Així ens vigilen els mòbils Android - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nAixí ens vigilen els mòbils Android\nUna investigació posa el focus en les apps preinstal·lades del sistema o dels fabricants\nefe 06.11.2019 | 17:23\nApps preinstal·lades en un mòbil Android | Shutterstock\nApps preinstal·lades en un mòbil Android\nUna investigació dirigida per científics espanyols ha revelat que els mòbils Android (de Google) monitoritzen l'usuari sense que ell ho sàpiga i accedeixen a les seves dades personals de forma massiva a través d'un gran nombre d'aplicacions preinstal·lades que amb prou feines poden retirar-se del terminal.\nLes conclusions de la investigació realitzada per l'Institut IMDEA Networks amb seu a Leganés i la Universitat Carlos III de Madrid es recullen en l'article "An Analysis of Pre-installed Android Programari", que difon avui l'Agència Espanyola de Protecció de Dades (AEPD ) a causa de l'"impacte massiu" dels seus resultats sobre la privacitat i la protecció de les dades personals dels ciutadans, explica l'entitat en una nota.\nDe fet, l'AEPD presentarà aquest estudi i les seves conclusions en els subgrups de treball del Comitè Europeu de Protecció de Dades (CEPD), organisme de la Unió Europea del qual forma part l'entitat al costat d'altres autoritats europees de protecció de dades i el supervisor europeu.\nLa investigació inclou més de 82.000 aplicacions preinstal·lades en més de 1.700 dispositius amb sistema operatiu Android fabricats per 214 marques.\nPràcticament en tots els fabricants s'ha detectat algun tipus de programari preinstal·lat que utilitza accés privilegiat sense coneixement de l'usuari a recursos del sistema per a l'obtenció de dades personals, segons els seus responsables.\nLa conclusió és que hi ha un complex sistema de desenvolupadors i acords comercials amb aplicacions preinstal·lades que disposen de permisos que no es corresponen amb els originaris d'Android per donar accés als seus serveis sense possibilitat que un usuari mitjà pugui desinstal·lar.\n"No hi ha transparència"\nEl problema és que "no hi ha transparència" al voltant de l'activitat d'aquestes aplicacions que l'usuari no té capacitat per desinstal·lar i que vénen predeterminades amb el terminal, ha explicat un dels autors de la investigació, Narseo Vallina-Rodríguez, d'IMDEA Networks.\nDe vegades, pot ser que aquest hagi donat el consentiment per a l'accés a un servei però a altres, pot ser totalment inconscient de què està passant amb la seva informació personal, afegeix l'expert.\nSegons l'estudi, el model de permisos per a l'accés a les aplicacions preinstal·lades en Android que són diferents dels que inclou per defecte el sistema operatiu de Google, permet monitoritzar i obtenir informació personal en l'àmbit operatiu sense coneixement de l'afectat, per part d'"un gran nombre d'actors".\nFabricants, operadors, xarxes socials i jocs\nEntre aquests hi ha multitud de companyies que van des de fabricants, fins operadors, xarxes socials, empreses multimèdia, de videojocs, d'antivirus, i una infinitat més, que podrien obtenir directament beneficis per l'accés a aquestes dades dels usuaris per a alguna activitat comercial o vendre'ls a altres agents a canvi de diners.\nDe fet, l'informe pretenia revelar acords comercials entre venedors de dispositius Android i tercers, incloent-hi organitzacions especialitzades en el monitoratge i rastreig d'usuaris i en proporcionar publicitat a internet, així com detectar i analitzar vulnerabilitats i altres pràctiques opaques i analitzar la transparència en la informació proporcionada a l'usuari.\nS'han identificat més de 1.200 companyies relacionades amb les aplicacions preinstal·lades, i més d'11.000 llibreries (programari inclòs en les apps per proporcionar serveis afegits) de les quals moltes estan relacionades amb activitats de publicitat i monitoratge en línia amb fins comercials.\nUna anàlisi exhaustiva del comportament del 50% de les aplicacions identificades revela que una fracció important de les mateixes presenta comportaments potencialment maliciosos o no desitjats, com mostres de malware, troians genèrics o programari preinstal·lat que facilitaria pràctiques fraudulentes.


Existeixen jerarquies entre les imatges? Nosaltres pensem que vénen determinades pels models organitzatius aplicats al seu pensament, creació i difusió. A Fundació La Posta seguim un model organitzatiu que dilueix les diferències entre dins i fora de l'organització. Com es diu en la carta de presentació de La Posta ―en aquesta web―: "Fundació La Posta és una organització sense ànim de lucre, que basa la seua força en l'establiment de relacions amb col·laboradors que treballen en benefici propi compartint objectius comuns". Aquesta indiferenciació entre dins i fora de l'organització es veu reforçada pel fet que, entrats en el desenvolupament de projectes concrets, es dilueixen les diferències entre pensadors, creadors i difusors de les imatges i el públic al qual anirien dirigides, perquè aquest últim participa activament en tot el procés; un públic que moltes vegades no existia amb caràcter previ a l'inici del projecte, sinó que es tracta d'un públic que emergeix amb el desenvolupament del mateix i ho fa participant en el pensament, creació i difusió de les imatges. El que anomenem els públics per vindre.\n"Brutal Ardour" (1978), Manuel Huerga\nAbans que Manuel Huerga es convertira en un prestigiós director d'escena, de cinema i de televisió, en 1978, amb tan sols 19 anys, va realitzar el film "Brutal Ardour" (29:13 min.). Se sol dir d'aquesta pel·lícula que és experimental, però a diferència del que solia passar amb els films experimentals de l'època, en què la banda sonora era circumstancial ―responia als gustos musicals de l'autor de la pel·lícula, amb escassa o nul·la relació amb el film―, tanmateix, en el cas de "Brutal Ardour", la música utilitzada de banda sonora no només és rellevant sinó que es torna en l'element protagonista.


Concurs Fotogràfic Hotel Ink 606. Escola de Fotografia. IEFC.\nGaleria fotogràfica > Altres activitats fotogràfiques dels alumnes > Hotel Ink606\nDues alumnes de l'IEFC guanyadores del Concurs Fotogràfic Hotel Ink606\nLes alumnes Alba Bosch, amb el treball H20, i Lúa Ocaña, amb el treball MACBA i cel, han estat premiades en el Concurs Fotogràfic Hotel Ink606, juntament amb altres 9 participants.\nAquest concurs ha estat convocat per Acta Hotels per ambientar l'Hotel Ink606 del Carrer Mallorca 606 de Barcelona. L'hotel, de 57 habitacions, s'està construint en un antic edifici industrial on, a l'origen, hi havia una impremta. Cada planta té 9 habitacions on s'exposaran permanentment les fotografies de cada autor escollit, un autor per planta.\nAquesta convocatòria ha estat destinada específicament als alumnes de les escoles de fotografia de Barcelona, i es demanaven sèries fotogràfiques de 9 fotografies sobre el tema: Barcelona i/o el món gràfic.\nEl jurat va donar a conèixer el resultat el dia 9 de desembre de 2010. Està previst que l'hotel obri les seves portes durant el mes de febrer de 2011.


França entregarà a Espanya documents d'ETA per ajudar a resoldre casos pendents - Diari de Girona\nFrança entregarà a Espanya documents d'ETA per ajudar a resoldre casos pendents\nFrança entregarà a Espanya milers de documents, armes, explosius i efectes confiscats a les diferents cúpules i aparells d'ETA en territori gal per impulsar la investigació dels assassinats de la banda sense resoldre i contribuir a la divulgació d'un relat just de dècades de violència. L'acord, una iniciativa plantejada des de fa temps pel ministre d'Interior, Jorge Fernández Díaz, al seu homòleg francès, Bernard Cazeneuve, es va tancar en una reunió celebrada al ministeri.\nFonts oficials van qualificar la trobada de «rellevant» per dur a terme aquest procediment «sense precedent en la cooperació antiterrorista entre els dos països», i en què ha tingut un paper «rellevant» la jutge antiterrorista Laurence Le Vert, que en els últims mesos de la seva carrera judicial ha dedicat un esforç «extra» a preparar la informació que el país gal remetrà a Espanya.\nEl president del Tribunal de Gran Instància de París, Jean Miguel Hayat, present a la reunió, va fer entrega a les autoritats espanyoles d'informació detallada sobre la situació processal, física o el llistat d'efectes confiscats a ETA al llarg dels anys de lluita antiterrorista a territori francès.\nEn un altre ordre de coses, un jutge de l'Argentina ha enviat un exhort a Espanya en què demana assistència jurídica per actuar contra ETA i persones que van estar vinculades amb el partit il·legalitzat Herri Batasuna (HB) per crims de lesa humanitat en aplicació del principi de jurisdicció universal. El titular del Jutjat Nacional en el Criminal i Correccional Federal número 6 de Buenos Aires, Rodolfo Canicoba Corral, ha remès un exhort internacional en què fa saber que tramita una causa arran d'una denúncia formulada el 21 setembre de 2015.


Guesthouse De Zonnestraal De Koog Països Baixos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nWatermunt 8-9, De Koog, De Koog, Països Baixos - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a De Koog, no busqui més enllà de Guesthouse De Zonnestraal. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Guesthouse De Zonnestraal, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de aparcacotxes, servei d'habitacions, servei de cangur, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nL'ambient de Guesthouse De Zonnestraal es reflexa en cada habitació. calefacció, mini bar, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com camp de golf (a 3 km), parc infantil, jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar De Koog, el Guesthouse De Zonnestraal és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (125) Parelles (72) Viatgers en solitari (5) Famílies amb infants petits (17) Famílies amb infants grans (11) Grups (18)


Le Scalette (studio apartment) - Pisos per llogar a Bocchignano, Lazio, Itàlia\nEdward/Annamaria és un Superhost. · Els Superhosts són amfitrions amb experiència i molt bones avaluacions que s'esforcen al màxim per oferir estades fantàstiques als seus hostes.\nUn estudi bonic, de bon gust, totalment reformat amb cuina i bany de dutxa. Està situat a prop de la plaça més alta d'un encantador castell medieval, que no està intacte pel turisme de masses. És el lloc perfecte per a una visita tranquil·la, lluny del soroll i la contaminació i en un camp sorrenc i muntanyenc i amb Roma a prop (45 minuts amb tren de Poggio Mirteto Scalo).\nAllotjament a càrrec de Edward/Annamaria\nBocchignano, Itàlia · Membre des de juny de 2013\nEdward/Annamaria és un Superhost · Els Superhosts són amfitrions amb experiència i molt bones valoracions que s'esforcen perquè els seus hostes gaudeixin d'una estada inoblidable.\nDescobreix altres opcions a Bocchignano i els seus voltants\nMés llocs on allotjar-te a Bocchignano:


Com pensa el cervell? - Monogràfics - Més informació - e-notícies\nMonogràfics · 31 de Març de 2017. 23:56h.\nL’Obra Social ”la Caixa” presenta l’exposició Talking Brains. Programats per parlar, a CosmoCaixa\nUna exposició descobreix per primera vegada com s'aprèn el llenguatge\nEl CosmoCaixa de Barcelona ha inaugurat aquest divendres 'Talking Brains. Programats per parlar', una exposició pionera que proposa un recorregut per les funcions lingüístiques del cervell a través de la neurociència, la biologia i l'evolució. La mostra, liderada pel científic Wolfram Hinzen, utilitza la realitat virtual, tècniques com l'encefalografia i experiments de psicolingüística perquè elsvisitant conegui com el cervell adquireix i construeix el llenguatge.\nHinzen ha assenyalat que el cervell humà és un òrgan lingüístic i ha considerat que hi ha una relació indissoluble entre llenguatge i pensament. “El cervell humà és un òrgan lingüístic, una singularitat de la naturalesa. És l’únic que pot produir llenguatge, que es forma amb nosaltres des del moment que comencem a sentir-hi”, ha assegurat el comissari de l'exposició.\nL'exposició comença amb una instal·lació per demostrar que hi ha un “únic cervell lingüístic comú per a tots”, però diverses llengües amb un “tronc comú que totes comparteixen”. Posteriorment, es fa un repàs per l'evolució de quatre homínids i les seves capacitat cognitives. També hi ha una altra instal·lació que recrea un úter a gran escala on es poden escoltar els mateixos sons que sent un fetus en el ventre de la mare. Una tercera instal·lació -amb forma de cúpula- representa un cervell on es projecta un audiovisual en realitat augmentada que permet fer-hi un viatge.\nEl director de l'Àrea de Recerca i Coneixement de la Fundació Bancària 'la Caixa', Jordi Portabella, ha explicat que 'Talking Brains. Programats per parlar' posa de manifest que “els éssers humans tenim un tret comú que ens fa únics i ens uneix: el llenguatge”. “El tenim tan integrat que de vegades no som prou conscients del que significa. El nostre objectiu amb aquesta mostra és evidenciar la grandesa de tenir un 'cervell lingüístic'”, ha destacat Portabella.\nL'exposició es completarà amb un cicle de conferències a l'octubre, coordinat per Hinzen i el professor Icrea Jaume Bertranpetit, en la qual s'aproximaran al cervell lingüístic des de diferents perspectives. 'Talking Brains. Programats per parlar' es podrà visitar fins el febrer del 2018.\nPotencial ús de la ivermectina per reduir la transmissió de la malària


