El so i la imatge: un patrimoni que s’ha de preservar\nEl finançament del cinema a l’Amèrica central i al Carib\nPremi Unió Llatina al millor documental-Festival de Biarritz\nPremi Unió Llatina a la pel•lícula de caràcter històric (Trieste)\nPremi Unió Llatina-Martín Chambi de fotografia\nLa presència de l’altre\nJoventut i llatinitat\nEl Dia de la llatinitat\nConèixer-se i reconèixer-se\nReptes de la digitalització\nTrobades i seminaris\nCreat per la Unió Llatina amb el suport de la Unió Europea, Virtuale Museum us permetrà descobrir, en cinc llengües romàniques (castellà, francès, italià, portuguès, romanès), les meravelles de la pintura i l’escultura del món llatí, les que potser ja coneixeu i les que no havíeu vist mai.\nEl museu, en fase de construcció, presentarà un panorama complet de la pintura i l’escultura llatines, i constarà de dues parts:\nA la primera hi tindran cabuda les col·leccions permanents. Hi trobareu una selecció d’obres pictòriques que us permetran descobrir els corrents artístics més innovadors del món llatí des de l’edat antiga fins a l’actualitat, en diversos continents. Un recorregut que es convertirà en un veritable viatge pel temps i l’espai, tant per al públic en general com per als especialistes, els quals tindran a la seva disposició documentació científica sobre les obres.\nA la segona hi haurà les exposicions temporals. Presentaran l’obra d’un o de diversos artistes. Exposicions temàtiques o monogràfiques organitzades per la Unió Llatina a l’Amèrica llatina, a l’Europa llatina i, ben aviat, a l’Àfrica llatina i a les Filipines. Aquestes sales completaran les col·leccions permanents i suggeriran una visió diferent del patrimoni artístic del món llatí.\nLa selecció de les obres no és exhaustiva; no podria pas ser-ho en un camp tan ampli com el de la història de l’art. No obstant això, per la seva vocació dinàmica i interactiva, Virtuale Museum es renovarà constantment.\nLa Unió Llatina, fundada el 1954, és una organització internacional constituïda per 36 estats membres i dedicada a la promoció de la diversitat cultural i el multilingüisme.\n204 rue de Vaugirard, 75015 París\nSubscriviu-vos-hi per ser informats de les nostres activitats :\n© Unió Llatina.


Aquest Nadal, regala artesania - Espai Internet Aquest Nadal, regala artesania » Espai Internet\n02/12/2012: Aquest Nadal, regala artesania\nEncetem el mes de desembre, i ja hem de començar a pensar en els regals. Si aquestes festes volen ser una mica alternatius i sortir d'allò que és habitual, la seva pàgina serà regalsgeneratius.org. La idea és senzilla: amb una presentació dinàmica i atractiva la web vol agrupar totes les propostes de petits artesans, per acostar-les al consumidor. És com un aparador ple de regals, on no costa res ni exposar ni entrar a mirar. No és una botiga "online", sinó un punt de contacte entre clients i creadors.\nL'usuari es podrà posar en contacte amb l'artesà i preguntar-li directament per allò que l'interessi: bijuteria, a paper maixé, ganxet, objectes de fusta, porcellana, o retrats fets a l'aquarel·la. Els regals estan classificats segons l'ús que en vulguem fer: per a casa, per jugar, per posar, per sorprendre, per aprendre o per sentir-se bé. La responsable de la web és la periodista catalana Iolanda García Méndez. Va començar fa dues setmanes i ja aplega unes 50 ofertes de petits artesans i emprenedors. Qualsevol que vulgui anunciar els seus productes a regalsgeneratius pot anar a aquest enllaç.\nAmb una idea semblant hem trobat també artesanum.com, una web que recull més de 150.000 productes fets a mà directament per artesans. Els objectes estan agrupats en 35 categories, des de decoració nadalenca fins a joguines, disfresses o espelmes. S'hi poden fer recerques per preu, per país d'origen, pel color de l'objecte que volem i fins i tot pel material o la tècnica de fabricació. Hi ha artesans de seixanta-quatre països.\nArtesanum és el mercat online d'artesania en llengua castellana més gran, té un milió de visites mensuals, i va ser fundada l'any 2007 com a projecte social del Grup Intercom, amb seu a Sant Cugat del Vallès. El compromís dels propietaris de la web és donar tots els beneficis que generi a projectes solidaris relacionats amb l'artesania. El Grup Intercom ha desenvolupat una cinquantena de negocis a internet, entre els quals destaquen Softonic o InfoJobs.


