Per ser sincer, quan vaig pensar a la meva necessitat d’utilitzar VPN a Nova Zelanda a la meva mesa, vaig quedar una mica desconcertat. Al cap i a la fi, és un dels països del món on la llibertat és molt ben valorada, amb Freedom House la qualifica de 98/100 en la seva escala de llibertat.\nTot i això, els pensaments sobre el que es pot trobar a la superfície van provocar algunes investigacions i, prou segurament, una vegada que vaig començar a excavar, van sortir els esquelets de l’armari. Bé, algunes d’elles de totes maneres. Des de la vigilància del govern il·legal fins a la subministrament de intel·ligència a les agències d’intel·ligència nord-americanes, Nova Zelanda és un llit d’activitats encobertes – contra els seus propis residents.\n8.0.5 "CyberGhost ha millorat a poc a poc i, si continuen això, aviat serà la VPN # 1 al voltant."\n10.0.5 "ExpressVPN és un sector de la indústria, i la seva actuació en les proves de velocitat de NZ segurament confia en la nostra fe!"\n11.0.5 "Una de les millors VPN per compartir fitxers P2P, TorGuard és simplement una necessitat per als usuaris de P2P a Nova Zelanda."\n13 7. El més ràpidVPN\n13.0.5 "Fastest VPN s’ha millorat, però els servidors de Nova Zelanda no brillen tan bé com s’esperava."\n14 Realment necessito una VPN a Nova Zelanda?\n14.0.3 PREU / MO\nPer exemple, se sabia que va espiar il·legalment Kim Dotcom (fundador de Megaupload), que residia a Nova Zelanda. Pitjor encara va ser el fet que, degut a aquest cas, es va descobrir que GCSB no entenia la seva pròpia llei Com a resultat d’això, van espiar il·legalment 88 persones.\nPer llei, GCSB no està permès espiar els residents de Nova Zelanda. Per resumir totes aquestes qüestions, després que GCSB hagués afirmat que havia parat les activitats de vigilància sobre Kim, es va descobrir més tard els seus equips van continuar funcionant – operada per l’Agència de Seguretat Nacional dels Estats Units (NSA) implicada en el cas.\nEl que s’ha descrit anteriorment només es pot considerar com a base per a aquest següent segment, que és que el maig del 2013 el govern va modificar les lleis relatives als poders del GCSB, permetent a l’agència que recopila legalment informació de tots els neozelandesos.\nMalgrat les garanties del govern de que no es duia a terme la vigilància a l’engròs dels residents, el fet es va disputar com a part de la mateixa Revelacions de Snowden.\nTotes les dades d’Internet flueixen a través d’una sèrie de cables massius de dades que s’encaminen per diversos punts del món. El principal punt de contacte de Nova Zelanda és el Southern Cross Cable. Des del 2013, hi ha hagut diverses denúncies d’agències d’espionatge tocant al cable de la creu sud.\nEl New Zealand Herald va informar una vegada que Southern Cross Cable ha demanat a l’ANS que els pagués per la vigilància massiva de l’activitat d’internet de Nova Zelanda. El 2014 es van presentar denúncies que punts d’intercepció s’estaven fent al cable. El govern de Nova Zelanda té negat qualsevol d’aquestes ocurrències.\nPer exemple, si feu activitats P2P i descarrega coses amb copyright aleshores, tècnicament, sou encara responsable. El que fa la VPN és blindar aquestes activitats. Per tant, el principal aspecte és utilitzar una VPN per a activitats estrictament legals o trobar-ne una que el govern neozelandès no pugui obligar a lliurar els registres d’activitats dels usuaris..\nAmb un velocitat mitjana de banda ampla de línia fixa de 87,47 Mbps a Nova Zelanda, no hi hauria d’haver un problema important amb les VPN, ja que gairebé tots els proveïdors de serveis VPN de primer nivell haurien de poder gestionar aquest punt de referència.\nAbans de veure els resultats de la velocitat VPN de Nova Zelanda, tingueu en compte que la meva velocitat anunciada per ISP és de 500Mbps. Tot i això, això és teòric i moltes coses afecten la velocitat real, incloses la qualitat del servei, la distància al servidor i molt més.\nCom a línia de base, realitzo una prova de velocitat al servidor local per avaluar la qualitat actual de la meva línia. Això ens servirà com a comparació lleugerament més precisa per veure què més podria afectar potencialment el rendiment VPN a mesura que comprovo les diferents marques.\nDegut a que la meva ubicació física es troba a Malàisia, normalment obtinc millors velocitats de connexió a servidors de prova o VPN a la regió d’Àsia Pacífic. Si, per exemple, hagués de connectar-me a un servidor nord-americà, les velocitats normalment seran més lentes a causa de la distància que comporta.\nEl preu es basa en el tipus de canvi de 1 USD = 1,68 NZD.\n5,86 / mes\nLa seva estricta política sense registres es combina amb el xifrat de 256 bits del grau militar i els plans de preus excel·lents per oferir a gairebé ningú un acord difícil de resistir. Potser l’argument més convincent per a NordVPN és la seva excel·lent àrea de cobertura que s’estén a més de 5.000 servidors a tot el món.\nAmb una forta velocitat a baix de 133 Mbps, segurament estem veient la qualitat de la xarxa de NordVPN a Nova Zelanda. Com a nota lateral, la majoria de VPNs inferiors ni tan sols es molesten amb la presència al país aquí i confiaran en els servidors d’Austràlia per fer la feina.\n4,62 / mes\n"CyberGhost ha millorat a poc a poc i, si continuen això, aviat serà la VPN # 1 al voltant."\nCyberGhost ha experimentat un enorme augment del rendiment durant l’últim any. Les velocitats han disparat pel sostre, possiblement a conseqüència del nombre massiu de servidors que tenen ara. Sabíeu que els servidors CyberGhost ara es troben en més de 90 països del món? És pràcticament la meitat de tots els països que existeixen!\nAfegeix-li al seu màrqueting molt optimista i distintiu i tindrà el màxim de prop d’un guanyador que pugui. Sé que sens dubte estic impressionat de com ho han fet fins tard. Certament, aquestes millores acrediten el nom ja establert al sector VPN.\nPer a New Zelanders, registrar-se amb CyberGhost hauria de ser una idea que no és una persona que ja té un rendiment local tan fort. Això hauria de servir d’indicador fort del que s’ha de venir si us connecteu en qualsevol altre lloc.\nTot i que la majoria dels seus servidors en el passat eren molt agrupats a la zona de la UE, la greu expansió que han patit ha beneficiat la vora de l’Àsia Pacífic. La cobertura i les velocitats han millorat molt en molt poc temps.\nLa prova estava en les impressionants velocitats de 178 Mbps que vam aconseguir quan es trobava en un servidor basat en Auckland. Els augments eren una mica més limitats, però siguem sincers: a qui li importa això.\nConsulteu la nostra ressenya completa a CyberGhost per veure per què és una de les nostres millors opcions!\n3,34 / mes\nPel que fa al preu que arriba Surfshark, això fa que sigui fàcilment un dels 3 primers llocs de Nova Zelanda. Realment no hi ha res que puguin discutir amb preus excel·lents i un rendiment superior. Per augmentar una mica les files, tot el que ha de fer Surfshark és posar-se en una mica més de temps per crear confiança amb els seus usuaris, i veurem cap a on els porta!\n13,98 / mes\n"ExpressVPN és un sector de la indústria, i la seva actuació en les proves de velocitat de NZ segurament confia en la nostra fe!"\n8,38 / mes\nA part d’això, TorGuard té moltes altres qualitats de bescanvi, com ara velocitats estables, capacitat de diverses plataformes i la capacitat d’evitar els bloquejadors VPN. Un desavantatge és que, a menys que es retiri una propietat intel·lectual per a una propietat intel·lectual, l’ús d’aquesta VPN amb Netflix és molt nefast.\nCom un dels tres millors VPNs de Nova Zelanda, TorGuard va complir, per descomptat, alguns requisits de velocitat. Això es va mostrar en el resultat de la meva prova d’un servidor VPN basat en Auckland i New Zelanders també té una proximitat amb els servidors dels veïns d’Aussie..\nL’únic inconvenient és que per als usuaris més joves acostumats a la elegància de les aplicacions modernes, la interfície de TorGuard semblarà un dinosaure sortit de la boira a través de les canyes..\n5,46 / mes\nIPVanish ha estat al mercat una estona i té un flux fidel de seguidors. Malauradament, tot i que hem detectat la seva excel·lència en algunes localitats, la regió d’Austràlia – Nova Zelanda no sembla un bon lloc per a la seva afició..\nEn el passat l’empresa també es va veure embolicada en certa controvèrsia sobre el maneig de registres d’usuaris, però amb nous propietaris esperem que s’hagi convertit en una cosa anterior. Si deixen de banda aquests incidents, continuen sent un gegant VPN al camp i (sobretot) tenen una velocitat força decent.\nPer sort, ja que si teniu cap queixa sobre la seva velocitat, no podreu fer res, ja que obligen a xifrar els 256 bits a tots sense excepció. Tot i que això no sembla gens bo, en realitat és que podeu reduir la vostra configuració de seguretat sense saber-ho.\nSens velocitat, he de dir que 66 Mbps no és una velocitat horrible per obtenir, però no és realment el que esperava. Després d’haver servit el mercat durant tant de temps, hauria esperat que augmentessin el seu rendiment a l’abast i no simplement a les ubicacions centrals.\nTot i així, les velocitats són molt útils i bones per a gairebé qualsevol cosa, excepte les descàrregues d’alta velocitat. Si esteu farts d’aquestes velocitats, proveu de connectar-vos a llocs propers amb bona velocitat, com ara Singapur o Austràlia.\n1,86 / mes\n"Fastest VPN s’ha millorat, però els servidors de Nova Zelanda no brillen tan bé com s’esperava."\nQuan vaig conèixer FastestVPN per primera vegada, la negreta afirmació que va fer el seu nom era desagradable, ja que estaven bastant lluny d’ella. Avui, el servei s’ha renovat molt i, malgrat patir una experiència d’aplicació pobra, té velocitats dignes.\nMalauradament, el seu rendiment a la zona de Nova Zelanda no és el millor que pot oferir i, si voleu aprofitar-ho, us recomano provar un servidor fora del país, potser a Austràlia..\nTot i així, amb una etiqueta de preu gairebé tan baixa com s’arriba mai (gratuïtament no compta!), Ofereixen una proposició difícil de resistir. La seva xarxa més limitada pot estar disponible per a una quantitat inferior a NZ $ 2 / mes, cosa que és realment alguna cosa.\nFastestVPN Speed Test Australia – Servidor de Sydney\nLa velocitat de FastestVPN quan es connectava a un servidor basat a Austràlia per a mi va superar els 15 Mbps. Aquest és un nombre decent, però molt lluny de les velocitats que ofereixen els principals concursants d’aquesta llista.\nAlmenys els fonaments bàsics estan en joc: un bon encriptació, accés al contingut dels EUA de Netflix, a més dels estàndards de privadesa habituals.\nTècnicament, no hi ha gaire raons perquè Joe promogui voler utilitzar un servei VPN a Nova Zelanda, però la meva sensació és que només em frega la manera equivocada de saber que algú pot estar llegint tot el que envio, sabent-ho. cada botó que faig clic a Internet i pitjor. Per què algú estaria bé amb això està més enllà de mi, fins i tot si afirmeu que no hi ha res a amagar.\nNZ 3,34 $


