de viatge tan llarg,\nSense cap tecnologia\nde màquines de congelar…\nel fèretre obrir a la mira.\nFrancesc, Marqués de Llombai,\nPotser que decidiria,\nAl veure dona tan bella\nMorta en que es convertia,\nEscriuen molts estudiosos,\nNo servir a qui es moria.\nTristament i ben impactat,\nAl seu deure tornaria,\nHavia estat nomenat\nPer a un càrrec imperial,\nLloctinent de Catalunya,\nOn quatre anys estaria.\nNo eren molt ben rebudes,\nMillor dit, ningú els volia!,\nNoblesa i menestralia\nVolien governar-se sols,\nAra es diu autonomia.\nFrancesc , Lloctinent General\nMolt de treball ell tenia,\nAls catalans no agradava,\nTenien alguna ferida,\nPer representar al centre,\nUn poder que no els convenia.\nNo hauríem d’oblidar-nos,\nQue per engrandir Castilla,\nEs va establir a Sevilla\nAmb el que Indies creien,\nEren rucs en Geografia!\nReis Catòlics i els Àustries,\nEns farien molt la guitza,\nI als ports mediterranis,\nNi la seda, ni una figa,\nEns deixaren comerciar,\nDirectament amb la “Índia”.\nA la Corona d’Aragó,\nExcepte alguna família\nDe grans nobles com els Borja,\nNo massa l’imperi es volia,\n“nosaltres morirem de gana”,\nAlgun valencià escrivia.\nJoan de Borja, Gran d’Espanya,\nQuant d’honor a la família,\nQue els atorgà l’emperador,\nAls senyors Ducs de Gandia.\nFrancesc, Lloctinent General,\nAls bandolers perseguia.\nPerò fou la mort de son pare\nLa que tot ho canviaria,\nFrancesc era ara quart Duc,\nMolta família tenia,\nEll, vuit fills, divuit germans,\nA Gandia tornaria.\nPassava a ser el patró,\nEra el nou Duc de Gandia,\nUn dels senyorius més amplis\nDe tota la geografia\nDe les terres valencianes,\nI a posar ordre venia.\nEs deixava Catalunya,\nJa a la Cort no tornaria,\nQuan Carles cinqué abdicà\nI Felip el succeïa,\nPels conflictes lusitans\nEl favor reial perdria.\nCartes el Duc envià\nPensant marxar de Gandia,\nEll era un Gran d’Espanya\nI cortesà, es sentia\ncom si estigués desterrat,\nquedar-se ací no volia.\nPerò es morí Elionor,\nAltre cop, altra ferida,\nI ell, sens dubte, molt religiós,\nDe carrera canviaria\nI pensa fer-se rector\nEntrant a la Companyia.\nDe la mà del de Loyola,\nMolt a sovint l’escrivia,\nMentre ampliava muralles,\napanyava la família\ni governava la Marjal,\nEll feu les noves muralles\nNomés arribà a Gandia,\nAbraçant la Vila-Nova,\nFent treballar nit i dia,\nDiumenges i festius també,\nA tot veí de la vil·la.\nSembla que se’n recordava\nDe la por que passaria\nQuan hagué de fugir correns,\nJunt a la seva família\nEssent encara un infant,\nDavant de la Germania.\nFeu un convent a Llombai,\n“Santa Creu” es nomenaria,\nTambé el Saló de Corones\nDel Palau construiria,\ni la nova Universitat\nque ara és l’Escola Pia.\nTotes aquestes grans obres,\nI la nova artilleria\nPer defensar les muralles,\nEstà escrit que es pagaria\nD’impostos feudals i rendes\nQue com Duc ell posseïa.\nCristians i moros pagaven\nA la seva senyoria\nBona part del seu treball,\nEn espècie o plata fina.\nTots eren els seus vasalls,\nDefugir ningú podia.\nAixí ell s’aprofitava\nDel preu que el sucre tenia,\nControlant la producció\nDe canyamel de Gandia\nI altres productes de l’horta\nTreballats per gent morisca.\nPer això Francesc de Borja\nJa fou patró de Gandia\nMolt abans de fer-lo sant.\nHo era mentre ací vivia,\nGovernava el senyoriu,\nEra l’amo, ell decidia.\nCom era molt religiós,\nLes carnestoltes prohibia,\nUna vegada cada mes\nTot cristià combregaria\nI, abans de Setmana Santa,\nLes putes amagaria.\nLa mort de l’emperadriu,\nSembla, li canvià la vida.\nDe gros passa a ser flac\nDel poquet que consumia,\nFeia molta penitència\nI algunes torbes patia.\nAconsellat per Tejeda,\nFrare que amb ell vivia,\nEn casar el seu fill Carles,\nAmb la comtessa d’Oliva,\nVa prendre la seva opció\nI es feu rector jesuïta.\nDeixà el negoci del sucre\nDe la marjal de Gandia,\nun quadre de Goya conta\nCom del palau se’n eixia\nNomés amb quaranta anys\nI ja mai més tornaria.\nFarà el viatge a Itàlia,\nPer València passaria,\nCatalunya, la Provença…\nSempre amb bona companyia,\nEl seu fill, nou rectors\nI gent de cavalleria.\nUn Borja tornava a Roma,\nAra que era tridentina,\nbesnét d’Alexandre Sisè\nser Papa ell no volia,\nl’esperava Sant Ignasi,\nper a fer-lo jesuïta.\nAixí el patró de la marjal,\nDe Llombai i de Gandia,\nDe tants pobles i alqueries\nQue contar-les no podria,\nDeixà els negocis d’Espanya\nI als de Roma serviria.\nEren els temps del Concili,\nEn Trento es debatia\nDe dogma i de Lutero,\nAmb alta teologia\nOn eren de les millors\nLes veus de la Companyia.\nRebutjà ser Cardenal,\nTres vegades en sa vida,\nPreferí fer-se un soldat\nQue sol al Papa obeïa,\nPer defensar els nous dogmes\nDe la fe fins a la Índia.\nJa vestit de la sotana\nA Bascònia arribaria,\nA les terres de Loyola\nCantà la primera missa,\nEls primers temps de rector\nEs recollí a una ermita.\nPerò el seu nom era important\nPer fer gran la Companyia\nI prompte li encomanaren\nAl Borja, ara jesuïta,\nQue començaria a predicar\nPer Portugal i Castilla.\nFundà col·legis i cases,\nAnà a la Cort, Tordesillas…\nAl mateix emperador,\nEn Yuste visitaria,\nEren molt boncs amics,\nL’oració final li faria.\nMolt bona feina va fer\nA nom de la Companyia,\nTanta que el Papa pensà,\nQuan Laínez es moria,\nQue per a tercer General\nBon paper ell li faria.\nAixí Francesc de Borja,\nAl final de la seva vida,\nEn nom del Papa de Roma\nTornà a la gran política,\nvisitant monarques i corts\nel Vaticà ell defenia.\nFeu gran la seva orde,\nTambé l’art renovaria,\nSón els temps del Barroc,\n“Il Gesú” ell construïa,\nNou estil arquitectònic\nD’una església jesuïta.\nEl darrer encàrrec va ser\nOrganitzar una Lliga,\nRoma, Venècia i Espanya,\nLliga Santa es cridaria,\nPer fer-li la guerra al turc,\nA les Corts ell tornaria.\nPortugal, Felip segon,\nFins a França ell aniria,\nAcompanyant un Cardenal,\nDient que el Papa volia\nDestrossar la flota turca,\nQue el comerç els impedia.\nMolt malaltet el de Borja,\nA Lepanto es produïa\nLa gran victòria naval.\nAllà Cervantes perdria\nUn braç. Tinguérem sort\nQue amb l’altra mà escrivia.\nTornà morint-se a Itàlia,\nPer Ferrara passaria,\nTerra de Lucrècia de Borja,\nSenyoriu de la família,\nArribà per fi a Roma\nI a Roma es moriria.\nAcí acaba el romanç\nDel IV Duc de Gandia,\nI senyor feudal en vida,\nAra que fa cinc-cents anys\nDel dia que ell naixia.\nAquest romanç no hauria estat possible sense els estudis publicats per Martí Domínguez, Joan Francesc Mira, Tuñón de Lara i Santiago La Parra i altres historiadors que han escrit de la vida de Francesc de Borja, les Germanies i el segle XVI. A tots ells el meu agraïment i les meues excuses per les llicències “falleres” que m’he permès per al Llibret. Joan Francesc Peris (2010).


Bona actuació dels Marrecs a la festa del local\nDANI VILÀ . Salt\n+ A l'esquerra, moment en què l'enxaneta dels Xicots de Vilafranca corona el 5 de 7. Al mig, l'enxaneta dels Marrecs fa l'aleta de la torre de 6. A la dreta, les tres colles fan els pilars de sortida. Foto: D. VILÀ.\nLa colla castellera dels Marrecs de Salt van fer una bona actuació durant la festa del seu local, que es va celebrar ahir a la plaça Lluís Companys. Tot i comptar amb poca pinya, els Marrecs van descarregar amb total seguretat un 3 de 7, que va obrir la jornada castellera. L'únic castell que va fer llenya va ser un 4 de 7 amb agulla que els castellers de Salt van intentar en la segona ronda i que es va enfonsar quan sortien els segons. Al segon intent, els Marrecs van preferir tirar un 4 de 7, que van descarregar amb molta seguretat. L'actuació marreca va acabar amb una torre de 6, que la colla també va descarregar sense problemes. El cap de colla, Àlex Massaguer, estava satisfet de l'actuació i va assegurar que ja treballen per repetir castells de vuit, com el 4 de 8 que la colla ha aconseguit en sis ocasions. La jornada castellera d'ahir és la segona que els Marrecs fan a plaça pròpia, abans de l'actuació de la festa major a finals de mes. El castell més difícil va ser la torre de 7 amb figuereta -un dels quarts fa la vertical i baixa cap per avall- que van descarregar els Xicots de Vilafranca. La mateixa colla va descarregar un 4 de 7 i un 5 de 7. La tercera colla participant, els Castellers de Sant Feliu del Llobregat, van descarregar un castell poc habitual a plaça, un 3 de 6 amb agulla, i un 4 de 6 i un 3 de 6.