Villa la Dimora di Zoè Ischia Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nForio, Ischia, Itàlia - Veure al mapa\nMés informació sobre Villa la Dimora di Zoè\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Forio Di Ischia, no busqui més enllà de Villa la Dimora di Zoè. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Villa la Dimora di Zoè asseguren una estada plaentera als seus clients. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions de barbacoa, àrea de TV/saló compartit, cuina compartida.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara piscina privada, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Sauna, piscina exterior, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Forio Di Ischia, el Villa la Dimora di Zoè és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Comuns de la Catalunya central | Catalunya En Comú\nComuns de la Catalunya central\nLa nostra candidatura, Comuns de la Catalunya Central, la formem dones i homes que participem de forma activa en el projecte polític col·lectiu de Catalunya en Comú, provinents de totes les comarques centrals i participants també des de l’activisme en plataformes en defensa de la mobilitat sostenible , de la gent gran, del món de la salut i l’educació , del món del treball,...participant i duent al territori , les campanyes electorals i d’abast nacional, impulsades per la direcció de Catalunya en Comú. Persones implicades que a través de ser presents en candidatures i entrant a les institucions impulsem la transformació social des de la institucions,en diversos Ajuntaments i Consell Comarcal.\nMés enllà de garantir la diversitat territorial, molt necessària en un espai geogràfic composat de realitats comarcals també diverses, les persones candidates, compartim objectius:\n1r. La necessitat de treballar de forma cooperativa i organitzada per dur a terme,plegades, les accions polítiques per a revertir les desigualtats ambientals, socials i territorials que ens afecten, posant al centre la lluita,l’accés als drets i serveis de les persones que hi vivim.\n2n. Volem construir una organització territorial forta que sigui la base sobre la que es realitzarà aquesta acció política.\nUna candidatura amb com a mínim una persona representant per comarca, una candidatura que incorpora totes les sensibilitats presents al nostre espai , de persones que estem en totes les lluites, inclosa la més principal, la lluita contra l’emergència climàtica, que sap que sense un horitzó verd, no hi ha equitat ni oportunitats per a les nostres terres, ni per al planeta.\nI sobretot, som una candidatura que entén que la nostra organització també té com a principal repte, treballar per obrir-nos encara més a la societat, fer d’altaveu quan se’ns demani i també a partir del rigor de la nostra proposta política i de la mútua coneixença, incorporar més persones al projecte dels Comuns al nostre territori.\nTots els membres de la candidatura Comuns de la Catalunya central ens comprometem a complir el codi ètic i els valors i principis bàsics de CatComú.\nJunts i juntes ho farem possible.\nAna Cecilia Querol Muñoz\nPoble a poble, ciutat a ciutat sumem forces, creixem i enxarxem-nos, seguim construïnt Catalunya en Comú. On la Catalunya Central ha de fer sentir la seva veu, una veu que transmet les nostres realitats i els nostres anhels, per millorar el nostre futur.\nAlbert Marañon Ledesma\nPer seguir treballant dia a dia per una societat amb justñicia social i obertament orgullosa. Perquè la Catalunya Central deixi de ser d'una vegada per totes territori oblidat de segona.\nRosa Santasusana Bayona\nVull fer que la veu de la gent de la Catalunya Central arribi a qui pot prendre decisions que afecten a la vida diària de la gent.\nJoan Baptista Costa i Blázquez\nSense una organització potent i operativa a la Catalunya Central no espot entendre el projecte col.lectiu dls comuns. Reforçant aquesta organitzacio ens permetrà afrontar la feia d'engrandir l'espai en unes comarques on això sempre ha estat molt difícil.\nLaura Massana Mas\nSumar treballar per a arrelar a les comarques centrals el projecte polític, social, ecologista, feminista i pel dret a decidir de Catalunya en Comú.\nMarcel Colell Palà\nEn una comarca de les buidades com el Solsonès cal una organització que promogui un equilibri terrirorial sostenible i ecològic.