13:31 | 19/09/2020\nNascut l’octubre del 1984, fill de pare català, el Joan, i mare canària, la Loli. També té una germana, la Núria.\nVa cursar estudis primaris a l'Escola Santa Maria de Montmeló i estudis secundaris a l'IES Montmeló. Té estudis en Ciències Polítiques i de l’Administració a l’Universitat Autònoma de Barcelona, sense acabar.\nActualment, cursa un Grau en Administració i Direcció d'Empreses a la Universitat Oberta de Catalunya.\nTambé ha realitzat diverses formacions i cursos en Comunicació política, màrqueting i estratègia de productes.\nHa treballat com a operari de planta química, com a administratiu i com a assessor en comunicació. Actualment treballa d’assessor municipal a l’ajuntament de Granollers, i col·labora desinteressadament en el disseny d'estratègia comunicativa per a altres organitzacions socials i polítiques.\nHa estat o és membre de diverses entitats de Montmeló, com el grup de teatre Nyap, a l’Agrupa, el Club de Futbol Montmeló, el Club Pendragón, l’Ateneu, l’Associació d’estudiants de l’IES, el grup Joves per la Pau, el Montmeló Club de Bàsquet, el Club d’Escacs, la Penya Blaugrana de Montmeló o el Banc del Temps de Montmeló.\nFora de Montmeló, ha col·laborat o col·labora a Amnistia Internacional, a l’Associació d’Estudiants Progressistes, a Xarxa Palestina, al Moviment Laic i Progressista i a Comissions Obreres.\nActualment, està vinculat al moviment pels drets dels animals i col·labora activament en aquesta causa des de diverses vessants. Aquesta lluita li va reportar el premi estatal com a "Polític amic dels animals" l'any 2013.\nÉs regidor a l’Ajuntament de Montmeló des de les eleccions de 2007, en que ocupava el tercer lloc de la candidatura d’ICV-EUiA. En l'actualitat, després de presentar-se com a cap de llista a les eleccions de 2011 i obtenir 5 representants, és el cap de l’oposició a l’Ajuntament i el Portaveu del grup d'ICV-EUiA.\nTambé és Conseller-Portaveu al Consell Comarcal del Vallès Oriental, i membre del Consorci de Residus del Vallès Oriental.\nAfiliat a ICV des de 2004, hi ha ocupat diversos càrrecs de responsabilitat a nivell local, comarcal i nacional.\nData de modificació: 26/06/2019 15:25:31


TarragonaDigital.cat: Esperanza Aguirre amaga els crims del nazisme i del franquisme\nEsperanza Aguirre amaga els crims del nazisme i del franquisme\nRebuda triomfal a l'Adolf Hitler que va organitzar Franco, amb esvàstiques incloses, a l'estació de tren d'Hendaya\nL'Esperanza Aguirre, la lideresa madrileña del PP (Puto Partido) liberal conservadora com ella mateixa es defineix, ataca miserablement als de Unidos Podemos acusant-lo de comunista, tot recordant els crims que s'han comès al llar de la història sota el jou d'aquesta ideologia marxista. Ai! Esperanza Aguirre, l'eterna aspirant fracasada aspirant a presidir el PP a nivell estatal, el teu fracàs personal espero que sigui, més aviat que tard, el fracàs del teu partit i de les seves insultants politiques antisocials.\nA l'Esperanza Aguirre, fidel militant de l'antiga Alianza Popular fundada per l'exministre i ambaixador al Regne Unit del règim feixista del dictador Francisco Franco, és precís recordar-li que la Guerra Civil espanyola va ser responsabilitat del general colpista Francisco Franco i dels comandaments militars i sectors més conservadors politics i eclessiàstics que en tot moment li van donar suport, fins el punt que els bisbes portaven sota pali al dictador espanyol enlloc de la custodia. Espantós!, des del punt de vista catòlic, perquè era una blasfemia segons els principis doctrinals i teològics d'aquesta gentusa. Eren el prototip i símbol d'aquella España negra.\nL'església catòlica espanyola llepant el cul del dictador\nEls centenars de milers de morts de la guerra civil pesen, ecara avui, com una llosa esberlada però encara no trencada ni abatuda en la memòria històrica que els seus amics del PP volen amagar fins que sigui oblidada. Això no passarà Aguirre, perquè la Memòria Històrica està molt present entre la majoria de la societat espanyola, i aquesta mateixa societat és i serà la que mantindrà viva la memòria història dels crims del franquisme fins que s'hagi fet plena justicia.\nA l'Esperanza Aguirre se li ha de recordar amb veu ben forta i poderosa, que el règim feixista, diria que neonazi, de Franco i dels seus governs, té les mans empastifades de sang innocent de desenes de milers de ciutadans d'aquest patètic i esperpèntic país de pandereta que anomenen España. El comunisme, especialment en temps d'Stalin, va ser un temps fosc, tenebrós per a milers de russos, però al menys aquest mateix règim comunista totalitari i sanguinari es va enfrontar amb tota la seva força contra el major règim assassí i criminal que ha viscut el Món i especialment Europa.\nEm refereixo, Esperanza Aguirre, al monstre satànic d'Adolf Hitler, dels seus comandaments militars i de les SS hitlerianes que van causar milions de morts i que tant admiraba Francisco Franco, i a qui el fundador de l'Alianza Popular, desprès Partido Popular, insisteixo va servir fidelment com a ministre i com a ambaixador. Aguirre, que les vostres arrels socials i politiques van sorgir directament de la crosta corrupta de la mòmia del dictador i del seu immediat entorn, és un fet irrefutable.\nEl dictador Franco acompanyant al genocida nazi Adolf Hitler\nEls del PP encara porteu l'estigma de representar el franquisme que a partir de l'any 1976 es va camuflar barrejant-se amb les emergents forces socials i politiques democràtiques que havien viscut en la clandestinitat durant la dictadura franquista.\nPerò els vostres tics, les vostres politiques antisocials que heu aplicat especialment durant els últims quatre anys, us han delatat una i altra vegada. No heu aconseguit desempellegar-vos dels vostres origens franquistes.\nNo utilitzis tant el comunisme sortosament superat arreu del món (menys a la gran presó de Cores del Nord), i potser que els del PP aneu fent actes de contrucció per tot el que heu fet aquests darrers anys, i per tot el que van fer els franquistes amb el suport evident del nazisme criminal i genocida.\nAddenda.- No he penjat cap fotografia de l'Aguirre perquè la seva imatge no és important per a arrodonir aquest post. L'important de l'Aguirre no és precisament la seva cara o el seu vestuari, sinó les imbecilitats que generalment diu dia rere dia.


Indicador d'ordres & bull; Tot el que necessiteu saber-ne - Altres\nEl símbol del sistema és un intèrpret d'ordres de línia d'ordres natiu per a sistemes basats en Windows NT, com ara Windows XP , Windows Vista , Windows 7 , Windows 8 i Windows 10 . També disponible al Windows Server 2003, 2008 i 2012.\nLa seva funció és executar les ordres introduïdes al seu quadre de diàleg. Bàsicament, les ordres CMD són tasques realitzades de forma autònoma amb scripts i fitxers .bat .\nPer a què serveix el símbol del sistema?\nEl programa realitza la solució de problemes, resol alguns errors i té diverses funcions administratives.\nOficialment, el símbol del sistema s’anomena Processador d’ordres de Windows. En altres escenaris menys oficials, es diu:\nEl símbol del sistema no és un DOS prompt o el propi MS-DOS. Algunes persones cometen aquest error perquè té certes semblances. Tot i així, Command Prompt és un programa de Windows que pot utilitzar les línies d’ordres disponibles a MS-DOS.\nCom obrir el símbol del sistema\nPer descomptat, com qualsevol altre programa, abans de començar a utilitzar-lo, heu de saber obrir-lo primer. Afortunadament, per al símbol del sistema, el procediment és realment senzill.\nNomés cal que escriviu “indicador d’ordres” al quadre de cerca des de Menú d'inici . Apareixerà com a primer resultat de la cerca. Per a una comoditat addicional, només podeu escriure 'cmd', el resultat seria el mateix.\nXbox One hi ha hagut un problema en què no us hem pogut iniciar la sessió\nCom a alternativa, podeu obrir el programa amb l'ajuda de cmd Ordre d'execució . Escriviu 'executar' al quadre de cerca, obriu l'aplicació Executa i, a continuació, escriviu 'cmd' al quadre i feu clic a D'acord.\nno es pot enviar l'origen de la sol·licitud d'amistat\nA més, el podeu trobar a la seva ubicació original a C:> Windows> system32> cmd.exe.\nTot i això, fer servir la drecera és molt més ràpid i fàcil. Com podeu veure, fins i tot amb Run, hi ha altres passos que cal seguir.\nRecordeu que la majoria de les ordres de reparació només es poden executar si les executeu amb drets d'administrador. Aquí teniu què fer si ho feu no pot executar el símbol del sistema com a administrador a Windows 10 .\nCom s'utilitza el símbol del sistema\nPer utilitzar l'indicatiu d'ordres, heu d'introduir una ordre vàlida juntament amb els paràmetres necessaris que requereix la tasca en curs.\nNo hi ha lloc per als errors quan introduïu una ordre. El símbol del sistema no reconeixerà cap ordre si faltes d’ortografia d’una paraula, per tant, no s’executarà o, pitjor encara, executarà una ordre incorrecta.\nLa sintaxitambé és molt important. Per exemple, si voleu suprimir un document determinat, però per error deixeu un espai, el símbol del sistema suprimirà tota la carpeta.\nA la imatge superior, el símbol del sistema suprimiria tota la carpeta 'Baixades'. Per tant, cal ser prudent quan s’utilitzen les ordres CMD.\nParlant de l'ordre 'del', podeu utilitzar-lo per suprimir un determinat tipus de fitxer. Simplement escriviu “*”, seguit de l’extensió del fitxer (per exemple: .jpg, .mp3, .iso etc.).\nPodeu utilitzar una gran varietat d’ordres. Els més utilitzats són chkdsk, format, ping, del, shutdown, help i copy.\nPer tant, com podeu veure, les ordres són lògiques i intuïtives. Per exemple, 'chkdsk' significa 'comprova el disc'. És una eina molt útil, on Windows comprovarà si hi ha errors al disc. A més, chkdsk solucionarà certs problemes.\nPer obtenir més informació sobre aquesta eina, consulteu la nostra guia sobre com utilitzar CHKDSK.\nA més, el símbol del sistema és probablement l'eina més eficient per a solucionant fitxers danyats .\nEn resum, el símbol del sistema és una eina on podeu fer gairebé tot, des de reparar l’ordinador, executar programes o fins i tot suprimir fitxers.\nSi CMD no funciona correctament al vostre ordinador, consulteu el nostre col·lecció de guies de resolució de problemes .\nError de línia d'ordres invàlid mtg arena\ncom desfer-se del to blau al monitor Windows 10


Piqué, un futbolista incòmode als despatxos (Toni Padilla)\n4 min. Barcelona 30/09/2019 21:00\n651x366 Gerard Piqué celebrant amb els aficionats del Barça la victòria al camp del Getafe, l’estadi on va criticar la directiva a la zona mixta. / OSCAR DEL POZO / AFP Gerard Piqué celebrant amb els aficionats del Barça la victòria al camp del Getafe, l’estadi on va criticar la directiva a la zona mixta. / OSCAR DEL POZO / AFP\nAra fa una mica més d’un any, els directius donaven per fet que Antoine Griezmann fitxaria pel Barça. El fet de saber que la productora de Gerard Piqué s’estava encarregant de fer un petit documental en què el futbolista francès explicaria la seva decisió va tranquil·litzar els directius que encara no ho veien clar. Van donar per fet que si Piqué hi estava involucrat volia dir que Griezmann vindria al Barça. Però el jugador francès va decidir quedar-se a l’Atlètic de Madrid i Piqué va haver de donar explicacions a Josep Maria Bartomeu, deixant clar que ell no sabia quin seria el desenllaç del cas.\nCarles Pérez amplia el seu contracte amb el Barça fins a la temporada 2021/22\nEl precandidat Víctor Font reuneix les firmes necessàries per impulsar el vot electrònic


inauguració del nou portal corporatiu de l'Institut Guttmann\nInici / Notícies / Històric 08/02/2006\nDesenvolupat per SOFTENG, el nou site de Guttmann pretén ser el fidel reflex de l'aposta que fa l'entitat per les activitats de recerca, per aconseguir entre altres objectius, la màxima qualitat de vida dels seus pacients. Dirigit a perfils d'usuari tan diferents com són els professionals de la salut, donants, pacients, familiars, el site s'estructura en 4 grans àrees albergant cadascuna d'elles informació específica del perfil. Així "Hospital, Institut Universitari, Atenció sociosanitària i activitat social" estan complementades per una 5 ª zona que suggereix la compartició d'experiències i idees anomenada "espai interactiu". Fòrums, Xats i Tauler d'anuncis són alguns dels espais encarregats de potenciar el contacte entre les persones que mantenen una relació amb l'entitat. Et convidem a conèixer millor a Guttmann a través d'www.guttmann.com


