Compte enrere pel desallotjament de la tancada d'immigrants a la Massana\nEl Mamadou Balde és un dels responsables de la gestió de la Tancada Migrant i, darrere d'ell, l'acompanya Cheick Dia / D.C.\nEl govern d'Ada Colau tramita la dissolució de la protesta, iniciada fa 16 mesos per aconseguir reformar la legislació sobre estrangeria, com si fos un espai ocupat estàndard\nper David Cobo 25 d’agost de 2019 22:14\nEl govern d'Ada Colau ha iniciat el compte enere per fer fora de l'antiga Escola Massana als prop de 40 migrants que hi viuen, sense comunicar-los quants dies li queden a l'ambiciosa protesta iniciada fa 16 mesos. "No tenir una data ens ho complica tot", remuga l'Esteban, un veí que ajuda la Tancada Migrant. A finals de juny se'ls va notificar amb un document que s'iniciava el procés per desallotjar l'edifici, de propietat municipal i ubicat a la degradada plaça Gardunya del Raval. No obstant, en aquestes setmanes res no ha canviat. No tenen cap sostre alternatiu i per això ningú no ha marxat, asseguren. "Estem a l'espera del no-res", ho acaba de definir el Mamadou Balde, un dels responsables de la gestió a dins de la casa comunitària.\nLa situació és diametralment oposada a la que es vivia un any enrere. Per partida doble. D'una banda, l'activitat política del col·lectiu ja no és la que era. L'abril de 2018 van anunciar l'ocupació de l'espai com a reivindicació i eina per forçar canvis en la legislació sobre immigració, van definir els punts inamovibles que els farien quedar-se fins que no es resolguessin. S'inspiraven en l'exitosa tancada de migrants sense papers a la basílica del Pi –i després també a altres esglésies– el gener de 2001. Pocs dies després d'iniciar l'ocupació de la Massana, van fer sortir més d'un miler de persones al carrer en una manifestació a la que va assistir, entre d'altres, Lucía Martín, l'actual regidora responsable d'Habitatge. I aquest és l'altre gran canvi: els comuns, després d'un any de cortesia i bona sintonia, han mogut fitxa en la línia oposada als interessos dels ocupants.\nMés info: La ràpida degradació de la 'nova' Gardunya irrita la Boqueria\nEl nou govern d'Ada Colau ha decidit que l'espai –els antics tallers de l'escola de Belles Arts, buits des de fa dos anys– es destini a l'ampliació del teatre de la Biblioteca de Catalunya, que gestiona La Perla 29. Com a immoble part del recinte de l'Hospital de la Santa Creu, complirà així amb la qualificació d'equipament cultural de tot. Els migrants, però, rebutgen la decisió amb ironia: "Hem fet teatre, cinema, conferències... Per manca d'activitat cultural no es podran queixar", afegeix l'Esteban. A més, insisteixen a dir que no representen cap despesa per a l'erari públic i que han aconseguit una simbiosi de cultures ben avinguda i oberta al veïnat.\nSense papers i amb feines precàries\nL'edifici ha estat pintat, ordenat i decorat durant aquest últim any. Hi ha quadres que recorden els països d'origen dels immigrants i un avís pintat a la paret de la sala gran, la de benvinguda, que diu "alabances tots els diumenges de 3 a 4:30". També hi ha un únic reclam polític, enganxat a la part de dins de la porta. Té impresa la consigna "Stop Vox" i correspon a la tongada d'adhesius que es van fer per a la manifestació contra el partit d'ultradreta el passat mes de febrer al centre de Barcelona. Les dutxes es fan amb cubells d'aigua que es tiren per sobre. I són a dins d'una caseta situada al pati interior, que fa de vestuari.\nActualment viuen a l'antiga escola d'art entre 35 i 40 persones, repeteixen uns i altres, sense acabar de concretar la xifra. Majoritàriament són persones arribades del nord-oest d'Àfrica i del Pròxim Orient. Durant aquest temps, la rotació de migrants a la casa ha estat fluïda. De fet, molts dels que hi són ara no hi eren quan es va iniciar la tancada, l'abril del 2018. La població de l'Escola Massana s'ha barrejat, ha mutat i s'ha adaptat a les necessitats de qui s'hi ha presentat demanant ajuda. Ara és fàcil veure-hi joves extutelats.\nUn dels accessos a l'antiga Escola Massana ja té l'adhesiu de La Perla 29 / D.C.\nLa immensa majoria dels ocupants, però, no té papers. Una de les poques certeses que tenen és el sostre del que gaudeixen: "Ara ens el volen treure sense donar-nos cap altra opció", lamenta el Cheikh Dia. Ell fa tres mesos que és a l'escola i dos anys a Catalunya. És de Dakar (Senegal), però també ha treballat a Líbia i Itàlia. Ara intenta trobar feina de la seva especialitat: la fusta. "Però sempre tot és massa curt i, al cap de dos dies, quan he fet una feina molt concreta el cap em torna a fer fora perquè diu que pot tenir problemes", relata. "És llavors que he de tornar a per la ferralla", acaba, assenyalant el carret metàl·lic que guarda a una petita terrassa.\nEl del Cheick no és un cas excepcional. Algunes de les dones que viuen a la casa també tenen petites feines inestables. "Cobren dos o tres euros l'hora a restaurants d'aquí, de la ciutat; hi renten plats i, de vegades, fins i tot ajuden a la cuina", assegura l'Esteban. No tenen gaire més opcions per rebre ingressos i per això s'hi aferren tot i les condicions deplorables.\nMahdi el Khou, un jove de 22 anys, creu que les dificultats per trobar feina, les traves legals que han d'afrontar els estrangers i ara el desallotjament de l'antiga Escola Massana forma part "d'un missatge molt clar". "Volen obligar-nos a fer un camí que no és el nostre i que acaba a la presó", protesta. Per això, convençut, aclareix que tothom en aquella casa està disposat a treballar del que sigui necessari per poder tenir "una vida normal" però que "si ve la policia i encara no se'ns ha donat cap alternativa després de tant de temps, plantarem batalla". L'Esteban, a més, informa que l'Ajuntament ha estat informat d'aquesta posició: "Li hem transmès que aquesta gent no està gens disposada a marxar i quedar-se sense cap opció d'habitatge".\nAlternatives a la Massana\nDe fet, les victòries a l'escola Massana, més enllà de l'enriquiment personal, han estat exigües. Dels 11 punts que reclamaven en entrar i que els van fer arribar a reunir-se amb el president de la Generalitat, Quim Torra, i l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, n'han tret ben poca cosa. Barrejaven demandes com el tancament dels Centres d'Internament d'Estrangers (CIE), la derogació de la Llei d'Estrangeria o l'eliminació dels exàmens per adquirir la nacionalitat.\n"Només hem aconseguit un dels punts, i d'aquella manera", recorda l'Esteban, que ha format part del moviment des de l'inici. Fa referència a l'empadronament sense haver de tenir un domicili fix. El govern de Barcelona en Comú va ser un dels que el va permetre, però l'activista recorda que la demanda era que s'apliqués per a tota Catalunya i que això encara està lluny d'acomplir-se. De fet, ni la Generalitat ni l'Estat han fet cap gran avenç en aquesta matèria l'últim any i mig.\nEl govern municipal ha fet una proposta d'inserció laboral només per als ocupants de la casa, però els membres de la Tancada Migrant hi veuen molts punts foscos. "L'opció és formar una entitat que ajudés a inserir els migrants però no està gaire clar com, ni a quants, ni tampoc si es contempla que tinguéssim un lloc on desenvolupar les activitats. Tot és molt poc clar", denuncia l'Esteban. Tampoc té coneixement de quines són les persones que l'Ajuntament cobriria amb un recurs habitacional, com un alberg, en considerar-los especialment vulnerables si accedissin a marxar.\nTot és poc clar i, mentrestant, els dies passen i el procés d'expulsió segueix avançant. L'Ajuntament, per la seva part, ha evitat fer cap declaració al respecte i manté que no hi ha cap novetat des que se'ls va anunciar el tràmit per desallotjar-los.\nCiutat Vella Barri del Raval Migracions\nEls sensesostre, molt vulnerables davant l'augment de la conflictivitat a Barcelona\n16 ferits lleus per inhalació de fum en un edifici municipal al 22@ ocupat per Casa Àfrica


La Banda Simfònica d’Algemesí prepara un concert dedicat a la música americana – LA VEU D'ALGEMESÍ\nHome/Cultura/La Banda Simfònica d’Algemesí prepara un concert dedicat a la música americana\nEn la primera part del concert escoltarem una selecció d’obres que pretén ser un homenatge a la música llatina. Per començar, Alberto Ferrer, director artístic de l’agrupació, ha escollit dues peces del compositor mexicà Arturo Márquez. Amb laConga del fuegoi el Danzón nº2 estem segurs que els músics algemesinencs faran vibrar el seu públic amb els animats ritmes llatins i caribenys que es barregen en les obres d’un dels compositors contemporanis més coneguts i que ha aconseguit portar la música tradicional mexicana a la sala de concerts. A continuació gaudirem amb el Concert per a Timbals del brasilerNeyRosauro, interpretat per l’algemesinenca Cristina Llorens, Timbal-Percussió solista de l’Orquestra de Córdoba i músic de la Banda d’Algemesí.\nEn la segona part del concert, els músics de la Banda Simfònica ens interpretaran un repertori compost íntegrament per música nord-americana. LaFirst suite for band d’Alfred Reed serà l’encarregada d’encetar aquesta part, una obra amb moviments contrastants que és una bona representació dels diferents estils musicals que conviuen a l’ampli territori dels Estats Units. Per finalitzar el concert d’una manera apoteòsica, el públic assistent gaudirà de l’obra Godzillaeats Las Vegas d’Eric Whitacre, una peça musical plena d’efectes especials i sorpreses que preparen amb molta il·lusió els músics de la Banda Simfònica d’Algemesí i que de segur deixarà sorpresos als assistents.