Els municipis de la Conca de Barberà que rebran aigua de l'Ebre aproven un conveni amb el Consell Comarcal La República\nEls municipis de la Conca de Barberà que rebran aigua de l’Ebre aproven un conveni amb el Consell Comarcal\nACN Montblanc.-Els nou municipis de la Conca de Barberà beneficiats pel projecte d’abastament amb aigua de l’Ebre han aprovat als seus plenaris el conveni de col·laboració amb el Consell Comarcal […]\nACN Montblanc.-Els nou municipis de la Conca de Barberà beneficiats pel projecte d’abastament amb aigua de l’Ebre han aprovat als seus plenaris el conveni de col·laboració amb el Consell Comarcal de la Conca de Barberà per regular la connexió amb el Consorci d’Aigües de Tarragona. D’aquesta manera, el consell actuarà com a entitat subministradora d’aigua als ajuntaments. El projecte s’executarà en tres fases i s’estima que tindrà un cost d’11,7 MEUR, finançats per l’Agència Catalana de l’Aigua, la Diputació de Tarragona i els municipis. Tot plegat permetrà que Conesa, Forès, Llorac, Passanant i Belltall, les Piles, Santa Coloma de Queralt, Sarral, Savallà del Comtat i Vallfogona de Riucorb acabin amb els problemes d’abastament d’aigua potable.\nLa primera fase del projecte preveu l’extensió de la xarxa d’abastament d’aigua del CAT fins a Forès i té un pressupost de 4,2 MEUR. La segona, preveu portar l’aigua des de Forès fins a Conesa i Santa Coloma de Queralt, amb una inversió de 2,8 MEUR. La darrera contempla portar l’aigua fins als altres municipis i té un pressupost de 2,7 MEUR. L’ACA ja ha publicat les bases per a la subvenció de la segona fase.Els ajuntaments implicats aportaran 785.000 euros, mentre que la resta la posaran la Diputació de Tarragona i l’ACA, que ja ha concedit un ajut inicial de 3,1 MEUR per a la primera fase. A banda, la Diputació prestarà assistència tècnica en el projecte i el Consell Comarcal en coordinarà l’execució. El president de l’ens comarcal, Magí Trullols, s’ha mostrat satisfet amb el procés del projecte, que permetrà millorar la qualitat i la quantitat d’aigua que arriba a aquests municipis, que fa anys que pateixen mancances d’abastament d’aigua potable per al consum dels seus habitants, ja sigui per la seva escassetat o per la baixa qualitat de la que tenen disponible.


Amb la Time Out Box podreu gaudir de 10 dels millors restaurants de Barcelona com no ho heu fet mai!\nDes de Time Out ens hem posat d'acord amb alguns dels restaurants que ens agraden més de la nostra ciutat i hem creat la Time Out Box: Taula x Dos. En aquesta capsa s'hi amaguen 10 experiències gastronòmiques per gaudir dels àpats preparats a 10 dels millors restaurants de Barcelona. Si encara no t'hem convençut, et donem 10 raons per les quals aquesta és una oportunitat que no pots deixar que se t'escapi.\nJa pots reservar-la a timeout.cat/box\n1. Descompte immediat\nRes de descomptes enrevessats que, al final et deixen preguntant-te si hi has acabat guanyant d'alguna manera. Les coses com més clares millor, per això al Time Out Box ho hem volgut fer ben fàcil. Només cal presentar una de les deu targetes que trobaràs a la capsa se't descomptarà la meitat del preu del teu àpat. Sense preguntes ni condicions.\n2. Amb la millor companyia\nQui té un amic té un tresor, diuen. O un pare, o una mare, o un germà o germana, o una parella, o un avi, o qui et vingui de gust, vaja. El descompte de Time Out Box és per a dues persones, perquè gaudeixis d'un àpat excel·lent amb els que més estimes. Bon menjar i bona companyia, què més es pot demanar?\n3. Estalvia't fins a 450 €\nUna oferta pels 10 millors restaurants de la ciutat pot semblar una idea molt atractiva, però només de pensar el preu que pot costar, ja fa por. Però no patiu, la capsa només val 49 €, una bírria per menjar als millors locals de la ciutat. De fet, el nostre equip de super matemàtics ha calculat que podeu arribar a estalviar fins a 450 €, una barbaritat, ho sabem. Amants de les gangues, és el vostre moment!\n4. Sense restriccions\nJa us hem dit que hem intentat fer-ho tot el més fàcil possible, i és que per no haver-hi condicions no hi ha ni restriccions horàries, ni necessitat d'avisar de la promoció amb antelació. Aneu-hi quan us vagi més de gust: al migdia, en cap de setmana, a la tarda, en dilluns, a la nit, un dimecres, tu tries. Ara bé, enrecordeu-vos de reservar, que en restaurants d'aquest nivell a vegades les taules volen.\n5. Selecció de luxe\nAquesta no és una selecció qualsevol, aquests són els millors dels millors. Els nostres crítics s'han posat mans a la feina i han escollit, d'entre tots els restaurants veterans, els deu millors restaurants veterans de la ciutat. Ja ho diuen, els clàssics mai fallen.\n6. Tasta la millor cuina d'autor de la ciutat\nSi encara no t'has atrevit amb la cuina d'autor, aquest és el teu moment per tastar una nova experiència gastronòmica, entre els restaurants seleccionats n'hi ha dos dels millors, el Sergi de Meià i l'Informal by Marc Gascons. I si ets un 'foodie' expert, no perdis l'oportunitat de veure per tu mateix i degustar la cuina d'aquests grans xefs.\n7. No tinguis més el dilema de no saber on anar\nA qui no li ha passat mai que té ganes d'anar a sopar o a menjar a fora i, al final, s'ha quedat a casa per indecís? Prou de llistes de pros i contres infinits, i de tenir por de no encertar-la, nosaltres fem la feina per tu. Amb aquesta llista de 10 restaurants i una garantia d'èxit segur, ja no podràs posar més excuses: avui es menja a fora.\n8. Un regal ideal pels més 'foodies'\nFer regals, tant és per qui sigui, és una feina difícil. Però amb Time Out Box compleixes molts dels requisits per fer un regal ideal: un pressupost raonable, adequat als gustos de tothom (a qui no li agrada un bon àpat?), i que, a més, acaben semblant 10 regals en 1, perquè podrà repetir l'experiència en 10 restaurants diferents. Un 'plus': com és per a dos, potser tens la sort de gaudir tu també del regal.\n9. Temps per tastar-ho tot\nRes de descomptes que quan tens temps o ganes d'utilitzar-los ja s'han caducat: teniu tot un any per anar tastant els millors restaurants de la ciutat! La validesa de les targetes de descompte dura fins al desembre del 2019, amb 365 dies trobareu temps de sobres per gaudir d'àpats de primera.\n10. Gastronomia per tots els gustos