Ubuntu 9.10 Karmic Koala RC – GNULinux||||CAT\nHui s’han penjat als servidors d’Ubuntu la candidata a versió final d’Ubuntu 9.10 Karmic Koala. Som molts qui fem servir aquesta versió des de fa setmanes i podem afirmar que el seu funcionament és prou fi. Els retocs que es puguen fer d’ací a 7 dies quan es publique la versió final ja seran pocs.\nSerà llavors quan farem un resum de les característiques bàsiques que inclou aquesta nova versió i que ja es poden veure a tot rendiment en aquesta RC. Tot i així, destacar alguns canvis generals com un nou tema d’icones, evolució del Human de sempre, però molt millor, un inici de sistema “més bonic” i fluïd, Ubuntu One s’activa per defecte i permetrà sincronitzar les notes de Tomboy i els preferits del Firefox (i a la llarga segur que molt més).\nAixí que aquells qui no pugueu aguantar-vos més, podeu baixar-la des dels següents enllaços (curiós això d’Edubuntu, no sé si serà un cd autònom o de complements):\nhttp://releases.ubuntu.com/kubuntu/9.10/ (Kubuntu Desktop i Netbook)\nLinus Torvalds promovent Windows 7\nQuim on 23 d'octubre de 2009 at 09:42\nTothom diu que el nou Ubuntu funciona bé, però jo no puc opinar el mateix… no puc instal·lar firefox (errors de dependències que l’apt no sol·luciona de cap manera); no funciona el PulseAudio (hi ha so, però no el puc regular de cap manera), tant l’Epiphany com Chromium peten amb flash, la meitat de les icones no apareixen; les icones de l’escriptori es traslladen de lloc elles soles, quan volen; triga una barbaritat a engegar-se (res de 10 segons!), molt més que l’Ubuntu Jaunty. I, a sobre, no hi ha manera de fer funcionar la tarja wifi. Entre altres coses.\nHauré de fer una instal·lació des de zero… 🙁\nPau on 23 d'octubre de 2009 at 10:16\nJa, per desgràcia les actualitzacions des de versions anteriors no funcionen del tot bé…