Inici: El somni\nCapítol 1: Una estranya missió\nLa llum em va colpejar als ulls tan brutalment que quasi em va desvetllar. Quan vaig poder habituar-me, vaig sentir la sorra jugant entre les meves mans. Una massa blava es situava sobre meu i, quan em vaig aixecar, aquesta va parar abruptament just on començava el monstre gegant que anomenem mar. ¡El mar! ¡Oh, el mar! ¡Mai havia vist el mar! Em vaig desfer de la camisa i vaig córrer com un boig fins a caure i tornar a aixecar-me.\nPer algun estrany secret, la por em va frenar. L'aigua freda deixava adolorits els meus peus, quasi insensibles. Vaig començar a entrar-hi lentament i quan l'aigua m'acaronava dolçament, com una mare ho fa amb el seu fill, vaig notar com la mar s'enfuriava de tal manera que un nerviosisme va anar creixent, pujant des dels peus fins al cap, fent pessigolles. A l'altura del pit, el meu cor ho va traduir en velocitat, les meves pulsacions s’acceleraren.\nMai hauré passat tanta i tanta por com quan les onades van començar a intentar negar-me. Els braços aixecats intentaven agafar una corda que em lliuraria de les mans de la mort però que mai va existir; jo pregava a Déu, a l'home misericordiós al que la meva sort pensava que pertanyia com un titellaire amb el seu titella. Déu, però, semblava distret perquè una mà sense pietat em va endinsar i la meva ansietat es va fer insuportable. No podia, tot i que ho necessitava, respirar. Vaig començar a moure’m, a donar cops com bonament podia i un aura d'esperança em va envoltar quan, per un instant, vaig poder tornar a veure el sol brillant en la seva més nítida esplendor. Però com la mateixa mà sense pietat, una força em va empènyer cap al fons i el món va començar a girar al voltant meu i vaig començar a marejar-me. De sobte, una terrible tranquil·litat em va cohibir i respirar va restar en segon pla, adormint-me dolçament. Tot el món al voltant meu es va anar apagant, com una espelma que es consumeix, fonent-se.\nUns cops metàl·lics em van desvetllar, sense despertar-me. Els ulls, però, em pesaven. Vaig poder veure per una finestra alguna cosa que no era cel, d'un blau més obscur. Una remota idea em va venir al cap: podia haver sobreviscut al mar? Podria estar sota el mar sense estar-ho? Un submarí, és clar! Espera, jo no he vist mai un submarí. Això és un submarí? Com dimoni puc saber què és un submarí si mai n’he vist un? Suposo que per això les parets i el terra metàl·lics. Per si de cas, dic. Unes veus s'escoltaven. Vaig poder veure diferents persones movent-se, ombres de persones. ¡Oh, Déu meu! ¡Eren els meus perseguidors! Estava lligat de mans i de peus a una cadira i no podia parlar, tenia la boca tapada. ¡Oh, era ella! Una ombra se’m va acostar fins que no vaig veure més que negre i, llavors, uns altres cops metàl·lics em van despertar.\nPensava que encara hi era, al submarí, però eren els guàrdies de la presó. Em miraven amb una cara de menyspreu que hauria enfurismat fins i tot a un cavall. I quina guitza que rebrien! Van obligar-me a seguir-los fins a una sala petita, només amb una taula, una cadira i un aparell sobre la taula. Quan em van empènyer endavant, abans de tancar la porta, uns artefactes rectangulars que eren al sostre, com si haguessin trepat fins allà i estiguessin esperant la seva pròxima víctima, com aranyes, que tenien una rodona negra al capdavant semblant a l’ull d’un dimoni, es movien a mesura que jo ho feia. Vaig asseure’m i, de sobte... ¡RIIING! L’andròmina que jeia sobre la taula va fer un soroll estrepitós que em va sobtar molt. Era també rectangular i tenia números. Hi havia una corda arronsada, lligada a un altre aparell, que vaig agafar.\n-Senyor, ¿què m’escolta?- una veu que sortia d’allà em va espantar, altre vegada.\n-Sóc el compte de Vilanova, senyor de...- vaig fer un breu silenci, replantejant-me el que feia- Bé, és igual. ¿Qui em parla?\n-Sóc la seva escriptora. Li prego que segueixi les meves ordes si no vol acabar... si no vol acabar definitivament en aquesta vida. M’ho promet?\n-Però si jo no...\n-D’acord! Té un pen drive a la sola de la seva sabata, segueixi les instruccions que hi ha en un PDF que trobarà amb el nom d’instruccions gràcies a...\n-Per què dimoni em dones un artefacte que no sé ni utilitzar?! I què em diu?! No l’entenc, coi! Però qui seria tan intel·ligent com per donar això a un heroi medieval?! Doni’m un cavall i una espasa i conqueriré mig món! Però no... això! I més, faré cas a una dona!- vaig reflexionar, amb el pen draif (es diu així?) a la mà, un moment.- Bé... amb tots els meus respectes.\nSi... és veritat...Vaig sentir-ho molt a prop, com dins del meu cap. Vaig mirar als costats, per si algú em xiuxiuejava a cau d’orella però no hi havia ningú.\n-Pot parlar-me sense... parlar?- vaig preguntar.\nParlar mentalment? És clar que si! Sóc la teva escriptora, que no puc fer amb vostè? Aquesta és la pregunta que ha de formular-se. Ara, vostè deu...No només tot el que faig i em passa depèn de tu sinó que encara i tot em mana! Ei, que t’escolto! D’acord, d’acord! Doncs, vaig fer el que ella em digué.\nEm van alliberar de mala manera i em vaig trobar en aquesta situació: la presó estava situada al mig d’una illa. I, llavors, només hi havia mar. Mar, mar, i més mar. Jo, que mai havia vist la mar, que era la primera vegada que la veia, que la sentia tan maliciosa i endimoniada i ara era tot el que veia i deixava de veure, tot i absolutament tot, un tot asfixiant i problemàtic. Com sortia? Em vaig asseure a la bora, els peus em fregaven l’aigua. Vaig quedar contemplant la infinitat fins que vaig poder veure alguna cosa que semblava terra. O muntanya.\nInconscientment, vaig endinsar-me. Llavors, la meva ansietat va anar in crescendo. No sabia si, bressolat per la marea, hi arribaria. Però la meva escriptora em va pregar confiança, que ella ho faria possible. No ho sé. Aquesta ansietat va passar quan vaig començar a marejar-me. El món donava voltes, ballant al meu voltant i de sobte tot es anar esvaint i ennegrint fins a endinsar-me en un dolç somni obscur.\nCapítol 2: A la recerca de la pau\nVaig despertar a la platja mateixa. Havia de buscar alguna cosa però no sabia que era. Només em va dir que “no era normal per a mi”. Així que vaig començar a caminar, a buscar fins a avorrir-me. Em vaig asseure damunt la juganera sorra, es ficava a tots el llocs menys on no em molestava. Amb un sospir, vaig mirar davant el mar. Es podia veure una gruixuda línia negra on abans havia estat. Com pots buscar sense saber el que busques?! Quin desastre! Per la Santíssima Trinitat! Perquè la meva vida depenia d’ella que sinó... Ja veuria com arreglem els assumptes, els cavallers de veritat!\nEm torrava al sol i vaig decidir apropar-me a una cova. Al seure, vaig notar alguna cosa dura. Una pedra, vaig pensar. Però no, era un cilindre blanc i dur, allargat, amb una línia negra que el recorria de dalt a baix. Vaig tocar sense voler un cercle que s’enfonsà. Unes lletres es reflectiren al sostre de la cova. LA SALVACIÓ, deien. Vull dir, sabia que havia de portar la salvació a un poble en guerra però, era això? I què era això? Ho vaig llençar ràpidament, pensant: Ai! I si crema? Que crema!\nAmb aquell artefacte, vaig fer via cap a la població, a través del bosc. Arribar em semblà que fou mitja vida més tard, que dius, ja que la meva escriptora ha pogut portar-me de l’illa a la platja i de la platja a l’illa, podia haver-me estalviat el trajecte. Doncs no. Tot i això, abans, vaig parar per a equipar-me. No vaig trobar enlloc ni l’elm, ni l’espatllera, ni els esperons... Bé, res. Així que xino-xano pel camí i vaig arribar a un edifici al costat d’un estable. Hi vaig entrar i semblava una casa, però tota plena de taules. Un hostal, posava que era. Així que vaig anar a la cuina i vaig agafar tota sort d’estris punxants i me’ls vaig ficar allà on podia; fins i tot vaig agafar un semicercle metàl·lic (un colador) com a elm. Uns quants coixins per esmorteir els cops i... llestos! Cavall i amunt!\n(E: I quan el vaig veure aparèixer així... el Quixot, que semblava! I ben orgullós que estava de la seva solució exprés! I com pensava, que guanyaria! Tot i això, podia veure la innocència als seus ulls plens d’esperança, ambició i bones intencions, a la vegada. Així que va arribar, al camp de batalla, m’entendrí.)\nUn cacau de gent corria, d’un lloc cap a l’altre, amb uns artefactes que tiraven boles que, si et tocaven, et desmaiaves i sagnaves. Res de cavalls, ni de cavallers. Res de junyir ni combatre per una donzella. Com podrien unes boletes més petites que unes pedres fer-te tant de mal? Vinga, va! Així que vaig endinsar-me en mig de la gentada. (Insensat! Què fas? Li digué jo. Però ell es va fer el valent.) Sí, vaig fer-me el valent. No vaig trigar a desmaiar-me quan unes quantes pedretes em donaren. I tot el món va semblar esvair-se davant meu. I vaig semblar morir. Instants després, un miracle (que té el meu nom) va fer que m’aixequés i sortís corrents, cavall amunt, cavall avall, fins a arribar al castell.\nVaig arribar al jardí del castell i, sense saber com, no sabia on em trobava. Verd a la dreta, a l’esquerra, darrere, el camí per on havia vingut i davant, un camí que portava a més verd. Vaig continuar caminant, distret. Un laberint! Vaig continuar caminant un poc, encara hi havia més arbustos. No, no, no! Havia d’arribar-hi ràpidament com sigui. Aquells homes s’estaven matant! Vaig haver de travessar entre els arbres, i posar un peu als rosers, per adonar-me que no era, si més no, un camí directe a la porta d’entrada. (Quin desastre d’home!) Vols dir d‘eina, perquè l’única cosa que has fet és utilitzar-me! Bé, hi vaig arribar, amb la dignitat ja voltant per l’infern, de tan baix que havia caigut, i vaig aconseguir infiltrar-me.\nEl que si que va ser un laberint era el castell. Portes i passadissos, i més portes; que si unes quantes persones amb uns aparells que llençaven rajos, uns homes amb aquelles altres andròmines que tiraven boletes, cordes i cartells que em prohibien passar...\nHi vaig arribar a una porta gran, enorme, tot i que semblava de fusta dura, també em va semblar que es vindria a baix amb un gir al pany. Ni el pany, ni la llum de l’artefacte allargat podien amb aquella porta. Com, sinó, hi entraria? Ai, Mare de Déu! I ara què faria? Em vaig quedar d’en peus, allà plantat com un estaquirot, buscant una solució.\n(I jo que pensava que era més llest! Estava equivocadíssima!) Ei! Bé, si, és veritat, allò va ser una estupidesa. Però va funcionar, oi? Es que em vaig enfadar. Em cabrejava, no podia fer res i de veritat que ho necessitava. I vaig agafar l’artefacte del dimoni i... el vaig llençar contra la porta. Es formaren unes esquerdes que, amb més cops, donaren pas a que la porta es vingués a sota.\nUna llum d’una resplendor suprema em cegà fins que el món es tornà blanc com la neu. No la vaig veure fins que els ulls es varen acostumar. I no vaig creure el que veia. Com ajudaria això a la guerra? A aquells homes que es mataven amb pedretes estranyes, que cridaven, s’amagaven i dormien? No ho vaig saber ni ho vaig creure fins que ho hagué vist.\nCapítol 3: La Pau és el final?\nLa llum em cegà i el món es tornà blanc fins que els meus ulls s’adaptaren a la llum. Una dona jove, ulls blaus cel d’estiu, pell de gel i cabell blanquinós se’m presentà davant, amb una túnica blanca on es podia llegir “LA PAU”. Semblava un àngel i, davant aquesta criatura celestial que em va sorprendre, només se’m va acudir dir:\n-Ostres, això, en comptes de literari, és més aviat literal.\n-Em presento: sóc la Pau, la vostra legítima salvadora, estimat cavaller.\nEm cridaren per a ajudar-te en una situació de risc i, ja que és evident que no és aquesta, et pregaria que em guiessis cap a la desgràcia que pròximament arreglaré.\nAixí que vam anar, jo caminant al davant i sentint la seva mirada penetrant al darrere des d’on flotava fins allà on jo la portava. Després d’aconseguir sortir del castell del redimoni per l’enrevessat camí pel que havia arribat, no ficar-me dins del “laberint” sense adonar-me i no trepitjar els rosers que, de salvatges, a voltes em tancaven el pas, vam arribar al camp de batalla, on ja no hi quedaven tantes persones d’en peus sinó que als terres, estirades, descansant i vessant sang. L’àngel va tancar el ulls i de sobte començà a brillar. Quan s’apaivagà la llum, ella s’enfosquí una mica i semblà com si s’endormisqués. Ella dormida, en canvi tots semblaven despertar y sentir-se perduts sense saber el que feien. Així, deixaren les màquines de les boletes per a començar a abraçar-se els uns als altres, fet impensable segons abans.\n-Vaja! La pau, el triomf, l’heroi... Només em falta la princesa!\nI com si Déu estigués escoltant, va caure del cel als meus braços una noieta rossa, d’uns 14 anys, vestida amb robes deliciosíssimes, caríssimes i precioses. Semblava trasbalsada, normal, després de caure del cel...\n-Carmesina! Però que fas ací?\n-No, no ho sé. Tu ho deuries saber n-no?\nDe sobte, quan tot semblava guanyat, l’àngel ens va mirar, les seus ull tots negres com el carbó i una ventada d’aire fred ens va portar un calfred. Unes quantes persones es van anar reunint darrere d’ella. Ens miraven amb cara furiosa, els rostres harmoniosos d’abans havien desaparegut, inexistents. Vaig reconèixer, aleshores, unes quantes persones i llavors si que va ser la meva cara la que va canviar. Eren els meus perseguidors! Vàrem córrer, el cel es tronava negre fosquíssim. I jo pregava, no a Déu però a la meva escriptora, l’única possible salvadora. I ella reia, jo ho sé. (I tant, que jo reia!)\nCorrents, la distància semblà escurçar-se, nosaltres quèiem pels terres i la princesa ja no ho semblava tant. El nerviosisme també corria però dins les meves venes, m’ennuvolava, el meu pensament s’havia quedat al camp de batalla. I tots corríem, els meus perseguidors eren a prop meu. Vàrem arribar a la platja i un pressentiment em digué que havia d’enfonsar-me a l’aigua.\n-Carmesina, vine! O no ens salvarem!\n-No, no puc, ves-hi tu!\n-No, princesa, no puc deixar-te tota sola.\nVaig estirar-la del braç però no es movia i la por em deia de salvar-me. A mig camí de la platja, vaig caure i veia com la multitud menjava a la Carmesina que somreia amb plena satisfacció. I jo em trobà de front amb la Pau, que va explotar en una intensa blancor.\nLa llum em va colpejar als ulls tan brutalment que em va desvetllar dràsticament de la meva torbació provocada per tant nerviosisme. Quan vaig poder habituar-me, vaig sentir la sorra jugant entre les meves mans i tothom havia desaparegut. Una massa blava es situava sobre meu i, quan em vaig aixecar, aquesta va parar abruptament just on començava el monstre gegant que anomenem mar. ¡El mar! Vaig córrer com un boig fins a aturar-me, com al somni. Per algun estrany secret, la por em va frenar.\nL'aigua freda deixava adolorits els meus peus, quasi insensibles. Vaig començar a entrar-hi lentament i el meu nerviosisme va anar creixent, pujant des dels peus fins al cap, fent pessigolles, tot i que intentava contenir-lo. Una força em va empènyer cap al fons marí i el món va començar a esvair-se. Vaig sentir una sobtada i pertorbadora tranquil·litat que es combinava amb una confusió que em feia tenir set d’evadir-me. Així, vaig restar a l’aigua, el fet de respirar quedant en segon pla, i el meu voltant es va apagar lentament.\nUns cops metàl·lics em van despertar. Em trobava una altra vegada al submarí. Unes veus s'escoltaven. Vaig poder veure diferents persones movent-se, ombres de persones. Allà i eren, una altra vegada, els meus perseguidors! Estava lligat de mans i de peus a una cadira i no podia parlar, tenia la boca tapada. La meva escriptora se’m va acostar i em vam mirar als ulls mirar uns ulls de color or, que semblava que brillessin.\n-Missió completada. Bona feina, cavaller.\nAixí vaig veure com s’allunyava, a mesura que els meus enemics m’arrossegaven fins acabar al buit, al més complet buit. I vaig somriure mentre en un ambient obscur m’engolia, com a tu, estimat lector, la desconeixença sobre el futur i el que em depararà la...