27 | novembre | 2007 | El bloc musical de l’escola\nDaily Archives: 27 novembre 2007\nLa música “ragtime” i “El trencanous”, de Txaikovski, protagonitzen els dos relats animats d’aquest capítol de l’espai “Atrapatoons”.\nCom sempre, l’Atrapa-sons sorprèn amb les seves habilitats i, en aquesta ocasió, demostra que és capaç d’interpretar un “ragtime” tocant el piano al mateix temps que bufa una flauta. El “ragtime” es considera un dels pares del jazz, sobretot del jazz tocat amb piano. La primera animació porta, precisament, música de “ragtime”.\nLaia Magrí, estudiant de fagot, interpreta un fragment del ballet “El trencanous”, de Piotr Ílitx Txaikovski, la peça protagonista del segon conte animat.\nA començaments del segle XX, els pianistes dels bars i les tavernes es repetien més que un disc ratllat. Tocaven ragtime a totes hores.\nEl Ragtime és un estil de música de ball desenvolupada als Estats Units cap a finals del S. XIX. Es va convertir principalment en un gènere pianístic on destaca una melodia sincopada a la mà dreta sobre un compàs uniforme en estil de marxa (2/4 o 4/4) a la mà esquerra.\nAl principi, el ragtime l’interpretaven bandes de 10 o 12 músics, però aviat els pianistes van aprendre a muntar-s’ho tot sols. Amb la mà esquerra feien els baixos i els acords i amb la dreta tocaven una melodia sincopada que feia ballar fins i tot les mosquetes mortes.\nMovent els dits no tenien rival, però no utilitzaven les seves habilitats digitals només per tocar el piano: obriu les orelles i vigileu les carteres… i compte amb els pianistes cecs!\n[kml_rm movie="http://video.xtec.cat:8080/ramgen/edu3tv/video/tvc/atrapatoons/922880.rm" width="352" height="288"/]\nEl compositor més famós de rags per piano va ser Scott Joplin (1868-1917) i entre les composicions més destacades es troben: Maple Leaf Rag (1899), Elite Syncopations (1902) i The Entertainer (1902).\nMira’t aquest video que és un fragment de la pel.lícula Anne of Green Gables en cinema mut on de fons se sent The entertainer ja veuràs com t’agradarà:\n[kml_flashembed movie="http://www.youtube.com/v/lWscs9fgTlE" width="425" height="350" wmode="transparent" /]\nPàgines relacionades:Horace Silver, Improvisadors, Tete Montoliu, Jazz.\nAvui, el xef Atrapamosques també us recomana una de les seves receptes: Remenat de tango per a dues parelles de sabates.\nPrimer hi posem unes quantes gotes de passió. Hi afegim un polsim d’elegància i ho amanim amb moviments enèrgics de ball. Si hi ha gent que li canten els peus, a l’Atrapa-sons li ballen les sabates. He, he, he! Saltem a la pista …i a ballar!\nLes dues animacions que apareixen en aquest capítol del programa “Atrapatoons” són un tango i l’obra “L’aprenent de bruixot”, de Paul Dukas.\nL’Atrapa-sons toca l’acordió diatònic, un instrument que fa pensar en els tangos. Però en els tangos, l’instrument que toquen és una mica més gros i es diu bandoneó. Explica que el tango és una música que va néixer a Buenos Aires i que es va fer famosa a Europa.\nTot seguit, Dolça Albert, estudiant de saxo, toca “L’aprenent de bruixot”, del compositor francès Paul Dukas, i es representa la història mitjançant l’animació.\n[kml_rm movie="http://video.xtec.cat:8080/ramgen/edu3tv/video/tvc/atrapatoons/922883.rm" width="352" height="288"/]\nSi la música dóna energia, amb el calipso no us faltaran mai les forces. El calipso va començar animant les rues de carnaval de Trinitat i Tobago.\nAquestes illes han vist desfilar gent molt diferent pels seus carrers: anglesos, francesos, espanyols i fins i tot algun borinot despistat! I tots hi van deixar la seva música.\nEl calipso es toca amb l’Steel Drum, un timbal d’acer abonyegat per poder-hi fer totes les notes de l’escala. Això no vol dir que sigui una llauna!\nImagineu-vos una banda de percussió amb tapes de cubell d’escombraries, para-xocs de cotxe, olles i cassoles! Només hi falten les llenties: com que porten tant de ferro…! Que la festa us acompanyi!\nGravar un disc no és tan fàcil com sembla. Si els primers cantants de blues haguessin tingut un productor musical, els seus discos ara no cabrien al bassal de l’Atrapamosques.\nEl blues, al principi, el cantaven els esclaus negres mentre treballaven a les plantacions de cotó al delta del Mississippí. Per fer créixer el cotó abans cal plantar-ne les llavors, però els músics de blues també els deixaven plantats. Sobretot els que no passaven la prova del cotó!\nLes dues animacions d’aquest capítol del programa “Atrapatoons” porten música de blues i de l’obra d’Ígor Stravinski “L’ocell de foc”.\nL’Atrapa-sons recorda que el blues és fill dels cants dels esclaus negres, que els servien per fer la feina menys feixuga, i pare del rock i del jazz. L’instrument que millor acompanya el blues és la guitarra.\nTot seguit, Anna Serra, estudiant de piano, interpreta un tros de “L’ocell de foc”, un ballet d’Ígor Stravinski que dóna lloc al conte animat.\n[kml_rm movie="http://video.xtec.cat:8080/ramgen/edu3tv/video/tvc/atrapatoons/922884.rm" width="352" height="288"/]\nVols aprendre a tocar blues?\n[kml_flashembed movie="http://www.netrover.com/~kingskid/lesson/blues_lesson1.swf" width="100%" height="350"/]\n[kml_flashembed movie="http://www.netrover.com/~kingskid/lesson/blues_lesson2.swf" width="100%" height="350"/]\nFont: Room 108\nAntic egipte. Atrapasons.\nAtrapamosques: – He vist gats hidràulics amb més ritme que els miols de l’Atrapa-sons! Si continua miolant així, m’espantarà tots els borinots del bassal i els hauré d’empaitar fins a les piràmides d’Egipte. Tant se val! Ho aprofitaré per desxifrar antics jeroglífics i així descobriré els secrets musicals dels faraons, que veneraven els déus amb instruments tan sofisticats com el sistre, una mena de sonall amb picarols capaç de despertar una mòmia!\nVisiteu un museu d’art egipci i quedareu de pedra!\nL’espai “Atrapatoons” recrea, amb animacions, una història ambientada a l’antic Egipte i l’obra “Háry János”, del compositor hongarès Zoltán Kodály.\nL’Atrapa-sons comença el programa tocant un argul, un instrument que ja es tocava a l’antic Egipte. Se sap quins instruments es tocaven en aquella època gràcies als jeroglífics, les pintures i als mateixos instruments que s’han trobat a les tombes i a les piràmides, com ara arpes, llaüts, instruments de percussió, de vent… El primer relat animat d’aquest capítol està inspirat, precisament, en l’antic Egipte.\nXavier Piñol, estudiant d’oboè i corn anglès, interpreta un fragment de l’obra “Háry János”, del compositor hongarès Zoltán Kodály. Aquest és el segon relat animat del capítol.\n[kml_rm movie="http://video.xtec.cat:8080/ramgen/edu3tv/video/tvc/atrapatoons/922881.rm" width="352" height="288"/]\nWeb del programa: Atrapasons\nThis entry was posted in Agrupacions i estils musicals, Instruments on 27 novembre 2007 by ebayot.\nL’havanera és una cançó tradicional que ve navegant des de Cuba. Quan arriba a Catalunya, els pescadors catalans li tiren la canya! D’això, se’n diu atrapar el peix gros!\nL’havanera estén les seves xarxes musicals per la Costa Brava i des de finals dels anys seixanta, les Cantades d’havaneres a Calella de Palafrugell fan gronxar fins i tot els llobarros més ensopits. I després d’uns quants glops de rom cremat, els pescadors també es gronxen d’un costat a l’altre! He, he!\nUna de les havaneres més conegudes és “El meu avi”. I no parlo pas del pobre Atrapamosques tercer. “El meu avi” és l’havanera més cantada i més gronxada de tots els temps. Si bé a la plaça major ens uneix la sardana, arran de mar, l’havanera ens agermana!\nEl ritme d’una havanera i “Les quatre estacions”, de Vivaldi, inspiren els dos relats animats d’aquest capítol del programa “Atrapatoons”.\nL’Atrapa-sons comença el programa tocant una havanera amb l’acordió. Fa uns tres-cents anys, un ball popular anglès anomenat contradansa va passar a França i després a Espanya, des d’on va viatjar a Cuba. Allà es va barrejar amb les músiques caribenyes d’origen africà i va donar lloc a l’havanera, la música del primer conte animat del capítol.\nCassiel Antón, estudiant de trombó, interpetra el moviment de “L’hivern” de “Les quatre estacions”, una obra d’Antonio Vivaldi protagonista del segon relat animat.\n[kml_rm movie="http://video.xtec.cat:8080/ramgen/edu3tv/video/tvc/atrapatoons/922872.rm" width="352" height="288"/]\nÒpera xinesa. Atrapasons.\nA l’òpera xinesa, els homes fan tots els papers, fins i tot els de dona, i duen màscares que els tapen la cara. Així ningú no els reconeix si ho fan malament!\nEls vestits dels actors tenen un color diferent per a cada personatge, segons si és bo o dolent, jove o vell, babau o espavilat.\nAra veureu la història d’uns lladres babaus que roben el vano a una jove encisadora, d’un bufó espavilat que roba el vano als lladres babaus i d’una jove encisadora que roba el cor al bufó espavilat.\nPer a tots vosaltres, una història xinesa d’amor i d’acció que es titula “Tinc tanta sang que a les cinc tinc son”.\nL’espai “Atrapatoons” presenta una animació inspirada en l’òpera xinesa i una altra que té com a protagonista la música de Ravel i el personatge d’en Polzet.\nL’Atrapa-sons recorda que l’òpera xinesa barreja música, dansa, arts marcials, elements tràgics i còmics, narracions poètiques… Els actors fan servir ventalls i cintes i, sovint, porten màscares. Els colors defineixen el caràcter de cada personatge. En l’òpera xinesa, tots els papers masculins i femenins els fan homes. Aquesta música inspira el primer relat animat del programa.\nTot seguit, Martí Bertran, estudiant de guitarra, interpreta un fragment de “Ma mère l’oye”, de Maurice Ravel, que introdueix el conte animat protagonitzat per en Polzet.\n[kml_rm movie="http://video.xtec.cat:8080/ramgen/edu3tv/video/tvc/atrapatoons/922882.rm" width="352" height="288"/]\nMúsica àrab. Atrapasons.\nPrepareu la catifa voladora perquè al.lucinareu més que un beduí al mig del desert del Sàhara!\nSi l’Antàrtida és un congelador al mig del mar, el desert és una calefacció a l’aire lliure. Per refrescar els llargs viatges sota el sol, els beduïns es distreuen amb la “huda”, una cançó de caravana que marca el pas del camell. I quan es cansen, s’aturen als oasis, unes àrees de servei entre palmeres on els miratges es fan realitat.\nEls dos relats animats d’aquesta edició de l’espai “Atrapatoons” estan inspirats en els sons i els instruments àrabs.\nL’Atrapa-sons mostra com sonen un “mizmar”, un “rabab” i un “doholla”, tots tres instruments d’origen àrab, i recorda que els nòmades van escampar la seva música i els seus instruments per tot el desert del nord d’Àfrica i el Pròxim Orient. Tot seguit, dóna pas a la primera animació, ambientada al desert i acompanyada per música àrab.\nAndrea Cubero, estudiant de flauta, interpreta un fragment del ballet “Sherezade”, de Nikolai Rimski-Kórsakov, precisament la música que acompanya el segon relat animat, inspirat en “Les mil i una nits” i en la història d'”Aladí i la llàntia màgica”.\n[kml_rm movie="http://video.xtec.cat:8080/ramgen/edu3tv/video/tvc/atrapatoons/922878.rm" width="352" height="288"/]


Ajuntament d'Arenys de Mar - Octubre, mes de la Gent gran\nLes entitats coordinades a través del Consell de la Gent Gran programen durant aquest mes d'octubre un conjunt de propostes per fer-se visibles. En aquesta voluntat de fer-se visibles es preveu la col·locació d’un monòlit a la via pública que reconeixi la trajecvtòria i el paper de la gent gran.\nDurant aquestes setmanes hi ha tot un seguit de conferències -algunes previstes en el cicle de l'Aula d’Extensió Universitària- cinema, balls i concerts. Entre les xerrades previstes n'hi ha una dedicada a aprofundir en el projecte RADARS que s'està implementant els darrers mesos.\nCom en anteriors edicions una de les activitats més esperades és el berenar popular de la Gent gran que fa al Calisay, el dimecres 16, a les 5 de la tarda. Per accedir-hi s’han de comprar els tiquets (1 euro) demà entre de 9 i les 2 del migdia al Calisay.\nL'homenatge específic a la gent gran es concretarà, a finals de mes, amb l'inauguració d’un tótem en el seu honor. Aquesta peça que inclourà una llegensa estarà situat a la Riera, savant de l'Asil Toreent. El darrer actes programat, que també esdevé molt tradicional, serà la Castanyada que es farà la tarda del dia 31 d'octubre.