[Pashmina amb motius florals]\n‹ Anterior (20/08/2009) MES Següent (2009-10-19)› ‹ Anterior (2009-09-03 - India) PAÍS Següent (2009-09-26 - Iran)›\nLahore (veure sobre mapa)\nA Lahore hem aparcat al mateix aparcament de fa un any, a prop del centre (Regal Chowk), on el propietari, un petit home vell amb barba blanca que no havia conegut l’altre vegada, em va entretenir oferint-me conversa. L’home em va explicar que era provinent del Marroc i que havia estat vivint uns anys a Madrid, però que un dia va cometre un gran error i va haver de fugir, establint-se finalment a Pakistan, on viu des de fa vint-i-cinc anys. Em va comentar que Espanya era un país molt bonic, perquè antigament havia estat un país Islàmic; en canvi, va comentar que el Pakistan era un país amb gent molt dolenta, que és capaç de matar-te per un grapat de monedes. En qualsevol cas, nosaltres no vàrem trobar ningú així, més aviat al contrari, doncs ens vàrem tornar a trobar amb l’Amina (la noia de Couchsurfing que ens havíem trobat feia poc més d’un any) i amb alguns dels seus amics.\nLa sort, o mala sort, ens va fer arribar a Pakistan altre cop durant el ramadà, el mes musulmà durant el qual tothom dejuna mentre el sol il•lumini (a part de no menjar, els fidels no poden beure, fumar, fer l’amor,...). Va ser per aquest motiu que ens vàrem trobar amb l’Amina al vespre, per a sopar en un restaurant amb els seus amics. Durant el sopar vaig conèixer en Shahid, un Ismaelita de la vall de Hunza (al nord del Karakorum) que em va invitar al següent dia a beure alcohol amb un seu amic. Va ser aquesta següent nit, mentre buidàvem una botella de vodka, que en Shahid i el seu amic em van desmitificar la religiositat dels Pakistanesos. Per exemple, em van comentar que molta gent a Pakistan no dejuna durant el Ramadà, o que al país hi ha 3 destil•laries perquè els cristians i altres minories puguin adquirir alcohol, tot i que el 95% de la producció va destinada il•legalment als musulmans. De totes maneres, també em van comentar que al alcorà no diu res en contra de beure alcohol, sempre i quan no et distregui de les pregaries. En qualsevol cas, ells em van acabar admetent que no pregaven, perquè tampoc ho consideraven una obligació escrita al alcorà. Fins i tot, l’amic manifestava que l’alcorà actual, pot ser una modificació de la paraula original de Déu, perquè l’alcorà es va transmetre oralment durant un temps i no es va escriure fins després de la mort de Mahoma. De totes maneres, també em van admetre que el Pakistan està molt radicalitzat religiosament, sobretot a partir dels anys 80, quan Estats Units va imposar un general islàmic que suportés la guerra contra Rússia a Afganistan. En qualsevol cas, ells es consideraven musulmans, creients en Déu, i orgullosos de la resa religió, malgrat les conseqüències socials que els comporten. Per exemple, l’amic d’en Shahid considerava que els meus tres anys de relació amb l’Alexandra eren molt poc temps, perquè degut al Islam, al Pakistan és complicat tenir xicota i quan se’n té una es conserva costi al que costi. M’explicava que les relacions al món islàmic s’han de treballar molt més, i que ell no va poder fer l’amor a la seva xicota fins al cap de 3 anys de conèixer-se, perquè va prometre que es casarien, tot i que al final no ho fessin i es deixessin.\nMalgrat els bons moments passats amb aquests amics, el motiu principal de la nostra estada a Lahore era esperar que arribés una carta a casa de l’Amina amb el document de l’assegurança del cotxe que em permetés de circular per l’Iran. De totes maneres, l’asseguradora l’havia enviat per correu normal en comptes de per missatgeria i al final vàrem marxar de Lahore amb l’assegurança impresa a través d’Internet. En qualsevol cas, un altre motiu que ens va retenir a Lahore va ser la tramitació del visat d’Iran. El primer dia laborable després de la nostra arribada, dilluns, vàrem anar al consolat d’Iran a Lahore, on vàrem conèixer uns francesos que també feien cua per a tramitar un visat. Ells ens van comentar que havien fet una pre-tramitació a través d’Internet, i un cop a dins els van donar un visat de turisme (30 dies) a l’instant. En canvi, a nosaltres ens van comentar que hauríem d’esperar una setmana, tot i que també ens recomanaven de fer el procés per Internet (mínim 3 setmanes). El divendres vàrem tornar a l’ambaixada, però estava tancada, i al dissabte hi vàrem tornar amb una carta on manifestàvem el nostre amor per Iran i la religió islàmica. La carta els deuria entendrir, perquè l’home de la recepció ens va comentar que contràriament al dilluns, intentaria fer alguna cosa perquè poguéssim tenir el visat la següent setmana (a canvi de pagar-li uns 30euros), el qual podríem recollir a Quetta, després que el consultat obrís passats dos dies de festa per la celebració de la fi del Ramadà.\nQuetta (veure sobre mapa)\nVàrem marxar el diumenge sense saber si el Ramadà s’havia acabat o no, doncs segons ens havien explicat si algú hagués vislumbrat la lluna l’anterior nit el ramadà s’hauria acabat i hauria durat 29 dies, i en cas contrari continuaria un altre dia. D’altre banda, també ens havien explicat que algunes sectes islàmiques havien començat un dia abans el dejuni i també l’acabaven un dia aban, de totes maneres, al circular per la carretera direcció a Quetta ens vàrem trobar tots els restaurants tancats durant el dia i tota la gent dejunant a simple vista. En canvi, el següent dia, vàrem observar mentre circulàvem nombreses botigues oferint tot tipus de menjar, incluent la carn que aglotinava nombrosos grups de gent. També l’endemà, quan vàrem acabar d’enfilar la desèrtica carretera cap a Quetta vàrem poder observar alguns signes de la recent finalització del ramadà, com alguns petits grups d’homes que ballaven alegres al ritme d’un tambó. D’altre banda, apart d’aquestes observacions, circulant per les carreteres de Pakistan ens vàrem adonar de lo malament que conduien els indis, doncs els conductors pakistanesos en general respecten les normes de circulació i l’educació a la carretera. En qualsevol cas, també és veritat que al arribar al Pakistan per primera vegada (venint d’Iran i Europa) no en vàrem tenir la mateixa opinió, malgrat ara els consideressim excel•lents conductors.\nVàrem arribar a Quetta el dimarts el migdia, i davant la impossibilitat d’aparcar al carrer (és una ciutat molt insegura amb policies a cada cantonada i cotxes armats circulant en tot moment) i la dificultat d’aparcar en algun hotel (o no ens deixaven o ens demanaven masses diners), vàrem decidir de demanar a una missió cristiana d’aparcar al seu recinte tancat, on després d’assegurar-los que erem cristians ens van deixar aparcar molt amablement. Allà ens varem quedar tancats casi tot el dia, i igualment el dimecres, perquè al anar a l’embaixada ens van comentar que no ens podien tramitar cap visat fins dijous, perquè els bancs estaven tancats. I finalment avui dijous ens han tramitat un visat de trànsit de només 7 dies, que esperem poder ampliar un cop a Iran. L’abantatge és el clima temperat de la ciutat, degut a la seva altitud 1700m, permetent-nos d’estar a l’autocaravana sense suar cap gota.\nApart d’anar al consolat, avui també ens hem quedat casi tot el dia a l’autocaravana, i davant de tanta espera, he començat a llegir una nova novel•la, he fet algunes partides d’escacs contra l’ordenador i he començat a reescriure el diari d’Europa, per si mai tinc ocasió de publicar-lo. Reescrivint els primers dies d’aquest llarg viatge, m’adono del temps que ha transcorregut (més de tres anys) i dels canvis en la meva persona. Si al principi del viatge estava excitat per la novetat, estava una mica obsessionat per a trobar-me amb noies i no tenia massa idea de les experiències que m’aportaria el viatge; ara, des de fa força temps, em trobo molt més relaxat, amb un viatge i experiències que estan donant sentit a la meva vida i acompanyat de l’Alexandra, qui em satisfà amb una estabilitat emocional que abans no tenia coberta.\nEsfahan (veure sobre mapa)\nAbans de sortir de Quetta, l’Alex havia estat llegint a través d’Internet totes les noticies de segrestos dels últims mesos pel Balochistan, en general per motius econòmics en el cas d’estrangers, els quals són alliberats vius normalment, tot i que també hi ha molts segrestos i assassinats de policies pakistanesos o ocasionalment iranians. Davant d’aquestes notícies, va ser molt més fàcil per a l’Alexandra d’acceptar de ser escortats, a partir de mig camí per diversos cotxes que s’intercanviaven ràpidament entre sí, sense que haguéssim d’esperar-nos en cap moment. Més endavant, quan l’àrea es va tornar encara més despoblada i desèrtica, també vàrem acceptar agraïts, un soldat amb kalashnikov a dins del cotxe el qual també vàrem canviar eficientment unes tres vegades en diferents punts de control al llarg del camí. Aquesta eficiència en les escortes ens va fer avançar molt ràpidament, a més a més, la carretera havia millorat. Quan vàrem venir per primera vegada, hi havia uns 100 o 150km de carretera sense asfaltar, tot i que hi havia algun petit grup de treballadors que estava asfaltant la carretera d’una manera casi artesanal. La sorpresa la vàrem tenir al cap de 14 mesos, quan vàrem gaudir de quasi la totalitat de la carretera asfaltada, tot i que la superfície no era massa llisa. Això ens va permès d’arribar unes dues hores abans de la posta del sol a Nokundi, un poble on havíem fet nit l’anterior vegada, però allà ens van animar d’acabar d’arribar fins a la frontera i passar la nit a la duana, i així ho vàrem fer.\nEn arribar a la duana de Taftan, ens vàrem trobar aparcades dues autocaravanes amb dues famílies de francesos amb una parella de fills cada una que havien acabat d’entrar al Pakistan. Contents de trobar uns nous viatgers ens vàrem explicar les últimes anècdotes, abans de ser invitats a sopar pel responsable de la duana. Realment, la duana de Pakistan amb Iran és una de les millors del món, doncs fa poc més d’un any també vàrem ser invitats a menjar quan vàrem a un migdia. Després d’un sopar deliciós, en Yunas, el responsable de les oficines de duanes, ens va invitar a prendre te a la seva habitació i l’endemà al matí a esmorzar a mi i a l’Alexandra. Durant aquestes estones ens va explicar que tenia dona i tres fills que vivien a Quetta, als quals veia una vegada cada mes o cada dos, quan tenia una setmana de vacances, una situació laborals i familiar molt similar a la de molts indis i pakistanesos. Igual que molts Pakistanesos, en Yunas també ens va entretenir amb algunes teories conspiradores, explicant-nos per exemple que India, Iran i els Estats Units estaven provocant inestabilitat a Afganistan perquè Pakistan no pogués prosperar.\nAvui al matí, hem passat els tràmits de Pakistan sense problemes i després d’esperar uns trenta minuts davant la porta de la frontera tancada (degut al canvi d’horari) hem entrat a Iran. Allà hem hagut d’esperar una altre hora sense justificació i a continuació hem passat els tràmits amb força rapidesa, sense que al final no ens miressin l’assegurança de l’autocaravana (que porto impresa a través d’Internet), inspeccionessin l’autocaravana (la qual portem plenes de productes per a vendre), ni ens oferissin o exigissin una targeta diesel que costa unes 300€ (segons ens van explicar els francesos). Així doncs, hem pogut respirar tranquil•lament davant d’aquestes tres primeres preocupacions esfumades, però no a la quarta: les escortes, les quals ens han provocat un dia molt tens.\nPer a sortir de la frontera ens han assignat un soldat que ha pujat al cotxe. L’Alexandra ja estava acostumada amb els guàrdies pakistanesos i no ha protestat gaire. De totes maneres, la raó de protegir-nos semblava una excusa, perquè el soldat no tenia arma ni walkie talkie; la raó principal semblava que no cometéssim cap il•legalitat, si és que en podem cometre alguna. Creiem que tot aniria bé, però a mig camí cap a Zahedan (a 80km), el soldat ens ha fet aturar en un punt de control i després de quedar-se els nostres passaports durant uns 15 minuts, ens ha estat assignat un nou soldat. Aquest mateix procés s’ha repetit una altre vegada abans d’arribar a Zahedan, i finalment, després d’haver indicat al tercer guàrdia que necessitàvem posar diesel, aquest ens ha conduit fins a una comissaria de Zahedan, on ens han retengut els nostres passaports sense donar-nos cap explicació (ningú parlava anglès). Després d’una hora i mitja, quan ja estàvem ben enfadats amb tanta espera, ha arribat un cotxe que en teoria ens tenia que escortar cap a fora de Zahedan. De totes maneres, no ens volien tornar els passaports, produint-se una altre tensa discussió en la que va intervenir un dels caps grossos, assegurant-me (sense intercanviar cap paraula amb algun idioma en comú) que el cotxe ens escortaria fins a una gasolinera, que allà ens tornarien els passaports i que finalment ens escortarien cap a fora de Zahedan. Però en comptes d’això, ens han conduit cap a una altre comissaria de policia, on han estat dipositats els nostres passaports mentre la primera escorta ens abandonava. Davant d’aquest engany, m’he empipat com una mona i per calmar els nervis he sortit a caminar pel barri amb un policia al darrera que m’anava cridant tota l’estona que tornés. Finalment, al tornar, ha arribat el segon cotxe que ens havia d’escortar fins a la gasolinera, tot i que aquesta vegada no hem marxat fins que ens han tornat els passaports. De totes maneres, la segona escorta ha estat molt curta, fins a una cantonada on hem hagut d’esperar al tercer cotxe escorta, el qual, en comptes de conduir-nos cap a la gasolinera ens ha escortat fins a una tercera comissaria, on ens havien d’assignar un quart cotxe. Tots dos estàvem ben empipats, i encara més quan ens han suggerit de quedar-nos a dormir a Zahedan (tot just era migdia). Abans de creuar la frontera teníem la intenció d’arribar a Kerman a la tarda o vespre per a trobar-nos amb un amic, però començàvem a endevinar que seria impossible.\nFinalment, després d’esperar vint minuts a la comissaria, durant els quals he estat a punt de marxar (per evitar això les anteriors escortes ens havien retingut el passaport), ha aparegut el quart cotxe que ens ha començar a escortar cap a fora de la ciutat, però no cap a alguna gasolinera. Li he fet llums, m’he aturat i a continuació els he explicat que necessitava diesel per a continuar. Els policies s’han exasperat comentant-me que els ho havia d’haver mencionat abans... En qualsevol cas, ens han conduit fins a una gasolinera propera, on no em volien posar carburant perquè no posseïa la targeta diesel que en teoria havia d’haver comprat a la frontera. De totes maneres, després de discutir una estona, ens han posat 30 litres i ens hem tornar a posar en marxa escortats cap a fora de la ciutat.\nA no masses quilometres de Zahedan, l’escorta s’ha aturat al costat de la carretera per a esperar el següent cotxe escorta que ha arribat en direcció contraria. El cinquè cotxe ens ha escortat fins a un nou punt de control on després d’una estona, ens ha començat a escortar el sisè cotxe, el qual, passats forces quilometres s’ha aturat al mig del desert demanant-nos d’esperar el setè cotxe. Però nosaltres, cansats d’esperar unes 3 hores a Zahedan, li hem comentat que ja ens trobaríem el cotxe escorta pel camí i hem marxar abans de que els policies reaccionessin. Per sort hem marxat, perquè no ens hem trobat el setè cotxe fins passada mitja hora de conducció, el qual ens ha escortat fins a un nou punt de control on ens han demanat els passaports i ens han assignat el vuitè cotxe. La vuitena escorta es volia posar en marxa sense tornar-nos els passaports (per a evitar que tornéssim a circular sense escorta), però nosaltres ens hem negat rotundament a seguir sense els passaports. Per sort ens els han tornat, perquè a mig camí, el vuitè cotxe s’ha aturat per a inspeccionar algun vehicle sospitós i l’hem perdut de vista.\nPassats uns cinquanta quilometres, i creuant un gran desert, un policia en un punt de control solitari ens ha fet senyals d’aturar-nos. Al fer-ho, ens ha demanat els nostres passaports, recomanant-nos a continuació de portar un soldat a dins al cotxe perquè la zona era perillosa. Aquest cop, l’Alexandra es va negar en rodó, però observant que no ens tornarien els passaports si no acceptàvem l’escorta, jo he hagut d’acceptar a pesar de l’atac d’histèria de l’Alexandra, que estava decidida a americanitzar amb música estrident al soldat desarmat. El soldat ens ha fet aturar en un nou punt de control, on en teoria ens havien d’assignar un nou soldat, però encara amb la porta oberta, he premut l’accelerador i he perdut el control de vista darrera la immensitat del desert.\nA partir d’aquí, el trajecte ha estat menys accidentat, tot i que ens hem creuat amb diferents cotxes de policies que sense aturar-nos ens han estar escortant algunes desenes de quilometres. I finalment, passat Bam (on en teoria s’acabava la zona conflictiva) de nit, ens hem aturar a una petita gasolinera on ens han deixar acampar. Malauradament, a mitja nit ens han despertat uns policies que molt amablement ens han demanat d’aparcar a un control policial proper on estaríem més segurs. Hem estat discutint una estona, però finalment els he dit: “Ok, venim, però quan arribem no ens demanareu els passaports i ens deixareu dormir de seguida”. Hi han estat d’acord i al cap de deu minuts ja tornàvem a reposar al costat d’un gran control policial que amb gossos aturaven tots els autobusos, camions i cotxes per a controlar el tràfic de drogues.\nSegons ens han explicat després, es veu que en aquest controls, i altres operacions, han atrapat a molts traficants de droga, i les autoritats iranianes estan molt preocupades que aquestes màfies segrestin a algun estranger per a demanar a canvi de la seva vida l’alliberació de diversos narcotraficants. Potser era raonable que la policia iraniana intentés protegir-nos i escortar-nos, però el que de segur no era raonable era la poca eficiència amb què ho han fet, fent-nos perdre unes 4 hores molt valuoses que hauríem utilitzat per a arribar a Kerman i trobar-nos amb el nostre amic.\nTeheran (veure sobre mapa)\nVàrem arribar a Kerman a mig matí, però el nostre amic (mantindré els noms en anonimat per si de cas) tenia molta feina a la seva empresa i només ens va poder rebre la seva simpàtica xicota, qui de seguida ens va portar a petició nostra fins a l’oficina d’assumptes estrangers per a allargar el nostre visat de 7 dies. Però malauradament, allà ens van anunciar que el nostre visat era de transit i que no el podia estendre, tot i que ho podíem intentar a Esfahan. Pressionats a marxar pels pocs dies que podíem restar a Iran, vàrem quedar amb el nostre amic de visitar-lo unes hores a la seva empresa. I va valdre la pena, perquè un amic iranià és de lo més valuós que hi ha en aquest món. Durant la trobada, el nostre amic ens va comentar que igual que a la resta del món, l’economia iraniana també està en crisis. D’altre banda, també ens va explicar que durant les manifestacions posteriors a les eleccions iranianes, Kerman va restar força tranquil, i que contràriament a Esfahan, Shiraz, Tabriz o Teheran no s’havia produït cap mort.\nDesprés de ser invitats a dinar pel nostre amic, ens vàrem situar a les excel•lents carreteres iranianes (generalment de 2 o 3 carrils per banda) i vaig prèmer l’accelerador a fons per tal d’arribar el més aviat possible a Esfahan i posteriorment a Teheran. Estava poc preocupat amb el preu del diessel, perquè aquest continuava costant 0,01€/litre, i a més a més, en tres ocasions (al llarg de tot Iran) no ens van deixar pagar, obtenint el carburant gràtis. En canvi, sí que estàvem preocupats amb els nombrosos controls de velocitat a les carreteres, tot i que l’autocaravana tampoc corria tant com per a superar els límits en la majoria dels casos. D’altre banda, apart de la velocitat, també teniem temps per a gaudir del paissatge, perquè en aquesta ocasió el cel d’Iran era molt més clar, deixant a la vista unes vistes molt més interessants, amb agrestes muntanyes darrera les planícies desèrtiques.\nVàrem arribar a Esfahan l’endemà mig matí, dirigint-nos directament cap a l’oficina d’assumptes estrangers on ens van negar definitivament la possibilitat d’estendre el nostre visat. Així doncs, amb presses ens vàrem dirigir al gran basar d’Esfahan (força buit de turistes) on vàrem estar comparant preus i finalment comprant diverses exquisides caixetes de fusta que pensem revendre a Europa (Consultar productes comprats). També vàrem trucar a un amic que tenim a Esfahan, però al final no es va poder presentar perquè la cita que tenia amb una noia es va allargar més del compte. Naturalment el vaig excusar perquè enlloc del món, però menys a Iran, es pot desaprofitar una cita amb una noia.\nAl cap d’un altre dia i mig de conducció, vàrem arribar a Teheran el quart dia a la tarda, on ens havíem de trobar amb una altre bona amiga. La nostra amiga ens havia comentat per telèfon que ens havia de comentar quelcom (greu) relacionat amb el seu marit. Nosaltres estàvem preocupats que no hi hagués passat res durant la fracassada revolució post-electoral, però al final va resultar ser quelcom molt més internacional: el seu marit l’havia deixat recentment per una altre noia. De totes maneres, la nostra amiga és d’un caràcter fort i molt positiu, i ja s’estava començant a plantejar les avantatges de viure sense ell, com la possibilitat de viatjar molt més pel món. Al preguntar-li per les grans manifestacions a Teheran, ens va comentar que ella no hi va anar a cap, però sí el seu marit, qui en va tornar amb un bon morat. Segons va explicar, el govern havia portat a molta gent provinents d’àrees rurals, que armats amb grans barres de ferro es dedicaven a pegar a qualsevol, però sobretot a les dones. D’altre banda, la nostra amiga estava preocupada perquè els caps de la seva empresa havien fet campanya a favor de Mussavi i ara el govern els estava pressionant perquè venguessin la seva part de l’empresa a l’exèrcit. Si això succeís, provocaria un enduriment de les normes de treball, però seria molt pitjor la pèrdua de negoci internacional (l’empresa el entraria a la llista negre de companyies bloquejades), perquè ella perdria l’oportunitat de fer nous viatges de negocis a Europa.\nDesprés de descansar un dia a casa de la nostra amiga a Teheran, al sisè dia ens vàrem tornar a situar a la carretera per a acabar de recórrer els últims 900 kilòmetres d’Iran. Sense problemes vàrem arribat avui, (el setè dia) a la frontera, però un centenar de metres abans d’aquesta, en una barraca, un policia corrupte m’ha demanat si el meu cotxe era diesel o gasolina, mostrant-me un paper que suposadament necessitaven els cotxes diesel per a circular per Iran. Recordant que ens havien comentat sobre la targeta diesel que costava 300€, he comentat que el cotxe era gasolina. Però el policia no m’ha cregut i m’ha demanat d’inspeccionar l’entrada del diesel mentre jo em feia el tonto. Finalment, el policia ha localitzat l’entrada de l’aigua a l’autocaravana (sortosament, l’entrada del carburant està mig dissimulada amb els adhesius) i m’ha demanat d’obrir-la. Mostrant reticència, jo he obert l’obertura de l’aigua i el policia hi ha posat el nas per a ensumar, però al no olorar res, s’ha posat a riure desconcertat i s’ha convençut que l’autocaravana no era diesel. Un cop a la frontera, els següents tràmits han estat molt ràpids, tot i que jo he seguit amb el tremolor de les cames provocat pel policia anterior. A continuació ens hem hagut d’esperar un parell d’hores per a esperar que anessin avançant la cua de cotxes que entraven a Turquia, i passats els tràmits ens hem trobat en aquest nou país, igualment meravellós, tot i que a diferència d’Iran, el diesel costa uns 1,3€/litre\nSanliurfa (veure sobre mapa)\nDesprés d’estar viatjant més d’un any per Àsia, a Turquia ens hem sentit més relaxats que mai, amb una cultura molt més pròxima a la dels nostres països. Després de fer compres a Dogubayazit, que van incloure formatge i olives, primera nit la vàrem passar aparcats a prop de la carretera, a la vista del mont Arat. Feia temps que no dormíem fora d’una ciutat o gasolinera amb la certesa de no ser molestats. I així va ser, a més de gaudir per primera vegada dels del Tibet, d’una temperada nit que ens va fer treure les mantes dels armaris.\nTeníem previst d’arribar a Romania a mitjans de Novembre per a visitar la família de l’Alexandra, i a Catalunya a principis de Desembre, així doncs, tenint un mes i mig per endavant, vàrem començar a fer camí cap al sud de Turquia, amb la intenció de visitar Anatòlia o la regió del Kurdistan i posteriorment Síria. Tenia ganes de visitar aquest país, perquè nombrosos viatgers ens havien explicat les seves excel•lències, però també per a treure’m l’espina que encara tinc clavada, quan les seves autoritats em van prohibir l’entrada provinent de Jordània. De totes maneres, encara que l’Alexandra ho expressés obertament, en el meu interior també m’atemoria la possibilitat de tornar a tenir problemes per a entrar (a més a més, l’Alexandra necessitava obtenir el visat amb anterioritat) o tenir problemes un cop a dins i tenir dificultats de sortir del país amb l’autocaravana.\nEn qualsevol cas, encara ens trobàvem lluny de Síria i les vistes del nord de Turquia ens tenien suficientment encisats com per a pensar en les possibles dificultats venidores. Vàrem passar un parell de dies pel voltant del llac Van, essent invitats a prendre te en alguna ocasió per alguna família turca feia el picnic a prop de les seves aigües. Passats aquests dos dies de tranquil•litat, davant del blau llac, algunes petites illes i una misteriosa muntanya nevada al fons; vàrem reprendre el camí, sense presses cap a Mardin, un poble envoltant un turó que dominava les infinites planícies sirianes a sota. Pel camí ens vàrem aturar al monestir de Mor Yaqoub (sense massa interès) i just abans d’entrar a Mardin, al monestir de Mor Hananyo, fundat poc abans de l’any 500. Aquest darrer monestir va ser durant 800 anys la seu del patriarca de la religió cristiana Siriac Ortodoxa, que a la regió compta amb molts altres monestirs, alguns d’ells fundats abans de l’any 400 després del naixement de crist.\nDesprés de passejar un matí pels estrets carrerons de Mardin, vàrem baixar a la planícia siriana (sense entrar a Síria) i vàrem conduir fins a Sanliurfa, una ciutat tradicional, amb un extens bazar, antics edificis, i una gran mesquita al costat de la cova on els musulmans creuen que va néixer Abraham, el pare de les religions abrahamiques (jueva, cristiana i islàmica), aquell profeta al qual Déu va demanar de sacrificar el seu fill, tot i que un àngel ho impedís en el últim moment (potser traint la voluntat de Déu).\nJust abans d’arribar a Sanliurfa i de fer una bonica passejada pel seu casc antic, vàrem passar la nit en una gasolinera tancada on molt amablement ens van deixar aparcar. Malauradament, cap a les 8 del vespre, un nou guarda de seguretat es va presentar i ens va dir de molt males maneres que havíem de marxar, però jo, el vaig ignorar i a la segona que va venir em vaig posar a cridar per la finestra que ens deixés en pau (m’havia molestat les seves males maneres, però d’altre banda en aquell punt teníem Internet wifi i no volíem marxar). Els meus crits deurien calmar el guarda, qui ens va deixar en pau tota la nit, però d’hora al matí, el mateix guarda acompanyat del primer guarda que ens havia donat permís per a aparcar, ens van demanar que marxéssim, igualment de males maneres, i jo també, de males maneres els vaig tornar a cridar que tinguessin paciència i que ens deixessin una hora. Però no, van treure un bat de beisbol, i després de molts més crits i amenaces vàrem acabar marxat ben malhumorats.\nHa estat aquest incident que ha provocat la meva decisió de no intentar entrar a Síria (l’Alexandra ja havia manifestat amb anterioritat les seves poques ganes). Estava cansat de problemes, fins i tot dels petits, i ja tenia ganes d’arribar a casa per a descansar una temporada abans de reprendre el viatge i aventura cap a Amèrica. He comptat els quilòmetres que ens quedaven per a arribar a Catalunya, calculant-ne uns 5000km. M’ha donat la sensació que n’eren molts, però al mirar els quilometres recorreguts des de Nepal (uns 8000km) m’he adonat que en realitat ens trobem molt més a prop de casa del que em pensava, sobre tot l’Alexandra, qui només es troba a 2000km de Romania.\nMont Memrut (veure sobre mapa)\nDesprés de decidir de no entrar a Síria i de començar a fer camí cap a Ankara, ens vàrem desviar per unes petites carteretes per a visitar el cap de munt del Mont Nemrut, de 2134m, una de les atraccions turístiques de Turquia més misterioses. Durant el primer segle abans de crist, va florir breument el regne de Commagene, durant el qual, un del seus reis va construir una tomba santuari al cim de la isolada muntanya. Aquest mausoleu estava compost per diverses grans estàtues, unes mirant a l’est i unes altres a l’oest, les quals van perdre els seus caps degut a terratrèmols. Actualment, aquests grans caps de pedra del rei i de diversos deus descansen al terra, com si es tractés d’un enigmàtic decorat per a una pel•lícula fantàstica o mitològica. El misticisme del lloc fa que durant la posta del sol i a la seva sortida, el indret quedi saturat de turistes, tot i que fora d’aquests horaris, també es pot gaudir del a solitud enmig d’aquests colossos.