\nLaura Oliva Mirón\nVull representar la veu dels i les joves de la Catalunya Central que sovint veiem com els nostres drets no es defensen amb prou fermesa i contundència. La dificultat d'emancipació, l'augment del lloguers i la pèrdua de poder adquisitiu o la manca d'oportunitats laborals en què ens veiem abocades fa que actualment ens sigui complex desenvolupar la nostra joventut i prendre responsabilitats amb les garanties necessàries.\nMiquel Sánchez Gueldos\nEls comuns sempre serem al costat de la classe treballadora per a aconseguir millorar les seves condicions socials.\nMaria Inés Mosquera García\nSiempre he pensado que entre el blanco y el negro existe el gris. Pienso que en nuestro panorama político hace tiempo que este grupo de personas no está representado y más en nuestras comarcas centrales. Me gustaría aportar mi granito de arena para poder cambiar eso.\nXavier León Martos\nContribuir des de la meva experiència laboral a millorar i aprofundir el debat polític tant a nivell intern com extern. El cas de Santpedor és un exemple de com homes i dones amb i sense experiència política anterior han estat capaces de crear organització, de participar en unes eleccions i obtenir representació a un municipi de poc més de 7000 habitants.\nMontse Clapers Aibar\nDes del Moianès sempre hem treballat per conservar el medi ambient. Davant de l'emergència climàtica crec que l'espai dels COMUNS és el millor lloc per continuar fent-ho, tots junts.\nJaume Parcerisa Egea\nDes del municipalisme podem teixir complicitats en el territori per a combatre el discurs polític de dretes tan arrelat a les nostres terres.\nVacant 01 CATC Vacant 01 CATC\nA la candidatura presentada s'inclou una vacant que haurà de completar-se en el termini més breu possible i ser ratificada en la següent Assemblea Territorial.\nUn cop incorporada la vacant, s'han de complir els requisits establerts per a la composició total de l'òrgan (mínim 50% dones; màxim de 50% càrrecs públics electes o membres del Consell Nacional o de la Comissió Executiva Nacional).


La Transèquia servirà aliments sense gluten i aigua potable de la xarxa - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa Transèquia servirà aliments sense gluten i aigua potable de la xarxa\nLa 33a edició, que es farà el 5 de març, serà més sostenible que mai\njordi morros manresa 07.02.2017 | 14:34\nPresemntació de la Transèquia amb Laia Muns, Josep Alabern, Joan Calmet, Jordi Vidal i Marc Vives J.M.G.\nLa Transèquia d´enguany serà més sostenible. Als avituallaments se subministrarà aigua potable de la xarxa mateix per estalviar-se garrafes i ampolles de plàstic. També s´usarà material de compostatge fàcil de reciclar i hi haurà aliments sense gluten apte per a celíacs. La Transèquia se celebrarà el pròxim 5 de març i complirà la seva 33a edició. Van començar sent 200 persones, i l´any passat n´hi van participar més de 5.700. Forma part del programa de la Festa de la Llum.\nPer quart any consecutiu està organitzada pel parc de la Sèquia de la Fundació Aigües de Manresa-Junta de la Sèquia. Segons el seu vicepresident, Josep Alabern, l´objectiu no és tenir el màxim número de participants, sinó afavorir que sigui una Transèquia viva, participativa i de qualitat.\nCom cada any hi haurà la possibilitat de fer-la caminant, corrents o amb bici. Els qui la facin caminant tenen tres rutes de 24, 18 i 10 quilòmetres segons si se surt de Balsareny, Sallent o Santpedor.\nPer als corredors hi ha un únic circuit de 25 quilòmetres. Tot i que no es tracta d´una cursa competitiva, aquest any hi haurà la possibilitat de cronometrar el temps dels participants.\nEls qui optin per la bici es trobaran tres circuits de 54, 30 i 10 quilòmetres, aquest últim pensat per un ambient familiar. Tots ells sortiran del mateix parc de l´Agulla. Per tercer any consecutiu hi ha un recorregut pensat en cadira de rodes de poc més de 12 quilòmetres.\nEnguany el recorregut variarà lleugerament al sector de Comabella a causa d´unes obres per fer un pas de vianants soterrat sota la línia del tren i per unes canalitzacions d´aigua. Afecta un quilòmetre i mig fins que torni a connectar amb el camí de sempre.\nLes inscripcions es poden fer en línia a runediamundodeportivo.com; als ajuntaments de cada població per on passa; el Nexe de Sant Fruitós; a l´oficina de Turisme de Manresa; a The Cycleri 365 de Sant Fruitós; a Triskel 365 de Manresa; al Museu de la Tècnica o al punt d´informació de la Sèquia. Els qui facin la cursa corrent es poden apuntar a Rios Running o a les Piscines Municipals. El preu va dels 10 als 5 euros si es fa a l´avançada o de 12 a 7 si es fa el mateix dia\nCom en l´anterior edició, durant tot el matí hi haurà activitats al parc de l´Agulla especialment pensades per a nens i nenes de 3 a 12 anys. Més de 300 voluntaris faran possible que es pugui desenvolupar la Transèquia, han destacat els organitzadors durant la presentació que s´ha fet aquest dimarts al migdia.\nAigües de manresa-Junta de la Sèquia