"Jurassic Park" Reeboks ve empaquetat a Cryo Barbasol Can - iHorror\nInici Coses divertides per comprar "Jurassic Park" Reeboks es presenta al paquet Cryo Barbasol\n"Jurassic Park" Reeboks es presenta al paquet Cryo Barbasol\nby Trey Hilburn III Juliol 19, 2021\nby Trey Hilburn III Juliol 19, 2021 2,775 vistes\nA ningú li importava que el doctor Lewis Dodgson es trobés amb Dennis Nedry, excepte el doctor Lewis Dodgson. Tanmateix, a tots ens preocupàvem per la super unitat d’emmagatzematge criogènica Barbasol de Dodgson, 007, amb l’ADN dino potencial. Per descomptat, com sabem, Nedry va fer malbé la feina de contraban de les xucladores fora de l’illa, però no canvia el fet que els fans estiguessin sempre copsats amb aquelles llaunes de Barbasol. I sembla que també es pugui fer malbé a Reebok.\nL'última Jurassic Park L’associació X Reebok és molt divertida. També és molt greu que, tot i que esperava que aquesta promoció fos només per al disseny de sabates, en realitat rebem bastants dissenys cadascun amb els seus propis colors i ajustos.\nEl més impressionant de tota l’associació serà definitivament l’embalatge per a mi. Les sabates Omni Zone II vénen empaquetades en aquesta llauna Barbasol súper rad, de mida enorme. El millor de tot és que sembla estar cobert de fang, cosa que significa que aquest embalatge suggeriria que Nedry va tenir èxit en la seva operació de contraban. Picar l'ullet.\nTota la col·lecció Reebok inclou moltes sabates, juntament amb algunes samarretes i una armilla d’aspecte molt divertit. Reebok llença totes aquestes coses el 30 de juliol, a les 9 del matí CDT. Podeu anar cap aquí per fer una ullada a tots els dissenys molt divertits ... i aquella armilla ... aquella armilla dolça i dolça.


Els de dalt: de setembre 2010\nde fitzgerald i gironins\n"Per l'amor de Déu, no doneu a ningú la portada que m'esteu guardant. L'he escrita dins el llibre." F. Scott Fitzgerald havia de publicar El gran Gatsby la tardor de 1924, però ell i Zelda eren a Europa i no hi havia manera d'acabar la novel·la ni de trobar un títol adequat. Tot i això, la portada ja estava feta, i Fitzgerald va aconseguir que li guardessin i es convertís en la portada més mítica de la història de les portades literàries nord-americanes. Tot un clàssic i tot un misteri.\nL'especulació que la frase "l'he escrita dins el lilbre" ha provocat entre estudiosos i personatges de diversa volada no pot passar-se per alt. On és, dins del llibre, la portada? A què es referia l'escriptor quan deia que l'havia escrit? Què sabia l'artista la novel·la quan va il·lustrar la portada i què sabia Fitzgerald de la portada quan va acabar la novel·la? El misteri mai deixarà de ser-ho, però els especuladors diversos s'han anat encarregant de dir la seva.\nComencem per la correspondència. L'1 d'abril de 1924 Perkins, el seu editor (i de Hemingway i de Thomas Wolfe, tot un prodigi) va preguntar-li a Fitzgerald si havia decidit el títol, més que res per començar a triar una portada i poder-la posar a la llista de publicacions de tardor de l'editorial Scribner. El cas és que El gran Gatsby té tots els números per ser un dels llibres amb més títols suplementaris de la història dels llibres. Fitzgerald primer volia titular-lo Entre piles de cendra i milionaris (Among the Ash Heaps and Millionaries), però a Perkins no li acabava de fer el pes (la idea del títol li agradava, el que no el convencia era això de les ash heaps). Hi va haver altres intents: Trimalchio in West Egg, Trimalchio, On the Road to West Egg, Gold-hatted Gatsby, The High-bouncing Lover,...\nEntre títols i parafernàlies diverses, el llibre no va poder ser publicat a la tardor. I, lògicament, Fitzgerald, que ja havia vist algun borrador de la futura portada del llibre, va intentar conservar-la com a seva. No se sap què és el que va "plagiar" Fitzgerald de la portada, però el que està clar és que Perkins tenia raó quan, després d'haver llegit el mecanoscrit sencer, va dir que la portada era "una obra mestra".\nHi ha dues especulacions pel que fa a la relació portada - llibre. La primera (i, segons el meu parer, la més versemblant) és que Fitzgerald, a partir de la portada, va idear els ulls de T. J. Eckleburg. La novel·la ho diu ben clar: "Els ulls del doctor T. J. Eckleburg són blaus i gegantins: les seves ninetes tenen un metre d'altura. No miren pas des d'un rostre, sinó des de darrere d'unes ulleres grogues enormes, que cavalquen damunt un nas invisible, inexistent." T. J. Eckleburg mai apareix en persona, el que veiem és el seu anunci publicitari: és oculista i ha deixat el seu anunci entre West Egg i Nova York, a una zona coneguda com la vall de les cendres (com us podeu imaginar, no precisament agradable). Simbòlicament, els ulls de T. J. Eckleburg són els ulls de la moral, de la consciència o, si voleu, de Déu. Cada cop que algú ha de sentir culpa, veu els ulls de T. J. Eckleburg. Cada cop que la immoralitat es cola en les vides dels personatges de Long Island, algú veu els ulls de T. J. Eckleburg penjant de la pancarta publicitària. I llavors algú diu que Déu ho veu tot.\nL'altra possibilitat contemplada és que la portada correspongui a una imatge que Nick té sobre Daisy quan la defineix com una "noia que amb rostre sense cos surés al llarg de les fosques cornises i entre els anuncis lluminosos". Tot i que (en la meva opinió) menys factible, aquesta opció també és defensable i es guanya el punt de la llàgrima verda de la portada, que resulta ser verda com la "llum verda" que Gatsby observa melangiosament cada nit i que correspon a la casa de Daisy i a l'esperança del Somni Americà.\nSigui com sigui que va ser, el més curiós és que en aquest cas, la llegenda urbana que els catalans som a tot arreu es compleix en tota regla. I és que l'artista, de nom Francis Cugat, era ni més ni menys que nascut a Girona el 1893. De biografia misteriosa i informació escassa, se sap que va créixer a Cuba, que va treballar a Hollywood i que era germà del director d'orquestra i artista polifacètic Xavier Cugat, de més fama i renom i de nom autèntic Francesc d'Assís Xavier Cugat Mingall de Bru i Deulofeu. Pura nissaga catalana. Fi.\nTota aquesta informació l'he tret d'aquí.\nMolt bona gent i saben moltes coses.\nA més, hi podreu veure tots els esbossos que va fer el senyor Cugat\nabans de tenir la portada definitiva. Bon profit.\nPublicat per Irene a dimarts, de setembre 21, 2010 Cap comentari:\naltures f. scott fitzgerald\nd'eliots i backgrounds\nA "Tradition and the Individual Talent" (dins The Sacred Wood, 1920), T. S. Eliot afirma que, en l'àmbit de les lletres angleses, hi ha una tendència errònia a alabar els poetes pels aspectes que els diferencien dels seus predecessors. Per la inclinació a buscar allò individual, l'essència pròpia de l'home. L'originalitat, vaja. No obstant, el premi Nobel anglès afirma que, si ens acostéssim a l'obra d'un poeta sense tants prejudicis, descobririem que gran part d'aquesta (fins i tot les parts més originals) és el resultat de la influència dels morts, dels antecedents. De la llosa o la sort de la tradició.\nCom a ferm defensor de la tradició, Eliot afirma que aquesta hauria d'encarnar un significat molt més ampli que el simple fet de "seguir les passes": la tradició no és heretable a mode pim pam; obtenir-la suposa anys d'estudi i esforç i implica una consciència de la presència del passat indispensable per a qualsevol poeta. La tradició, diu l'anglès, empeny l'home a escriure amb el sentiment que tota la literatura europea des d'Homer (només els occidentals, ÒBVIAMENT!) té una existència i ordre simultani.\nI aquí hi ha una de les idees claus de la crítica d'Eliot: totes les obres d'art existents conformen un ordre lineal entre si que es modifica amb la introducció de noves obres d'art. Segons aquesta concepció, l'obra d'art posterior (i d'alta volada, que càpiga en aquest anomenat "cànon occidental") modifica l'obra d'art anterior, cosa que implica un grau de responsabilitat per part del poeta nivell de dimensions colossals. Present i passat al mateix nivell. Vindria a ser el mateix que quan es diu que Rulfo va influenciar a García Márquez i tots els del realisme màgic o la idea de futur i somni i esperança que hi ha al Gatsby d'en Fitzgerald o al Willy Loman d'Arthur Miller. S'ha acabat escriure en va.\nAfirma Eliot que hi ha tres errors inadmissibles o no recomanables a llarg termini: el poeta no pot prendre's el passat com una llosa molesta, no pot formar-se totalment basant-se en dos únics referents (típic de joventut) i no pot basar-se en un període concret. Beure de tot i de tothom; la resta és pur entreteniment. És més, el poeta anglès afirma que el nostre coneixement és més gran que el dels escriptors morts perquè ells són el que coneixem.\nAixí doncs, que ningú esperi flors i violes de la vida d'un poeta. La seva existència implicarà una renúncia total a tot el que ell és en prop de quelcom més valuós. El seu progrés constituirà un ininterromput sacrifici personal, la consciència de ser aquí però també allà, una constant despersonalització en què l'art atenyerà la condició de ciència. Maduresa vol dir bakcground, vol dir cultura i tradició a l'esquena. I poesia vol dir la Totalitat Viva de Tota la Poesia que S'ha Escrit en la Història. Poca broma.\nQuan l'oxigen i el biòxid de sulfur es mesclen en presència d'un filament de platí, formen àcid sulfúric. Tot i que el platí és indispensable, es manté neutral i sense canvis, la transformació no l'afecta. Eliot afirma que la ment del poeta és aquest filament de platí: quan més perfecte és l'artista, més van separant-se dintre seu l'home que sofreix i la ment creadora. Només d'aquesta manera el poeta podrà digerir i abstraure i despersonalitzar les passions amb les que treballa.\nEl que compta, doncs, no és la grandesa i la intensitat de les emocions sinó la del procés artístic, la olla a pressió dins la qual es fusionen els diversos elements. La diferència entre l'art i el fet sempre és absoluta. És pura química, un no revelar-se total. El poeta no ha de ser interessant en virtut de la seva biografia o aventures personals. L'emoció, en la seva poesia, és complexa: però es tracta d'un altre tipus d'emoció i un altre tipus de complexitat. De fet, és un error d'egocentrisme i excentricitat buscar noves emocions humanes en la poesia; el que s'ha de fer, segons Eliot, és utilitzar la materia prima quotidiana i combinar-la per expressar sentiments que no es trobin en emocions reals. Estimar els tòpics, que per alguna cosa estan tan gastats.\nEl mal poeta, segons Eliot, és inconscient quan ha de ser conscient i conscient quan ha de perdre el cap; errors que tendeixen a convertir la seva obra en "personal": mala cosa. La poesia no és un alliberar l'emoció sinó una via d'escapament a l'emoció; no és l'expressió de la personalitat sinó un allunyament d'aquesta. I tot això és tan fàcil de dir i tan complicat de dur a terme.\nEliot acaba dient que hi ha poca gent (òbviament, ell era un dels afortunats) que entengui l'expressió d'una emoció significativa, que té vida pròpia en el poema i no en la vida del poeta. L'emoció de l'art és impersonal, i només l'assolirà el poeta que s'entregui per complet a la seva obra i visqui en el moment present del passat. El que sigui conscient no del que està mort, sinó del que encara continua viu. Així que, poetes, a treballar. Amén.\nPublicat per Irene a diumenge, de setembre 19, 2010 Cap comentari:\naltures t. s. eliot\nPublicat per marina a dimecres, de setembre 15, 2010 Cap comentari:\naltures miguel delibes\nConsiderada la millor obra d'aquest membre indiscutible de la lost generation i un dels hits literaris del segle XX, El gran Gatbsy és una crítica dels valors de la societat nord-americana i riquíssima dels anys vint i una confirmació indiscutible del declivi del Somni Americà.\nJay Gatsby, protagonista més que obvi del gran èxit de Francis Scott Fitzgerald, és el Somni Americà: la seva ascensió i caiguda és la mateixa que la patacada que va endur-se la societat nord-americana post-Primera Guerra Mundial. A través dels ulls de Nick Carraway, Fitzgerald retrata la buidor moral i la corrupció de la vida social que va observar en aquesta Amèrica del luxe, basada en la riquesa i la posició social i de la qual l'escriptor també va ser participant inqüestionable.\nEl 1922, Nick Carraway, narrador i suport moral d'una novel·la arrebossada d'immortalitats, es trasllada del Middle West a Long Island, nucli de l'Amèrica dels rics i el xampany-per-tothom, per viure "la vida de veritat". Instal·lat a West Egg, en Nick es retroba amb la seva cosina Daisy i el seu marit, en Tom Buchanan, i descobreix les festes estivals, luxoses i excessives del seu veí, en Jay Gatsby, personatge reservat, misteriosament cortès amb tothom, d'origen incert i envoltat de mites i llegendes urbanes.\nEn Nick, que s'autodefineix com una de les poques persones honrades que he conegut mai", acabarà convertint-se en el principal confident del ric més ric de tots els rics i descobrint la cara real d'aquesta societat xampany, basada en les festes, el luxe i l'alcoholisme i poblada per gent buida, superficial, materialista i entregada a totes les convencions possibles. Un món, en definitiva, on totes les normes poden ser trencades sense cap tipus de responsabilitat, on la riquesa i l'estatus són l'excusa per no haver de buscar excuses, on la vida es viu sense cap tipus de seny. Fitzgerald presenta el Somni Americà com "el darrer i el més gran de tots els somnis humans" però com un somni ja desacreditat, insalvable, que ha culminat en una vall de cendres i un non-sense general.\nJay Gatsby, com explica en Nick Carraway, és fruit "de la seva concepció platònica d'ell mateix": s'ha creat una vida feta a mida per assolir el seu objectiu vital, que és conquistar Daisy Buchanan, la dona de la veu "plena de diners". En aquest sentit, Gatsby és la personificació de la contradicció humana: es tracta d'un personatge immoral perquè és pura façana, però el seu amor per Daisy és tan pur i tan innocent i la seva ceguesa és tan colossal que Fitzgerald aconsegueix salvar-lo i convertir-lo en un ésser entranyable, pura tendresa.\nDe fet, l'escriptor també s'està justificant, ja que l'amor de Gatsby per Daisy és molt semblant al de Fitzgerald per Zelda Zayre: totes dues eren de família adinerada i tant l'escriptor com el seu protagonista van consagrar la seva vida a guanyar diners i ascendir socialment per poder estar amb elles. I és aquí on rau el mèrit de Fitzgerald: la societat corrompuda que descriu no només l'observava, sinó que la va viure. Tot i que va saber distingir la buidor moral dels protagonistes dels "feliços" anys vint, el fet de viure'ls va guiar-lo cap a la pròpia decadència, el declivi d'un home que va assolir la fama essent massa jove i va ser incapaç de gestionar el magnetisme del luxe.\nPublicat per Irene a dilluns, de setembre 13, 2010 1 comentari:


Converteix Nous shekels israelians (ILS) i Dòlars de Nova Zelanda (NZD) : Canvi de divises Calculadora de conversió\nNou xéquel israelià (ILS) i Dòlar de Nova Zelanda (NZD) Canvi de divises Calculadora de conversió\nAquest Nou xéquel israelià i Dòlar de Nova Zelanda convertidor està al dia amb tipus de canvi de 15 desembre 2018.\nIntrodueixi l'import que voleu convertir a la casella a l'esquerra de Nou xéquel israelià. Utilitzeu les monedes "swap" per fer Dòlar de Nova Zelanda la moneda per defecte. Fer clic a Dòlars de Nova Zelanda o Nous shekels israelians per convertir entre aquesta moneda i totes les altres monedes.\nEl Nou xéquel israelià és la moneda en la Israel (Illinois, ISR). El Dòlar neozelandès és la moneda en la Nova Zelanda (Nova Zelanda, NZL), Les Illes Cook (CK, COK), Niue (NU, NIU), Pitcairn (PN, PCN), i Tokelau (Els coneixements tradicionals, TKL). El Nou xéquel israelià també es coneix com Xéquel israelià de la. El símbol per ILS pot ser escrit NIS. El símbol per NZD pot ser escrit NZ$. El Nou xéquel israelià es divideix en 100 new agorot. El Dòlar neozelandès es divideix en 100 cents. La taxa de canvi de el Nou xéquel israelià es va actualitzar per última vegada el 14 desembre 2018 de El Fons Monetari Internacional. La taxa de canvi de el Dòlar neozelandès es va actualitzar per última vegada el 14 desembre 2018 de El Fons Monetari Internacional. La ILS factor de conversió té 6 dígits significatius. La NZD factor de conversió té 6 dígits significatius.


El RC Polo derrota el Júnior FC als shoot outs i suma el seu quinzè títol de Lliga - Canal Terrassa\nEl RC Polo derrota el Júnior FC als shoot outs i suma el seu quinzè títol de Lliga\nJoan Gutiérrez LópezData: 04/06/18\nEl RC Polo s’ha proclamat campió de Lliga, després de derrotar el Júnior FC als shoot outs en la final disputada aquest diumenge a l’Eduardo Dualde. El conjunt de Carlos García-Cuenca agafa el relleu de l’Atlètic.\nPrecisament els de la Diagonal han eliminat els de Can Salas en la semifinal de dissabte. Un solitari gol de Max Plennevaux de penal córner als cinc minuts ha acabat sent decisiu. Els de Dani Martín han disposat d’ocasions per empatar i forçar els shoot outs, però els ha faltat encert de cara a porteria.\nEl Polo s’ha trobat en la final un combatiu Júnior, que es classificava en eliminar el Club de Campo en semifinals. En el segon quart Borja Llorens de penal córner avançava els barcelonins, però en la següent jugada, i també de penal, Nil Marí equilibrava la final. Plennevaux, de penal, donava un mínim avantatge al Polo al descans.\nLa segona meitat ha estat intensa i quan semblava que el títol es quedava a Barcelona, de nou Marí empatava en el darrer minut. Els shoot outs han acabat sent decisius per a un Polo que suma el seu quinzè títol. L’egarenc del Polo David Alegre ha estat escollit millor jugador de la final. L’únic premi per als de Roger Pallarols, el bitllet per a l’Euro Hockey League la temporada vinent.\nLa Reial Societat, campiona\nMés cruel ha estat la final femenina. I és que un cop més el Júnior s’ha hagut de conformar amb el subcampionat davant d’una Reial Societat que no entrava en les travesses, després de salvar in extremis la categoria.\nDesprés d’acabar el temps reglamentari amb empat a 1, els shoot outs han acabat decidint el títol per al conjunt donostiarra, que el torna a aixecar quatre anys després de l’última Lliga.\nTags: atlètic terrassaCarlos García-CuencaDHMhockeyhoquei herbaJoan VidalJúnior FCRC PoloReial Societat\nEl guitarra clàssica Carlos Martín mostra el seu virtuosisme a Vilardell