Detalls: La mestra\nEditorial Gregal - Presentació del llibre La mestra de Rosa Maria Pascual.\nL'acte anirà a càrrec de Núria Balada, presidenta de l'Institut Català de les Dones, Marta Pérez, escriptora i poeta, Isabel Masjuan, mestra i alumna de l'autora i Rosa Maria Pascual, autora de l'obra. Claudia Cabero, cantarà unes cançons.\nL'esdeveniment tindrà lloc dimarts 5 de setembre a les 19h a la Sala Pere Casaldàliga de la Llibreria Claret.\nNovel·la de caire biogràfic inspirada en la mare de l'autora.\nEl llibre gira a l'entorn de l'Harmonia, una dona que, acabada de diplomar, inicia la seva carrera docent a Argençola durant la dècada dels 40. La trama es construeix hàbilment a partir de petits episodis aleatoris de la seva vida relatats, ara per ella mateixa, ara pels personatges que li són propers.\nL'argument s'organitza en blocs seqüenciats cronològicament a partir de les destinacions que l'Harmonia té al llarg de la seva carrera professional. És un llibre que es fa més i més entranyable a mesura que avancen els capítols (episodis, hauria de dir), i que complaurà enormement, sobretot, una certa franja de lectors, pels records que els evocarà.\nUn llibre que té el gran mèrit d'establir ponts entre la biografia personal i la compartida, aquella que nodreix l'imaginari col·lectiu d'una generació marcada per la postguerra. Un homenatge als mestres i, sobretot, a les mestres que van saber mantenir i encomanar el somriure als seus alumnes enmig de la grisor i la repressió.


Traductor de google i trucs – Flassaders\nEl traductor de Google és de les eines més utilitzades actualment de les que posa a la nostra disposició Google.\nEs pot utilitzar en la web i en qualsevol telèfon intel·ligent o tauleta, sent igual si el seu sistema operatiu és Android o IOS.\nPer a què podem utilitzar el traductor de Google? Es poden fer diverses coses:\nTraducció de textos: pots escriure el text que vulguis, ja que el traduirà. Se servirà dels més 100 idiomes que domina.\nTraducció de fotos de la càmera: és capaç de traduir el text d’una foto treta amb la càmera. Ho pot fer en 88 idiomes en temps real.\nFotos: si vols traduir fotos de manera més precisa has de pujar-la i així la traducció serà molt millor. És capaç de fer-ho en 50 idiomes.\nTraduccions fora de línia: és capaç de traduir text sense tenir connexió a Internet (59 idiomes).\nEscriptura a mà: si escrivim un text en la pantalla també ens el podrà traduir a 95 idiomes.\nPressionar per a traduir: una funció molt interessant és la de seleccionar un text per a traduir i immediatament tenim una traducció (només per a terminals Android).\nConverses: es pot tenir una conversa bidireccional en temps real, però només és vàlid per a 43 idiomes.\nCom s’utilitza Google Translate en un telèfon intel·ligent\nLa forma més senzilla d’utilitzar Google és la d’escriure, seleccionar els idiomes en la part superior de la pantalla, mantenint en el que escriurem a l’esquerra i al qual vulguem traduir a dreta.\nDesprés d’això premem per a escriure el text i veurem com se’ns passa a una finestra on només veiem el que escrivim i la traducció sota en blava.\nAcabem d’escriure, premem l’Enter del teclat virtual i ja tornem a la pantalla anterior, veient la traducció en un quadre blau sota el que hem escrit.\nJust sota la caixa de traducció hi ha unes certes opcions que convé conèixer, ja que poden ajudar-nos en un moment donat i depenent de la situació.\nComencem d’esquerra a dreta:\nCàmera: aquí podem utilitzar la càmera per a traduir el que vulguem en temps real, és a dir, podrem agafar un fullet d’un restaurant, un senyal de trànsit o qualsevol tipus de rètol i saber en aquest moment que posa en el nostre idioma.\nCàmera (escanejar foto): dins d’aquesta mateixa icona de la càmera podrem treure una foto i el sistema escanejarà la imatge per a traduir-la.\nEscriure a mà: prement aquí només haurem d’escriure amb el dit el que vulguem i ens el traduirà.\nConversa: amb aquest botó el que aconseguirem és mantenir una conversa. Triant bé els idiomes, l’aplicació és capaç de traduir el que parlem a l’altre idioma, mostrant-lo en text i reproduint-ho per l’altaveu.\nVeu: és igual que l’opció anterior però només amb una persona.\nUna altra de les opcions que ens ofereix és que podem funcionar amb ell sense que hi hagi connexió a Internet, alguna cosa que pot ser molt pràctic si ens trobem a l’estranger i no tenim dades o si estem en una zona on no hi ha cobertura.\nPer a això només hem de descarregar els idiomes que vulguem en el telèfon intel·ligent i així tenir-los sempre llestos per a quan no hi hagi cap mena de connexió a Internet.\nHem de prémer en les tres línies verticals de la part superior esquerra i després fer clic a Traduir sense connexió.\nVeurem diversos idiomes disponibles per a descarregar i només hem de prémer en la fletxa que hi ha en la part dreta del qual vulguem i quan ens pregunti si volem descarregar-ho prémer a Descarregar.\nUna vegada hagi finalitzat apareixerà en la part superior de la pantalla dins d’Idiomes descarregats.\nCom s’utilitza el traductor de Google en l’ordinador\nLa manera de funcionar amb l’ordinador és molt senzilla.\nEntrem en la web del traductor i triem l’idioma en el qual escriurem o deixem que el detecti automàticament.\nDesprés escrivim el que vulguem i en el costat dret és on posarem l’idioma al qual volem traduir i el farà immediatament.\nEl límit és de 5.000 caràcters. Una bona quantitat que et donarà per a escriure un bon text si el necessites.\nEn la web també tenim altres opcions com:\nUtilitzar el micròfon: si tinguéssim un micròfon en l’ordinador podríem parlar prement en la icona amb forma micròfon que està en la part inferior a l’esquerra i així no haver de teclejar.\nTraduir documents: tenim en la part superior esquerra, al costat d’on posa text, un botó que posa Documents on podrem entrar i traduir uns certs formats com: .doc, .docx, .odf, .pdf, .ppt, .pptx, .ps, .rtf, .txt, .xls o .xlsx.\nAltres opcions: en la part dreta, just sota la traducció, tenim tres botons que ens serveixen per a copiar el text, editar la traducció i així ajudar a la Inteligència Artificial de Google, a més d’un altre per a compartir aquesta traducció.\nDescarregar vídeos Instagram, Tiktok i Twitter Mòbil com a comandament de diapositives