Ironxevi: 1a Marató de les Vies Verdes...\nEnviat per Ironxevi a 1:01\nLa veritat és que ahir va molt bé, son de aquells dies que fan que no deixi de compatir, només pasar la estona amb vosaltres es realment genial.\nFelicitats...per una més ,i és que noi ,no falles ,eh???\nPD: deixe'm el teu dorsal per poder-lo examinar ,en Joan\nFelicitats a tots !!! va tornar a ser un altre dia especial !!!\nGràcies companys i moltes felicitats.\nSou uns autèntics monstres de les maratons.\nVaig arribar justet d'entrenaments i ho vaig notar.\nMalgrat tot acabar novament una marató i fer-ho amb els nens no te preu.\nunan grand marato plena de amics i lo millor la paella de despres.llorenç


Andorra La Vella celebra amb una calçotada el 50è aniversari de l'agermanament amb Valls - Ajuntament de Valls\n> El proper diumenge 12 de febrer a Andorra La Vella es repartiran 600 racions de calçotada acompanyades de llonganissa, pa, vi i una pitet commemoratiu.\nEnguany es compleix el 50è aniversari de l'agermanament entre Valls i Andorra La Vella i, en el marc d’aquesta commemoració, s' ha organitzat una calçotada popular el proper diumenge 12 de febrer a la plaça del Poble d'Andorra. En total es repartiran 600 racions de calçots de la Indicació Geogràfica Protegida Calçot deValls a un preu de set euros que també inclou una terrina de salsa, llonganissa (sense gluten ni lactosa), una llesca de pa, vi (DO Tarragona) i un pitet commemoratiu.\nA banda de la calçotada popular de diumenge a Andorra la Vella, Valls acollirà una Escudellada Popular el 26 de març a càrrec dels Escudellaires d’Andorra la Vella. També està previst que l’agost se celebrin dues trobades institucionals: l’1 d’agost a Valls, i el 6 a Andorra la Vella coincidint amb la Festa Major per commemorar el 50è aniversari de l’agermanament.\nAquests conjunt d'actes s'estan organitzant conjuntament entre Comú d'Andorra La Vella i l'Ajuntament de Valls. Les dues ciutats estan agermanades des de l’any 1967 quan es va signar el protocol d'agermanament entre les dues ciutat, que va ser validat per la federació de viles agermanades. Pere Canturri i Joan Sasplugas, en representació del Comú Andorra La Vella, i Romà Galimany, l'alcalde de Valls, van ser els subscriptors de l'acord. El de Valls va ser el primer agermanament d'Andorra La Vella, al qual han seguit Sant Pol de Mar, Foix i, recentment, Bariloche.