CAP EL BAGES AMB LA FLACA 06.06.2010 - BiCiCORRiOLS Ciclisme i muntanya\nCAP EL BAGES AMB LA FLACA 06.06.2010\nDesprés de l’esquiada de dissabte pel Mont Maleït amb en Xarli i en Martí, diumenge la vaig emprendre amb en Carles i l’Albert en una matinal de carretera. Divendres, abans de marxar cap a Pirineu i a corre-cuita, vaig fer una proposta de la sortida un pèl agosarada per fer en una matinal. Consistia en fer el mateix però pujant primer pel Coll Formic i arribar a Moià per Collsuspina. No cal que digui que si volíem ser a casa per dinar, calia escurçar-ho.\nTravessàrem Mataró i per l’antiga carretera anàrem cap a Argentona. Després Dosrius, el Collet, Cardedeu, trencàrem per Marata, Llerona, l’Ametlla, Riells i Sant Feliu de Codines. Ens va venir d’un quart que ens quedéssim sense poder passar per aquesta bonica carretera ja que hi feien una cursa amateur de motos. Ens haguéssim perdut la vista sobre la fondalada de Sant Miquel del Fai.\nComençà a espurnejar. Arribant a Castellterçol ens mullàrem. Hi vam fer parada per esmorzar i no en quedàrem gens satisfets. És molt difícil fer malament un entrepà. Sortírem del bar que encara espurnejava però vam decidir de continuar la nostra ruta. Cap a Moià, doncs. Parà de ploure i cap el Bages el cel s’aclaria. Millor.\nArribàrem a Calders i ens vam treure roba. Continuàrem cap a Monistrol de Calders. Bonica carretera travessant obertes i pregones torrenteres.\nA Monistrol férem un petit moç abans de començar la pujada cap a Granera. Vam reprendre el camí seguint el GR tal i com deia la crònica que vaig llegir sense gaire atenció. Primera encigalada passant per una pista de sorra. Reculàrem. Trobàrem un altre cop les marques del GR. Cap amunt sense preguntar res. La pista emporlanada que picava de valent, finia en una casa enfilada prop d’un repetidor de TV. Vam preguntar als estandants i ens diguéren amablement que la pista que busquem és a l’altra banda del poble.\nAl mig del poble tornàrem a consultar. De seguida ens vam posar en el bon camí però ens trobàrem una cruïlla on dubtàrem i vam tornar a perdre alguns minuts. Finalment en un antic molí -ara hotel rural- ens informàren que érem al camí correcte. Amunt doncs.\nLa pista transcorre per uns paratges inhòspits abans d’arribar a Granera. Escampades ací i allà, anàvem observant grans masies.\nArribàrem al mirador del Cucut prop del castell de Granera. Omplírem els bidons d’aigua a la font que hi ha allí mateix. Érem en una cruïlla amb quatre camins. No sabíem per on havíem de continuar. Casualment passà un guarda forestal i ens ho indicà.\nSeguírem cap a Castellterçol. En passar per l’ermita de Santa Cecília de Granera, en Carles recordà que hi havíem passat amb bici de muntanya fa una colla d’anys.\nEl guarda ens havia dit que seria tot baixada fins a Castellterçol: fals. Malgrat això, la carretera fóu una bassa d’oli.\nCastellterçol. Sant Feliu de Codines. Passàrem una colla de quatre ciclistes en la baixada. A Sant Feliu haguérem de deixar passar la comitiva de la cursa de motos. Seguírem cap a Caldes de Montbui. Ens seguia el grup dels quatre que es picàren. Després de la rotonda de Caldes un d’ells ens passà en la rampa i tot seguit ens dispersàrem en la següent rotonda. Ara sembla que no es pot avançar a ningú. Collons.\nArribàrem a Granollers i al carrer Girona ens aturàrem a fer un coca-cola i unes coques de vidre. Molt bones. De pas en vaig comprar quatre per les postres del dinar a ca la sogra.\nArribant a Mataró ens mullàrem.\nDistància recorreguda: 150 km.\nDesnivell + acum.: 2161 m.\nLes fotos i vídeos: clica aquí.


el diari d'en Manel Mas: Xíndia. Bangalore.\nLa impressió de la ciutat de Bangalore és diferent. Sembla més ordenada i neta, al menys des de l’aeroport fins a l’hotel. El trànsit és igualment dens i, per nosaltres, caòtic. Es veu més ciutat.\nEl sistema digestiu m’ha dit prou. Dieta tot el dia i repòs des de l’arribada a mitja tarda a l’hotel fins el matí de l’endemà a la primera visita del programa.\nAra toca el sector TIC, amb les seves famoses empreses que fan outsourcing de tractament d’informació de tota mena generada per empreses d’arreu del món. És un lloc on es va començar a desenvolupar industria pesada, que encara continua, però la seva fama actual està en els sectors tecnològics i de la informació.\nVisitem dues empreses d’aquesta mena: Wipro i Infosys. Pels primers, Europa és la principal font de creixement en el seu negoci. Ens expliquen que els salaris en aquest sector estan pujant molt ràpidament i que es treuen el personal els uns als altres. La formació tècnica dels treballadors i el seu domini del anglès els ajuda molt a col·locar-se. Ens diuen, allò conegut (al llibre de T. L. Friedman, que ens acabaran donant com a obsequi) que l’esclat de la bombolla tecnològica de finals dels 90 va situar-los al mapa al tenir connexió amb les infraestructures a molt baix cost i amb la seva de mà d’obra disponible a preus inigualables pels països desenvolupats. Amb el que guanyen en beneficis empresarials s’estan expandint per tot el món i les empreses que adquireixen els ajuden a introduir-se en nous sector d’activitat.\nEstem en empreses de serveis, amb les característiques externes de modernitat i amb les propostes tècniques adients a les noves tecnologies, ordinadors, despatxos lluminosos, personal preparat,.... Les presentacions són en power point. Curiosament no hi ha la recepció tradicional tal com en van fer a les empreses industrials els dies anteriors. A Infosys (primera companyia india inclosa al Nasdaq) dinem al menjador de l’empresa amb els directius que ens han exposat el que són i el que fan en un auditori que riu-te’n del més modern de casa nostra.\nAcabat el dinar, en una espècie de cotxets de golf ens passegen pel recinte en que hi treballen més de 16.000 persones en més de 36 edificis moderníssims. (ens diuen que aquest any arribaran a 48!). (A la porta veurem un guardia amb una vella escopeta). Res del que veiem i el que ens han mostrat els vídeos promocionals coincideix amb el que hem vist al carrer. Però el que ens mostren existeix. Llavors, on és la realitat? És dual. Hem vist molta brutícia, misèria, desigualtat, contaminació,... Això és una illa paradisíaca. Millor, un oasi (?). 62% de la població activa de l’Índia encara està a l’agricultura, hi ha 300 milions de joves menors de 16 anys,...Com es compagina tot això? Aquest és el gran dubte del que hem vist. Quan els privilegiats que treballen en aquests llocs surten i tornen al món real -bé, no és que el seu treball no ho sigui- què pensen? Això serà la locomotora que ho farà avançar tot? Els economistes, en parlem amb en Joan Trullén, ho tenen clar. Però, i els polítics?.\n(fotografia feta des de l'autobús, d'un trajecte qualsevol del viatge)\nDesprès una ràpida visita a una empresa puntera en biotecnologia Biocon. Ens expliquen, power point una altra vegada, que estan centrats en investigació sobre administració oral d’insulina i en tema de tractaments anti-cancerígens. Veiem la fàbrica per fora i, jo al menys, no em faig una idea del seu treball. Sembla que la Presidenta té un gran prestigi al seu país i al món, és molt reconeguda. Tenen contactes amb alguna de les nostres principals empreses farmacèutiques catalanes.\nAcabem la jornada al despatx d’un alt funcionari de la Secretaria d’IT (noves tecnologies) de l’Estat de Karnataka, del que Bangalore n’és la capital. L’Índia és un Estat federal, on els Estats tenen molt poder. Ens explica la seva aposta, fa ja temps, per l’educació i les noves tecnologies com a estratègia per créixer. També, a una pregunta meva, ens respon que no estan especialment preocupats pel desenvolupament de les infraestructures, ja que creu que estan força bé (?). Clar, tot és els ulls amb que un s’ho mira. Els nostres, acostumats al que tenim, o els seus, acostumats al que tenen.\nAl hotel, sols sopem, ja que aquesta mateixa nit volem cap a la Xina. Dormirem pels avions, o allà on puguem.\nBangalore, 1 de febrer\nMataró, 15 de febrer\nApassionant, Manel. Fa temps que intento seguir les pistes de la nova revolució índia i he trobat moltes claus en el teu reportatge on line. Gràcies per la informació, sempre tan acurada.\n20 de febrer, 2007 13:23


Studios Roza Split Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\ns enoina 13, Split Casc Antic, Split, Croàcia, 21000 - Veure al mapa\n"Very friendly and helpful owners.Lovely situation with magni..."\nBarri Split Casc Antic Split Centre Split Centre Split Centre Bacvice Split Casc Antic Split Casc Antic\nConvenientment situat a Split, Studios Roza és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Els visitants d'aquest hotel, poden gaudir d'anar a les atraccions més importants de la ciutat: Muntanya Marjan, Aliança Françesa, Teatre Nacional de Croacia.\nEl Studios Roza, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, caixa forta, servei de llançadora són només algunes de les comoditats que fan que Studios Roza sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, estació d'Ipod, llits extrallargs (> 2 metres), aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable a cada habitació. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent jardí. Studios Roza és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Split.\nTots els tipus de viatgers (79) Parelles (47) Viatgers en solitari (6) Famílies amb infants petits (4) Famílies amb infants grans (6) Grups (16)