Fracàs de la manifestació per la Constitució a Barcelona: Cs la planta i se n'apodera Vox - CATzona\nFracàs de la manifestació per la Constitució a Barcelona: Cs la planta i se n’apodera Vox\nAlguns centenars de persones s'han manifestat aquest divendres, Dia de la Constitució, al centre de Barcelona per reivindicar la Carta Magna. Ho han fet en una convocatòria que ha començat a la plaça Urquinaona i continua per Via Laietana, epicentre fa només unes setmanes de les protestes en contra de la sentència del Tribunal Suprem als líders independentistes.\nA la convocatòria, organitzada per la plataforma unionista Espanya i Catalans, hi ha assistit el líder de Vox, Santiago Abascal, que ha plantat la recepció oficial al Congrés dels Diputats per ser a Barcelona, on segons diu és "allà on més s'està amenaçant la unitat de la nació". El dirigent d'ultradreta ha acaparat tota l'atenció dels manifestants i ha estat rebut amb crits de "president, president".\nPer la seva banda, Ciutadans, que havia confirmat la seva participació a la manifestació, l'ha cancel·lat a última hora. Asseguren que és per la presència d'una pancarta que reclama la derogació de la llei de violència de gènere.


UN ÀNGEL PROTEGIT PER UN GUÀRDIA CIVIL - BLOC D'EN FRANCESC PUIGCARBÓ\nHome / Unlabelled / UN ÀNGEL PROTEGIT PER UN GUÀRDIA CIVIL\nUN ÀNGEL PROTEGIT PER UN GUÀRDIA CIVIL\nF. Puigcarbó 1.9.14\nNo odio a ningú; però l'odi ennegreix la meva sang i crema aquesta pell que els anys van ser incapaços de curtir. Com domar, sota judicis tendres o rigorosos, una esgarrifósa tristesa i un crit d'espellat? Vaig voler estimar la terra i el cel, els seus gests i les seves febres, i no vaig trobar res que no em recordés la mort: flors, astres, rostres, símbols de marciment, lloses virtuals de totes les tombes possibles! El que es crea en la vida, i la ennobleix, s'encamina cap a un fi macabre o vulgar. L'efervescència dels cors ha provocat desastres que cap dimoni s'hagués atrevit a concebre. quant vegeu un esperit inflamat, podeu estar segurs que acabareu per ser víctimes seves. Els que creuen en la seva veritat -els únics dels que la memòria dels homes guarden empremta- deixen darrere seu el sòl sembrat de cadàvers. les religions compten en el seu balanç més crims dels que tenen en el seu actiu les més sagnants tiranies i aquells a qui la humanitat ha divinitzat superen de lluny els assassins més conscienciosos en la seva set de sang.\nEl que proposa una fe nova és perseguit, tot esperant que arribi a ser al seu torn perseguidor: les veritats comencen per un conflicte amb la policia i acaben per recolzar-se en ella; doncs tot absurd pel que s'ha patit degenera en legalitat, com tot martiri desemboca en els pá grafs d'un codi, a la sosera del calendari o en la nomenclatura dels carrers. En aquest món, fins al mateix cel arriba a ser autoritat; i s'han vist períodes que només van viure per a ell. Medievos més pròdigs en guerres que les èpoques més disolutes, creuades bestials, falsament tenyides de sublimitat, davant les quals les invasions dels huns semblen entremaliadures d'hordes decadents.\nLes gestes immaculades es degraden en empresa pública; la consagració enfosqueix el nimbe més aeri. Un àngel protegit per un guàrdia civil: així moren les veritats i expiren els entusiasmes. N'hi ha prou que una revolta tingui raó i que crei entusiastes, que una revelació es propagui i una institució la confisqui perquè els estremiments altre temps solitaris -caíguts en sort a uns quants neòfits pensatius- s'emporquen en una existència prostituïda. Que m'assenyalin en aquest món una sola cosa que comencés bé i que no hagi acabat malament. les palpitacions més orgulloses s'enfonsen en una claveguera, on deixen de bategar, com arribades al seu terme natural: aquesta decadència constitueix el drama del cor i el sentit negatiu de la història. Cada «ideal» alimentat, en els començaments, amb sang dels seus sectaris s'esvaeix quan l'adopta la massa. Vet aquí la pila de aigua beneïda transformada en escupidera: és el ritme ineluctable del «progrés» ... En aquestes condicions, ¿sobre qui bolcar l'odi? Ningú és responsable de ser i encara menys de ser el que és. Afectat d'existencia, cadascun pateix com un animal les conseqüències que se'n deriven. així és com en un món en què tot és odiós, l'odi arriba a ser més vast que el món i per haver superat el seu objecte, es anulat.\nE.M.CIORAN - Breviari de putrefacció\nMiquel 02 de setembre, 2014\nes un texto para leer con calma.\nFrancesc Puigcarbó 02 de setembre, 2014\naixó pensava ahir quan l'estava traduïnt, cal llegir-lo més d'una vegada i pair-lo.\n“SON PRESOS POLÍTICOS, SIN DUDA ALGUNA” (José Mª de Mena, ex Fiscal General de Catalunya)\nGabriel, otra desaparición\nMarta Rovira marca distàncies amb Puigdemont\nOtras miradas - Marta Sánchez y el oportunismo patriota


Cultura als barris s'acosta a quinze racons de la ciutat amb activitats gratuïtes - Cultur Plaza\nVALÈNCIA. Este cap de setmana el programa Cultura als barris de l'Ajuntament de València s’iniciarà amb el concert de l'Agrupació Musical de Benicalap, dirigit per Vicente Faubel Vidagany, i que tindrà lloc el dissabte 30 de novembre a partir de les 17.00 hores en la Plaça Nova de l'Església del barri de Benicalap. A esta proposta se sumen altres concerts, tallers, teatres, espectacles de màgia i humor, danses populars valencianes, monòlegs, cinema mut i un espectacle circense, entre altres, que es duran a terme en un total de quinze barris.\nLa iniciativa Cultura als barris, fomentada per l'Ajuntament de València durant els caps de setmana per a acostar diferents manifestacions culturals a tothom, es desenvoluparà durant el dissabte 30 de novembre i el diumenge 1 de desembre en els barris de Benicalap, Sant Pau, Torrefiel, Trinitat, Els Orriols, Soternes, Els Tendetes, La Creu Coberta, Mont-Olivet, Sant Marcel·lí, La Llum, Patraix, La Raïosa, Vara de Quart - Tres Forques, i Arrancapins.\nEls concerts ocuparan una part fonamental del programa. Després del ja esmentat de l'Agrupació Musical de Benicalap, en la jornada del dissabte, a les 18.00 hores, agafarà el relleu el concert de música clàssica “Una hora amb Marxant” al parc del carrer de la Senda de Sant Miquel de Soternes. En la jornada del diumenge, serà el torn de l'Agrupació Musical Carrera Font de Sant Lluís (11.30 hores, plaça de les Bandes de Música); de la Societat Musical Unió de Pescadors (11.30 hores, plaça de l'Església – carrer de l'Arquebisbe Olaechea); del C.I.M. Tendetes (12.00 hores, plaça de Patraix); de la Societat Musical La Unió de Tres Forques (12.30 hores, parc del carrer de l'Uruguai); i de Rock Road Trio (18.00 hores, Centre Cultural i Esportiu d’Abastos).\nTambé cal destacar la inclusió de tallers, com els participatius de terrisseria i paper reciclat (dissabte 30 de novembre, de 17.00 a 19.00 hores, en carrer del Comptat), i l'infantil La ciutat sota els meus peus (diumenge 1 de desembre, d'11.30 a 13.30 hores, en la plaça d'Holanda). Així mateix, els interessats i les interessades podran vibrar amb l'espectacle circense Abatido Circus (dissabte 30 de novembre, a les 17.30 hores, al carrer d'Almassora 51); de l'espectacle de màgia i humor Tachán, aquellos años mágicos (dissabte 30 de novembre, a les 18.00 hores, en la plaça de l'Ermita); i del cinema mut més música en viu amb l'actuació de Swinglöide Trio (dissabte 30 de novembre, a les 18.30 hores, al carrer de Gregorio Gea).\nUn cap de setmana en el qual se celebraran dos teatres de titelles, el primer serà Galletas de jengibre (dissabte 30 de novembre, a les 17.30 hores, en la plaça del Bisbe Laguarda); i el segon, Blancaneus i altres nans (diumenge 1 de desembre, a les 12.00 hores, en la plaça de les Tretze Roses). Per a acabar, ja en la jornada del diumenge 1 de desembre, la ciutadania podrà presenciar el monòleg d'humor Mare no hi ha més que una, d'Óscar Tramoyeres, a les 12.30 hores al parc de la pèrgola del carrer d'Emilio Lluch. Una mica més tard, a les 13.00 hores, el Grup de Danses La Carraspera farà una exhibició de diferents danses populars valencianes en la plaça de Patraix.


Llibres de reproducció de vendes digitals i la nova era de la venda Martech Zone\nEn l’entorn de venda actual, una infinitat de reptes poden evitar que els líders de vendes ajudin els seus equips a assolir els seus objectius. Des de la lentitud dels nous representants de vendes a l’hora d’augmentar els sistemes fins a sistemes no conjunts, els representants de vendes dediquen més temps a les tasques administratives i menys temps a vendre realment.\nPer tal d’accelerar el creixement, reduir les ineficiències dins d’una organització i reduir el volum de vendes, els líders comercials han d’establir processos àgils i adaptables.\nLlibrets de vendes digitals són una part integral de les noves estratègies de venda i serveixen com a recurs crític per als equips de vendes, oferint un marc dinàmic que guia els venedors de manera intel·ligent a través de les millors pràctiques i fa que els processos es puguin repetir a tota l’organització.\nMitjançant la implementació d’un fitxer Llibreta de vendes digitals solució, els líders de vendes poden aprofitar-se d’informes analítics profunds en temps real per confirmar ràpidament l’alineació amb les necessitats del comprador i com avancen les ofertes. Els equips també es beneficien d’una visibilitat addicional sobre el que funciona i el que no soluciona els problemes abans que afectin negativament les vendes.\nTot i que vivim en un món digital, alguns equips comercials segueixen utilitzant llibres de reproducció estàtics en format PDF o en paper. Tot i que aquestes organitzacions estan en el bon camí cap a refinar el seu procés de venda, els llibres de jocs en paper no tenen la personalització i les capacitats dinàmiques necessàries per establir connexions més profundes amb els clients actuals.\nAprofitant les últimes novetats Llibreta de vendes digitals tecnologia, i convertir llibres de reproducció basats en paper o PDF en una solució dinàmica de venda guiada i, per tant, personalitzar l’experiència del comprador, pot millorar l’estratègia de vendes d’una organització i crear en context converses de compradors, tot proporcionant el contingut adequat exactament quan sigui necessari. En l’entorn empresarial actual, els equips comercials han de tenir accés a la carta per comunicar-se eficaçment amb els clients potencials. Mantenir-se per davant de les necessitats i necessitats canviants és la millor manera de tancar un acord.\nA continuació, es mostren cinc pràctiques recomanades a l’hora de desplegar Digital Play Playbooks\nPenseu en els diferents grups que fan servir Sales Playbooks - Tingueu en compte que els Playbooks de vendes no són només per a equips de vendes externs. Els manuals de vendes dinàmics i personalitzats poden garantir que tots els equips, des de la direcció fins al màrqueting, tinguin la informació adequada en el moment adequat per racionalitzar les vendes i mantenir el procés en bon camí.\nRacionalitzeu les activitats rutinàries amb plantilles i flux de treball - El temps és la moneda de les vendes. La racionalització de les tasques que requereixen molt de temps i el seguiment d’un procés prescrit milloren la productivitat i l’eficiència. Això permet als representants de vendes passar més temps venent i menys temps buscant.\nMés mitjans per obtenir més contingut - Els fitxers PDF i els enllaços no són l’única manera de consumir contingut. A l’entorn multimèdia actual, les diapositives, vídeos, articles, publicacions de blocs i elements creatius de PowerPoint permeten als representants de vendes presentar contingut més personalitzat i de manera més dinàmica. Aprofiteu la gran quantitat de contingut disponible i personalitzeu el que utilitzeu en funció de cada situació de venda.\nProporcionar consells d’orientació i entrenament en temps real - Donar accés als representants de vendes a informació en temps real de manera individualitzada, els proporciona una visió pràctica alhora que genera confiança i els prepara millor per guanyar. La clau és no aclaparar-los amb tota la informació disponible. En lloc d’això, centreu-vos a reforçar les millors pràctiques i a proporcionar-los només les dades que necessiten en el context de l’acord en qüestió.\nComenceu a jugar amb verbs per a l'acció (per exemple, conducta, proporcionar) - Les activitats de venda sovint són confuses, llargues i fragmentades. Guiar representants de vendes amb tasques ràpides i senzilles en forma de passos útils ajuda a simplificar el procés de vendes, alhora que s’alinea amb més precisió amb el recorregut del comprador.\netiquetes: solució de llibre de jocs digitalsvendes digitalsllibre de reproducció de vendes digitalsllibres de reproducció de vendes digitalsera de la vendaqvidianlíders de vendesera de vendaestratègies de venda