ESCOLES BRESSOL DE TARADELL\nLACTANTS- INFANTS DE 4 MESOS- 1 ANY.\nACTIVITATS MES DE FEBRER\nANEGUETS I PEIXOS\nEntrem en un mes de gresca i disbauxa. La nostra roba molts dies es converteix en capes, vestits “estrafolaris”, barrets, perruques, cares pintades...Així doncs, el gran protagonista és el nostre cos.\nTot seguit us presentem les idees que tenim pensades i que són moltes, és un mes d’acció!.\nAMBIENTACIÓ DE L’AULA: imatges de Carnaval com carotes, fotos de cares pintades...\nMIREM CONTES I CANTEM CANÇONS: alguns contes i cançons estan relacionat amb el Dijous Llarder i el Carnaval .\nENS MIREM AL MIRALL: coneixem el nostre cos, el dels companys....Motivem als infants perquè es toquin entre ells diferents parts del cos com el nas, la boca, la panxa...\nEXPERIMENTEM AMB ROBES: oferim als infants diferents tipus de robes, perquè experimentin textures, puguin observar diversos colors, (rugós, fi, de tons brillants, colors cridaners...).\nLES DISFRESSES: introduïm complements com perruques, barrets, mocadors.... i ho deixem al seu abast perquè ho manipulin i desprès s’ ho puguin anar posant. Ho fem davant del mirall.\nUn dia a la setmana disposem del moble de les disfresses de l’escola on tenim accessoris, robes, complements com perruques, bijuteries, vestits divertits, etc...\nEXPERIMENTEM AMB SERPENTINES: és un material força lligat a les celebracions i a les festes i és per això que l’hem escollit per jugar, manipular, trencar, posar i treure...\nQuan hàgim experimentat amb aquest material, farem un “mural” entre tots per decorar l’escola.\nFEM UNA DISFRESSA: cada infant fa la seva pròpia disfressa; és una activitat plàstica on podem “pintar”, estampar, i fer servir les nostres capacitats artístiques; el dimecres, dia 15 sortirem tots els infants ben diferents de com hem entrat a l’escola. No podem explicar res més.....\nACTIVITAT D’EXPERIMENTACIÓ: la botifarra.\nel Dijous Llarder s’acosta i és tradició menjar botifarra, com que encara som petits i no en podem menjar, fem una activitat combinant diferents aliments que pretenem acabin tenint forma de “boti”, ja veurem que passa!.\nEL DIJOUS LLARDER, DIA 16 A LA TARDA: si fa bon temps sortim al pati amb la resta d’infants de l’escola, posem música, “cantem i ballem”; (nosaltres som petitons i tot i que berenem amb els altres nens i nenes el nostre menú és el que correspon a la nostra edat).\nSETMANA DEL CARNAVAL DEL 13 AL 17: aquesta setmana el Rei Carnestoltes és qui mana i tothom ha d’obeir, i és per això que cada dia al matí els infants han d’arribar com ell proposa.\nFLa meva educadora ja us donarà informació més detallada per escrit.\nFESTA DE CARNAVAL,DIVENDRES DIA 17 AL MATÍ: a l’escola és festa grossa! No tenim clar qui s’ho passa més bé, si les educadores o els infants...\nAquest dia és molt especial i tots els nens i nenes han d’arribar disfressats i pintats de casa (molt important). Fem la festa a fora el pati si fa bon temps, i com el dia del Dijous Llarder, posem música,”ballem i cantem”.\nPublicat per Ampa a 15:30\nACTIVITATS DEL MES DE FEBRER TORTUGUES, FORMIGUES ...\nACTIVITATS MES DE FEBRER POLLETS, MARIETES, PINGÜ...\nESCOLES BRESSOL DE TARADELL LACTANTS- INFANTS ...


El bloc de les piles: 2015-01-25\nELS ITINERARIS SALUDABLES AL MUNICIPI DE LES PILES\nITINERARI SALUDABLE I NATURALÍSTIC ULL DEL GAIÀ - FONT DE LLORAC\nPunt de partida: Ull del Gaià de les Piles.\nLongitud de l'itinerari: 0,55 km des de les Piles fins la Font de Llorac.\nItinerari: Petit trajecte al costat de la rasa de les Piles.\nValor addicional de l'itinerari: Espai singular paisatgísticament i ecològicament al qual el caminant es pot endinsar fàcilment _amb l'ajuda dels plafons informatius a l'inici i final del recorregut_ en la fauna i la flora pròpia d'aquesta zona.\nObservacions: La font de Llorac és una àrea de lleure que disposa de font, taules, barbacoes i gronxadors.\nCartellera general i de flora a l'Ull del Gaià de les Piles\nÀrea de lleure Font de Llorac\nCartellera fauna de la zona\nFont de Llorac\nPunt de partida: Església de Sant Josep o de la Mare de Déu de la llet de Sant Gallard.\nLongitud de l'itinerari: 3, 2 Km des de Figuerola fins el Molí del Sol, més 1,330 km anar i tornar dels dos molins des de Sant Gallard.\nCartellera gran a Sant Gallard\nSenyalització molins de Sant Gallard\nEtiquetes de comentaris: btt i senderisme, camins de les Piles, Figuerola, Itinerari saludable, Sant Gallard


Arias Advocats - Seqüeles i Lesions derivades dels accidents de trànsit (Part II)\nc)Sistema múscul esquelètic\nLes seqüeles estètiques es valoren segons la seva gravetat, havent-se de qualificar com a dany lleuger, moderat, mitjà, important, molt important o importantíssim.\nPer a realitzar la valoració d'aquestes seqüeles s'haurà de tenir en compte cada cas concret; és a dir, la situació personal del lesionat; ja que, el que per una persona, una seqüela de perjudici estètic es pot considerar com a important o importantíssima (per exemple, una persona que viu de la seva imatge), per a una altra pot ser un dany moderat o mitjà.\nÉs important destacar que les seqüeles estètiques temporals que poden millorar amb el temps, no seran avaluables com perjudici estètic, però sí com una lesió temporal.\nPer realitzar una valoració correcta de les lesions és essencial realitzar informes mèdics exhaustius i molt meticulosos, havent de realitzar-se una valoració real i que es pugui identificar a les taules valoratives; és per això, que és necessari comptar amb un equip mèdic especialitzat en l'avaluació del dany corporal, i amb ampli coneixement de les possibles seqüeles que es puguin derivar de l'accident.\nSeqüeles concurrents, interagravatòries i d'estat previ\nÉs molt habitual trobar-nos amb seqüeles concurrents; són aquelles que tenen el seu origen en lesions que s'han produït en l'accident.\nTambé ens podem trobar seqüeles interagravatòries, que tot i ser concurrents, produeixen per la seva influència una accentuació de les mateixes, i les seqüeles agreujades en relació al seu estat previ a l'accident.\nQuan hi ha una sola seqüela, s'aplicaran els punts que corresponguin segons el barem, però si hi ha diverses s'ha de fer la suma de les mateixes utilitzant una fórmula matemàtica, que farà minvar el resultat de punts que si d'una suma normal es tractés.\nLucre cessant per seqüeles\nAquesta part de la indemnització es calcula tenint en compte els ingressos del lesionat, per la qual cosa caldrà estar al cas concret i als apartats especificats en la llei; posar de manifest que també és aplicable als qui realitzen els treballs domèstics al seu domicili, establint-se com a base de càlcul per als ingressos, el salari mínim interprofessional.


Blog del Vic Vòlei AEE Jaume Callís : Bona jornada per les alevines del Callís a l'estrena de la Copa Catalana\nBona jornada per les alevines del Callís a l'estrena de la Copa Catalana\nL'aleví Vermell va tenir un bon debut a la Copa Catalana amb una doble victòria en els partits jugats a casa\nBona estrena dels dos equips alevins del Vic Vòlei AEE Jaume Callís a la primera jornada de la Copa Catalana. Al grup 1, doble victòria del Vermell en els partits jugats a la pista poliesportiva de l'INS Jaume Callís. En el primer encontre es va desfer del CE Escola St. Gervasi Blau (4-0) amb uns parcials de 15-12, 15-6, 15-11 i 15-12. Llevat del segon set on les vigatanes es van imposar amb total claredat, la resta del matx va ser força anivellat amb diferències mínimes. En el segon enfrontament, el Callís va repetir resultat (4-0) enfront del CV Martorell amb uns parcials molt més favorables 15-9, 15-7, 15-5 i 15-9.\nPer la seva banda, l'equip Blanc va disputar aquesta primera jornada a la pista de l'Escola Paidos de Sant Fruitós del Bages amb un bagatge d'una victòria i una derrota. En el matx inicial, el Callís va superar el CV Sant Quirze Blanc per 3-1 (15-12, 15-8, 15-6 i 20-22). En el segon partit, les vigatanes van sucumbir davant l'equip rival tot i que no li ho van posar fàcil. El primer set va caure a favor del Callís (11-15) però les locals van reaccionar per capgirar el resultat i sumar els tres punts.\nPublicat per Vic Vòlei Callís a 19:13