El «Llibre del Sindicat Remença» de Girona entra al Registre de la Memòria del Món - Diari de Girona\nEl «Llibre del Sindicat Remença» de Girona entra al Registre de la Memòria del Món\nLa Unesco inscriu el valuosíssim document conservat a l'Arxiu de la Ciutat i el converteix en un cas únic a Catalunya\ngirona | daniel bonaventura 20.06.2013 | 00:00\nUna imatge del llibre. ddg\nUna imatge del llibre.\nEl Llibre del Sindicat Remença (1448), un valuosíssim document conservat a l'Arxiu de Girona, va ser dimarts inscrit en el Registre Memòria del Món, segons va anunciar la Unesco.\nAmb aquesta acció, el document gironí esdevé el primer i únic de Catalunya a formar part del registre de la memòria mundial. Espanya té 4 obres en aquest registre universal, que consta de poc menys de 300 inscripcions arreu del món.\nL'arxiver de Girona, Joan Boadas, impulsor de la iniciativa, va mostrar-se ahir extremadament il·lusionat i va qualificar de «fet molt rellevant» que la Unesco hagi considerat «cabdal per entendre la història del món» un document conservat a la ciutat.\nEl Llibre del Sindicat Remença és un document que acredita que Catalunya té una societat molt avançada i, ja al segle XV, va veure com els pagesos es constituïen en un sindicat, el primer exemple mundial d'aquest tipus d'organització social.\nEl llibre és un document manuscrit en llatí, amb la toponímia en català, que recull les actes de les reunions dutes a terme pels serfs (remences), entre 1448 i 1449, en diverses diòcesis catalanes.\nL'objecte d'aquestes assemblees era elegir els representants que, arran d'abusos senyorials, s'encarregarien de negociar amb la monarquia l'abolició de la servitud. L'agrupació de camperols de 1448 és excepcional, ja que va ser el precedent de l'expressió de la voluntat dels serfs d'un país.\nLes reunions, que van aplegar 11.000 pagesos catalans, van desembocar, quatre dècades més tard, en la sentència arbitral de Guadalupe, per la qual els pagesos van aconseguir la seva redempció dels mals usos.\nAra la Unesco ha dit que això no és important només per a Catalunya, sinó per a la història de la Humanitat, perquè permet interpretar la història dels homes. Concretament, el fet històric demostra que si les persones es posen d'acord, si s'organitzen, poden aconseguir els seus objectius de llibertat. Boadas va impulsar la catalogació del document per la Unesco seguint la via oficial, a través de l'ambaixador espanyol a la Unesco. El procés no ha estat exempt de dificultats i entrebancs, segons ha confessat l'arxiver.\nEn una reunió a Kwangju (Corea del Sud), el Comitè del Programa Memòria del Món de la Unesco va examinar 84 candidatures presentades per 54 països.\nD'elles, se'n van acceptar 54, entre les quals dues d'espanyoles: els Decreta de Lleó, de 1188, el testimoni documental més antic del sistema parlamentari europeu, redactades durant el regnat d'Alfonso IX de Lleó (1188-1230), i els Materials relatius a la missió Keicho a Europa (Japó i Espanya), que aplega materials portats a Japó per la missió Keicho a Europa, tramesa des de l'extrem oriental d'Àsia cap a Occident, en l'Era dels Descobriments.\nAltres documents inscrits són per exemple, en llengua portuguesa, el Diari del primer viatge de Vasco da Gama a la Índia, 1497-1499, de Portugal, o un document del conjunt de testimonis de les víctimes de l'Holocaust que conserva al Memorial Yad Vashem de Jerusalem.


Aquests dies estan passant moltes coses d'una especial rellevància i molt especialment la massiva manifestació de l'Onze de Setembre, que ha tingut molt de ressò a la premsa internacional (però no...\nEspanya a vista de Merkel\nEn una nota breu al seu diari predilecte, Miquel Roca ha publicat un “benvinguda Sra. Merkel” que evoca els anys del “bienvenido Mister Marshall” i acaba dient a la cancellera que espera que hagi...\nDeixeu volar els competitius\nEn un comentari anterior vaig esmentar un article que firmaven dos professors espanyols: Fernández Villaverde, de Princeton, i Garicano, de la Londons School of Economics. Coincidien en una crítica ferotge...\nLa ‘rentrée' no pinta bé\nAra que fa cinc anys del començament de la crisi, ja podrien dir que el món es troba a mig camí d'un decenni perdut. I, naturalment, els inversors miren de refugiar-se en els bons dels diferents governs....\nAlemanya reflexiona sobre l'euro\nAra fa uns quants dies que la fina comentarista Gillian Tett feia una recomanació als financers en termes de barquejar (no et fiïs mai de la calma, que és mare del temporal) i deia que hi ha cinc motius...\nRisc d'Espanya i de l'euro\nEl cap de govern Rajoy no estava gens acostumat a sortir a primera plana en la premsa internacional. Ara, però, hi ocupa un lloc molt destacat de protagonisme, i no pas en termes elogiosos. Primer, va...\nTransparència, euro i rescat\nAcostumat com estic a fer referència a temes econòmics publicats al Financial Times, aquesta vegada pensava que, amb vista a les vacances, podria triar la pàgina de vins de Jancis Robinson, dedicada...\nCalamitats d'Espanya i catalanofòbia\nA Rússia, em sembla que va ser el govern de Putin que va crear el ministeri de Calamitats. El mateix nom ja indica que, en aquest tema, les coses no acaben de funcionar. A Espanya, per exemple, el cos...\nCreixement i asfíxia de Catalunya\nQuan Rodríguez Zapatero va assolir el càrrec de president del govern, es van sentir moltes lamentacions i dubtes sobre la capacitat del cap de govern. Que si no havia passat mai de Portbou, que si no...


Repartidors Legal - Repartidors\nEl present avís legal regula l’ús del lloc web repartidors.cat (en endavant, LA WEB), del qual és titular De Fullets i Fulletons,S.L.(en endavant, EL PROPIETARI DE LA WEB).\nLa seva denominació social és: DE FULLETS I FULLETONS,S.L.\nEl seu nom comercial és: Repartidors.cat\nEl seu CIF és: B-17631011\nEl seu domicili social està a: Pol. Pla d’en Xunclà Bloc B Nau 3 Sarrià de Ter(Girona)\nTelèfon: 902 200 125\nCorreu electrònic: info@repartidors.cat\nQuan precisem obtenir informació per la part teva, sempre et demanarem que ens la proporcionis voluntàriament de forma expressa. Les dades demanades a través dels formularis de recollida de dades del lloc web o altres vies seran incorporades a un fitxer de dades de caràcter personal, del qual és responsable DE FULLETS I FULLETONS, S.L. Aquesta entitat tractarà les dades de forma confidencial i amb la finalitat exclusiva d’oferir els serveis sol·licitats, amb totes les garanties legals i de seguretat que imposa la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal, el Reglament (UE) 2016/679 del Parlament Europeu i del Consell de 27 d’abril de 2016 (RGPD) i la Llei 34/2002, d’11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i Comerç Electrònic.\nAixí mateix, DE FULLETS I FULLETONS, S.L. cancel·larà o rectificarà les dades quan resultin inexactes, incompletes o hagin deixat de ser necessàries o pertinents per a la seva finalitat, de conformitat amb el que preveu la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal.\nL’usuari podrà revocar el consentiment prestat i exercir els drets d’accés, rectificació, limitació del tractament, portabilitat, cancel·lació i oposició dirigint-se al domicili social de DE FULLETS I FULLETONS, S.L. situat a Pol. Pla d’en Xunclà Bloc B Nau 3 de Sarrià de Ter (Girona) identificant degudament i indicant de forma visible el concret dret que s’exerceix.\nEL PROPIETARI DE LA WEB adopta els nivells de seguretat corresponents requerits per la citada Llei Orgànica 15/1999 i altra normativa aplicable. No obstant això, no assumeix cap responsabilitat pels danys i perjudicis derivats de alteracions que tercers poden causar als sistemes informàtics, documents electrònics o fitxers de l’usuari.\nEL PROPIETARI DE LA WEB podrà utilitzar cookies durant la prestació de serveis del lloc web. Les cookies són fitxers físics d’informació personal allotjats en el propi terminal de l’usuari. L’usuari té la possibilitat de configurar el seu programa navegador de manera que s’impedeixi la creació d’arxius cookies o s’adverteixi de la mateixa.\nSi optes a abandonar el nostre lloc web a través d’enllaços a llocs web no pertanyents a la nostra entitat, EL PROPIETARI DE LA WEB no es farà responsable de les polítiques de privacitat d’aquests llocs web ni de les cookies que aquests puguin emmagatzemar a l’ordinador de l’usuari.\nSi prefereixes no rebre aquests missatges per correu electrònic, t’oferirem, a través dels mateixos, la possibilitat d’exercir el teu dret de cancel·lació i renúncia a la recepció d’aquests missatges, de conformitat amb el que disposa el títol III, article 22, de la Llei 34 /2002 de Serveis per a la Societat de la Informació i de Comerç Electrònic.\nEn el cas que qualsevol usuari o un tercer consideri que existeixen fets o circumstàncies que revelin el caràcter il·lícit de la utilització de qualsevol contingut i/o de la realització de qualsevol activitat en les pàgines web incloses o accessibles a través del lloc web, haurà d’enviar una notificació al PROPIETARI DE LA WEB identificant-se degudament, especificant les suposades infraccions i declarant expressament, i sota la seva responsabilitat, que la informació proporcionada a la notificació és exacta.\nPer a tota qüestió litigiosa que incumbeixi al lloc web del PROPIETARI DE LA WEB, serà d’aplicació la legislació espanyola, essent competents els Jutjats i Tribunals corresponents.


Seu d'Urgell | BonDia Diari digital d'Andorra.\nInici / Seu d'Urgell\nDv., 17/04/2020 - 00:05\nLa Seu encarava ahir el dia amb una notícia positiva: el padrí usuari del Seminari que havia estat traslladat a l’hospital amb símptomes compatibles amb la Covid-19 va donar finalment negatiu en les anàlisis de la malaltia.\nLlegir més sobre El padrí del Seminari de la Seu sospitós dona negatiu\nSegons es desprèn del padró municipal a 1 de gener del 2020, la Seu d’Urgell compta amb 12.355 habitants, 210 més que en l’any anterior, fet que representa un augment de l’1,8%. Aquest augment es constata en el fet que el nombre d’altes (904) ha superat el de baixes (694).\nLlegir més sobre El nombre d’empadronats a la Seu d’Urgell creix un 1,8% l’últim any


Viu un cap de setmana de llegenda a Roses amb la campanya Hola Família! - Empordà\nLes activitats són gratuïtes o compten amb un 50% de descompte i també s'ofereix 2x1 en allotjaments.\nEMPORDA.INFO 06.06.2019 | 09:53\nEntre el 7 i el 9 de juny, Roses acull una nova edició de la campanya Hola Família!, amb excursions per mar a Cadaqués i al Cap Norfeu, l'activitat Gromec, el gat de la Ciutadella, Jocs de pistes amb GPS, bicicletada i un dia al Parc Aquàtic. Les activitats són gratuïtes o compten amb un 50% de descompte i també s'ofereix 2x1 en allotjaments.\nRoses participa un any més en la campanya Hola Família!, organitzada per l'Agència Catalana de Turisme, on nou destinacions turístiques de la Costa Brava i la Garrotxa -Roses, Blanes, Calonge-Sant Antoni, Castell-Platja d'Aro, Sant Feliu de Guíxols, Sant Pere Pescador, Lloret de Mar, Torroella de Montgrí-l'Estartit i la Vall d'en Bas-Les Preses- i una vintena d'empreses del territori, fomenten el turisme familiar fora de la temporada d'estiu.\nAmb el tema escollit "Viu una experiència de llegenda", el "Catalunya Hola Família!" vol fer èmfasi en la història i la mitologia del territori. A Roses, les activitats incloses en el programa són excursions per mar a Cadaqués o al Cap Norfeu, visites i jocs de pistes a la Ciutadella de Roses, un dia lúdic i refrescant al Parc Aquàtic Aquabrava i una bicicletada popular.\nLa nova versió de l'App "Llegendes en família" permetrà els visitants "caçar" els éssers màgics que s'han associat a les diferents destinacions. En el cas de Roses, aquests personatges són «les encantades», una mena de sirenes o dones d'aigua que, cansades de seduir mariners, van anar a viure a terra, a un lloc anomenat la cova de les Encantades, just als peus de la serra de Rodes.