23477 - Search Results - UAB Digital Repository of Documents\nHome > Search Results: 23477\n4 p, 1.7 MB Microbiologia  / Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Veterinària\n6 p, 1.9 MB Microbiologia  / Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Veterinària\n58 p, 16.6 MB Microbiologia  / Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Veterinària\n2 p, 29.5 KB Microbiologia  / Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Veterinària


abril | 2017 | Escola de música de Vilanova i la Geltrú\nUs adjuntem un parell de documents on es regulen les properes proves d’accés a Grau Professional pel curs 2017-18. No dubteu en informar-vos de qualsevol dubte venint al nostre centre o enviant-nos un mail.\nCalendari de les proves acces GP.Curs 2017_18\nSecretaria, tancada del 25 al 27\nUs informem que la secretaria de l’escola i conservatori romandrà tancada del dimarts 25 al dijous 27.\nSant Jordi 2017: els nous llibres d’en Sebastià Serra i en Miquel Desclot\nJa s’acosta Sant Jordi i com ja sabeu a l’ECMM ho celebrem amb la presentació d’algun llibre relacionat amb la música o aquest any amb el nostre centre d’interès.\nEl proper dia 18 d’abril a les 18:15 h. a la Sala Petita de l’Escola, tot just passat Setmana Santa, farem la presentació del llibre: “Bestiari salvatge d’estar per casa” de Sebastià Serra. L’acte de presentació comptarà amb la participació dels alumnes de cant coral d’elemental sota la direcció d’Isabel Pla i dels conjunts de nivell elemental de flauta de bec i arpa.\nEl següent dia 19 d’abril a les 18:15 h. a la Sala Petita de l’Escola farem la presentació del llibre “Un barret de cançons” amb els poemes de Miquel Desclot i la música de Josep Vila i Casañas (si us agrada la seva música, el proper 14 de maig podreu escoltar el seu cor a l’Auditori Eduard Toldrà). L’acte de presentació també comptarà amb la participació dels alumnes de cant coral d’elemental de l’Escola sota la direcció d’Isabel Pla.\nCalendari de preinscripció. Curs 2017-18\nDifusió de l’oferta inicial, barems* i calendari\nPresentació de les sol·licituds PREINSCRIPCIÓ (enllaç disponible el 18 d’abril)\nDel 18 d’abril a 5 de maig\nL’ECMM recomana: Judit Neddermann i Flok\nAquest cap de setmana a l’Auditori Eduard Toldrà hi ha dos bons concerts. Recordeu que els alumnes de l’ECMM teniu les entrades a 5€!\nDivendres 7, a les 21:00h.: JUDIT NEDDERMANN\nEl nou disc de Judit Neddermann és un segon pas ferm en la seva proposta més íntima i personal. Produït pel guitarrista Pau Figueres i acompanyada de la seva banda habitual i de magnífiques col•laboracions, ens trobem davant de deu cançons on novament s’obre a cantar i compartir les seves vivències sincerament i sense reserves. Un disc sense portada, un disc que qui l’agafa l’ha d’omplir amb les imatges que hi ha dins, totes fotografiades per la Judit en algun moment d’aquest últim any i mig. Pels que necessitin etiquetes: el disc és més pop que “Tot el que he vist”, però hi seguim trobant la mescla musical que defineix l’univers plural de la cantant (folk, jazz, world). Un disc on regna el català però també hi trobem castellà, portuguès i euskera. Nou temes originals i una única versió que són un petit viatge per l’amor, el desamor, la família, la toxicitat, els comiats i la importància del present, de l’ara i aquí.\nDissabte 8, a les 18:00h.: FLOK (concert familiar)\nUn mariner, un cowboy, una trapezista, un melòman i una hippy no es veuen des de fa molts anys… Quan es retroben, decideixen celebrar un concert. A partir de les seves músiques (tradicionals i modernes alhora), ens faran viatjar a través dels temps. I viurem amb ells les seves experiències, les seves passions, els seus somnis,… les seves cançons.


Granollers dóna la benvinguda a l'Any Nou amb actes de tota mena - Granollers Informa!\nInici » Notícies » Notícies Generals » Societat » Granollers dóna la benvinguda a l’Any Nou amb actes de tota mena\nEl Casino acollirà demà al vespre el concert de cap d’any\nFanalets // Imatge del web Wikimèdia Commons\nLa ciutat de Granollers rebrà l’any nou amb diversos actes per a totes les edats i tots els gustos. Entre les diverses activitats, en destaca el Concert de Cap d’Any, que tindrà lloc demà dijous, 1 de gener, a les 19 hores al Casino de Granollers. El conjunt Adelfa oferirà el concert “La vida és bella”. Unes hores abans, a les 17 hores, al carrer Anselm Clavé, tindrà lloc la recepció a Ses Majestats els Reis d’Orient, que arribaran uns dies abans de la Nit de Reis a la ciutat per recollir totes les cartes dels nens i nenes de la ciutat.\nDivendres al matí, els grans protagonistes seran els infants amb un taller de Fanalets. Es realitzarà a partir de les 10.30 hores, a La Troca-Centre de Cultura Popular i Tradicional. Aquell mateix dia, el Patge Gregori començarà la seva visita pels barris de Granollers recollint les cartes dels infants per remetre-les a Ses Majestats els Reis Mags. Divendres, a la tarda, a partir de les 18 hores, s’estarà als barris de la Font Verda, Lledoner, Girona, Can Mònic, Congost i Ponent. El dissabte, 3 de gener, a les 12 hores, visitarà els barris de Granollers Nord, a les 12.30 hores estarà a Joan Prim, i a les 18 hores anirà als barris de Tres Torres, Can Bassa, l’Hostal, Camí Ral, Can Gili i La TraCa. Finalment, diumenge, a les 18 hores, se’l podrà trobar al barri de Sant Miquel.\n#Any Nou #Casino de Granollers #Concert de Cap d'Any #la Troca #Nadal #Patge Gregori #Reis d'Orient


Formació en màrqueting Martech Zone\nAnalítica, màrqueting de contingut, màrqueting per correu electrònic, màrqueting en motors de cerca, màrqueting en xarxes socials i formació en tecnologia Martech Zone\nTecnologia publicitària Anàlisi i proves Content Màrqueting CRM i plataformes de dades Comerç electrònic i venda al detall Màrqueting per correu electrònic i automatització de màrqueting per correu electrònic Tecnologia emergent Màrqueting d'esdeveniments Vídeos de màrqueting i vendes Llibres de màrqueting Esdeveniments de màrqueting Infografia de màrqueting Eines de màrqueting Formació en màrqueting Martech Zone Apps Màrqueting per a mòbils i tauletes Relacions públiques Habilitació de vendes Search Marketing Social Media Màrqueting\nSocialBee: la plataforma de xarxes socials per a petites empreses amb serveis de consergeria\nDivendres, novembre 12, 2021 Divendres, novembre 12, 2021 Douglas Karr\nAl llarg dels anys, he implementat i integrat desenes de plataformes de xarxes socials per a clients. Encara tinc grans relacions amb molts i em continueu veient promocionant plataformes noves i existents. Això podria confondre els lectors... preguntant-me per què no només recomano i impulso una plataforma per a tothom. No ho faig perquè totes les necessitats de cada empresa són diferents entre si. Hi ha una gran quantitat de plataformes de xarxes socials que poden ajudar les empreses... però la teva\nDimecres, novembre 10, 2021 Dimecres, novembre 10, 2021 Douglas Karr\nSalesforce Dreamforce ha tornat i organitzarà una conferència d'un dia des de la ciutat de Nova York. L'esdeveniment virtual amb Salesforce, Salesforce Partners i clients de Salesforce inclourà: Espectacles inspiradors dels creadors del canvi d'avui Punts d'atenció sobre els productes Explicacions sobre Trailblazer dels altaveus de Trailhead Luminary Treballar en xarxa amb Trailblazers d'arreu del món Un acte musical sorpresa. En ser un esdeveniment virtual, qualsevol pot registrar-se i unir-se des de qualsevol lloc amb connexió. Hi haurà nous ponents, moments destacats exclusius i alguna sorpresa\nCom optimitzar el vostre vídeo i canal de Youtube\nDilluns, juny 28, 2021 Dilluns, juny 28, 2021 Douglas Karr\nHem continuat treballant en la nostra guia d'optimització per als nostres clients. Tot i que auditem i proporcionem als nostres clients el que està malament i per què està malament, és imprescindible que també proporcionem les directrius sobre com corregir els problemes. Quan auditem els nostres clients, sempre ens sorprèn l’esforç mínim realitzat per millorar la seva presència a Youtube i la informació associada amb els vídeos que pengen. La majoria només ha de penjar el vídeo, definir el títol,\nQuè és MarTech? Tecnologia de màrqueting: passat, present i futur\nDissabte, març 27, 2021 Diumenge a, d'abril de 11, 2021 Douglas Karr\nÉs possible que tingueu una rialleta que escrigui un article sobre MarTech després de publicar més de 6,000 articles sobre tecnologia de màrqueting durant més de 16 anys (més enllà de l'edat d'aquest blog ... Anava al blogger anterior). Crec que val la pena publicar i ajudar els professionals de les empreses a comprendre millor què era, és, i el futur del que serà MarTech. En primer lloc, és clar, és que MarTech és una combinació de màrqueting i tecnologia. Trobava a faltar un gran\nPer què els nostres ulls necessiten esquemes de paleta de colors complementaris ... I on podeu fer-los\nDijous, març 18, 2021 Dimecres, octubre 13, 2021 Douglas Karr\nSabíeu que en realitat hi ha ciència biològica darrere de com dos o més colors es complementen? No sóc oftalmòleg ni optometrista, però intentaré traduir la ciència aquí per a gent senzilla com jo. Comencem pel color en general. Els colors són freqüències Una poma és vermella ... oi? Bé, realment no. La freqüència de com es reflecteix i es refracta la llum de la superfície d’una poma la fa detectable, convertida per