La cap d’estudis adjunta, Sílvia Flores, seguint el compàs de la música de clarinets, llegí el poema “Dones d’heura” de Marta Pérez Sierra, en què es diu: “Tu i jo som dones d’heura. / Embellim murs i tanques / en establir diàleg.” La Laia Pujol, la Maria Novelles i la Paula Santaeulària interpretaren “Vois sur ton chemin” de la pel·lícula Les choristes.\nL’exalumna Joana Fraxanet i, en el transcurs de l’acte, altres exalumnes com la Núria Closa, l’Iria Pujol, la Nàdia Urrich, el Pol Riu i la Laia Borràs, expressaren en vídeo unes paraules d’agraïment a l’Institut Francesc Ribalta i a les professores que havien tingut a l’institut.\nAbans que l’exalumne Ricard Llutart fes somriure els assistents amb el seu monòleg, hi hagué la lectura del poema gallec Negra Sombra, de Rosalía de Castro, per la professora Arantxa Gómez, acompanyada a la guitarra per l’Arnau Compte. El Marcel Comellas, al fiscorn, i la Clàudia Cabanas, al violí, feren costat a la lectura del poema francès L’ardeur, d’Anna de Noailles, recitat per les professores Julia Fernández i Lídia Freixes.\nEl Joan Miquel Villaró, a la guitarra, i la Clàudia Cabanas, al violí, acompanyaren el poema musicat de Maria-Mercè Marçal Cançó de fer camí, cantat pel duet Alba Suau i Laia Vilarrasa. “Anirem lluny sense recança / -i serem dues, serem tres. / Veniu, veniu, a la nostra barca, / les veles altes, el cel obert.”\nLa Mati Morales i la Núria Florensa llegiren el poema de M. Antònia Salvà La casa pagesa, amb la música de fons de la guitarra del Joan Miquel. “Com l’herba de foravila, / ets l’amor del solellet. / Tens una jove pubilla / i una padrina que fila / i aigua que apaga la set.”\nNo hi podia faltar l’actuació del conjunt πtels. El Joan Miquel, la Clàudia, la Laia, el Marcel i el Ramon Cases interpretaren la cançó de Miki Núñez Escriurem. “Escriurem que tot no va ser fàcil. / Cantarem la nostra vida en un paper. / Marxarem caminant per les estrelles / i amb el somriure dels que ja no hi puguin ser.”\nDesprés que la Nàdia Urrich adrecés en vídeo unes paraules, la Clàudia i el Marcel acompanyaren musicalment el professor Jordi Requena, el qual llegí la prosa poètica No te voy a pedir de l’artista mexicana Frida Kahlo. “No te voy a pedir que me des un beso. [...] Tampoco te voy a pedir que me escuches cuando tengo mil historias que contarte. No te voy a pedir que hagas nada, ni siquiera que te quedes a mi lado para siempre. Porque si tengo que pedírtelo, ya no lo quiero.”\n“Love set you going like a fat gold watch” és el primer vers que recità l’exprofessora targarina Núria González, del poema Morning song de l’escriptora estatunidenca Sylvia Plath; la música sorgí de la guitarra de l’Arnau Compte.\nL’aire generat en la tradició popular catalana l’aportà el grup musical The Velcros. El Pol Solé, el Jaume Sánchez, el Moisès Riba i el Kiku Solé delectaren els assistents amb l’havanera El meu avi i amb La cançó del lladre –“Adeu, clavell morenet / adeu, estrella del dia”-. Enmig d’una i altra, la guitarra del Ramon Cases, amb la melodia de l’himne Els segadors, precedí la lectura de la Marta Franch del poema Divisa de Maria-Mercè Marçal.''A l'atzar agraeixo tres dons: haver nascut dona, de classe baixa i nació oprimida. I el tèrbol atzur de ser tres voltes rebel.''\nEl director de l’Institut, Pep Porredon, començà el seu discurs agraint la tasca de tots els qui van organitzar aquest acte d’homenatge i, a continuació, s’adreçà extensament a les tres exprofessores que havien dedicat la seva vida professional a l’educació i havien deixat empremta al nostre centre. Feu una glossa, farcida d’anècdotes, del recorregut que tant la Mercè com la Montse i la Teresa visqueren en la docència abans d’arribar a l’Institut i lloà la seva tasca al Francesc Ribalta. A la Mercè li donà les gràcies per la feina feta aquests anys amb els alumnes, per les rialles encomanadisses, per ser tan responsable. A la Montse, per haver fet que la feina més bonica de l’Institut, la tutoria, fos divertida i plena d’aventures. A la Teresa, per haver impulsat l’Institut amb tanta força i per haver-nos ajudat a continuar el camí.\nPer acabar, cada una de les homenatjades s’adreçà als assistents recordant la seva activitat a l’Institut. La Montse Colilles explicà que l’havia estrenat el 1979 com a estudiant; “des de llavors tot ha canviat molt, menys el gimnàs; dels 35 anys treballats, 23 van ser a l’insti i vaig evolucionar en la forma d’ensenyar; tenia satisfacció quan veia que un alumne estava content perquè li havia sortit bé un exercici.” La Teresa Pijuan, que “havia allargat la seva jubilació per poder tenir un final de curs normal, per culpa de la pandèmia va haver d’acabar la vida professional de manera sobtada amb una classe de 3r d’ESO, sense poder-se acomiadar com calia”; això sí, se sent afortunada per la feina feta; sempre ha mirat de fer el millor per a l’alumnat. La Mercè Santasusagna, que vingué al nostre centre l’estiu del 2000, després d’haver treballat a l’institut de Cardona, agraí a la seva família perquè, durant 41 anys, s’ha pogut dedicar a la seva vocació de sempre, a l’ensenyament. “Cal saber aprofitar totes les oportunitats per gaudir de les persones que tenim al costat.”\nPer acabar, totes tres, concordadament, ens aconsellaren: “Respira, somriu i viu la vida”.


noticies – LliureX\nLliurex ha rebut el premi Open Awards 2019 a la innovació tecnològica oberta en el camp de l’educació.\n27 setembre, 2019 2 juny, 2019 per balaguer_ser\nEl projecte LliureX de la Generalitat ha rebut el premi Open Awards 2019 per la seua contribució a la innovació tecnològica oberta en el camp de l’Educació.\nEls Open Awards són els premis que entrega cada any l’organització d’OpenExpo Europe, la fira internacional de ‘open source’ (codi obert) i programari lliure, que se celebra estos dies a Madrid. La cita és el major esdeveniment empresarial d’Europa dedicat a ‘Open World Economy’ o economia mundial oberta, la qual cosa engloba tant innovació tecnològica oberta com a dades oberts aplicats a tots els sectors de l’economia.\nL’organització ha fet entrega de la Menció d’Honor en la categoria de ‘Open Source in Education / Social Services’ al responsable del projecte LliureX, David Montalvá, de la Direcció General de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions (DGTIC) , per la seua aportació en el camp de l’Educació.\nEls Open Awards 2019 reconeixen i recompensen les iniciatives de l’últim any en innovació tecnològica oberta i a les persones que han exercit un paper important en el sector, per la seua participació i compromís.\nLliureX, referent mundial en programari lliure per a Educació\nLliureX és una distribució GNU / Linux de descàrrega gratuïta (lliurex.net) , disponible en valencià i castellà. En 2005 la Generalitat va començar a implantar la primera versió de LliureX en els centres escolars, la qual cosa implicava no sols canviar el sistema operatiu en els centres sinó també la incorporació de noves ferramentes TIC en el procés d’aprenentatge.\nLliureX oferix un sistema operatiu i les últimes versions de més de 450 aplicacions i recursos, com la suite ofimàtica LibreOffice i altres aplicacions d’ús en les aules i en l’entorn privat, ja siguen de programació, edició audiovisual i pàgines web, ensenyança d’idiomes, etc.\nActualment, la distribució lliure de la Generalitat està instal·lada en més de 120.000 ordinadors del sistema educatiu, en tots els centres educatius públics valencians, i s’ha convertit en referent mundial de les distribucions educatives basades en ‘software’ lliure.\nEl responsable del projecte a la DGTIC ha destacat que “Tot i que l’arrancada va ser dura i no exempta de problemes, amb els anys s’ha demostrat que és una aposta vàlida i completament fiable, que permet portar les bondats del programari lliure, és a dir compartir, col·laborar i millorar, a les aules valencianas”\nMontalvá ha explicat que “LliureX és un referent mundial tant pels recursos dedicats com per les funcionalitats i servicis que oferix als docents, la qual cosa s’ha reafirmat amb la versió de 2017, que ens va permetre avançar un pas més amb la implantació del model de centre”.\nEl model de centre “ens ha permés traure LliureX del seu únic entorn d’ús, que era l’aula d’informàtica, i estendre-ho a tots els espais dels col·legis i instituts, la qual cosa motiva el seu ús més generalitzat i facilita als professors accedir als treballs dels seus alumnes des del seu departament, sala de professors o biblioteca, per a avançar correccions i preparar materials, independentment d’on s’encuentren”, ha afegit Montalvá.\nLliureX centralitza, amb este model, tota la informàtica del centre en els servidors LliureX i facilita la gestió remota de les incidències, la qual cosa millora enormement el manteniment dels equips informàtics, ja que reduïx els desplaçaments i el temps de resposta en l’assistència tècnica als centres. Esta versió compta ja amb més de 28.000 descàrregues, especialment des d’Espanya, Estats Units i altres països del centre i sud d’Amèrica. El director general de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions, Pedro Pernías, ha explicat que “la versió ha rebut molt respatler dels usuaris i la comunitat del programari lliure i va motivar la nostra presència en l’últim congrés europeu d’Ubuntu que es va celebrar en Gijón”.\nSegons Pernías, “LliureX és el millor exemple que l’aposta pública valenciana pel ‘software’ lliure pot millorar la vida de les persones. Gràcies a este projecte, podem reduir la bretxa digital, ja que els usuaris amb menys recursos poden accedir a programari de qualitat de manera gratuïta i, a més, allargar la vida útil dels seus equips informàtics i continuar usant ordinadors que amb programari privatiu ja haurien quedat inservibles”.\nA més, Pernías ha avançat que la nova versió, LliureX 19, està a punt d’eixir a la llum, la qual cosa esperem que ocórrega al llarg del pròxim mes de julio. La nova versió inclourà moltes novetats entre les que destaca una renovació del disseny i algunes funcionalitats i aplicacions molt demandades, com la gestió de quotes d’espai en disc i noves configuracions d’escriptori.”\nFont :DGTIV GVA