Blocs de Cassà Digital - Joan Maymí Coloreu - en temps de crisi, als anys 1800...\nEstic llegint "Els Miserables", de Victor Hugo, novel.la romàntica, històrica que transcorre a França durant la primera meitat del segle XIX.\nEl protagonista, Joan Valjean, expresidiari per haver robat un pa per alimentar la família que es moria de gana, una vegada complerta la condemna es canvia el nom, ara es diu Magdalena, i se'n va aviure a un altre poble, M., lluny d'on havia viscut abans d'entrar a la presó, on monta negocis, fàbriques, fa inversions i guanya molts diners. D'aquestes accions en surt beneficiada la gent del poble que treballa per ell i es guanya molt bé la vida...\nEn un altre judici, per un robo fet abans del primer ingrés a la presó, és condemnat a pena de mort, i el rei li commuta per cadena perpètua tot reconeixent el canvi que havia fet cap a una actitud generosa, humil, bondadosa, altruista, desinteressada.\nBé, en Victor Hugo us ho explicarà millor que no jo.\n"...No s'haurà oblidat que Joan Valjean tenia a M. costums religioses. Algun periòdic, entre altres el "Constitucional", van presentar la commutació de la pena com un triomf del partit clarical.\n... Pel demés - diguem,-ho d'una vegada per sempre - la prosperitat de M. va desaparèixer amb el senyor Magdalena; tot el que havia previst en la seva nit de vacil.lació i de febre es va realitzar; faltant ell, va faltar l'ànima de la població. Després de la seva caiguda es va verificar a M. aquest repartiment egoista de l'herència dels grans homes caiguts, aquesta fatal desmembració de les coses floreixents que s'efectua tots els dies foscament en la comunitat humana, i que la història no ha consignat més que una vegada, perquè es va fer després de la mort d'Alexandre el Gran. Els tinents es van coronar reis; els contramestres es van improvitzar fabricants. Van sorgir les rivalitats envejoses. Es van tancar els vastos tallers de Magdalena; els edificis es van arruinar, dispersant-se els treballadors. Uns deixant el país, altres van deixar l'ofici.\n...tot es va anar empetitint... Magdalena ho dominava tot i ho dirigia tot. Caigut ell, cadascú va anar pel seu costat; l'esperit de lluita va succeir l'esperit d'organització, l'aspror a la cordialitat, l'odi de l'un contra l'altre, a la benevolença del fundador per tots; els fills enganxats pel senyor Magdalena es van enredar i es van trencar; es van falsificar els procediments, es van envilir els productes, es va matar la confiança, van disminuir les exportacions, hi va haver menys comandes, va baixar el salari, es van tancar els tallers, i aviat va venir la ruptura. I després res pels pobres. Tot es va esvair."\nHi trobeu tanta diferència del que es descriu a "Els Miserables" al que fa anys està passant? La veritat: jo no.\nI és que al fons ells, nosaltres, els d'abans i els que vindran tots som humans i l'orgull sempre venç a la humilitat.


Sanitaris - Materalia\nComoditat i elegància per a casa teva.\nA Materalia, trobaràs més de 60 models diferents de sanitaris. Volem assessorar-te perquè facis la millor elecció.\nAlgunes de les marques amb les quals treballem: Roca, Porcelanosa, Villeroy & Boch, Imperial, Bathco entre moltes altres. Vine i coneix tots els models, estarem encantats d’assessorar-te.\nideals per a


EspaiCuinarSa Matthias Hespe Girona cursos, classes i tallers de cuina - assessorament\nBenvingut a l'EspaiCuinarSa, per Matthias Hespe\nMatthias Hespe, amb 30 anys d'experiència impartint classes de cuina saludable, ofereix classes personalitzades i en grup a l'EspaiCuinarSa a Girona durant tot l’any\nConsulta el nou calendari fins a finals de juny 2022 dels tallers i de les classes de cuina saludable en grup\nDel 4 de juliol al 31 d'agost 2022 estic impartint els tallers de cuina i les conferències a Cuisine et Santé, centre Macrobiòtic a Saint Gaudens (França)\nA partir del setembre hi haurà molts nous cursos de cuina a EspaiCuinarSa\nSi vols disfrutar d'una alimentació saludable demana l'hora a espai@cuinar-sa.es o 605 98 92 19 - Horari flexible amb cita prèvia\nRegala salut i temps, regala un val regal personalitzat per una classe de cuina\nBlog: Receptes i Informació sobre Alimentació Saludable\nSi vols estar al dia dóna't d'alta en la meva llista de mailings\nYouTube EspaiCuinarSa - Matthias Hespe\nPerquè fer un taller amb Matthias Hespe\ntallers de cuinar sa a mida\nTaller personalitzat per un repte de salut, o per realitzar un canvi alimentari per millorar el ben estar. Els tallers són confeccionats per ajudar a una persona que per exemple te intolerància a la histamina, gluten o al•lèrgies alimentàries, etc.\ntallers de cuina macrobiòtica\nFem tallers de cuina macrobiòtica per l'ús cotidià i també per a persones que es volen formar per professionalitzar-se amb 4 nivells. Classes individualitzades o en grups.\nEn les classes en grup cuinem junts receptes de cuina vegetariana, vegana, antihistamínica, japonesa o cuina catalana - mira els dies disponibles!\ntallers fora l'EspaiCuinarSa\nSegueixen's les activitats públiques fora de l'EspaiCuinarSa.\nXerrades, conferencies, ponencies i show cooking (demostracions culinaries)\ntallers al teu domicili\nTu organitzes un grup a casa teva i jo vinc amb el necessari per fer una classe de cuina.


SANT ILDEFONS: de gener 2013\nResum de la conferència “Relacions entre un estat català i les religions” de Josep Maria Puigjaner a l’Assemblea del 14 de gener\nDe bon començament hem de constatar que la Història fa ben palès que el cristianisme catòlic ha contribuït de forma decisiva a la pervivència de la nació catalana a través de la seva dilatada trajectòria secular. Des de l’Abat Oliba fins al cardenal Vidal i Barraquer i a l’actual Conferència Episcopal catalana hi ha segles de vinculació del cristianisme amb la vida i el desenvolupament de la societat catalana. Segles de lluita, de patiment, de victòries i de derrotes, en què l’Església Catòlica s’ha mantingut fidel al seu poble, ha proclamat la seva identitat específica i ha defensat la seva llengua, fins i tot per damunt de prohibicions i sancions. Aquest és un fet incontrovertible, que ningú no pot negar si no és faltant a la veritat.\nEn una Catalunya sobirana, el desig de molts catalans seria que els representants del poder polític, de la societat i de la religió majoritària catòlica establissin una relació dialogant i amable. Una relació d’empatia nacional i de col·laboració estreta a l’hora d’abordar els problemes socials i culturals als qual s’hagi de fer front i per als quals s’hagin de trobar solucions.\nAquesta col·laboració s’hauria d’exercir en dos àmbits: en l’àmbit interior, el de cara endins, per tal d’impregnar els ciutadans del sentit de pertinença a una Pàtria, talment que entenguessin a fons què significa ser una Nació sobirana amb drets i, evidentment, amb deures. Però també en l’àmbit exterior cal que sumin energies les institucions polítiques, socials i religioses que hauran d’operar en una Catalunya sobirana. Ens hem de contemplar nosaltres mateixos com a poble inserit en un Món global. Ens cal, per tant, cultivar un sentit global, una sensibilització global, una ment amb capacitat de projecció global. Ben mirat, aquest procés de globalització ens obre la ment a la contemplació de fenòmens i situacions humanes fins ara desconeguts i ens facilita l’establiment de relacions de tota mena (culturals, religioses, econòmiques, artístiques, comercials) que cinquanta anys enrere poca gent hauria pogut preveure.\nEn un futur Estat català, al cristianisme catòlic se li poden obrir perspectives de renovació i de revitalització de l’esperit en una línia de fidelitat a l’Evangeli. Es tractaria de plantejar una renovada concepció de la presència dels cristians en tot allò que afecta al desenvolupament de la vida pública, basada en potenciar les possibilitats encara no explotades de l’esperit humà en ordre a millorar la situació de les persones a la Terra. Es tractaria també de proposar una nova utopia, de valor i de projecció global, consistent a construir una societat, no perfecta –perquè això no és possible-, però sí radicalment distinta de la que tenim, i a vetllar pel sosteniment del Planeta. Aquesta utopia global la pot comprendre i pot contribuir a conquerir-la qualsevol persona, de qualsevol país, raça, cultura o religió. Fins avui no s’havia donat mai cap proposta d’utopia que fos capaç d’implicar a tots els éssers humans amb un abast universal. Avui sí, perquè aquesta utopia és necessària si volem un Món sense conflictes i una Terra que no acabi extenuada per una explotació sense aturador.\nEn un futur Estat català, la relació entre les diverses confessions religioses hauria de ser presidida pel clima d’entesa i consens espiritual que posà de manifest el Parlament de les Religions del Món, celebrat a Chicago el 1993. Un dels punts de la Declaració inicial d’aquest Parlament deia: “Hem de superar l’afany pel poder, els diners i el consum que ens domina, per tal d’aconseguir que el Món sigui just i pacífic”.\nLa paraula grega Epifania significa manifestació:\nEpi vol dir per sobre o també més amunt.\nFania vol dir veure, mirar.\nEpifania significa veure més enllà del que es veu a primera vista, veure més enllà del que veiem amb els ulls...\nEn el nostre tema, aquest veure més enllà ens el dóna la fe en Jesús. Jesús ha vingut al món, perquè per mitjà d’ell, els humans puguem veure tot el que Jesús és i ens dóna. Jesús ve per ser Epifania de Déu. Jesús és la manifestació, l’Epifania de Déu en tot el que va ser, va fer i va ensenyar. Tota la vida, mort i resurrecció de Jesús és Epifania.\nSant Pau, en la carta als Filipencs (2, 1 – 8), ens diu: Ell que era de condició divina, no es volgué guardar gelosament la seva igualtat amb Déu, sinó que es va fer no-res: prengué la condició d’esclau i es feu semblant als homes. Tingut per un home qualsevol, s’abaixà i es feu obedient fins a la mort en creu.\nLa vida de Jesús, com la de tots els humans va tenir dos grans etapes: l’infància- adolescència i l’edat adulta. Jesús, doncs va viure com tothom les dues etapes. Va ser un nadó, un infant, un noi, un adolescent, un jove (tota l’edat de créixer) i un adult.\nEls evangelistes ens narren com Jesús en tota la seva vida, va ser Epifania. Marc i Joan ens narren només la seva vida d’home gran. Mateu i Lluc ens narren com Jesús va ser Epifania de Déu també durant tota l’edat de creixement, que va culminar en el Baptisme al riu Jordà, que es presenta com el punt fronterer entre el que s’anomena la vida privada de Jesús i la vida pública.\nEn la festivitat de l’Epifania que es celebra el 6 de gener, l’evangelista Mateu ens narra la concepció virginal de Maria i el naixement de Jesús. Seguidament la visita dels Mags o Savis, i tota la trifulga que visqueren Maria i Josep en haver de fugir a Egipte per salvar l’infant de l’amenaça del rei Herodes i tota la matança d’infants a Betlem. Per fi, el retorn quan va morir el monarca, i l’establiment a Natzaret.\nLa festivitat de l’Epifania s’allarga fins al diumenge següent en el que es recorda el Baptisme de Jesús.\nJa hem dit que la narració dels Mags és exclusiva de Mateu, en canvi la narració del Baptisme, la fan tots els evangelistes. Marc, Mateu i Lluc ho fan seguint un mateix esquema, i Joan hi fa referència a través de la narració del testimoni de Joan Baptista.\nEn mig de tot aquest conjunt, Lluc dóna un llarg testimoni del creixement de Jesús, amb uns relats referents a la infància, l’adolescència i la joventut.\nLes lectures d'avui són realment “bona notícia”! Em sorprèn veure el Crist tot iniciant la seva vida pública a Galilea amb un to i un missatge tan diferent del de Joan. Joan ens cridava a la conversió anomenant-nos “cria d'escurçons”, i amenaçant-nos amb el judici de Déu i la destral per tallar-nos i llençar-nos al foc. Però quan “L'Esperit del Senyor” reposa sobre el Crist, l'envia a proclamar la “bona nova als pobres, ... als captius la llibertat, als cecs... la llum, ... llibertat als oprimits...” (Llc. 4,18).\nFa 45 anys, quan jo era catequista, preguntava als nois que catequitzava: “Heu sentit dir allò de... 'la llibertat dels fills de Déu'? I vosaltres, us sentiu lliures?” Es feia un silenci total. La pregunta segueix vigent avui. Ens sentim realment lliures de les nostres captivitats... sexe, diners, poder, orgull, egoismes...? Sentim que la llum del Crist ens fa entendre pregonament què passa dins del nostre cor, i què passa al nostre món? Sentim els preceptes del Senyor planers i transparents? Ens omplen el cor de goig? Sentim que il·luminen els nostres ulls? (Salm 18, 9). O bé és al contrari? Llavors, potser és que no hem entès els manaments del Senyor.\nMireu, per exemple, respecte al sexe. Heu vist algun cristià parlant del sexe amb alegria, llibertat, goig, fins i tot passió? Si n’heu trobat alguns, són poquets...i normalment mal mirats per molts altres. Potser és que no hem entès ni vivim el que ens diu el Senyor. La consciència de la nostra sexualitat i el contacte amb ella, tot assumint-la, construeix la nostra identitat sexuada, ens fa relacionar-nos positivament amb els altres, ens porta a generar vida, i ens fa persones. Per això la llei del Senyor ens parla del sexe perquè pot construir-nos o destruir-nos. Però, si el seu seguiment no il•lumina els nostres ulls, no ens fa sentir lliures, no dóna pau i goig a la nostra vida... és que no estem entenent el manament del Senyor (Ignasi de Loiola). I això ho podem dir de tots els altres manaments.\nPotser per tenir l'experiència de transparència i de goig de la que parla el salm, hauríem de treballar la nostra actitud interior, disposant-nos a acollir i rebre la paraula –tot el poble es posà dret (Nehemies, 8.5)-, adorant el Senyor, reconeixent que Ell és la font amatent de tot el que existeix -s'agenollaren... per adorar el Senyor (Neh. 8.6)-. I, sobretot, compartint el que tenim –repartiu-ne als que no tenen res preparat (Neh. 8,10)-. Llavors, “prendrem els aliments amb alegria”, viurem la nostra sexualitat amb felicitat, i usarem els béns d'aquest món amb solidaritat, goig, domini i llibertat. Llavors descobrirem que els manaments del Senyor no ens porten tristesa sinó joia, i que “La joia que ve del Senyor és la nostra força”(Neh. 8. 10).\nCasal Sant Ildefons: Xocolatada, amb els diners de la rifa de les paneres de Nadal.\nLes sessions de Reflexió i de Diàleg organitzades per l’Associació CIC i la Comunitat de Sant Ildefons es portaran a terme els dilluns dies 25 de febrer i 4, 11 i 18 de març a les 8 del vespre a la Institució Cultural del CIC, Via Augusta 205.\nProposar la fe cristiana en el nostre món cultural és un desafiament de primer ordre. No serveixen els antics esquemes ni els vells models. Exigeix un profund coneixement de l’entorn, però a la vegada l’audàcia de comunicar allò que creiem d'un mode raonable i creïble. Molt probablement, els cristians serem minoria en el futur immediat, però podem aspirar a ser una minoria creativa i significativa, digna de confiança. En aquestes conferències quaresmals volem reflexionar sobre la comunicació de la fe coincidint amb l’Any de la Fe que ha convocat l’Església universal.\nAnunciem amb temps aquestes sessions per poder reservar els dies en les nostres agendes.\nL'Eclipsi de Déu al nostre món\nViure la fe enmig dels pobres\nSer cristià en una societat secularitzada\nLa propera celebració tindrà lloc el diumenge 10 de febrer a les 12 del migdia, diumenge abans del començament del Temps de Quaresma.\nEl proper dissabte dia 19 de gener celebrarem la Festivitat de Sant Ildefons, el nostre Sant Patró. Enguany hi dedicarem tota la tarda per fer-ho ben sonat. Comptarem amb la participació dels més joves de la casa que sens dubte donaran un relleu especial a tota la celebració i convidem tota la comunitat a participar-hi. El bisbe Mons. Sebastià Taltavull, com ja ho ha fet els darrers anys, ens acompanyarà i clourà la festa presidint l’Eucaristia del vespre.\nEl programa seguirà aquest horari:\n16:30 a 18:\nGimcana amb els nois i noies de l’Esplai, dels Escoltes, de BATEC i els de la Catequesi que s’hi vulguin apuntar.\nTEMA: Descoberta de Sant Ildefons\n* Qui era Sant Ildefons?\n* Com va sortir la iniciativa de fer una Església dedicada a aquest Sant ?\n* Què es fa a Sant Ildefons?\n* Quins grups s’hi reuneixen, hi treballen, hi canten, hi juguen...\nHo preparen els monitors de l’Esplai i els caps dels Escoltes però tots els nois i noies hi són convidats.\nBerenar… nens i nenes, avis i tothom que s’hi apunti\no Escoltes i Esplaieros porten per berenar el que hagin previst amb els nois i noies.\no El Casal Sant Ildefons porta pastissos\no La Parròquia posa begudes i coca, si cal, per completar\n19:15 a 19:45:\nAudició i concert d’orgue:\no Artista: Oriol Colet, una jove promesa estudiant al Conservatori.\nTocarà tres peces sol a l’orgue. Dues clàssiques i una de moderna.\no La Coral del Casal cantarà tres peces acompanyades per orgue\nCelebració de l’Eucaristia concelebrada i presidida pel Bisbe Auxiliar de Barcelona Mons. Sebastià Taltavull.\nConscients del nostre baptisme\nSant Pau, en la seva carta a Titus, ens fa un anunci molt clar “S’ha revelat l’amor de Déu, que vol salvar tots els homes.” El camí que ens marca és abandonar la impietat i els desigs mundans, per viure en aquest món una vida de sobrietat, de justícia i de pietat. La salvació és per a tothom. Ho contemplàvem el dia de l’Epifania.\nQuin camí tan concís, per una època que en el nostre món occidental la sobrietat i la justícia no han estat gaire presents. Tampoc tenir pietat per els altres és una virtut que exercitem gaire. La situació de crisi ens obliga a viure amb decisió tots aquests valors que si els posem en pràctica seran virtuts arrelades en Crist.\nAvui restem també expectants, com en el temps de Joan Baptista. Voldríem que les situacions diverses que marquen el nostre món milloressin notablement. Anhelem, però, els canvis en positiu, com si hagués d’arribar un fet o fets extraordinaris. No hem d’esperar amb els braços creuats mirant l’infinit que plogui el remei i les solucions. Les hem de construir nosaltres des del personal compromís cristià.\nEl Messies l’hem fet present aquest dies de Nadal. Avui el veiem davant el Baptista fet home adult, disposat a dur a terme la seva missió d’alliberament i prenent consciència clara que ha de dur a terme la tasca de fer-nos arribar a cadascun de nosaltres, dones i homes de tots els temps, el seu projecte de vida, posant-se Ell mateix al costat nostre.\nHem de ser capaços de prendre consciència del nostre propi Baptisme, que ens ha d’empènyer a la transformació dels nostres mons, procurant construir ara i aquí, una nova manera d’entendre la vida humana arrelada en l’Evangeli. Nosaltres som fills estimats de Déu, tal com ho experimentà Jesús, per testimoniar una manera de viure més plena arrelada en la seva persona i en el seu missatge.\nD’aquesta manera seguirem aplanant el camí a tots els homes i dones que han perdut l’esperança, que són molts, fruit de les circumstàncies materials, però també dels desenganys i frustracions que la vida comporta.\nCasal Sant Ildefons: Festa de Reis, Gospel, regals i tortell de Reis.