L'objectiu d'aquesta llei, és donar una resposta jurídica a la ciutadania, introduint un dret personal i individual a una mort digna.\nEstructura i contingut de la Llei Orgànica de l'eutanàsia\nSegons l'anàlisi dels nostres advocats especialistes, la llei està formada per 5 capítols i diverses disposicions addicionals, transitòries, derogatòries i finals. A continuació analitzem l'estructura de la mateixa:\nCapítol I. Objecte i àmbit d'aplicació\nL'objecte d'aquesta Llei orgànica no és altre que regular el dret de tota persona a sol·licitar i rebre l'ajuda necessària per morir. Sent d'aplicació a les persones físiques i jurídiques que es trobin en territori espanyol.\nEn l'art. 3 es regulen les definicions dels conceptes bàsics del text:\na) «Consentiment informat»: la conformitat lliure, voluntària i conscient del pacient, manifestada en ple ús de les seves facultats després de rebre la informació adequada, perquè, a petició seva, tingui lloc una de les actuacions descrites en el paràgraf f).\nb) «Malaltia greu, crònica i invalidant»: situació que resulta d'una persona afectada per limitacions que incideixen directament sobre la seva autonomia física, així com sobre la seva capacitat d'expressió i relació, i que porten associades un patiment físic o psíquic constant i intolerable , existint seguretat o gran probabilitat que tals limitacions vagin a persistir en el temps sense possibilitat de curació o millora apreciable.\nc) «Malaltia greu i incurable»: tota alteració de l'estat de la salut provocada per un accident o malaltia, originats independentment de la voluntat del pacient, que porta associada patiment físic o psíquic constant i intolerable i en la qual hi ha un pronòstic de vida limitat, en un context de fragilitat progressiva.\nd) «Metge responsable»: facultatiu o facultativa que té al seu càrrec coordinar la informació i l'assistència sanitària del pacient, amb el caràcter d'interlocutor principal de la mateixa en tot el referent a la seva atenció i informació durant el procés assistencial, i sense perjudici de les obligacions d'altres professionals que participen en les actuacions assistencials.\ne) «Metge consultor»: facultatiu o facultativa amb formació en l'àmbit de les patologies que pateix el pacient i que no pertany al mateix equip de metge o metgessa responsable.\nf) «Objecció de consciència sanitària»: dret individual dels professionals sanitaris a no atendre aquelles demandes d'actuació sanitària que regula aquesta llei que resulten incompatibles amb les seves pròpies conviccions.\ng) «Prestació d'ajuda per morir»: acció derivada de proporcionar els mitjans necessaris a una persona que compleix els requisits previstos en aquesta llei i que ha manifestat el seu desig de morir. Aquesta prestació es pot produir en dues modalitats:\ni) L'administració directa al pacient d'una substància per part del professional sanitari competent.\nii) La prescripció o subministrament al pacient per part del professional sanitari competent d'una substància, de manera que aquesta es pugui administrar, ja sigui en el propi centre sanitari o al seu domicili, per causar la seva pròpia mort.\nh) «Situació d'incapacitat de fet»: situació en la qual el pacient no té enteniment i voluntat suficient per governar la seva vida per si mateix de forma autònoma, sense que necessàriament hagi resolució judicial d'incapacitació.\nCapítol II. Dret de les persones a sol·licitar la prestació d'ajuda per morir i requisits per al seu exercici.\nEn aquest capítol s'estableixen les bases perquè les persones puguin demanar el seu dret a l'eutanàsia, establint les condicions per exercir el dret.\nSegons els nostres advocats especialistes en dret penal, tota persona major d'edat i en plena capacitat d'obrar i decidir, pot sol·licitar i rebre aquesta ajuda, sempre que ho faci de forma autònoma, conscient i informada, i que es trobi en els supòsits de malaltia greu i incurable o de malaltia greu, crònica i invalidant causants d'un patiment físic o psíquic intolerables.\nCapítol III. Procediment per a la realització de la prestació d'ajuda per morir\nAquest capítol regula el procediment a seguir en la realització de la prestació d'ajuda per morir i les garanties que han d'aplicar-se en la prestació del procediment. Cal afegir l'obligació de l'existència d'una comissió de control i avaluació per controlar el procediment d'acord amb la llei.\nCal esmentar, que en els casos en què el professional sanitari aprecia una situació d'incapacitat i el pacient estigui subjecte a una incapacitat permanent i s'hagi pogut subscriure amb anterioritat un document amb les explicacions prèvies, es podrà arribar a fer efectiva la prestació d'ajuda per morir dignament.\nCapítol IV. Garantia en l'accés a la prestació d'ajuda per morir\nEs regulen les característiques que garanteixen a tot ciutadà el dret a morir, afegint el servei en els serveis generals del sistema nacional de salut.\nEfectes de la mort?\nAquesta mort tindrà la consideració de mort natural a tots els efectes.\nEs modificarà el Codi Penal?\nSerà necessari modificar l'apartat 4 de l'art. 143 de el Codi Penal, passant-se a redactar de la següent manera:\n«4. No serà punible la conducta del metge o metgessa que amb actes necessaris i directes causi o cooperi amb la mort d'una persona, quan aquesta pateixi una malaltia greu i incurable o malaltia greu, crònica i invalidant, en els termes que estableix la normativa sanitària. »\nTal com s'indica en la disposició final 4a, entrarà en vigor una vegada es publiqui al BOE, als 3 mesos.


dilluns, 27 d'agost de 2007\nDe les bruixes a les fades\nCarranza tanca la trilogia «La guerra de les bruixes» i continua amb la fantasia\nXAVIER CASTILLÓN. Barcelona\nMaite Carranza ha tancat amb La maledicció d'Odi (Edebé) la trilogia La guerra de les bruixes, un dels projectes literaris i editorials autòctons que han tingut més èxit entre els joves lectors i, sobretot, lectores, identificades amb les seves heroïnes i amb unes bruixes que l'autora veu com «unes dones intuïtives i callades que han fet molt per la humanitat: treballar a la cuina i el rebost, fer de llevadores, sanadores, psicòlogues». Carranza continua amb la fantasia, però canvia les bruixes per fades.\n+ Maite Carranza, en una imatge d'arxiu, a Girona. Foto: X.C.\nEl fenomen de La guerra de les bruixes va començar fa tres anys amb El clan de la lloba, un llibre que ja ha accedit al mercat anglosaxó i que també s'ha editat a Holanda –on ha arribat a la tercera edició–, Hongria, Itàlia i Alemanya, i que té onze traduccions més en vies de publicació. Maite Carranza (Barcelona, 1958), antropòloga de formació i professora de batxillerat abans de dedicar-se plenament a escriure novel·les i guions –ha publicat més de quaranta títols–, ha aconseguit el seu gran èxit amb aquesta nissaga fantàstica amb web propi (www.laguerradelesbruixes.com), guardonada amb el premi Protagonista Jove que atorga el Consell Català del Llibre Infantil i Juvenil –concretament per El desert de gel, la segona part de la trilogia– i li ha obert les portes de la Fira del Llibre de Frankfurt, coincidint amb una gira de promoció per les escoles, «el privilegi més gran que poden tenir els autors», segons Carranza.\nLa maledicció d'Odi és, amb un centenar de pàgines de diferència, la novel·la més llarga de la trilogia. Tot té una explicació: «Li he dedicat molt més temps que als altres llibres, perquè havien quedat obertes tota una sèrie de trames secundàries. No hi ha només la història troncal de la protagonista, Anaïd, sinó també tota una sèrie de fets que tenen a veure amb la seva mare i les seves amigues. Al final, tot queda tancat i ben tancat, amb una sorpresa final, perquè en aquesta lluita entre el bé i el mal, el mal no triomfarà, però tampoc no estem parlant d'un bé i un mal absoluts. En aquesta tercera part preval l'ambigüitat moral dels personatges, que no són de cartró pedra ni gens previsibles.»\nPart de l'acció de la trilogia transcorre en un poble inventat del Pirineu català. «Els meus principals referents han estat La bruixa catalana, del folklorista Cels Gomis, perquè a Catalunya les bruixes sempre han estat molt vinculades a la música, i Las brujas y su mundo, de Julio Caro Baroja.» Les bruixes de Carranza són, com la majoria dels seus models històrics, dones emancipades i avançades al seu temps que, des de l'àmbit domèstic i privat al qual havien quedat relegades pel patriarcat i el masclisme generalitzat, ajudaven amb els seus amplis coneixements els seus veïns pagesos en molts aspectes de la seva vida diària, quan no es trobaven bé, buscaven un amor o esperaven un fill i necessitaven una partera experta. «Molt calladament, aquestes dones han acompanyat la humanitat al llarg de la seva història», diu Carranza, que no dubta a culpabilitzar l'Església i la Santa Inquisició per haver estigmatitzat i, en moltes ocasions, condemnat i cremat vives aquestes dones que només eren culpables de no adaptar-se a la rígida moral de la seva època.\nEn aquesta tercera part, la trama també transcorre per nous escenaris: Mèxic, els Carpats i «mons ignots com l'infern, el territori dels morts, que es converteix en la prova màxima». Després d'haver baixat a l'infern i d'haver plantejat amb un to molt èpic «dilemes absoluts i conflictes molt seriosos relacionats amb la vida i la mort, el bé i el mal, i sobretot el poder com a element aplicable a qualsevol àmbit humà», ara Maite Carranza es planteja escriure una novel·la «més relaxada i divertida, fantàstica, però no de bruixes, sinó potser de fades»: «Ara necessito respirar una mica i riure.»


Antigues escoles | Mapes de Patrimoni Cultural\nAntigues escoles Santa Maria d'Oló\nPlaça Independència, 1. Nucli antic d'Oló (Dalt del Poble)\nLa casa necessitaria més manteniment i rehabilitació\nCasa emplaçada al nucli antic d'Oló (Dalt del Poble) i que durant molts anys va ser l'escola municipal. És un edifici de planta irregular, parcialment entre mitgeres, que consta de planta baixa més un pis i golfes. Antigament hi havies dues cases, que foren reformades a principis del segle XX per tal d'adequar l'immoble com a escola. L'edifici actual no té elements d'especial interès. La façana principal, encarada a la plaça, compta amb un porta lateral i diverses finestres de distribució més o menys regular. Antigament hi havia una altra porta a la dreta. Era la que donava accés a l'aula de les nenes, mentre que la de l'esquerra era l'entrada dels nens. Al primer pis hi ha dos balcons. Els murs són de maçoneria, actualment arrebossats.\nDurant el temps que va ser escola als baixos hi havia les dues aules, una per als nens i una altra per a les nenes. Al primer pis hi havia dos habitatges: un per al mestre i un altre per a la mestra.\nOn ara hi ha aquest edifici originàriament hi havia dues cases. A finals del segle XIX una d'elles va començar a utilitzar-se com a escola, però el procés va ser llarg i amb múltiples canvis abans no s'adequà definitivament l'immoble. El 1881 s'havia acordat destinar els baixos de l'Ajuntament a escola, però no sabem si això va arribar a fer-se realitat. Sembla que aquest any l'escola va ser un temps a cal Pons (a l'actual carrer Sant Antoni, abans carrer Major). El 1882 l'escola es traslladà ja a la casa del carrer Mesón (actualment Plaça de Baix). Probablement al principi només hi havia la de nenes, ja que l'escola dels nens s'havia traslladat el 1885 al carrer de Vic, a la casa de Francesc Rodoreda.\nAmb tants trasllats va créixer la consciència que calia fer unes escoles noves. Fou per això que el 1901 en una reunió dels caps de família l'Ajuntament decidí adequar per a aquesta funció els immobles de la Plaça de Baix. Per això van comprar dues cases, que juntes sumaven els 200 m2 de l'edifici actual. No sabem si això s'acomplí immediatament o van haver de passar uns anys. No va ser fins el 1920 que s'acordà fer un pis sobre les aules, que va costar 1.800 pessetes i s'adjudicà a Josep Bascompte Sala. En aquest emplaçament de la plaça de Baix (oficialment anomenada de la Independència) l'escola municipal s'hi va mantenir durant molts anys, tot i que al poble van sorgir altres iniciatives d'escoles privades. La de nenes estava regentada per les monges i era al convent, i la de nens es feia al Centre Catòlic.\nDurant la Guerra Civil hi havia dues aules a l'escola de la Plaça de Baix, més una de pàrvuls a cal Terme; és a dir, a la Casa de la Vila. Anys més tard, a partir de 1953 es començaren a fer gestions per la construcció d'una escola més moderna. La tramitació va ser llarga, i no va ser fins el 1961 que es van inaugurar les escoles actuals. Tanmateix, aquesta casa de la Plaça de Baix va mantenir la funció educativa. Fins la dècada de 1980 s'hi feia el primer cicle de primària. A partir d'aleshores encara es va mantenir uns anys com a guarderia. Durant un temps la casa va acollir el Moviment Junior, i posteriorment l'Ajuntament la va vendre a un particular. En el llibre "Oló, un poble, una història" es recullen en un llistat aproximat els mestres que han exercit a Santa Maria d'Oló (FERRER, 1991: 143-144).\nFERRER, Llorenç i altres (1991). "Època moderna i contemporània", Oló, un poble, una història. Associació Castell d'Oló, Santa Maria d'Oló, p. 139-141, 143-145.