No et quedis a casa, participa, outorganitza’t i lluita! – Candidatures Alternatives del Vallès\nmobilització remunicipalització serveis públics Terrassa\nNo et quedis a casa, participa, outorganitza’t i lluita!\n18 Març, 2017 20 Desembre, 2017 Candidatures Alternatives del Valles 2017, aigua, Mobilitzacions, municipalitzacions, Serveis públics, Terrassa\nA Terrassa ens trobem en ple procés de remunicipalització del servei d’abastament d’aigua. Mentrestant l’empresa, que porta 75 anys fent negoci a la nostra ciutat amb aquest recurs natural -principalment accionariada per AGBAR-, està fent el possible per boicotejar aquest procés. Ja sigui, judicialitzant totes i cada una de les decisions que pren el plenari, negant la titularitat pública del servei o, negant a l’administració pública informació que és necessària per gestionar-lo.\nSi bé, aquesta no és una situació aïllada, ni de Terrassa, ni del servei d’abastament d’aigua, doncs, forma part de la dinàmica pròpia del sistema capitalista. Les empreses privades transnacionals que arreu dels països catalans gestionen molts dels béns bàsics i fonamentals essencials pel desenvolupament de la vida, estan traçant una estratègia molt clara, amb un objectiu molt concret: prendre’ns, la sobirania, la capacitat de decisió sobre la gestió de recursos i drets que tenim com a poble.\nPerò aquesta minoria que s’enriqueix traficant de forma impune i descontrolada amb el mercat dels béns essencials, a costa, no només dels nostres drets, sinó també dels nostres ecosistemes, comencen a veure perillar el seu entramat mafiós. I és que, la ciutadania organitzada tenim molt clar que el que ara són beneficis milionaris que es queden les empreses, seran diners que serviran per millorar la qualitat dels serveis públics i revertir les polítiques d’austeritat que el sistema capitalista ens ha portat.\nDavant de tots aquests fets, i sent conscients de la importància que té en termes de transformació social, el fet que la ciutadania recuperem la capacitat de decisió respecte el servei d’abastament d’aigua:\nFem una crida a participar de la manifestació que la Taula de l’aigua i Aigua és vida han convocat pel proper dia 19 de març a favor d’una gestió pública i democràtica de l’aigua i en defensa de la capacitat que tenim per prendre decisions sobre tots aquells aspectes que ens concerneixen.\nDisposem de milers de motius per estar convençudes de que la gestió directa del servei no és únicament la millor opció en termes de sostenibilitat ambiental, transparència i participació sinó que també ho és en termes deficiència econòmica i sostenibilitat financera.\nEns veiem el proper 19 de març a les 12h a l’estació de renfe de Terrassa nord. No et quedis a casa, participa, autorganitza’t i lluita!\n← Diumenge 19 serem a Terrassa\nBreu sobre el ple del CC del 16 de març del 2017 →


Estudiants d’ESADE, l’IED i la UPC col·laboren novament amb el CERN cercant solucions a reptes socials — Sala de Premsa - Universitat Politècnica de Catalunya (UPC)\nEsteu aquí: Inici > Més notícies > Estudiants d’ESADE, l’IED i la UPC col·laboren novament amb el CERN cercant solucions a reptes socials\nL'1 de desembre han presentat els seus projectes a la comunitat científica de l'organització europea, a Ginebra\nUn grup de 30 estudiants del Full-Time MBA d’ESADE, de l’IED Barcelona Escola Superior de Disseny i de l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria de Telecomunicació de Barcelona (ETSETB) i la Facultat d’Informàtica de Barcelona (FIB) de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) han estat seleccionats per participar, per tercer any consecutiu, en el Challenge-Based Innovation (CBI Mediterranean), una iniciativa que vol impulsar noves solucions per al futur de la humanitat des del centre mundial capdavanter en física de partícules, la European Organization for Nuclear Research (CERN).\nESADE, l'IED Barcelona Escola Superior de Disseny i la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), són els únics centres espanyols que participen en el programa de formació experimental sobre innovació, obert a universitaris d’arreu del món, adreçat a atansar la ciència a la societat.\nVeure el vídeo a UPCtv\nEn aquesta edició del CBI Mediterranean, els estudiants havien d’aportar solucions a cinc reptes socials. Els projectes resultants poden originar noves iniciatives de negoci, com ja ha passat en les dues edicions anteriors del programa. Concretament, els estudiants havien de desenvolupar solucions per a desafiaments com ara la reincorporació a la vida laboral després d’un accident de trànsit; la integració a la societat de persones amb discapacitats intel·lectuals i de desenvolupament; la contribució tecnològica a la millora de les condicions de vida dels refugiats; la millora de l’experiència d’aprenentatge mitjançant la interacció entre l’espai físic i el digital, i el rol de les tecnologies de fabricació intel·ligent (indústria 4.0) en el manteniment industrial.\nEls projectes resultants, i que els estudiants han presentat l'1 de desembre, a Ginebra, a la comunitat científica del CERN, són els següents:


Un Català: de febrer 2009\nHola, us deixo el link de la web de la 3a Cursa de la Guineu a Vilanova de Bellpuig!\nPenjat per Lo Marc a les 11:54 Cap comentari:\nSegons com informen varis diaris digitals aquesta matinada han tornat a tirar el toro d'Osborne al terra! No em queda res més que felicitar als que ho han fet i esperar que ningú torni a pujar aquesta bestia davant de Montserrat!\nHe trobat aquestes fotos:\nPenjat per Lo Marc a les 18:38 3 comentaris:\nFa uns dies que m'he aficionat a practicar en un mètode de fer fotos anomenat HDR, això es un efecte per millorar les fotos, quan a la mateixa foto hi ha sol i s'ombra, diguessim que intente assembla la instantània a la visió de l'ull humà. El que passa, es que pots calibra aquest efecte, i pots arribar aconseguir fotos com aquestes que us deixo aquí sota\nOrdino Arcalís (Andorra)\nArc del triomf (Barcelona)\nApa, espero que us agradin les fotos!!\nPenjat per Lo Marc a les 11:56 4 comentaris:\nPossiblement el PSC no existeixi. No et preocupis i segueix votant el PSOE\nÉs increïble lo que esta fent el PSC amb Catalunya, avui he llegit a la http://latafanera.cat/ aquest titular, "PSC i PP pressionen perquè el mapa d'El Temps de TV3 inclogui tot l'Estat"\nHo trobeu normal això del PSC??? Crec sincerament que esquerra hauria de fer un replantejament d'aquest govern, si no potser s'enfonsaran amb el PSC i els amics verds d'en Saura.\nPenjat per Lo Marc a les 10:32 Cap comentari:\nAfegeix el concert de l'Estelada al teu calendari de google! Clika aquí sota\nPenjat per Lo Marc a les 16:11 Cap comentari:\nPenjat per Lo Marc a les 14:01 3 comentaris:


Els Catarres – Entrevista – Revista Sota Montgrí\nHome > Entrevistes > Els Catarres – Entrevista\nEls Catarres – Entrevista\nby Ferran Frigola - 11 de maig de 2016 0\n1- En què us vau inspirar per fer la cançó “Tintín”?\nEn un trencament d’una relació. De vegades es passa malament, però has de ser fort i agafar aquesta experiència per aixecar-te amb més força.\n2- Quan es va unir el grup per primera vegada?\nA finals del 2010. Ens vam ajuntar per fer un concert d’artesans en el poble d’Aiguafreda.\n3- Us ha influït molt el poble/ciutat d’on sou?\nNo som tots del mateix poble, però suposo que la vida de poble ens ha influenciat a l’hora de treballar i de veure la vida. És més tranquil viure en un poble i és més pràctic i inspirador.\n4- Com us vau sentir en guanyar el premi Enderrock 2012 a la millor lletra de cançó per “Jènifer”?\nMolt contents i afortunats. Aquesta cançó ens ho ha donat tot i ens ha fet viure moments molt especials. Li ho devem tot i és molt bonic que ens la reconeguin.\n5- Normalment, on graveu les cançons?\nAls estudis de David Rosell, Can Pardaler, a Artés.\n6- On vau fer el primer concert i què vau sentir?\nA la fira d’Artesans d’Aiguafreda al 2010. Vam sentir molt de fred perquè estàvem a -10 graus i tocant al carrer. Ha Ha. Però molt emocionant.\n7- Com us fa sentir ser un grup amb tanta influència a Catalunya?\nMolt afortunats de poder estar fent allò que ens agrada tant.\n8- Com és que hi ha una àlbum amb cançons com “Tintín i la Contorsionista”?\nPerquè va formar part de la transició del primer disc i la primera gira, que només érem nosaltres tres, amb la següent gira, que vam passar a tocar amb banda. Era una manera de mostrar a la gent que ens seguia el canvi evolutiu que faríem. També perquè, el primer disc, el vam treure al final de la primera gira i vam pensar que seria una bona manera de començar la nova gira, ensenyant un parell de cançons noves amb banda.\n9- El disc Big Bang ha tingut tant d’èxit com esperàveu?\nN’ha tingut molt més del que ens hauríem pensat! Hem tingut l’oportunitat de girar per tots els països catalans, per tots els festivals que mai ens haguéssim pogut imaginar tocar i ens ha permès tocar fora, també.\n10- Creieu que d’aquí a uns 10 anys continuareu amb la música?\nI tant. D’una manera o altra sempre hem fet música i segurament seguirem fent-ne.\n11- Com es va conèixer el grup?\nEns vam ajuntar a finals del 2010 per fer un concert d’Artesans al poble d’Aiguafreda i vam fer pocs assajos per preparar-nos. En Joan i l’Èric ja tocaven junts en d’altres grups i em van demanar si volia tocar amb ells.\n12- De què ve el nom “Els Catarres”?\nUn amic francès de la infància que estiuejava a Aiguafreda els deia catarres quan ells li deien gavatxo.\n13- Des de quan us coneixeu?\nDes de petits. Les nostres famílies es coneixen de sempre.\n14- Us heu plantejat en algun moment deixar la música?\n15- Quins altres tipus de música us agraden?\nJazz, hardcore, punk, cantautor, drum&bass, flamenc, pop, rock, electrònica, hip-hop… Escoltem de tot.\nFins aquí una gran entrevista. Agraïm als Catarres la seva paciència, col·laboració i participació. Ens ha encantat moltíssim. Fins la propera!\nJennifer – Els Catarrres\nEn peu de guerra- Els Catarres\nTintin – Els Catarres\nArticle redactat, principalment, per Adrià Entresserra, Bernat Moreno, Ferran Frigola amb la col·laboració d'un munt de redactors de la revista! Gràcies a tots!\nTagged els catarres entrevista música catalana pop