Un senyor de Barcelona: 2007\nAvui és 31 de desembre. Sant Silvestre. Un dia especial, és l'últim dia de l'any, de l'any 2007, i aviat estarem a un nou any, el 2008, ple d'esperances i d'il·lusions. Sempre esperem que sigui així, que sigui millor, i ho esperem perque és el que desitgem. És un sentiment meravellós que ha de mantenir-se sempre.\nPer cert, avui surt l'home dels nassos. És un home que te tants nassos com dies té l'any. Els agrada sobre tot als més petits de la casa... així doncs, a buscar-lo tots!\nDeixo el meu disseny d'un senzill 2008. Amb un link de celebracions.\nI un altre cop: FELIÇ 2008!\nPublicat per Simon Llauradó Cap comentari:\nLa Felicitat i el Nadal\nTinc clar que l'ésser humà cerca la felicitat. Per a mi això ha esdevingut indiscutible. Una altra cosa és qüestionar-nos què és la felicitat i com assolir-la. Si anem a un extrem, el dolent o que a per a mi és dolent, la felicitat és pot aconseguir obtenint poder per crear armes i guerra. Això pot ser una manera de ser feliç per exemple per Darth Vader, de La Guerra de les Galàxies. Per a uns altres la felicitat pot estar en ajudar els altres o fins i tot en viure tranquils, cobrint unes necessitats bàsiques, o potser per a uns altres fent una feina que els agrada, per exemple donant classes a nens. Hi ha infinitat de coses. Fins i tot fent d'economista!\nBé d'això que només ocupa un paràgraf es podria dir molt, i fins i tot discutir molts punts. Però com dic, per a mi això és indiscutible. Una altra manera de ser feliç pot ser una religió, el fet de creure en Déu o fins i tot no fer-ho. Però tampoc no entraré a discutir sobre religió.\nAixí doncs per què em plantejo tot això, ara i aquesta nit? Doncs m'ho plantejo simplement perque hi ha un fet preocupant en la societat actual (tant de bo només fos això) que té a veure una mica amb aquestes coses.\nEns trobem a l'època de Nadal. Una festa cristiana que s'ha popularitzat més enllà de la pròpia religió que la fonamenta i que s'ha estès com un període de bons sentiments i de "ser feliços" amb "bones actituds", entenent aquestes com el tòpic que representen. Però tot això té un "petit" problema. Recordem qui és la base del Cristianisme, i que ens diu "estimeu els altres com Jo us he estimat". I en aquest ben entès ho apliquem al Nadal.\nI la crítica i preocupació: el Nadal s'ha convertit en un simple i infeliç sistema consumista. La gent empeny com sigui per entrar els primers a la botiga a comprar regals (que molts acabaran tornats o revenuts a internet) i torna a donar tants cops com pot per tornar a sortir els primers de la botiga, trepitgen per passar pel carrer i per no deixar passar. I tornem amb el mateix, tot per comprar regals i més regals. Inútils i estúpids en molts dels casos, regals que NO FARAN FELIÇ A NINGÚ malgrat les expectatives. I ells ho saben. Són regals d'un cert preu, d'una certa presencia, o d'un cert pensament de "què diran" quan l'obrin.\nTambé comprem menjar, tot el que podem, i mengem fins a rebentar, i els hospitals estan fins a dalt de pacients amb indigestions mentre altres serien FELIÇOS amb un bocinet d'allò que ens ha fet mal a nosaltres. I així podríem continuar omplint pàgines i pàgines i blogs i més blogs i no ens ho acabaríem. Tot per intentar una felicitat de "cartró-pedra" que el dia 8 de gener serà "paper mullat". I per cert pensem en els infants que esperen, encara amb il·lusió, els reis, els pares Noels diversos, el "caga-tió" o allò que ens agradi més, tot i que no sigui de la nostra cultura o tradició, i que els seus regals siguin per ells i per posar un somriure als seus llavis, i no per als seus pares o qui pugui pensar en si és millor o pitjor en relació a qui sap què.\nAixí doncs proposo reflexionar sobre el Nadal i els seus orígens i m'agradaria convidar a tothom, des d'aquest humil blog a SER FELIÇOS de veritat. Encara que només sigui per uns dies.\nPublicat per Simon Llauradó 1 comentari:\nUn matí de dissabte diferent\nAvui ens han regalat una entrada per anar a veure una pel·lícula de pre-estrena. Té dos avantatges. El primer és que resulta gratuïta. El segon és simplement que una pre-estrena sempre té quelcom de màgic. És veure una pel·lícula que encara no és a cap cine. Clar que tot es qüestió de matinar una mica, per aconseguir l'entrada.\nLa Rambla, al matí té un encant especial. Encara no hi ha massa gent, només els que es preparen per passar el dia fent d'estàtues, alguns nens que s'ho "curren" per recollir alguns diners amb alguna finalitat molt més bona de la que mai més no tindran, i canten el que poden i saben. Tot té un toc que només es pot trobar a La Rambla de Barcelona. La llibreria de la Generalitat, plena de llibres que fan país i que et reben amb una senyera a la porta que t'omple d'orgull, són molt més perillosos del que no sembla. Tots volen que els compris, que els deixis reposar als prestatges de casa un cop llegits o fullejats. Només alguns són els escollits. Uns altres esperaran altres ciutadans que els voldran adoptar per llegir-los.\nEl carrer Petrixol té mobles, una mica de roba, quadres i xocolata. Ara feia temps que no tastava una xocolata de les que fan als establiments especialitzats d'aquest carrer. Tot un món en si mateix. Una crítica, com havia de ser: és una llàstima que la inflació d'aquests establiments sigui inversament proporcional a l'amplada del carrer i cobrin per una xocolata molt bona el preu de dues xocolates molt bones. Però potser és el cost d'oportunitat i gaudir d'aquest plaer en aquest lloc és inigualable. És un ambient molt agradable que permet unes sensacions diferents de les que transmet qualsevol altre lloc dels que preparen aquest plaer dels déus.\nPer si de cas, deixo una foto de l'experiència. Evidentment qui surt a la foto és l'Anna, la meva dona, ambientada amb el seu barret, per a l'ocasió.\nI l'últim detall. Hi ha una quantitat (això no és nou) de productes increïbles als quioscos. I a més a més regalen revistes i diaris pel mateix preu. Avui hem trobat un parell d'interessants. Un bolso que regalava una revista de moda, i un programa de comptabilitat, ja adaptat al nou Pla General de Comptabilitat que regalava un llibre (petit, però llibre) i una revista de pseudo-economia (d'aquestes que expliquen com fer-se ric sense ser l'amo de l'editorial que fa la revista).\nAcer Servei Postvenda\nQuan vaig anar a comprar l'ordinador, el dilema entre un Acer i una altra marca semblant, segons el venedor, era que Acer, em va dir, té un servei postvenda molt dolent. I em vaig arriscar. M'agradava molt més l'Acer. A més havia tingut un feia anys i amb un problema amb la bateria, que aleshores eren molt més dolentes, em van atendre per telèfon molt bé.\nVaig mirar foros de discussió sobre el tema i tothom deia el mateix. Jo encara tenia el mateix record d'aquell portàtil de 1999.\nJustament hi ha hagut un problema amb la webcam: quan s'hi fiquen fotografies a la carpeta d'imatges que ve predefinida per el "meravellós" Windows Vista la webcam deixa de funcionar per fer fotografies, encara que funciona per videoconferència.\nAquest problema sembla que és més comú del que hauria de ser pel que he vist, però vaig escriure al servei postvenda d'Acer i immediatament em van contestar amb una possible solució que no va funcionar i els ho vaig comunicar. Immediatament, una altra vegada, em van donar una altra solució, una mica laboriosa però que ha funcionat.\nEspero no haver de fer servir gaire aquest servei, però vull deixar constància de que tant al 1999 com ara Acer m'ha contestat amb rapidesa i eficàcia, per la qual cosa s'ha de desmentir que el servei postvenda d'Acer sigui tant dolent com m'havia volgut fer creure el venedor de la botiga. Com a mínim, pel que jo els he necessitat, han respost com se suposa que ho ha de fer una empresa seria.\nFa fred per Nadal!\nFa fred. No és cap novetat, però tenint en compte que estem a Barcelona (ciutat d'Europa) fa certa gràcia que com a mínim quan anem a fer les compres de Nadal, a més dels ninos de Pare Noel que pengen -encara- d'algunes finestres de la nostra ciutat, les llumetes que fan tan bonic, i tota la ambientació nadalenca, faci una mica de fred. Així podem portar guants, bufanda, abric i es crea més l'ambientació, tan idònia per a aquesta època. S'ha d'aprofitar ja que, malauradament, passa aviat i cal gaudir-ne. També podrem entrar a una cafeteria o fins i tot a una xocolateria del carrer Petrixol i copsar l'ambient d'aquests dies únics.\nRealment és una llàstima que no sigui Nadal tot l'any i puguem tenir sempre aquesta alegria. I encara diria més: és una llàstima que no pogués ser Nadal per tothom, tot l'any i ser tots feliços tothom i sempre, fins i tot aquells que no els agrada el Nadal o encara no l'han descobert.\nTenim un problema. Ens quedem sense identitat.\nAvui La Vanguardia publica, en portada i ben gran, la notícia de que, per no ferir sensibilitats, al món àrab l'escut del Barça és dibuixa sense la Creu de Sant Jordi. Així doncs, per si algun avantpassat meu va morir a mans d'algun dels musulmans que van dominar part de la península Ibèrica durant més de cinc-cents anys, encara que fins i tot hi hagi cap que contribuís a la sang que porto (que és possible), a Europa, de tradició massivament cristiana, la mitja lluna d'aquesta religió i cultura s'hauria de canviar per una estrella?, sol?, qualsevol altra cosa?\nFins i tot vaig sentir per la ràdio fa uns dies que el partit que un equip turc (Turquia, país laic per definició legal) va perdre contra un de Milà (Europeu de tradició cristiana) s'havia impugnat ja que aquest últim havia fet servir una samarreta que té amb la Creu de Sant Jordi. També són ganes de tocar el que no sona, però respectable.\nAixí doncs, a la nostra cultura, la que nosaltres i els nostres avantpassats, sota les condicions que siguin, però que conformen la nostra cultura, hem creat s'ha de canviar perquè ara hi ha uns que no els agrada. Potser a altres no els agraden altres coses, però respectem els símbols de tothom, sobre tot això!\nClar, d'aquesta manera, els Premis de la Creu de Sant Jordi que atorga la Generalitat de Catalunya, hauran de ser els premis de "el palet vermell de la Generalitat". I com serà l'escut de Barcelona? Un palet vermell a dos quadrants i dues senyeres (que si molesten també els podem treure palets vermells) als altres dos quadrants... així doncs podem deixar un escut de tres palets vermells i punt. I ara anem més enllà, perquè si Sant Jordi és el patró de Catalunya (que haurem d'anar pensant en canviar per algú que porti un escut amb un sol palet del color que sigui), també ho és de països com ara Anglaterra, que tenen (oh, heretgia!) aquesta creu com a bandera, i a més conformen d'altres com la de el Regne Unit de Gran Bretanya i Irlanda del Nord. És a dir que aquella bandera tan famosa que fins i tot queda bé al sostre dels mítics Minis haurà de ser sense un dels dos palets de la Creu (a triar entre el horitzontal o el vertical).\nQuina bogeria. Respectem els símbols, i si la nostra tradició diu que als nostres escuts hi ha la cosa tal o l'element qual... doncs que hi sigui. I per molts anys.\nQuim Monzó a l'Fnac\nAvui hi era el Quim Monzó a l'Fnac. Signava llibres, cosa d'altra banda ben habitual en un escriptor. La qüestió és que se suposa que ho sabia ja que havia rebut fa uns dies un e-mail d'aquesta empresa anunciant l'esdeveniment. Però no ho recordava.\nAixí doncs mentre mirava llibres a prop d'on era en Monzó algú m'ha demanat si jo era a la cua. Sorpresa! M'he espantat. Si la secció de llibres de l'Fnac del Triangle és al segon pis i les caixes al primer, hi havia un problema per sortir d'allí havent pagat les compres. Així doncs en anar a comprovar per què feien cua, he vist que la cua era per signar els llibres d'aquest genial escriptor.\nHaig de reconèixer que no sóc gaire de perseguir signatures de famosos a qualsevol preu, però realment tenir un exemplar amb la seva dedicatòria fa, com a mínim, goig. així doncs avançant la compra del seu últim llibre he tornat on era la cua en espera del torn.\nAl davant hi havia una noia que li ha fet signar un llibre que mai no ha estat escrit pel nostre personatge en qüestió, però aquest, fent gala de una simpatia infinita li ha signat.\nDesprés comentant amb ell aquest tema, no explicaré els detalls del que ens ha explicat ja que no sé si són coneguts, però puc assegurar que en Quim Monzó té un humor fantàstic, és un personatge planer i vist la dedicatòria de una còpia del discurs d'inauguració de la Fira de Frankfurt 2007 que ens ha regalat, té una psicologia molt més profunda del que ja sabia per les seves aparicions públiques.\nNomés resta dir: Felicitats Quim, si ja m'agradava el teu estil i gaudia amb les teves intervencions públiques ara puc dir que has augmentat la meva admiració per la teva persona. Molta sort, que no et fa falta (però és un desig) amb aquest nou llibre: Mil Cretins.\nEl "Bocamoll" de TV3\nAquesta tarda he tingut una agradable sorpresa. He arribat a casa i m'han dit que hi ha un programa que es diu "Bocamoll" que potser m'agradaria. I algú ha pitjat el botonet del comandament a distància. Realment tenien raó. Però m'explicaré: el programa és una mena de concurs que s'emet per TV3 on sembla que hi ha unes parelles que, a mida que es superen proves, passen o no a la següent fase de l'eliminatòria. Més o menys com es feia al mític "1,2,3... Responda otra vez". La qualitat no és per "tirar coets" però la meva satisfacció ve de que, des del punt en que l'he començat a veure, m'ha semblat més o menys una versió en català del famós "Pasapalabra" que han fet o fan a alguna cadena privada genuïnament espanyola.\nLa gràcia de tot això és que per fi semblarà que la nostra llengua també serveix per aquestes qüestions i diversions. I realment és interessant donat el nivell del vocabulari que he pogut veure que es feia servir. I la decepció és el baix coneixement que m'ha semblat que tenien els que, com a mínim, se suposa que el tenen per poder participar.\nAl cap i a la fi no sé si el programa, com a tal, és bo o no, jo modestament el qualificaria de "necessita millorar", però el fet de la seva existència m'ha alegrat enormement.\nAigües de luxe\nDarrerament ha aparegut alguna notícia sobre noves marques d'aigües o nous formats. Moltes vegades de cases ja conegudes que fan novetats, segurament després d'un “intens” procés d'investigació i recerca.\nAquest estiu vaig entrar a una botiga d'alimentació d'un poble de la costa on eren tan espectaculars alguns dels productes com molts dels compradors. La majoria amb prou productes a les mans com per passar gana tota una setmana, pagant això sí, el preu per no passar-ne. Potser per poder portar la bossa de la botiga en qüestió fins a casa i a més ser vistos per amics, coneguts i saludats. El més espectacular era aquesta novetat de la que em proposo parlar.\nEs tracta “d'aigües de luxe”. O hauríem de dir envasos de luxe? Eren unes ampolles molt atractives i molt boniques que es feien mirar. Contenien AIGUA i crec que res més. I per fora a més dels envasos tan meravellosos i atractius les diferenciava el preu. No els recordo massa bé però si que puc assegurar que vaig haver de inspeccionar les etiquetes per saber si realment era aigua o alguna mena de vi de qualitat que desconeixia. Curiositat d'economista, que hi farem.\nI fa pocs dies, pot ser per manca de res més interessant, sortia això mateix a algun telenotícies, i parlaven des de preus realment astronòmics fins a preus més “normalets” que anaven des d'uns 20 Euros (els més alts dels “normalets”) fins al que pot ser hem vist fins ara que val una Evian o una Perrier. El més curiós de tot és que ara als restaurants tenen el somelier de tota la vida, però que es dedica a recomanar quina aigua va millor amb segons quins menjars. Poca feina.\nI per altra banda surten notícies que diuen que l'aigua de la nostra ciutat ha estat contaminada, com si d'una pel·lícula d'en Batman es tractés i que es desmenteix en qüestió d'hores. Ja el meu avi, segons m'han explicat, deia que és millor l'aigua de l'aixeta que la que podem comprar embotellada a qualsevol preu. Té molts més controls, el quals moltes de les que comprem en ampolles no passarien. I crec que estic d'acord. Vaig llegir fa poc un article d'en Rolf Halden de la Universitat John Hopkins dels Estats Units que parlava en aquest sentit. I si apliquem un procés d'osmosi inversa a l'aigua de l'aixeta tindrem el millor que podem tenir.\nI a més a més no contaminarem més el planeta. Perquè amb això de comprar l'aigua els residus que generem són cada dia més i més, però això ja és prou conegut com per tornar una altra vegada. Cada un que pensi el que vulgui.\nFelicitació de Nadal de "El Petit Princep"\n"Els estels no són pas iguals per a tothom. Per als qui viatgen, els estels són guies. Per a altres no són altra cosa que petits llumets. Per a altres, els savis, els estels són problemes. Per al meu home de negocis, eren riquesa. Però totes aquestes menes d'estels són silenciosos. Tu, en canvi, tindràs una mena d'estels com ningú no en té..."\nAquest és un text extret del genial llibre "El Petit Príncep" d'Antoine de Saint-Expuréry i crec que és prou bo per aquesta època de Nadal que s'acosta a passos agegantats i ens omple, encara que sigui uns dies molt especials, d'una mena de felicitat que no es dona en cap altre moment de l'any.\nAixí doncs, en companyia de "El Petit Príncep", el deixo en forma de post com a avanç de felicitació d'aquest Nadal de 2007.\nQuè puc dir del nou Windows Vista? Tot just no fa un mes que el faig servir i ja n'estic fins allà dalt d'ell. Un sistema operatiu molt bonic, colorets suaus, quadrets transparents, un rellotge molt bonic (semblant al que tinc al blog), unes quantes tonterietes més d'aquest tipus i alguna cosa que no acabo d'entendre que fa la lletra més rodoneta i bonica.\nPerò clar, per què he comprat aquest aparell (l'ordinador)? Ah! Per treballar. I què no fa el Windows Vista? Facilitar la feina.\nAixí doncs, per què vull això (el Vista)? Per que cada cosa que faig sigui un problema. Com a economista de tant en tant faig servir programes de comptabilitat. Bé, doncs amb el Vista el Contaplus no s'instal·la ni amb la versió de demostració. I sorpresa! Ara fa una estona volia incloure una foto de la manifestació en el post anterior i clar, la foto era al mòbil. Però això és fàcil, agafo el meu bluetooth, l'instal·lo al ordinador (amb el programari original, lògicament) i ja està, adjunto la foto.\nDoncs no. El Vista no accepta el programari del bluetooth que fa no res vaig comprar per l'ordinador amb XP. Busco per internet i instal·lo el nou programa (el mateix en versió actualitzada) i quan estic passant la informació em diu el programa que està limitat a 5 Mb i si el vull el tinc que comprar: però si ja el vaig comprar! I val 14 Euros. Clar que per 14 Euros vaig dilluns a la botiga i compro un nou aparell d'aquests. A sobre que el descarrego, em fa perdre una hora per comprendre com s'instal·la aquesta versió, i ara tinc que pagar més del que val l'aparell, només pel programa que ja tenia però que Vista no vol ni veure.\nGràcies Bill! La propera vegada que Windows faci un nou Sistema "No" Operatiu, primer el podria desenvolupar i fer-lo compatible amb la resta de programes que tothom ens veiem obligats a fer servir. Seria tot un detall.\nEn definitiva: si algú vol actualitzar l'XP a MS Vista, RECOMANO NO FER-HO! És un suïcidi informàtic. I si es tracta de comprar un nou ordinador i no voleu gastar el que val un Mac, la recomanació és reclamar-lo amb l'XP, que com a mínim funcionava més o menys bé.\nJa m'estic plantejant fer-me amic del pingüí de Linux. Adjunto la seva foto!\nAquesta tarda per fi ha arribat el moment de sortir al carrer a dir prou a tota la presa de pel que estem patint els catalans des de fa temps. Cap a les cinc de la tarda la Plaça de Catalunya de Barcelona s'anava omplint de més i més gent. Curiosament hem arribat i ens ha tocat un foradet que hi havia entre CiU i ERC, quines casualitats que te la vida. Tampoc no era qüestió de, amb la gentada que érem, posar-s'hi a buscar el lloc dels sense partit i no adherit a les institucions convocants.\nAixí doncs al costat de la senyera gegant! Un cop signat el manifest de rigor a esperar. Segons un company d'espera, d'ERC suposo, allò era com Catalunya, que no es mou perquè davant hi ha CiU. Una nota divertida, però hi ha més... Al cap d'una estona, no se sap d'on ni com, han arribat dues senyores, no massa grans amb un to de castellà que destacava a l'entorn, buscant quelcom que hem suposat que era el metro. Encara ric ara quan les imagino. Allò era el rovell de l'ou de la gent d'Esquerra i tot s'ha de dir que era realment difícil arribar fins allí. Que hi farem.\nEls altres dos moments "estranys", si més no, han estat dos crits, podríem dir que de guerra, que deien: "Puigcercós, on és en Montilla?" i tot seguit s'ha sentit "Carod, botifler". Si pensem que aquests dos polítics eren a pocs metres d'on estàvem, la gent d'aprop no eren gaire oposats en ideologia.\nI les gràcies que té la globalització, la modernitat i la nostra societat de consum del segle XXI. Molts dels que esperaven feien comentaris relatius a "podríem anar a El Corte Inglés a fer les compres de Nadal mentre esperem. La imatge que m'ha arribat al cap ha estat que si els avis que van fer les lluites de la revolució industrial, de la república o fins i tot de lluites més recents, aquells que no volien cedir ni un pam davant del capital, ho sentissin no s'ho creurien.\nEvidentment aquesta no era una revolució ni tenia un sentit anticapitalista, però el fet de unir una manifestació amb consumisme encara sembla una cosa fora d'allò que qualificaríem de normal.\nEls temps canvien i esperem que la nostra societat també, però que sigui per millorar.\nResidus, el títol d'aquest post no és altra cosa que la resposta a la pregunta: "What else?" del nostre amic en George.\nPerquè si per fer un cafè tota la vida s'ha fet servir una cafetera més cara o més barata, segons els gustos i les possibilitats del consumidor en qüestió, i s'hi ficava un o altre cafè, una altra vegada millor o pitjor segons les diverses butxaques, ara ja ha arribat la democràcia al món del cafè.\nQuin orgull!!! Democràcia al món del cafè. I per què? Doncs perquè fins que els nostres amics de Nescafé llegeixin aquest post no hauran pensat que hi ha qui està disposat a pagar molt més pel mateix cafè, i tots, absolutament tots haurem de caure a fer servir aquell cafè que ve ficat dintre d'aquells caputxons de colors tan bonics i tan atractius, i que, això sí ens sotmetran al lligam, com els "serfs de la terra" medievals a comprar sense cap alternativa els seus recanvis. Però tots al mateix preu. Ja ho deia, democràcia!\nEl cafè, tant si es fa servir una cafetera d'aquelles italianes que tenien dues mitats que s'enroscaven, una de tipus americà, de les que cau l'aigua a sobre d'un grapat de cafè sense comprimir, un a d'aquestes modernes tipus cafeteria (també expresso), o qualsevol altre mitjà per fer un cafè, els residus sempre eren una cosa biodegradable que fins i tot serveix com a adob o per netejar els tubs de l'aigüera. Sembla que sempre alguna cosa positiva.\nBé, doncs ara ja no. Ara, amb aquesta globalització del món del cafè, hi haurà un nou tipus de residu per contaminar el nostre planeta: els caputxons dels amics aquests tan solidaris i ecològics, que per una altra banda no deuen guanyar gaire amb l'invent ja que si a la botiga que hi ha al Passeig de Gràcia de Barcelona no hi ha 15 ó 20 persones atenent una extensió que sembla un cine dels de tota la vida, no hi ha ningú. Com ho deuen mantenir tot això?, em pregunto.\nI per si de cas la cafetera no serveix per res més i el preu és prou important. Per a mostra un botó. L'espumador (allò que fa l'espumeta del capuccino) que a l'Ikea no arriba a 2 Euros, el venen per 20,90. Jo també en vull un benefici així!\nCada un que faci el que vulgui, però des de fa més de vint anys intento seguir comportaments més o menys respectuosos amb el medi ambient i darrerament, deu ser amb l'edat, se m'ha accentuat una mica més i no voldria imposar res, però convidaria a reflexionar sobre si el cafè ha de ser amb aquests residus o sense i a més amb avantatges.\nTot s'ha de dir, al despatx hi ha una d'aquestes cafeteres i el cafè és molt bo, però no hi estic d'acord amb com contaminem el planeta.\nEl Pare Noel a la finestra\nTothom sap que el Pare Noel viu a Finlàndia i per Nadal ve màgicament amb el seu trineu que arrosseguen els seus cérvols i en una sola nit reparteix tots els regals que la gent ha demanat o que creu convenients, segons els casos. I també sabem que vesteix de vermell, amb ornaments blancs, te una barba blanca i duu un barret a joc amb la seva roba. El trineu és gran i a la part de darrera hi cap el sac on hi ha els regals.\nTot això és conegut de tothom, així com que el sistema de lliurar els regals és aparcant el trineu a la teulada, i quan hi ha una xemeneia entra per aquesta per fer la seva feina. Clar que quan no tenim llar de foc a casa suposem que el mètode emprat és la finestra, però sempre aparcant el trineu al capdamunt de l'edifici. Deu ser que no hi ha cap normativa que ho prohibeixi, i tant per tant, és el Pare Noel, tampoc no li posarem difícil la seva feina.\nBé doncs, explico això perquè ja han començat a aparèixer les típiques imitacions de pares Noel penjats als balcons de Barcelona amb una corda que penja. I penja d'aquest cap a avall.\nA veure, si volem fer-ho bé, seria més lògic que des de la teulada de casa pengés la corda i al capdavall d'aquesta hi fos el nino en qüestió. Altrament estem fent una mala imitació... vindria a ser com quan el Nen Jesús és més gran que Sant Josep!\nPerò del pessebre ja en parlarem un altre dia.\nLa web de "català emprenyat", que està activa fa dies, sota el títol de "Ep!" (http://www.catalaemprenyat.cat) ha tingut un èxit rotund. Segons s'anuncia a la pròpia pàgina el dia 23 serà l'últim per afegir-s'hi, i esperem que siguem molts els que reclamem que definitivament sigui el nostre país el que gestioni les nostres infraestructures. Estic segur que si així ho fem el funcionament serà magnífic i possiblement molt més útil que quan ens imposen allò que a d'altres els fa falta pels seus interessos i no els nostres i d'aquells que ens visiten.\nCatalunya ha de demostrar que la gestió d'allò que està a les nostres mans te un funcionament normal, com a qualsevol altre país modern i avançat. I s'ha de fer bé, amb voluntat i esperit vencedor per fer-nos novament un futur brillant com s'ha demostrat tantes vegades al llarg de la història.\nEls llums de Nadal\nAls carrers de Barcelona ja es comencen a veure algunes llums de Nadal. Encara només la figura, sense llum, es clar. Les festes oficialment no han començat a hores d'ara. Tot i així s'endevinen figures que segur seran molt agradables per il·luminar els dies que, d'una manera màgica tothom és més feliç i ens felicitem els uns als altres per celebrar que arriba aquell moment de l'any tan especial.\nDe tota manera, aquestes figuretes que amb aquests llums de leds permeten formes que fa uns anys eren difícils d'aconseguir, són més petites que les que havia quan els meus pares em portaven a visitar la Fira de Santa Llúcia, davant de la catedral.\nClar, com no ho havia pensat... són més petites per estalviar energia, i ja no tenen aquelles bombetes, que en el millor dels casos era de 25 wats, per la mateixa raó. Primer les van substituir per unes que devien fer 5 wats, més ecològiques, i ara per aquests leds tan originals. A més permeten que qualsevol tingui una figureta de Nadal de llums. No són gaire cares, segurament.\nTambé recordo els carrers, com ara la Ronda Sant Pere, Portal de l'Àngel, i molts carrers de l'Eixample coberts amb aquells arcs de llum. Quins bons records.\nAra, en molt casos, no hi ha els arcs. S'han canviat per les figuretes. Bé, si això ha de servir per que el nostre planeta estigui millor, i nosaltres puguem respirar i no patir el pugui influir això al canvi climàtic, estic completament d'acord.\nL'única cosa que no veig gaire clara, tot i que el sistema educatiu sembla que va a pitjor cada vegada (sí, sí, el sistema educatiu), és que hagem perdut la geometria i el càlcul.\nAnem a pams. Les llums aquelles que no eren sostenibles, eren més o menys ordenades a una distància similar les unes de les altres, i sempre que els accidents urbanístics, com qui diu geogràfics, ho permetien eren situades a unes distàncies similars entre elles. I ara, tot passejant per la ciutat veiem un carrer que té tres aquí, una allí, dos més a l'altra banda, cap en tot un tram entre dos carrers.\nQuè deu haver passat? Millor no entrem.\nDe tota manera, ja que ho critico voldria donar una proposta de solució: l'Ajuntament. Hauria de fer que si s'ha d'il·luminar, es fes amb coherència, amb seny i sense tot allò al que no vull entrar a discutir. Una altra cosa és el ciutadà que de forma privada instal·la una llumeta a seu balcó, que ja és d'agrair, en molts casos, però aquelles que es financíen amb els tributs dels ciutadans, encara que sigui en el consum, s'haurien de controlar i donar-les-hi coherència.\nTot i els forats i esvorancs, que és tema per a un altre post, Barcelona, a pesar de les botigues, molt útils per comprar, hauria de tornar a "posar-se guapa".\nFa uns dies vaig contractar una assegurança i em van demanar una documentació per completar la sol·licitud. La sorpresa va ser que no la volien per carta (s'escriu i imprimeix, o bé es fotocopia el que sigui i es fica a una bústia), ni per e-mail (encara més fàcil... que haig de dir del e-mail). No, ho volien per fax. Ni més ni menys que per fax.\nTot s'ha de dir que no són aquests els únics que ho fan, per això no cal donar noms, però, no s'han fixat les empreses que el fax ningú (amb algunes excepcions) té un aparell de fax a casa? En canvi un e-mail actualment el té pràcticament tothom, com a mínim que pugui llegir això.\nDoncs no, les empreses sembla que els fa il·lusió que els enviem faxos. Com fa 10, 15 ó fins i tot vint anys quan el cap del departament o l'amo de l'empresa esperava el fax ell mateix, sense que li calgués la secretària per a aquesta tasca. Allí ben plantadet esperant que la maquineta en qüestió expulsés aquell paperot (aleshores tèrmic per fer-ho més interessant).\nAixò ens passa sovint també, i un altre cop, a les asseguradores quan s'ha de tramitar un incident cobert per l'assegurança. I recordeu quan els de la empresa de telefonia corresponent ens demanaven un fax per tramitar la baixa.\nAixí doncs haurem de córrer abans que s'acabin... imagineu-vos que es deixen de comercialitzar. I també una bona màquina d'escriure per redactar el document que després introduirem a l'aparell engolidor de informació. La sort que tenim és que ara estan molt bé de preu.\nEn qualsevol cas, pot ser seria interessant que ens actualitzéssim. Fins i tot a moltes empreses (on jo treballo ja passa) els faxos ens arriben en forma de mail. Sembla que els únics que no ho saben són els de les empreses multinacionals (sobretot asseguradores) que no tenen gaires ganes de rebre allò que esperen.\nPot ser ja em trobat la diferència amb aquells caps de departament o fins i tot directors generals ansiosos de rebre personalment el seu fax: aquests no el volen rebre, o això sembla.\nI és que tot avança tan ràpid que ens passa desapercebut.\nAra amb la tardor la ciutat té una llum especial. Us recomano que visiteu carrers com la Av. Diagonal i el Pg. de Gràcia, a la tarda, i ho mireu tot amb un ulls sense preses. Veureu una Barcelona diferent al que trobem tots els dies quan correm a agafar el bus o el metro. També serveix per passejar i fer una mica d'exercici després de passar-nos moltes hores a un despatx.\nComençar a escriure a un blog un 25 de setembre pot tenir un sentit si aquest dia és alguna cosa especial per qui comença. I ho és. I començar a escriure el 2007 també té algun motiu.\nAquests motius són que avui faig 40 anys... podríem dir que ja tot un senyor. I a més a més sóc de Barcelona.\nDoncs aquí tenim el títol del blog: Un senyor de Barcelona.\nI un blog d’un senyor de Barcelona pot arribar a contenir una mica de tot. I no només de Barcelona atesa la internacionalitat de la ciutat. També espero escriure sobre temes diversos. El podria haver fet especialitzat amb algun tema que sigui d’allò que més conec o que més m’agrada, però prefereixo poder expressar opinions de tot tipus.\nAcabem de tancar les festes de la Mercè, així que donem-nos un respir i a partir de demà iniciem les opinions, comentaris, alguna recomanació, i en definitiva, tot allò que des d’aquest blog puc compartir amb tothom que ho vulgui llegir.\nMoltes gràcies per haver començat a fer-ho. Per millorar espero els comentaris i opinions que aquesta pàgina permet.\nBenvinguts al meu blog.\nNotícies - 3cat24.cat\nManual de correcció - Parlament\nCasa Simon Llauradó - Sitges\nDiccionari de la llengua catalana - IEC\nAEAT - Agència Tributària