BENIARRÉS AL DIA: Presentació del llibre "Ovidi Montllor. Un obrer de la paraula"\nDijous 6 d'agost a Beniarrés\nCom tots els anys, la setmana abans de festes d'agost, l'Ateneu Popular Arrels organitza la Setmana Cultural.\nEl primer acte que tindrem serà la presentació del llibre "Ovidi Montllor. Un obrer de la paraula." per l'ocasió comptarem amb la presència del seu autor, Jordi Tormo.\nLa presentació serà a la Plaça del Dr. Fleming "Replaceta" este dijous a les 20:30h. en acabar hi haurà sopar de baix braç.\nEn l'organització d'aquest acte em comptat amb la la participació del Casal Centre Ovidi Montllor d'Alcoi.


Quatre jornades de donació de sang a la Biblioteca entre l’abril i el maig - Diari de Rubí\nEl Femení del Cent Patins jugarà la final del play-off de lliga contra el PC Tres Cantos\nEl Banc de Sang i Teixits ha programat quatre noves jornades de donació de sang a la planta baixa de la Biblioteca, a l’espai Biblio Social. La primera donació de sang està tenint lloc avui mateix per tal de recuperar les reserves de sang després de les vacances de Setmana Santa, en què les donacions acostumen a baixar, però les necessitats es mantenen.\nA banda de la jornada d’avui, entre els mesos d’abril i maig hi haurà tres jornades més: el 20 d’abril, dinamitzada per Maristes Rubí, i el 4 i 18 de maig. L’horari de donació és sempre de 10 h a 14 h i de 16.30 h a 20.30 h.\nCom a mesura de seguretat per la covid-19, cal reservar hora per participar a qualsevol de les campanyes organitzades pel Banc de Sang i Teixits. El tràmit es pot fer fàcilment a través de la pàgina web donarsang.gencat.cat. Aquest portal digital permet visualitzar a temps real l’estat de les reserves de donacions per als propers dies, de forma que la persona donant pot apuntar-se en els moments de més necessitat. Per aquest dimarts, estan previstes 768 donacions. Cada dia calen al voltant de 1.000 donacions per poder garantir el subministrament de components sanguinis a tots els pacients que ho requereixin.


Cerca totes les ofertes d'hotels a Emscote Entrada:\nAustin Guest House...Habitacions per nit per només57 EUR 5 ComentarisCastle Limes Hotel...Habitacions per nit per només500 EUR Park House Guest House...Habitacions per nit per només Més zones a Warwick\nMés de 1.175.000 propietats en tot el móns - cada dia n'afegim més Amb la confiança de més de 31.000.000 clients satisfets Garantia de preus més baixos 12 milions i més resenyes de clients d'Agoda Amb disponibilitat a més de 58.000 ciutats en tot el món Llocs històrics de Emscote Monuments i llocs històrics\nEssent una localització molt desitjada, Emscote és el lloc on anar quan es va a Warwick. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Emscote està agraciat amb envoltatns plens de vida, bons restaurants, zones de compra i increibles atraccions. Planegi el seu proper viatge a Emscote o qualsevol altra àrea a Warwick amb Agoda.com, garantint-se el millor preu possible disponible. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Simplement entri les seves dates d'estada a la nostra pestanya de recerca per a trobar les millors ofertes d'hotels a Emscote.\nHotels destacats a Emscote, Warwick\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Warwick, no busqui més enllà de Austin Guest...\nConvenientment situat a Warwick, Castle Limes Hotel és una base ideal des d'on explorar aquesta...\nAl visitar Warwick, vosté es sentirà com a casa a Park House Guest House, què li ofereix un...\nHotels a Emscote: Austin Guest House\nLlocs d'interès a Emscote: Guy's Cliffe HouseBalti Hut


Sílvia Cano: “Aprovarem uns bons pressuposts que garantiran estabilitat i demostraran que tenim un Govern que millora la vida de la ciutadania” – psibpsoe\nSílvia Cano: “Aprovarem uns bons pressuposts que garantiran estabilitat i demostraran que tenim un Govern que millora la vida de la ciutadania”\nEl Parlament aprovarà previsiblement els pressuposts per al 2020 aquesta setmana, amb els quals “serem una de les primeres comunitats autònomes que els tornen a aprovar en temps i forma”\nEl Parlament de les Illes Balears aprovarà previsiblement aquesta setmana els pressuposts de la comunitat autònoma per al 2020, un fet que la portaveu del Grup Parlamentari Socialista, Sílvia Cano, ha valorat molt positivament, ja que “serem una de les primeres comunitats que els aproven en temps i forma, tot i la situació política estatal amb un Govern d’Espanya en funcions”.\nCano ha recordat que són els pressuposts més socials de la història, amb els quals “7 de cada 10 euros aniran destinats a polítiques socials, habitatge i ocupació”, mentre que a la vegada són uns comptes “fets des del màxim rigor i prudència econòmica i adaptats al context actual”.\nA més a més, per a la portaveu del Grup Parlamentari Socialista, són uns pressuposts “bons per a la ciutadania de Balears que ens permetran complir amb els Acords de Bellver”.\nLa portaveu socialista s’ha mostrat conscient que “no són els pressuposts que hauria fet el PP de la mà de l’extrema dreta, perquè mentre nosaltres situam a les persones al centre de les nostres polítiques, ells hi situen a la tisora”.\nDe fet, Cano ha criticat que, si atenem a les esmenes fetes per Company als pressuposts, “el projecte del PP és la morositat, perquè proposen no pagar el deute, abaixar els ingressos i augmentar la despesa social, tres receptes que són incompatibles, tal com els ha dit l’AIREF a les comunitats autònomes on ells governen”.\nA això, Cano ha afegit que “el projecte que presenta el PP és irrealitzable, amb esmenes fantasma que no podran pagar i que ens deixarien unes illes en blanc i negre de la mà de l’extrema dreta”.\nContra això, la portaveu parlamentària socialista ha celebrat que “aprovarem uns bons pressuposts que aportaran l’estabilitat que necessita la nostra comunitat autònoma i amb els quals demostram una vegada més que tenim un Govern fort, estable i que millora la vida de la ciutadania”.\nAmb els plenaris prevists per aquesta setmana per aprovar els pressuposts per al 2020, s’acaba l’any parlamentari, el qual ha estat “molt profitós per al Grup Parlamentari Socialista, amb un grup de diputats ampliat gràcies al suport de la ciutadania, fent possible un segon govern de progrés consecutiu per primera vegada i donant lloc als Acords de Bellver”.\nEsther Sosa 16/12/2019\nAnterior\tEl PSIB-PSOE mostra la seva satisfacció perquè es puguin aprovar uns pressupostos “molt responsables amb qui pitjor ho passa”\nPròxim\tEl PSIB-PSOE defensa uns pressupostos autonòmics que posen les persones en el centre amb la despesa social més alta de la història