Atur i Pobresa | Algemesí al Debat\nLa versió de Joves EU Algemesí\nLa dramàtica situació que sofreix el nostre poble en quan a pobresa i atur sembla que no ha canviat i aquest últim debat va ser mostra d’això. Els ponents, un de Càrites, altre d’EMPAL – qui tingué intervencions molt desafortunades més pròpies de la CEOE – i un expert en treball afiliat a CCOO, aportaren tres interessants visions al voltant del diagnòstic i les solucions que es podrien emprendre. Malauradament, ni el regidor de benestar ni el regidor de treball, que havien sigut convidats a l’acte, es dignaren a acudir i donar la cara front a eixes famílies que tan mal estan passant-ho per culpa de les seues polítiques.\nVicent Egea de Càrites demanava que tinguérem més filantropia i pensarem més en els que més ho necessiten. Estem totalment d’acord amb aquest pensament, però no en la idea del ressentiment polític i de que tant el govern del PP com del PSOE fan el que poden. Tot i això, és comprensible la seua visió quan la funció d’un sistema religiós no és evitar els sofriments, sinó ensenyar-nos la forma de superar-los.\nPer part de Juan Carlos Forner, membre d’EMPAL, s’emfatitzà en la necessitat de reinventar-se com a eixida de l’atur, la qual cosa implicava emprenedoria i valentia a l’hora de llançar-se al món laboral. D’acord. Però no recolzem en absolut la seua visió de la societat. “L’individualisme egoista i la centralitat de la lògica del mercat provoquen que l’èmfasi en la reflexió, en lloc de centrar-se en problemes estructurals (…) es desplacen cap a les motivacions i actituds” (Procacci, 1999). Potser per això se li escapà un “Vosaltres què feu?” quan acusava que la gent es queixava molt per no tindre feina però que no feia res per solucionar-ho.\nPer últim, l’expert en treball Francisco Jiménez, va estar molt encertat criticant les polítiques neoliberals dels PSOE i del PP, causants de la major part de la pobresa i l’atur que ara patim. Criticava que per a l’actual govern d’Algemesí el treball no fora la seua prioritat, ja que només atorgava 300.000€ del pressupost, dels quals al voltant de 200.000€ eren subvencions de la Generalitat i del Ministeri de Treball.\nEn definitiva, el que cal al poble és un govern que negocie amb els agents socials unes condiciones per a reduir l’atur i que sobretot prioritze el treball per damunt d’altres partides pressupostaries i més ara en esta etapa de crisi. No podem permetre que Algemesí siga un dels pobles amb més atur de tota la comarca.