Colla Jove Castellers de Sitges: Proper objectiu: Santa Tecla\nProper objectiu: Santa Tecla\nEtiquetes assaigs pubilla santa tecla\nLa nostra pubilla, Laura Laura Ripoll Albaladejo,\nen l'ofrena de 11 de setembre,\nAra la Jove de Sitges ja té la vista posada en la Festa Major petita de Santa Tecla. Una festa que si bé no té les multituds de la Festa Major sí que es viu i és molt estimada pels sitgetans. Com no pot ser d'altra manera la Jove participarà en nombrosos actes durant aquests dies.\nPer dijous 19 de setembre, a les 20.30 a l'Ateneu Popular de Sitges, està prevista la xerrada: La dona en el món casteller, en què participaran com a ponents: Helena Llagostera, excap de colla de la Colla Joves Xiquets de Valls; Aina Mallol, actual cap de colla dels Xicots de Vilafranca, i Laia Colomé, castellera dels Castellers de Vilafranca.\nEl divendres 20 de setembre té lloc el sopar d'elecció de la pubilla de Sitges. Per aquest motiu no es farà assaig. Enguany la Jove hi participa per primera vegada presentant a la Laura Ripoll Albaladejo. A més, tres castelleres més són pubilles d'altres entitats! La Clàudia Sauret Verdejo, la Sara Cidad Márquez i la Núria Sales Miret Molta sort a elles també!\nEl dissabte 21 de setembre, a partir de les 20.30h, la colla realitzarà el Gran assaig de Santa Tecla al Palau del Rei Moro, on tots els sitgetans i aficionats estan convidats a donar un cop de mà a la colla.\nEl dilluns 23 de setembre, festivitat de Santa Tecla, la Jove actuarà en la sortida d’Ofici a partir de les 12 del migdia, i per la tarda, a les 18.00h, abans de la sortida de la Processó, es realitzarà el tradicional Pilar de 4 baixat per les escales de la Punta. Al vespre, la colla estarà present en l'entrada de Santa Tecla enlairant un pilar.\nEl plat fort arribarà el dissabte 28 de setembre, amb l’exhibició castellera de Santa Tecla, a partir de les 18.30h al Cap de la Vila. Al costat de la Jove de Sitges actuaran els Castellers de Sants i els Castellers de Terrassa. Per aquest diada, la tècnica té previst portar a plaça el tres de set per sota i la torre de set. Aquests dos castells dependran de com vagin els assaigs especials del dimecres 25 -a partir de les 19.30h- i del divendres 27 -a partir de les 20:30h-.


Quan no saber què dir cura | Catorze.cat\nUna animació reflexiona sobre la diferència entre l'empatia i la simpatia\nBrené Brown & Katy Davis | 13/03/2018 a les 21:45h\nSer prou valents per mostrar allò que a dins duem trencat. Procurar que la fragilitat dels altres també sigui una mica nostra. No imposar un somriure, o un tot anirà bé, quan no cal dir res. Brené Brown en aquesta animació creada per Katy Davis reflexiona sobre la diferència entre l'empatia i la simpatia. Apostant per conjugar, en passat, present i futur, un verb: connectar.\n1. L'empatia alimenta la connexió. La simpatia ens porta a la desconnexió.\n2. Theresa Wiseman és una erudita en infermeria que va estudiar diverses professions en què és important l'empatia. I va proposar quatre atributs de l'empatia: tenir perspectiva, poder prendre la perspectiva de l'altra persona o reconèixer aquella perspectiva com a veritat d'aquella persona.\n3. No emetre un judici (no és fàcil, sabent com arribem a gaudir fent-ho).\n4. Reconèixer les emocions de les altres persones.\n6. L'empatia és ser sensible amb les altres persones.\n7. Quan algú està atrapat en un forat profund i crida des del fons dient: "Estic atrapat, és fosc i estic aclaparat". Baixem, mirem i diem: "Jo sé què vol dir estar aquí baix. No estàs sol." La simpatia és: "Oh, que malament, oi? Vols un sandwich?"\n8. L'empatia és una elecció vulnerable. Perquè per poder-me connectar amb tu, he de connectar amb alguna cosa de dins meu que conegui aquest sentiment.\n9. Gairebé mai, o mai, una resposta empàtica comença dient: "Almenys..." I ho fem sempre. Perquè quan algú comparteix alguna cosa molt dolorosa amb nosaltres provem de trobar-hi el cantó positiu.\n10. "He tingut un avortament espontani", "almenys saps que et pots quedar embarassada". "Al John el faran fora de l'escola","almenys la Sara treu deus".\n11. A vegades davant les converses difícils provem de millorar la situació.\n12. Si comparteixo alguna cosa molt difícil amb tu, preferiria que em diguessis: "No sé què dir, però gràcies per explicar-m'ho".\n13. Perquè la veritat és que gairebé mai una resposta pot millorar la situació.\n14. El que millora la situació és la connexió.\nAnònim, 15/03/2018 a les 01:16\nEs molt maco que algú t'escolti , però és molt difícil exterioritzar els sentiments......\n`@ngels, 23/03/2018 a les 22:54\n...a vegades fem mal, sense voler!\n...no en sabem +\n....podem aprendre, si de veritat ho volem !!!!


Xina personalitzats d'acer inoxidable PE estats de pel·lícula proveïdors&Fabricants de fàbrica de&- el millor preu - Shengfa\nLa pel·lícula estàtica PE d’acer inoxidable ShengFa ofereix una àmplia gamma de pel·lícules autoadhesives d’acer inoxidable per a protegir l’acer inoxidable amb tots els nivells típics de qualitat superficial o d’acabat. Les aplicacions habituals són bobines i plaques d’acer inoxidable (per exemple, ascensors), així com decoratives i constructives ...\nShengFa ofereix una àmplia gamma de pel·lícules autoadhesives d’acer inoxidable per a protegir l’acer inoxidable amb tots els nivells típics de qualitat superficial o d’acabat. Les aplicacions habituals són les bobines i plaques d’acer inoxidable (per exemple, ascensors), així com l’acer inoxidable decoratiu i constructiu per a aplicacions de cuina típiques (refrigeradores, rentadores, rentadores de plats, etc.). La pel·lícula PE reemplaça materials tradicionals i més cars i així es garanteix una rendibilitat més gran per a les vostres aplicacions.\nLa pel·lícula estàtica PE d'acer inoxidable proporciona una protecció fiable per a processos especialment exigents com ara el dibuix profund o el tall amb làser. Per als processos de sorti profund, un avantatge particular del producte ShengFa és menys força de restauració. Es poden equipar amb quotacions GG; Easy Peel" augmentant així la velocitat de transbordament, la qual cosa millora l'eficiència del procés.\n1. Hem estat especialitzats en la producció de film autoadhesiu per a acer inoxidable des de fa més de 15 anys.\n2. Les pel·lícules estàtiques PE d’acer inoxidable de ShengFa han de passar una sèrie de proves, que són proves d’humitat i temperatura alta, prova electrònica de stripping, última prova d’adhesius, etc.\n3. Servei d'OEM.\n4. Creiem que no haureu de pagar' no heu de pagar mostres. Les mostres gratuïtes seran lliurades a vostè si teniu interès. Un cop passades les proves de qualitat, ens podeu fer una comanda sense dubte. És per això que hi ha molts clients que ens troben pel·lícules de protecció adequades i de qualitat.\n5. 7-30 dies laborables després de rebre la vostra comanda o dipòsit oficial, si teniu sort, l’enviarem prèviament a causa dels productes en estoc.\nHot Tags: pel·lícula estàtica pe d'acer inoxidable, Xina, proveïdors, fabricants, fàbrica, personalitzada, comprar, preu, OEM, en venda\nUn parell de: Logo Print Film Protective\nSegüent: Pel·lícula autoadhesiva d'acer inoxidable


Appgree és una aplicació que últimament tothom en parla. El fet és que molts partits polítics l'estan començant a utilitzar de cara a les diverses eleccions que hi hauran el 2015. Però Appgree és una aplicació que també pot ajudar molt a prendre decisions a les entitats sense ànim de lucre.\nL'entitat que utilitzi Appgree pot crear un canal de comunicació privat o públic. En aquest canal els altres usuaris, els socis de l'entitat o els membres de la junta directiva, poden subscriure's-hi i començar a participar en debats. L'entitat pot escriure tan missatges com preguntes al canal de comunicació i els usuaris poden respondre-les. Les respostes poden ser qualificades amb una qualificació positiva o una qualificació negativa. La resposta més ben qualificada és la decisió més consensuada, i per tant la decisió més correcte que l'entitat hauria d'emprendre.\nAquesta aplicació està disponible per a Android, iOS i Navegador d'Internet. Actualment hi han dos opcions, la social i la d'empresa. La versió social és una bona opció per utilitzar-la en una entitat sense ànim de lucre.\nPer a saber-ne més: Appgree\nappgree, junta directiva, iOS, Android, aplicacions i programari, presa de decisions, Direcció i gestió ONG, comunicació interna, gestió entitats, aplicació mòbil


Apartment Rusula Brac Island Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNadosibova I 55, Milna, Brac Island, Croàcia, 21405 - Veure al mapa\nDissenyat tant per oci com per negoci, Apartment Rusula està situat idealment a Brac Island; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartment Rusula és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses buceig, pesca, jardí, esports d'aigua (no motoritzats), per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Apartment Rusula és una selecció idònia per a la vostra estada a Brac Island.


Millor que Bruce Lee. Un atleta rus va batre el rècord de la llegenda\nEl titular del rècord mundial Guinness, entrenador i entrenament físic de Moscou Manvel Mamoyan va establir un altre rècord. Aquesta vegada, l'atleta va fer flexions amb dos dits. I ho va fer just a la plaça Roja, en el fons de la catedral de Sant Basili.\nManvel Mamoyan va ser capaç de fer flexions amb dos dits 55 vegades en un minut; el registre anterior era de 52 repeticions. El primer a demostrar aquestes flexions va ser el llegendari Bruce Lee. Des de llavors, aquest tipus es considera una de les flexions més difícils. Val a dir que la perfecta tècnica d’empenta cap amunt de Bruce Lee, que va demostrar, empenyent-se cap a la punta dels dits, continua sent insuperable.\nÉs simbòlic que el rècord es fixés just a la plaça Roja. Ara, tots els materials s’enviaran al Llibre Guinness dels Rècords perquè el registre es registri oficialment. L’atleta no s’aturarà aquí. Segons el mateix Mamoyan, a finals d'any vol convertir-se en deu vegades rècord Guinness. Els plans inclouen un registre de tirades horitzontals. Ara\nAquest any, Manvel també intentarà establir el rècord Guinness de tirades horitzontals. El seu millor resultat fins ara és 20 repeticions.\nCom es pot aprendre més de 20 vegades per conjunt? Consells per als treballadors\n20 extraccions fàcils! Si seguiu algunes recomanacions simples.\nL'atleta suec Arman Duplantis: se l'anomena titular del rècord\nAls cinc anys saltava sobre una fregona i, per set, el va substituir per un pal real i es va convertir en el rècord mundial.\nPublicació anterior Com construir bíceps. 3 exercicis que us faran grans els braços\nPropera publicació Experiment. Com vaig provar 4 esports en una setmana\nFitness bikini és una nova nominació que data del 2010. En aquestes competicions, el més important no és la força, no la destresa, sinó la constàn...


adenosina | enciclopèdia.cat\nRibòsid de l’adenina.\nSòlid cristal·lí que es fon a 229°C. Soluble en aigua, sobretot calenta, pràcticament insoluble en alcohol. L’adenosina és un nucleòsid que resulta de la combinació d’una molècula de β—D—ribosa i d’una molècula d’adenina:\nEl nucleòtid corresponent és l’àcid adenílic. L’adenosina exerceix un gran paper en bioquímica, ja que és el constituent de substàncies d’importància fonamental (AMP, ADP, ATP, ARN, ADN, etc). Per hidròlisi dóna adenina i la D-ribosa. En el catabolisme es desamina per acció de l’adenosina-desaminasa i dóna inosina. És preparada per hidròlisi de l’àcid nucleic del llevat, i és emprada en la recerca bioquímica.