Salvar el planetac7\nCoriositats:Sobre l'escalfament global\nL'Escalfament Global és l'augment de les temperatures de la terra producte de l'alta concentració de diòxid de carboni (C02) i altres anomenats gasos d'hivernacle en l'atmosfera com a resultat de la combustió de combustibles fòssils com carbó, petroli i gas.\nUn portaveu del British Antarctic Survey (Recerca Antàrtica Britànica) va dir en una conferència promoguda, per la Met Office a Exeter, al febrer que el massiu bloc de gel Oest Antàrtic pot estar en perill de desintegració, elevant el nivell de l'oceà en 4/9 metres, si desapareix completament. En la conferència es va dir que com les temperatures pugen 3 ° C per sobre els nivells preindustrials en els propers 70 anys, l'amenaça que tenim es multiplica ràpidament.\nBasat en l'actual producció de gasos hivernacle i en les projeccions d'emissió en el futur immediat, aquesta mida d'augment ara és inevitable. Fins i tot si els gasos contaminants fossin reduïts ara en el 60% necessari perquè sigui sostenible, probablement prendria 70 anys, possiblement més, abans que una reducció de les temperatures mitjana fora vista.\nLa temperatura superficial global mitjana està actualment en 0,7 ° C sobre el nivell abans que comencés la revolució industrial a 1750. Està previst que pugi 1 ° C sobre el nivell pre industrial en els pròxims 25 anys, cosa que provocarà problemes d'escassetat d'aigua i la disminució de la producció de menjar en els països pobres.\nA mitjans del segle XX, els efectes de l'escalfament seran més pronunciats quan la temperatura de la terra pugi 2 ° C sobre el nivell de 1750. En aquells dies hi haurà pèrdues substancials del gel de l'oceà àrtic i les regions de la mediterrània seran colpejades per més incendis forestals i plagues d'insectes. Plantes i espècies animals també estan amenaçades d'extinció.\nAixò serà particularment seriós si, com està predit, els boscos d'arbres de fulla ampla de la Xina són afectats, ja que els boscos d'aquest tipus absorbeixen C02 i d'aquesta manera redueixen els efectes de l'escalfament global. També, és possible que l'increment de 2 ° C pugui succeir abans de 2050 perquè la concentració de C02 a l'atmosfera que eventualment provocarà l'augment a aquesta temperatura serà assolit només en 10 anys a partir d'ara, o possiblement abans. Les prediccions sobre que tan ràpid pujaran les temperatures després d'això són incertes.\nEs patiran conseqüències molt més serioses quan s'arribi a l'increment de 3 ° C, probablement una mica abans de 2070. Podria passar un dany irreversible en els boscos plujosos de l'Amazones, arribant fins a la seva col lapse, llavors hi haurà un ràpid augment de les poblacions exposades a la fam. Sobre 5/5 bilions de persones estaran vivint en regions amb grans pèrdues en la producció de grans.\nSi les temperatures continuen pujant després de 2.070, hi haurà perill que succeeixin esdeveniments catastròfics, com ara la fosa complet del gel polar. Això portaria a immensos augments dels nivells de l'oceà o la desaparició del corrent del Golf, Paradoxalment causant una nova edat de gel al nord-oest d'Europa.\nPublicat per Guillem arbos a 11:29\nArxiu del blog de des. 11 (1) de des. 14 (1) de des. 15 (1) de nov. 22 (1)\nCoriositats:Sobre l'escalfament global L'Escalfament Global és l'augment de les temperatures de la terra producte de l'a...\nCoses sobre el planeta Terra\nEL NOSTRE PLANETA La Terra És nostre Planeta i El Únic habitat. Aquesta a l'ecosfera, sense espai que envolta el Sol i Que TÉ Les c...\nL'efecte Hivernacle i l'escalfament Global : Necessitem l'efecte hivernacle.Sense ell,faria tant fred que no podríem sobrevi...\n-En aquesta pàgina aprendràs accions que pots fer per salvar el planeta de l'impacte humà a la Terra i possible més cap al futur a l&...


La falsa maledicció del faraó - Històries d'Europa\nInici Arqueologia La falsa maledicció del faraó\nLa falsa maledicció del faraó\nMàgia negra a cop de titular\nag. 28, 2021\nL’estudi de la tomba per part d’en Carter va malmetre força el cos momificat, que fou dividit en fins a divuit trossos per a treure-la del sarcòfag... i sobretot, per extreure’n les gemmes. El primer tall va ser separar el cos en dues parts per la pelvis. El cap tampoc quedà al seu lloc, ja que el varen separar del tronc per treure la icònica màscara funerària. Tenint en compte tot això, sobta que "la maledicció del faraó" no arribés mai a caure sobre Carter. Foto: Wikimedia Commons\nLa primera popularització de l’antic Egipte a Occident fou fruit de l’acció de l’exèrcit francès, sota comandament de Napoleó. El 1798, nou anys més tard de l’esclat de la Revolució Francesa, fou enviat al país del Nil amb l’objectiu d’establir-hi una colònia francesa per al control de la Mediterrània oriental. L’operació, que fracassà, es maquillà oportunament com una acció d’auxili als egipcis davant l’ocupació otomana. Deixant de banda el fiasco militar, cal destacar que per primera vegada, i potser única, un cos expedicionari incloïa desenes de científics de diferents camps que documentaren aspectes tant culturals com geogràfics, lingüístics i patrimonials.\nCom a resultat, el 1809 es publicà Description de l’Égypte, una joia amb unes 3.000 il·lustracions, 800 d’elles gravats, i alguns de més d’un metre de llarg, que mostren l’aspecte dels temples i piràmides a finals del segle XVIII. Aquesta obra marcà un punt d’inflexió pel que fa a la visió d’Egipte i aportà material per a posteriors estudis, com els de Jean-François Champollion, que assolí el desxiframent de la llengua jeroglífica el 1822. Foto: Wikimedia Commons\nL’esclat de l’egiptologia i la fascinació pels faraons\nPosteriorment a aquests moments claus per al coneixement universal de l’antic Egipte, el descobriment el 1922 de la tomba de Tutankhamon féu esclatar definitivament el món de l’egiptologia. I de retruc, de l’arqueologia al món occidental. En un guió propi d’una novel·la d’Agatha Christie, la tomba havia estat descoberta quan ja s’acabaven els recursos i s’albirava el final dels treballs de camp. El mecenes, George Herbert, 5è comte de Carnarvon, confiava en l’arqueòleg Howard Carter, però no tenia intenció de deixar que la recerca fos un pou sense fons.\nEls resultats foren espectaculars. La que fou classificada com la tomba KV62, nomenclatura que es refereix al fet que era la 62a tomba trobada a la Vall dels Reis (King’s Valley en anglès), estava pràcticament intacta, amb 5.398 objectes a l’interior, molts d’ells joies. La informació extreta de l’única tomba no saquejada d’un faraó fou evidentment molt valuosa, però també originà una colla de llegendes i falses veritats que s’han arrossegat durant els decennis.\nPotser la que tingué més ressò va ser la d’una suposada maledicció de la tomba del faraó, que encara patim a cartelleres de cinema, novel·les, atraccions a les fires i més recentment, també a videojocs i scape rooms, etc. La maledicció hauria provocat un llarg llistat de desgràcies, i aviat es generalitzà a l’imaginari col·lectiu com un element comú a totes les tombes de faraons egipcis.\nLes morts del faraó Tutankhamon\nEl mite s’originà sobretot a partir de la mort de Lord Carnarvon el 5 d’abril del 1923, cinc mesos després de l’obertura de la tomba, com a conseqüència de la picada d’un mosquit. La fatalitat esdevingué quan, tot afaitant-se, Carnarvon es tallà just a la zona de la picada, cosa que li produí una infecció que, donada la manca de penicil·lina i dels antibiòtics dels que disposem avui dia, es generalitzà i el dugué a la mort.\nLa vall dels reis (Egipte). Autor: Eugeni Junyent\nAlguns novel·listes, com Marie Corelli, H.V. Morton o el mateix creador de Sherlock Holmes, Arthur Conan Doyle, de seguida posaren el focus de la mort de Carnarvon en alguna mena de fong tòxic provinent de dins la tomba, suposadament preparat pels sacerdots per atacar aquells que hi entressin. Havien creat la “maledicció de la mòmia de Tutankhamon”, una mena de càstig diví (de fet, el faraó era un déu a l’antic Egipte) vers aquells que gosessin profanar-ne la tomba.\nCom que una única mort no donava per a muntar la teoria, calia afegir més llenya al foc. Per això, la premsa britànica analitzà les defuncions de diversos personatges que havien entrat a la tomba, com la del germà del mateix Carnarvon en tornar a Anglaterra, l’operari que obrí el mur de la cambra reial i, fins i tot, el radiòleg que analitzà la mòmia amb raigs X, mort a Suïssa al cap d’un parell de mesos de l’anàlisi de les restes del jove faraó. Una altra mort sonada fou la de l’inversor nord-americà George J. Gould, inversor del ferrocarril i que l’any 1923 morí per efecte d’unes febres que agafà a Egipte, on visità la tomba.\nLa maledicció devia ser potent i gairebé intemporal, perquè els mitjans l’allargaren fins els anys 70, tot penjant-li també la mort del director del Museu d’El Caire després d’haver aprovat el trasllat d’una exposició sobre Tutankhamon a diverses capitals europees. De ben segur que els sacerdots del segle XIV aC que enterraren el jove faraó de la XVIII dinastia se’n farien creus.\n…i el canari…i el gos!\nPer acabar de fer la torna, hi havia hagut encara una altra mort amb una nota de color, anterior a la de Lord Carnarvon. Al cap de poc temps d’arribar a Luxor, i coincidint amb uns dies en què Carter viatjà a El Caire per recollir precisament Carnarvon, els assistents trobaren ni més ni menys que una cobra dins la gàbia del canari groc que sempre s’emportava a les expedicions.\nLa serp, és clar, s’havia cruspit l’ocell. El cas és que, si una cobra va poder entrar entre els barrots de la gàbia, segurament el canari hauria pogut sortir-ne de la mateixa manera, però no cal donar-hi més voltes. Carter comprà un altre canari, però la premsa sensacionalista apuntà aquesta “baixa” a la suposada maledicció del faraó, sobretot pel paper simbòlic de la cobra a l’ampli panteó Egipci. Era la deessa Uadjet, protectora del faraó i divinitat del Baix Egipte la qual es representava al front dels faraons i n’era un element inseparable.\nLa dèria del faraó per fer neteja de profanadors va arribar, segons la llegenda que es va anar creant, al mateix gos de Carnarvon. Es va relatar que aquest va fer un llarg udol en el mateix moment de la mort del Lord, per immediatament caure fulminat passant també a l’altre barri, o com dirien els egipcis, a l’altra banda del Nil.\nEls textos sagrats\nEl poder dels textos sagrats a l’Antic Egipte era gran. Potser el més famós és el Llibre dels morts, un recull de textos funeraris que ajudaven el difunt en el seu viatge cap a l’altre món.\nPerò n’hi ha molts més. Tot i que no és el cas de la KV62, s’han documentat als murs d’algunes tombes la presència de textos que tindrien la funció de foragitar els lladres de tombes. Sobre una de les portes d’una tomba de la VI dinastia de Gizé (a El Caire) mil anys més antiga que la tomba de Tutankhamon, hi ha una maledicció. El fet que la inscripció no es trobi en un enterrament reial, sinó en la tomba d’un funcionari, indica que aquest tipus de textos podien ser força comuns. Concretament, els qui entressin a aquesta tomba s’exposarien a patir ‘‘(…) el cocodril a l’aigua i la serp a terra, contra aquell que faci alguna cosa contra això (…)’’\nEl “funcionament” d’aquest textos es regia per la màgia simpàtica, de manera que només llegir-los o pronunciar-los, el contingut del text podia esdevenir realitat. Per això, malgrat que a ulls actuals sembli ridícul, es considerava un remei efectiu davant els lladres de tombes. De fet, actualment hi ha qui posa una placa d’alguna companyia de seguretat (de vegades falsa) a la façana de casa i n’espera els mateixos resultats. Aquest tipus de màgia es troba també en les representacions pictòriques al fresc de les tombes en les que, per exemple, els possibles perills que podia trobar-se el difunt en el seu viatge (animals salvatges, serps…), s’hi representen morts o bé inutilitzats (tallats amb un ganivet, etc).\nEn plena debacle periodística, entrà en acció el cinema i el 1932 es va estrenar la producció nord-americana La mòmia, protagonitzada per Boris Karloff. Tot un clàssic que aportava el complement a la maledicció: mòmies embenades que tornaven a la vida, es posaven a caminar i mataven gent. Tot plegat s’atribuïa als sacerdots (la mòmia es deia Imhotep) i a la lectura de misteriosos papirs que conteniren malediccions. Les seqüeles argumentals d’aquell clàssic es van anar succeint fins l’actualitat, quan l’actor Brendan Fraser ha perpetrat el paper d’un explorador que s’enfronta amb Imhotep. Foto: Wikimedia Commons\nLes fonts situaven el possible origen de la maledicció en les tensions entre dos diaris britànics, elTimes i el The Daily Mail. El primer tenia l’exclusiva de Carnarvon per a publicar les fotos de la tomba, cosa que enfurismà la competència. Arthur Weigall, arqueòleg que cobrí la troballa com a corresponsal del Mail, per a contrarestar la manca d’informació de la que disposaven sobre la KV62, endegà una campanya segons la qual la tomba estava maleïda i arribà a inventar-se suposats textos que amenaçaven qui hi entrava.\nEl cas, òbviament, vengué molt entre l’opinió pública (no pas entre els arqueòlegs) i a més, era una bona manera de tenir els lladres allunyats de la tomba, de manera que l’equip de Carter no tingué cap interès en negar-ho. És indubtable que la famosa maledicció s’expandí als quatre vents, féu encara més famós al jove faraó i potser, va ajudar a Carter en el seu objectiu.\nLa lògica s’imposa, o no…\nLa premsa sensacionalista elevà a una trentena les defuncions per acció de la màgia faraònica, però només sis de les persones que treballaren en l’obertura de la tomba morien durant els dotze anys següents. Els fets es varen adornar amb tota mena de detalls mai demostrats, com que Carnarvon va rebre la picada de mosquit dins la tomba, o que la ferida es trobava al mateix lloc on la mòmia de Tuthankhamon hi tenia una lesió. També es relatà una apagada de llum a El Caire en el moment de la seva mort, i la simultaneïtat amb la mort de la seva gossa a Londres després d’un udol novel·lesc. Malauradament, no hi ha prova de cap d’aquestes coincidències.\nEl màxim nivell de comicitat s’assolí en publicar-se la falsa mort de Howard Carter a inicis de la dècada dels 30, a partir d’una confusió amb una esquela d’un difunt del mateix cognom. La intervenció del mateix Carter donà per tancada la pífia. Carter, visqué fins el 1939, morint als 64 anys de càncer. Sembla que la maledicció passà de llarg del principal protagonista. Igualment i analitzant la majoria de morts, força d’elles tenien problemes respiratoris previs. No hi ha cap evidència científica de la suposada maledicció.\nLa teoria de la presència d’un fong tòxic a la KV62 no té perquè ésser falsa del tot, però caldria considerar-se com un fet purament biològic fruït de l’ambient estancat de l’interior de la tomba i del pas dels segles. De fet, l’anàlisi posterior de l’ambient de tombes segellades fins al moment de la troballa han donat com a resultat la presència de bacteris i patògens perillosos per a persones amb problemes al sistema immunològic tant a l’ambient com a les mateixes mòmies. Un dels fongs localitzats, l’Aspergillus niger, sobreviu a condicions adverses durant mil·lenis.\nEl ressò de Zahi Hawass\nD’altra banda, l’Egipte faraònic es desenvolupà entre el V mil·lenni aC fins l’època romana, un marc cronològic tan vast que és evident que fa impossible que es produïssin fenòmens homogenis. Segons el moment, els faraons varen ser enterrats en grans piràmides o en tombes sota terra o hipogeus, com les de la Vall dels Reis. Conseqüentment, el procés d’enterrament podia variar, així com els textos que acompanyaven el faraó a l’altre món.\nZahi Hawass fou el màxim responsable del Consell Suprem d’Antiguitats d’Egipte entre 2002 i 2011. De perfil mediàtic, esdevingué un dels arqueòlegs més famosos del món, posà l’arqueologia egípcia als mitjans (encara més) i arribà a ministre d’Antiguitats el mateix 2011. La imatge de Hawass va lligada al seu barret d’ala ampla i a una retòrica que sovint interpel·la els sentits i els sentiments de l’espectador, tant corrent com poc adient en la ciència arqueològica. Doncs bé, al mateix Zahi Hawass, amb un currículum inacabable, emprà la maledicció al títol d’un dels seus llibres l’any 2004, al zènit de la seva carrera . Màrqueting? En tot cas, és una manera més d’inflar la mentida.\nEl puzzle de la mòmia\nConsiderant que els antics egipcis es reencarnaven només si el cos es mantenia intacte, l’acció dels arqueòlegs sobre la mòmia de Tutankhamon, a ulls de fa 3400 anys, seria una profanació en tota regla.\nEl 2015, la mòmia fou traslladada des de la cambra sepulcral a una avantcambra de la mateixa tomba, que presenta unes condicions més adients per a la seva conservació. Els més de 80 anys transcorreguts des de la descoberta, manipulacions a part, l’havien malmès degut principalment a l’augment del nivell d’oxigen amb l’obertura de la tomba. I sobretot, pel diòxid de carboni (CO2) provocat pels visitants durant tots aquests anys. En conseqüència, actualment les visites estan restringides i el cos es troba en una urna de vidre sota control de paràmetres com la humitat i l’intercanvi d’aire amb l’exterior, que no passa d’un 10% al dia per evitar la presència de bacteris. L’ambient interior de la vitrina presenta una concentració de nitrogen molt alta, no apta per a l’activitat humana.\nCoincidint amb el trasllat, el Ministeri d’Antiguitats egipci va anunciar que no es farien més proves sobre el cos, donada la seva fragilitat i la molta informació de la que ja es disposa fruït de les anàlisi de les que ha estat objecte durant els darrers decennis, algunes d’elles sota la supervisió de Hawass.\nSi us agradat aquesta història, forma part del nostre llibre Mentides de la Història que podeu demanar a la vostra llibreria de confiança i a diverses plataformes.\nLlegiu més a Academia.\nMentides de la Història\nAmb Mentides de la història, el segon lliurament de la col·lecció Històries de la societat, donem a conèixer fets, suposadament històrics i popularment interioritzats com a certs per una majoria de la població, però que en realitat o no eren com\nArticle anteriorEl mite d’Europa segons Ticià\nProper articleArmes de la Segona Guerra Mundial (i II)\nLa mentida de la maledicció de Jacques de Molay\nDenunciem la pseudohistòria i la mentida històrica\nLa Menorà a Roma\nArqueologia oct. 20, 2018\nArqueologia juny 19, 2021\nEsparta (I). Peus de ferro\nArqueologia març 4, 2016\nArqueologia jul. 24, 2021


Eleccions a Espanya i… a l'Índia | Blog de Text\n29 abr. 19 | La Notícia de la Setmana\nAquest diumenge hem viscut una nova jornada electoral. Milions de ciutadans de tot l’estat espanyol han votat en unes eleccions generals per formar la nova composició del Congrés dels Diputats i del Senat. Amb poques hores es va fer el recompte de vots i l’endemà ja sabíem els resultats amb un 99% dels vots revisats (l’1% restant correspon als vots enviats per correu).\nAquests dies, a l’Índia també se celebren unes eleccions generals, que tenen lloc entre l’11 d’abril i el 19 de maig. Sí, com ho llegiu: els cal més d’un mes per votar i fer el recompte. Per què, tant de temps? Com és que no voten durant un sol dia, com nosaltres?\nSi ets professor de socials…\nEt proposem unes activitats per interpretar aquesta diferència de temps tan exagerada:\n1 Busqueu informació sobre les poblacions de tots dos estats, l’indi i l’espanyol:\nQuants habitants té Espanya? Quants d’aquests habitants tenen dret a vot?\nQuants habitants té l’Índia? Quants d’aquests habitants tenen dret a vot?\n2 Busqueu informació sobre la superfície de tots dos estats:\nQuina superfície té Espanya?\nQuina superfície té l’Índia?\nQuants votants indis hi ha, aproximadament, per cada votant espanyol?\nCom creus que la diferència entre el nombre de votants d’Espanya i de l’Índia afecta la durada de les eleccions en cada país?\nQuantes superfícies equivalents a l’estat espanyol caben dins de la superfície equivalent a la de l’estat indi?\nQue l’Índia tingui molta més superfície que Espanya pot ser una altra de les causes que dificulta el recompte de vots?\nA l’Índia, un estat amb més de 1.354.000.000 habitants, només superat per la Xina (on n’hi ha 1.415.000.000), hi ha uns 900.000.000 d’habitants amb dret a vot.\nEspanya té uns 46.700.000 habitants, dels quals gairebé 37.000.000 tenen dret a vot (els majors de 18 anys).\nLa superfície de l’Índia és de 3.287.263 km2 i la d’Espanya, de 505.990 km2.\n4 Analitzeu com es representen els països:\nCompareu les grandàries d’Espanya i de l’Índia en aquests dos mapes i contesteu:\nProjecció de Mercator:\nProjecció de Peters:\nTenint en compte les xifres de l’extensió de cada país que heu trobat abans, quin dels dos mapes diríeu que representa més bé la situació real?\nQuina impressió rebeu de l’Índia en un cas i en l’altre? Quin mapa és més objectiu pel que fa al pes de l’estat indi en la geografia mundial?\nMireu de trobar una imatge de la bandera de l’Organització de les Nacions Unides, en la qual hi ha un altre tipus de mapa del món. Creieu que estan ben representats? Us atreviu a dibuixar una versió alternativa, més fidel a com són en la realitat?\nA la bandera de l’ONU es fa servir una projecció azimutal, des del punt de vista del pol nord. Com a curiositat, podeu explicar que a la primera versió, de desembre de 1946, es van posar els Estats Units, l’amfitrió de la seu central de l’organització, en el centre de l’eix vertical del planisferi. A l’octubre de 1947 es va canviar i es va posar en l’eix central vertical la línia formada pels meridians 0° i 180°.\nPrimera versió de la bandera de l’ONU\n5 Representeu els dos estats en funció de la seva població:\na) Feu un esquema de cada un dels països, intentant respectar una mica la forma de cada un, amb quadrats d’1 cm2 d’àrea (cada un representa 5.000.000 d’habitants).\nb) Fixeu-vos en la diferència de mida dels països si l’extensió fos equivalent a la població i contesteu:\nQuants quadrats has dibuixat per representar la població de l’estat espanyol?\nQuants n’has dibuixat per representar la població de l’Índia?\nEls tipus de mapa de l’últim apartat s’anomenen cartogrames.\n← Educació emocional a les escoles L’incendi de Notre-Dame de París →