Rotary Club entrega a Càritas l’import recaptat al concert solidari per a la rehabilitació d’una aula de formació - Rotary Igualada\nRotary Club entrega a Càritas l’import recaptat al concert solidari per a la rehabilitació d’una aula de formació\nRotary Club Igualada ha fet el lliurament a Càritas Anoia Segarra del xec amb l’import que es va recaptar al concert solidari d’aquest any i que tenia com a objectiu la rehabilitació d’una aula de formació que Càritas té a les seves instal·lacions d’Igualada. Així, l’actual president, Toni Font, acompanyat del president del curs anterior quan es va fer el concert, Joan Mateu i Jaume Solano, macer del Rotary Club Igualada van fer entrega d’un xec per valor de 8.129 euros.\nMontse Roca, directora de Càritas Anoia-Segarra agraïa la iniciativa i manifestava que amb aquesta donació podran rehabilitar la sala amb material informàtic, així com amb mobiliari adequat. Roca va explicar que “la formació és una eina que permet millorar la nostra acció i contribuir a transformar la realitat social i ara mateix, la formació passa per les noves tecnologies”.\nRotary Club Igualada celebra cada Nadal un concert benèfic amb l’objectiu de contribuir en el benestar social i econòmic de la ciutat. Enguany, el concert, que es va haver de celebrar al juny per la Covid, va anar a càrrec de la companyia Neus Mar amb la seva obra “Íntimament Llach”


El Castelló continua líder del grup tercer de la Segona B - À Punt\n17 de novembre 2019 - 23:06\nLa jornada l'ha oberta el Villarreal B que jugava a casa contra l'Olot. Ha sigut un partit molt disputat encara que l'equip groguet ha disposat de les millors oportunitats. L'equip local s'ha avançat en el minut 21, amb una diana de Villa, però els visitants han empatat al 72 amb un gol de Chavarría.\nVictòria contundent de l'Atlètic Llevant\nL'Atlètic Llevant ha guanyat La Nucia per 3 a 1. El fred i el vent a la Ciutat esportiva de Bunyol han acompanyat tot l'encontre. La Nucia ha començat el partit amb un joc més clar i dominant. Però ha sigut al minut 55 quan Ontiveros ha inaugurat el marcador.\nTres minuts després, Joan ha fet el segon gol amb una rematada de cap. Al minut 67, ha arribat el tercer de la mà d'Ontiveros, que hui ha fet doblet. Quan faltaven quinze minuts per al xiulit final, La Nucia ha aprofitat una eixida del porter granota i ha marcat el 3 a 1 definitiu. L'autor del gol ha sigut Titi.\nL'Oriola ha tornat al camp Los Arcos després de la reparació dels desperfectes causats per la DANA del passat mes de setembre. A més, ha estrenat nou tècnic a la banqueta. L'oriolà José Francisco Grao 'Pato' ha tornat al club. L'enfrontament contra el Castelló ha sigut prou difícil. L'Oriola ha sigut el primer a marcar. El gol ha sigut obra de Cases. Al minut 27, Cèsar Díaz ha fet el gol de l'empat.\nEl segon del conjunt de Pato ha arribat al minut 61. Una treta de córner i Gilabert envia el baló al fons de la xarxa en el 2 a 1. Al minut 73 Maxi Amondarain ha sigut expulsat per targeta roja directa i l'Oriola s'ha quedat en deu. Tot i això, l'equip del Baix Segura ha buscat el tercer, però, quan faltaven dos minuts per al final Marc Castells ha marcat el segon per als castellonencs. Amb este resultat, el Castelló continua líder de la taula.\nL'Hèrcules empata al Rico Pérez contra el València Mestalla\nEl partit entre l'Hèrcules i el València Mestalla ha tancat la jornada i s'ha saldat amb un empat. Un gol de Jona al minut 50 ha posat l'1 a 0 al marcador. Els alacantins ja es veien vencedors quan en el temps afegit el filial valencianista ha empatat el partit amb un gol de Pablo Jiménez. L'Hèrcules continua en zona de play-off de descens.


Obra de la setmana #205 | Fundació Amics del MNAC\nObra de la setmana #205\nL' obra de la setmana és el cartell 'Anís del Mono (Con una falda de percal planchá) ' (1898), del pintor Ramon Casas i Carbó (1866-1932).\nEl cartell titulat 'Con una falda de percal planchá' és un de les tres il·lustracions del cèlebre pintor modernista Ramon Casas que van ser premiades en el concurs de cartells del licor Anís del Mono, organitzat l'any 1898 per l'empresari badaloní Vicenç Bosch. Casas participava al concurs amb quatre propostes, tres de les quals estaven protagonitzades per 'manolas', dones abillades amb mantons de Manila i vestits tradicionals del folklore espanyol. Aquests tres il·lustracions van ser les més aclamades tant pel públic com per la crítica, i el jurat, format per l'empresari Vicenç Bosch en solitari, va decidir premiar-les. La proposta titulada 'Mono y Mona' va rebre el primer premi, dotat amb 1.000 pessetes, mentre que l'obra que ens ocupa i l'altre projecte de Casas protagonitzat per una 'manola', 'Dios los cria y ellos se juntan', van obtenir dos accèssits de 450 pessetes.\nEls tres projectes de Ramon Casas premiats en el concurs d'Anís del Mono estan protagonitzats per una figura femenina dempeus vestida amb mantó i robes de colors vius i alegres. La 'manola' del cartell que presentem està d'esquena a l'espectador i és la que llueix de manera més clara l'espectacular mantó amb els seus llargs serrells blancs. Aquesta peça, de tonalitats blanques i vermelles que fan joc amb el vestit, mostra una decoració amb brodats de flors que inclou també unes lletres de grans dimensions amb el nom de la marca Anís del Mono. El projecte original d'aquest cartell era l'únic dels tres premiats que no incloïa la famosa i simpàtica figura del mono. Per això, quan la impremta litogràfica el va voler estampar com a cartell juntament amb el primer premiat, 'Mono y Mona', Casas hi va haver d'incloure l'animal. L'artista el va representar dempeus dalt d'un pedestal, servint una mica d'anís de la famosa ampolla a la petita copa que sosté la 'manola'. El fet que la figura del mono no s'inclogués en el projecte original explica que la composició del cartell definitiu estigui força descompensada, ja que la presència cridanera del mico a un cantó contrasta amb el buit total de l'altra banda de la figura femenina.\nEl personatge de la 'manola' ja havia aparegut en algunes pintures anteriors de Ramon Casas. L'artista havia escollit aquesta figura del folklore espanyol per les grans possibilitats plàstiques i expressives que li oferien els acolorits i vistosos mantons de Manila. Precisament, 'Con una falda de percal planchá', amb la figura de la 'manola' d'esquena lluint el mantó, recorda molt la composició del quadre 'A los toros', que Ramon Casas havia pintat dos anys abans, el 1896. La popularitat aconseguida pels cartells d'Anís del Mono van propiciar que el pintor seguís recorrent a aquesta figura folklòrica en obres posteriors. De fet, el caràcter carismàtic d'aquesta 'manola' i la gran riquesa de colors que permetia van ser dos dels motius que expliquen el gran èxit d'aquests cartells. També hi va contribuir l'originalitat del tema i la claredat del missatge publicitari. Malgrat tot, els cartells d'Anís del Mono també van ser criticats per diverses personalitats artístiques i culturals que remarcaven que la figura de la 'manola' no era pròpia de l'imaginari folklòric i cultural català.\nEl concurs d'Anís del Mono organitzat per Vicenç Bosch no va ser la primera competició de cartells que es feia a Catalunya, ja que l'Ajuntament de Barcelona ja n'havia convocat anteriorment, però sí que va ser un dels primers impulsats per una marca comercial i un dels que va aconseguir més ressò popular a l'època. Les elevades sumes previstes en els premis van propiciar que s'hi presentessin 162 projectes i van despertar un gran interès entre els artistes, la premsa i el públic. La gran difusió aconseguida per aquest concurs va contribuir de manera decisiva a popularitzar el cartell com a gènere artístic i suport publicitari de masses a Catalunya. D'altra banda, tot i que els projectes presentats per Casas no eren els primers cartells que feia l'artista, el gran èxit i popularitat que van assolir els d'Anís del Mono van impulsar de manera decisiva la seva trajectòria en aquest gènere.\nAquest mes, els Amics fem una Passejada per la ciutat de Badalona, on visitarem justament la fàbrica d'Anís del Mono, a més del museu de la ciutat i nombrosos edificis modernistes. Encara queden places per algunes de les visites previstes. No us la perdeu!


El Gabinet Jurídic de la UGT de Catalunya denuncia que té 113 casos amb data de judici per al 2018 i el 2019 a la ciutat de Barcelona | UGT Catalunya\nEl Gabinet Jurídic de la UGT de Catalunya denuncia que té 113 casos amb data de judici per al 2018 i el 2019 a la ciutat de Barcelona\nLa jurisdicció social s’està degradant la manca de mitjans (jutjats i personal), la judicialització de les relacions laborals provocada per la reforma laboral i la desaparició dels salaris de tramitació\nDes de fa uns anys el Gabinet Jurídic de la UGT de Catalunya i els seus usuaris pateixen una constant lentitud en l’assenyalament i celebració de judicis, però la situació ha arribat a un punt indignant: actualment és habitual trobar-nos amb un termini de dos i fins i tot tres anys per celebrar la vista.\nA dia d’avui tenim a la ciutat de Barcelona 113 expedients amb data de judici d’aquí a més d’un any: 110 casos al 2018 i 3 casos al 2019. El cas més extrem, que a més, ve suspès d’abans, és una demanda per reclamació de quantitat presentada l’any 2014 i que haurà d’esperar 3 anys, 9 mesos i 20 dies per a la celebració del judici.\nSi tenim en compte la complexitat i duració dels processos judicials –amb la presentació de recursos, etc.-, això significa que una demanda presentada l’any 2015 pot tenir una sentència ferma a finals de l’any 2019 o inicis del 2020.\nAquesta tardança ja no només arriba a procediments ordinaris, sinó que afecta procediments especials d’alta sensibilitat, com són els acomiadaments, drets fonamentals, conflictes col·lectius, etc. Un fet del tot inassumible.\nParal·lelament, el col·lectiu de jutges socials de Barcelona ens ha informat de la situació d’estrès i excés de treball que pateixen, denúncia que des del nostre sindicat compartim i demanem que es prenguin les mesures correctores adients. Els jutges consideren que la ràtio que poden assumir és de 20 judicis per setmana, de manera que la situació de col·lapse i endarreriment de vistes es pot agreujar encara més de cara al futur.\nA més, es genera un greu problema de tutela judicial efectiva per a la ciutadania. La celeritat en la jurisdicció social sempre ha estat un senyal d’identitat, pels béns jurídics que atén i protegeix. De fet, abans de la crisi, un cas d’acomiadament tenia judici i sentència en dos mesos. El desconeixement de tal criteri i la insensibilitat que s’aprecia per part de l’Estat davant del mal funcionament d’aquesta jurisdicció, sumat als greus problemes que comporta la crisi i que es traslladen als jutjats, suposa un atac més als drets dels treballadors i les treballadores, ja que els aboca a una total indefensió i desempara en moments crítics com quan són acomiadats o se’ls hi deuen salaris.\nCal recordar que la justícia només és tal si és ràpida i eficaç, segons la nostra doctrina constitucional i la del Tribunal Europeu dels Drets Humans.\nDes de la UGT de Catalunya no podem seguir assistint de forma impassible a aquesta constant degradació de la jurisdicció social generada, principalment, per la manca de mitjans (jutjats i personal), per la judicialització de les relacions laborals provocada per la reforma laboral i per la desaparició dels salaris de tramitació, fet que incentiva que les empreses dilatin els processos judicials i la recerca d’acord amb el treballador.\nDes del nostre sindicat reclamem una solució adaptada a la realitat, urgent i estructural, que passa per un increment de jutjats, jutges i plantilla. Calculem que a la ciutat de Barcelona es necessiten sis jutjats socials més (actualment n’hi ha 30), i creiem que els tres jutges de reforç que s’han anunciat no són més que un pedaç temporal.\nEl nostre sindicat farà arribar la queixa per la situació que està patint a la Sala de Govern del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, al Departament de Justícia de la Generalitat i al Síndic de Greuges.\nEn aquest enllaç trobareu un document amb més dades.\nAquesta entrada ha estat publicada a Gabinet Jurídic amb els tags endarreriment, gabinet jurídic, judicis, jutjats . Guarda a marcadors permalink.