Divendres, 19 Octubre, 2018 - 18:00 a Dissabte, 20 Octubre, 2018 - 17:00\nEns posem en contacte amb tu per convidar-te a la celebració del 15è aniversari de l’Aula Ambiental, els dies 19 i 20 d'octubre, durant la Festa Major de Tardor de la Sagrada Família, ja que amb la teva participació en alguna de les nostres activitats com a tallerista o ponent també ho has fet possible :)\nHi haurà diverses activitats, tallers, debats i més sorpreses.\nEn especial et volem convidar expecialment al debat que farem el divendres 19 a les 19h: Diàleg a la fresca amb entitats de l’Eixample: «El canvi per la sostenibilitat des dels barris»\nLlegeix més sobre 15è aniversari de l’Aula Ambiental\nAturat desnonament del carrer valència 508\nAquest matí, hem aconseguit aturar el desnonament del carrer valència 508 !!!\nLlegeix més sobre Aturat desnonament del carrer valència 508\nDebat obert: Cap a una estratègia d’agricultura urbana de la ciutat de Barcelona\nDivendres, 5 Octubre, 2018 - 18:30\nLloc: Fàbrica del Sol. C/Salvat Papasseit, s/n.\nA càrrec de: Frederic Ximeno, Comissionat d’Ecologia\nPresentació de l'estatègia; recollida de propostes i\ndebat obert dinamitzat pels equips tècnics municipals.\nLlegeix més sobre Debat obert: Cap a una estratègia d’agricultura urbana de la ciutat de Barcelona


6è Campionat Mundial de Scrabble en català (2014) – Campionat Mundial de Scrabble en català\n6è Campionat Mundial de Scrabble en català (2014)\nEl 6è Campionat Mundial de Scrabble en Català se celebrarà al Prat del Llobregat, els dies 15 i 16 de Novembre de 2014.\nTal i com ha succeït en les 5 edicions celebrades fins ara, aquest 6è Campionat Mundial de Scrabble en Català reunirà els millors jugadors i jugadores de diferents territoris de parla catalana.\nCap altra competició congrega la pràctica totalitat dels jugadors de màxim nivell, és per això que el campionat del món és una oportunitat única per gaudir del joc i la llengua al límit.\nOrganitzat per la Unió Faristolaire (UF), Scrabble Delta Prat i Amics d’El Prat, amb la col·laboració de la Generalitat de Catalunya, l’Ajuntament del Prat de Llobregat, el Club Scrabble Manresa i Mots i Més a Molins, club de Scrabble, en el campionat mundial hi haurà al voltant de 80 participants.\nHi seran classificats els millors jugadors del rànquing i les seleccions dels clubs en català. En aquestes places hi haurà lloc per a representacions del Principat, de la Catalunya nord, del País Valencià, de les Illes i d’Andorra i hi seran vàlides totes les flexions dels diferents àmbits de la llengua.


Agost | 2019 | Veus i paraules\nMes: Agost \_15\_+00:00 2019\n15 Agost, 2019 / veusiparaules\t/ Deixa un comentari\nQuan era petita, parlo dels anys cinquanta, només les famílies acomodades disposaven de ventilador. Ni a casa meva, ni a la de les meves companyes d’escola ni de barri hi havia aquests aparells, els únics que llavors existien per alleujar la calor. Això comportava que en arribar l’estiu, la gent aprengués a optimitzar els recursos naturals que disposava. Com sobrevivíem sense aire condicionat? En primer lloc, acceptant que la calor forma part dels mesos estiuencs, i a partir d’aquí, posant en joc la saviesa popular i el sentit comú; no teníem res més. Es procurava mantenir l’ambient fresc als pisos deixant portes i finestres oberts només a les nits i en hores de temperatures relativament baixes (recordem per què les cases de pagès solen ser tan fresques). Em vénen a la memòria les primeres hores de la tarda, quan la calor era més intensa. A casa meva hi havia totes les persianes abaixades, i només eren oberts els balcons i finestres on no hi tocava el sol, per tal que passés una mica d’aire. Tan sols hi havia la claror suficient per dur a terme activitats que demanéssin poc moviment. Aquelles estones, jo les aprofitava per fer deures de vacances o per llegir. L’ambient de portes enfora era, en aquella estona, de silenci i recolliment; a totes les llars es seguien costums semblants.\nPerò aquelles hores de quietud eren el preludi d’un espai de temps molt esperat i gratificant: quan el sol es retirava de la vorera del meu carrer, molt ampla en aquell temps, un esdeveniment que a l’estiu tenia lloc més o menys cap a les set de la tarda, els petits baixàvem al carrer on, fins l’hora de sopar, gaudíem d’unes estones de joc que recordo com unes de les més felices de la meva infantesa. Havent sopat, com era era costum, els veíns treien la cadira al carrer i feien petar la xerrada aprofitant les primeres hores de la nit, quan feia fresca. A les poblacions d’estiueig, aquestes tertúlies tenien lloc a la plaça del poble tot prenent un refresc i mentre la mainada jugava.\nAls estius no faltava mai gasosa fresca a la nevera, ni vi o cervesa per als grans. Recordo el “sidral”, de taronja o de llimona, que els nens i nenes preparàvem amb aigua fresca. Els diumenges, no faltava un gelat per postres. Els dijous d’estiu, havent sopat, a Manresa hi havia costum d’anar al passeig, que hi havia concert, i a la tornada, cap a mitjanit, ens esperava el sereno per obrir-nos la porta del carrer. La fresca del carrer ens feia desitjar el llit, on no tardàvem en agafar el son.\nL’estiu feia la seva via, i per descomptat, no ens estalviava els dies ni les hores de més calor. No recordo haver escoltat expressions com “deshidratació” ni “cop de calor”. Potser eren expressions fora del llenguatge popular del moment, però la gent desplegava tota la seva experiència i recursos per protegir-se’n. Això és el que ens transmetien els adults, i no la queixa o la impotència davant la pujada dels termòmetres.\nActualment, quan l’arribada de la calor suposa, un estiu rere l’altre, tenir sempre a mà una peça d’abric per protegir-se de l’aire condicionat que, sense pietat ni mesura, et pot sorprendre en oficines, mitjans de transport, i fins i tot en centres sanitaris, enyoro aquells temps en què la calor no era, ni molt menys, un enemic invasor a combatre a qualsevol preu. Les temperatures de molts llocs públics, molt per sota dels 26º que assenyala la normativa sobre aire condicionat, una normativa sovint no contemplada pels seus instal·ladors i/o usuaris, a més de molestes i gens beneficioses per a la salut, ens tornen menys resistents a la calor. Quí no experimenta una calor insuportable només posar els peus al carrer en sortir d’una botiga a 20º o menys en ple estiu? Cal posar lo a la màxima potència el primer dia, sovint encara de primavera, que la temperatura ambient puja inesperadament les hores de migdia?\nI un altre fet a tenir present, molt influent en la forma de percebre la calor, al meu entendre: als mitjans informatius, escassos als anys cinquanta, i en castellà, no recordo haver escoltat ni una sola vegada el hombre del tiempo anunciant una “nit de mal dormir”. Quí no se’n va a dormir convençut de no poder agafar el son a causa de la calor, després d’escoltar la persona que ho sap tot sobre el temps anunciant una nit amb una calor difícil de suportar?\nTornaria, sens dubte, a aquells temps en què sabíem gestionar millor la calor, a aquells estius en què la baixada de temperatura del capvespre era aprofitada per cultivar la sociabilitat, en llenguatge d’aquells temps, “fer barri”. Uns temps en què no calia patir per si a l’autobús o a la botiga trobaries una temperatura que et podia costar unes angines, que això sí que hauria representat unes quantes nits de mal dormir.


Els dos jugadors que bloquegen l'Operació Sortida del Barça i podrien provocar un daltabaix amb Ferran Torres - XCatalunya.cat\nEls dos jugadors que bloquegen l’Operació Sortida del Barça i podrien provocar un daltabaix amb Ferran Torres\nClément Lenglet i Philippe Coutinho no volen marxar malgrat hi ha diverses ofertes i es complica l’Operació Sortida\nEl mercat d’hivern a les oficines del F.C.Barcelona serà el més mogut de la seva Història. Per ara han arribat dos jugadors a posicions on el Barça necessitava reforços urgents. El primer va ser Dani Alves. El lateral dret va signar fa setmanes però fins el 3 de gener no pot jugar ja que no es poden inscriure nous jugadors fins aquella data. Alves possiblement hagi d’esperar més dies a debutar ja que ha donat positiu en covid-19 i ha de fer quarentena. El brasiler té tots els números per ser el titular dret titular del Barça fins final de temporada.\nUn altra que ha arribat per ser titular és Ferran Torres. Ha estat una petició expressa de Xavi Hernàndez i el Barça ha fet un esforç econòmic per fitxar-lo. 55 milions d’euros + 10 en variables. Això sí, Mateu Alemany ha negociat bé ja que la majoria dels conceptes meritats per variables no es compliran. I si es compleixen és perquè tant Ferran Torres com el Barça ho peten. El valencià està sortint d’una lesió i es calcula que pugui debutar a finals de gener. Això si finalment se’l pot inscriure. Una inscripció que, ara per ara, perilla perquè l’Operació Sortida no avança.\nEn els darrers dies semblava que s’avançava en les tres principals sortides que busquen els culers aquests mercat d’hivern. Però ara n’hi ha dos que estan posant molts problemes. Es tracta de Coutinho i Lenglet (Umtiti sembla que ara sí hauria cedit). El brasiler ja fa temps que té una actitud tòxica i no hi ha manera de solucionar-ho. La darrera oferta és de l’Arsenal, que actualment és quart a la Premier League. En el cas de Lenglet sembla ser que ara també estaria posant problemes a marxar al Sevilla, malgrat que en un principi hi estava d’acord.\nSi el Barça no aconsegueix reduir massa salarial, Ferran Torres podria tenir problemes per ser inscrit. Hi ha marge però no es pot badar. Seria un cop molt dur per al Barça.\nTags: Barça, Operació sortida\n2 pensamientos sobre “Els dos jugadors que bloquegen l’Operació Sortida del Barça i podrien provocar un daltabaix amb Ferran Torres”\nRetroenllaç: Es reactiva un possible fitxatge pel Barça: El Chelsea canvia d'opinió - XCatalunya.cat\nRetroenllaç: Vergonyosa oferta de l'Arsenal per intentar aprofitar-se de la desesperació del Barça amb Coutinho - XCatalunya.cat


Notícies - La 5a Mostra de Titelles se celebrarà finalment del 19 al 21 de març\nLa 5a Mostra de Titelles se celebrarà finalment del 19 al 21 de març\nEls espectacles tindran lloc a la plaça de l'Om i a la Casa de Cultura seguint totes les mesures de seguretat\nEsther Madrona i Tian Cusió acompanyts de col·laboradors de Can Ninot a la presentació de la 5a mostra de titelles / Foto: Cugat Mèdia\nel 9/mar/21 Alba González Cultura PDF\nLa 5a Mostra de Titelles tindrà lloc finalment del 19 al 21 de març, després d'un ajornament a causa de la situació sanitària. Els espectacles se celebraran a la Plaça de l'Om i a la sala d'actes i l'auditori de la Casa de Cultura amb totes les mesures de seguretat pertinents. És obligatori la preinscripció a la seva pàgina web per poder portar un control de la gent que assisteix en cas que es produeixi algun contagi.\nA l'acte de presentació de la programació, aquest dimarts, el director de la mostra, Tian Cusidó, ha agraït el suport a l'Ajuntament, que "durant aquest any ha permès que Can Ninot (el teatre que dirigeix i que organitza la iniciativa) no desaparegués", ja que s'ha vist afectat per la reducció d'ingressos. Cusidó, amb una trajectòria de 25 anys en el món de la cultura, assegura que aquesta "vertebra les societats i és necessària per a l'ésser humà".\nLa tinenta d'alcaldia de Cultura, Esther Madrona, ha insistit també en la importància que té la cultura, no només en l'àmbit social, també en l'econòmic: "Hi ha moltíssima gent que viu gràcies a la cultura, aquests espectacles són una entrada de diners per a moltes famílies". Madrona ha celebrat que la iniciativa es pugui tirar endavant, ja que després de "molts mesos tancats a casa [...] aquest aire fresc de poder anar a un espectacle és tot un encert."\nLa 5a Mostra de Titelles s'havia de celebrar al novembre, però va haver d'ajornar-se per la pandèmia i finalment es farà aquest mes de març. Els aforaments seran reduïts i els protocols molt estrictes. Es mantindran en tot moment les distàncies de seguretat i es farà un seguiment de tothom qui acudeixi per si es produeix algun contagi. Cusidó ha recordat que no hi ha hagut ni un sol contagi en totes les programacions culturals que han fet des que va començar la pandèmia.\nHem d'agrair profundament el suport de l'Ajuntament de Sant Cugat durant aquest any que ha permès que Can Ninot no desaparegués, que poguéssim continuar treballant per les companyies de titelles de tot Catalunya i que ens ha permès recuperar també la mostra de titelles que s'havia de fer aquest novembre.\nEls infants i les seves famílies ho han passat molt malament, hem estat molt mesos tancats a casa. Aquest aire fresc d'anar a veure un espectacle teatral és tot un encert.


Alumnes Archives - Màster en Gestió Econòmica d'Entitats Esportives\nBones festes de Nadal i any 2020\n22nd desembre 2019 xtriadoLeave a comment\nJa ha arribat el Nadal, un any més, i et volem fer arribar la nostra felicitació de tot l'equip del màster. Si, ja quasi hem arrivat el 2020! El temps…\n“Master Class” del professor José María Gay de Liébana\n10th febrer 2019 xtriadoLeave a comment\nEl Dr. José María Gay de Liébana ha impartit la "MasterClass" el passat dimarts amb el títol de "Les finances de les cinc principals lligues europees. Anàlisi economicofinancera dels grans clubs". En ella ha analitzat la…\nPablo Acevedo, antic alumne, rep la medalla al mèrit en categoria de plata\n28th octubre 2018 Amal ElasriLeave a comment\nEn Pablo Acebedo (16a promoció) és el director operatiu del Real Club de Tenis Barcelona. La Guàrdia Urbana de Barcelona va guardonar a Pablo Acevedo amb la medalla al mèrit…\nActe de Graduació de dues noves promocions del Màster\n21st octubre 2018 xtriadoLeave a comment\nEl passat dimarts 16 d'octubre vàrem celebrar la graduació dels alumnes de la 26a edició del Màster i la 27a del Postgrau. La padrina de la promoció és la Professora…\nEl professor del mòdul de Principis d’Economia, Raül Blanco, nou Secretari General d’Industria\n1st juliol 2018 Amal ElasriLeave a comment\nRaül Blanco es professor del mòdul Principis d’Economia que s’imparteix al primer curs del Màster en Gestió Econòmica d’Entitats Esportives i ha estat nomenat Secretari General d’Industria. El professor Blanco…\nFinalitza una nova promoció del Màster\n3rd juny 2018 xtriadoLeave a comment\nAquest mes de maig ha finalitzat el curs 2017-18 del Màster en Gestió Econòmica d’Entitats Esportives tant pels estudiants de primer curs com pels de segon. Aquest curs hem pogut…\nLa professora Amal Elasri obté el grau de Doctora amb la màxima qualificació\n21st maig 2018 xtriado3 Comments\nEl passat 5 d’abril, la Dra. Amal Elasri, col·laboradora i professora del Màster en Gestió Econòmica d’Entitats Esportives va llegir la tesi doctoral titulada “Estrategias para la fidelización de servicios…\nNomenament d’un antic alumne com Secretari General del Global Lottery Monitoring System (GLMS)\n20th març 2018 xtriado\nGLMS reinforces its management to deliver strongly in 2018/2019 and beyond Lausanne, 1 March 2018, The Executive Committee of the Global Lottery Monitoring System (GLMS) is pleased to announce the…


Tot llest per iniciar les obres d'instal•lació dels ascensors a l'estació de Bellvitge\nHan finalitzat les obres d'ampliació de les andanes i de reconfiguració de les vies\nL'1 de març, entraran en funcionament les tres vies de l’estació de Bellvitge-Gornal, un cop finalitzades les obres d’ampliació i de reconfiguració de les vies per poder instal•lar els ascensors i fer més accessible l’estació. Responsables d’Adif afirmen que les incidències dels darrers mesos es deuen a errades en la senyalització, a causa de la manca de renovació de la infrastructura en espera del soterrament de les vies.\nAdif ja ha enllestit les obres que permetran la futura instal•lació dels ascensors. S’han hagut de reconfigurar les dues capçaleres de l’estació per ampliar l’andana, així com desplaçar 1,5 metres les vies. D’aquesta manera, s’ha convertit la via central en una via operativa per on poden entrar i sortir els trens de la línia R2. Les tres vies entraran en funcionament el proper dia 1 de març.\nPel que fa a les incidències de les darreres setmanes, responsables d’Adif han assegurat que l’entorn complexe de la zona i el futur soterrament de les vies no han permès una renovació total de la infraestructura que les ha afavorit. En concret, i segons Adif, s'han comptabilitzat 10 avaries a Bellvitge durant el mes de gener.\nLes obres a càrrec d’Adif s’inclouen en el projecte de millora de les instal•lacions ferroviàries entre El Prat i Barcelona-Sants, que suposen una inversió superior als 5 milions d’euros.\nEstà previst que les obres d’instal•lació dels ascensor, que executarà Renfe, comencin en les properes setmanes i s’allarguin aproximadament 1 any.\nComencen les obres de millora de les vies de la R2 a Bellvitge-Gornal


El programa per convèncer Podemos: càrrecs públics i una reforma laboral\nLa proposta de govern de Pedro Sánchez, que té la intenció de convèncer Podemos perquè faciliti la seva investidura amb un "programa comú progressista", posa sobre la taula una sèrie de mesures amb les quals creu que pot haver-hi acord amb els d'Iglesias. El programa aprofundeix especialment en matèria d'ocupació, responsabilitat en càrrecs públics, polítiques socials, garanties pel compliments d'acords, fiscalitat i agenda feminista.\nEls socialistes asseguren que el programa presentat aquest dimarts és fruit de les múltiples reunions que han dut a terme amb entitats i la societat civil durant el juliol i que representa una evolució de l'acord de Pressupostos Generals de l'Estat que el PSOE i Podemos van impulsar la legislatura passada.\nEl programa es divideix en set eixos: ocupació i pensions; feminisme i lluita contra la desigualtat; transició ecològica; ciència i innovació; projecció internacional i política territorial. Sánchez ha destacat els dos primers, que agrupen la majoria de polítiques socials del govern.\nEls socialistes han deixat clar que ara no es donen les condicions amb Unidas Podemos per formar un govern de coalició, però sí per ser aliats legals i estables. En aquest sentit, Sánchez ha assegurat que no hi ha condicions per ser socis de govern i que cal explorar àmbits de col·laboració amb el partit d’Iglesias. “Si el problema és la desconfiança, cal construir confiança. Si per Unidas Podemos són necessàries garanties, construïm-les”, ha dit.\nEn aquest sentit, Sánchez ha ofert a Podemos constituir una "triple" garantia de compliment de l'acord: a través d'una oficina en el Ministeri d'Hisenda, amb comissions de seguiment al Congrés i al Senat i a través d'un altre organisme que impliqui la societat civil en la fiscalització del compliment dels compromisos que assumeixin conjuntament.\n“Estem a punt perquè la nostra proposta es tradueixi en un programa de govern progressista ambiciós", ha dit Sánchez.\nCàrrecs públics fora del Consell de Ministres\nEl president del govern espanyol en funcions ha ofert a Podemos que participin en la "governança" del país liderant institucions públiques i òrgans d'Estat fora del Consell de Ministres, que afecten àmbits com el fiscal, l'energètic, el social o el jurídic.\nSánchez s'ha mostrat convençut que un govern de coalició com el que exigeix el líder d'Unidas Podemos, Pablo Iglesias, suposaria en realitat constituir "dos governs en un", un executiu "compartimentat" en un "moment crític" per al país, que el que li cal és un gabinet estable.\nPel que fa l'ocupació, Sánchez proposa una reforma laboral amb "modificacions dels aspectes més controvertits de la reforma laboral del 2012". Per una banda, proposa crear un nou Estatut de Treballadors, i per l'altra, modificar aspectes de reforma ja existent com l'ampliació temporal dels convenis col·lectius en períodes de negociació o reduir les diferències de condicions entre treballadors indefinits i temporals.\nSánchez ha anunciat durant l'acte que, fruit de la "total disposició a l'acord del PSOE", els equips negociadors socialistes es reuniran dijous, 5 de setembre, amb representants d'Unidas Podemos per treballar per un govern progressista amb el Programa Comú Progressista. El dirigent polític ha destacat que "Espanya mereix avançar i no estar bloquejada". Ha afegit pressió a la formació lila i els ha dit que no s'han d'"enemistar" per no ser socis de govern al mateix moment que els ha avisat que no hi ha cap "raó objectiva" perquè el 10 de novembre hi hagi unes noves eleccions espanyoles.\nEl president espanyol en funcions ha instat Unidas Podemos a "construir" plegats garanties i confiances i els ha recordat que la confiança ha de ser mútua, cosa que al seu entendre garantirà els mecanismes de control del possible acord que ha anunciat. Una vegada més Sánchez ha demanat el suport parlamentari d'Unidas Podemos "des de la investidura fins a la totalitat de l'acció del govern".\n'No' explícit al referèndum\nEls socialistes dediquen només un únic punt a Catalunya –el 350è– dels 370 que consten en el document que ha presentat avui Pedro Sánchez per aconseguir de Podemos un acord que permeti la investidura, però sense incloure la presència de membres de la formació d'Iglesias a l'executiu.\nLes propostes catalanes de Sánchez se centren en el rebuig d'un referèndum i la possibilitat d'aprovar un nou sistema de finançament autonòmic. En el seu programa de propostes ha deixat clar que un referèndum d'autodeterminació no hi té cabuda, ja que "el TC l'ha considerat contrari a la Constitució i, des d'una prespectiva política, provoca una esquerda en la societat". En el document que els socialistes han presentat avui, s'hi ha suprimit l'esment a l'article 155 i el rebuig a l'aplicació de manera permanent a Catalunya.\nAquest 'no' exprés al referèndum no apareixia com a tal al programa amb el qual el PSOE es va presentar a les eleccions, tot i que sí que deixaven clar aleshores que "ni des del dret d'autodeterminació ni des d'un estat d'excepció territorial amb caràcter permanent a través de l'article 155, pot construir-se en el futur".\nSobre el que anomena "Estat Autonòmic", Sánchez ha promès el desenvolupament de les "regles i principis que han de regir el sistema de finançament de les comunitats autònomes" que donaria lloc a l'aprovació d'"un nou sistema de finançament de les comunitats autònomes".\nEls socialistes defensen un "model d'Estat integrador", en el qual la diversitat, la igualtat i la solidaritat siguin valors compatibles, i que les autonomies tinguin un "finançament adequat" en el qual tant l'Estat com les comunitats autònomes "actuïn amb lleialtat".