Rocky Horror: transvestisme per celebrar la marginalitat - Hemisfèria\nEra una matinada freda i plujosa de novembre quan el cos fred que tenia Víctor al seu davant obria els seus grocs ulls. Ell volia crear un ésser bell, però allò que despertava era un monstre. El monstre de Frankenstein.\nGairebé dos segles més tard, el 1973, un científic amb la mateixa dosi de supèrbia i ego descobria el secret de la vida. Era Frank-N-Furter que, vestit amb la seva cotilla ajustada, mitges de malla i sabates de taló de 10 cm, portava d’entre els morts el seu mascle ideal: un catxes ros, bronzejat i amb la histamina suficient per aguantar tota una nit. Naixia Rocky Horror. Començava una llegenda.\nAquesta odissea transvestida és, fins al moment, la pel·lícula que més temps ha estat en cartellera al cinema.\nAquest és l’argument del mític musical rock The Rocky Horror Picture Show, adaptació cinematogràfica de l’obra teatral The Rocky Horror Show. Aquesta odissea transvestida és, fins al moment, la pel·lícula que més temps ha estat en cartellera al cinema (40 anys) i és considerada per molts una obra de culte.\nL’INICI DEL MITE\nThe Rocky Horror Show va ser creada com una paròdia teatral dels clàssics d’horror i ciència-ficció que Richard O’Brien, l’autor, havia vist a la televisió durant la seva infantesa. Doctor X, L’home invisible, El dia que la Terra s’aturà o King Kong són alguns dels films que el van inspirar. Rocky Horror és, doncs, una espècie de Scary Movie però amb altes dosis de petardeig, alliberació sexual i transvestisme.\nL’obra, que va tenir lloc a Londres, estava pensada per ser una lleugera comèdia de baix pressupost. Va començar amb uns decorats dignes del quiròfan de Debbie Harry i unes expectatives més baixes que la natalitat japonesa. Així i tot, gràcies al seu humor irreverent i el seu innovador plantejament, es va convertir en un èxit. No van passar ni dos anys quan va fer el salt a la pantalla gran amb The Rocky Horror Picture Show.\nMolts dels actors de la primera representació teatral, uns desconeguts aleshores, van repetir en la versió cinematogràfica de Rocky Horror Show. Tim Curry, per exemple, va protagonitzar ambdues amb el rol del científic transvestit Frank-N-Furter.\nRocky Horror Picture Show, la pel·lícula, va comptar, a més, amb l’aleshores debutant al món del cinema Susan Sarandon, que aquest any ha guanyat el Gran Premi Honorífic del Festival de Cinema Fantàstic de Catalunya i que l’organització ha homenatjat projectant la pel·lícula a l’edició d’enguany.\nEn plena època Glam, Rocky Horror va arribar als cinemes. La seva estètica extravagant, llampant i desvergonyida s’adaptava perfectament a les tendències de l’època. Això, sumat a cançons que bevien del Glam Rock i un humor irreverent i absurd, semblava la recepta perfecta per tenir èxit, però efímer. Així i tot, 40 anys després segueix ben viu.\nLa seva longevitat s’explica gràcies als col·lectius a què va apel·lar. La pel·lícula, que té com a línia argumental un Víctor Frankenstein transvestit i un monstre amb tan poca roba que faria que Mary Shelley es tirés aigua beneïda als ulls fins a quedar-se cega, va ser un èxit a la comunitat LGTBI+ del moment. La pel·lícula explora la bisexualitat, la fluïdesa de gènere i l’alliberament sexual sense cap tipus de tabús. Rocky Horror, malgrat no tenir pretensions gaire profundes, va reflectir i normalitzar moltes de les experiències del col·lectiu i va apoderar moltes persones a definir i defensar la seva pròpia identitat sexual i de gènere.\nRocky Horror acollia aquelles persones que la societat del consum i la seva tendència uniformadora volien obviar.\nPerò no només la comunitat LGTBI+ va veure’s interpel·lada per la pel·lícula. Tot tipus d’actors apareixien a la pel·lícula, fins i tot d’aquells que mai eren representats en la cultura més mainstream: persones grasses, ancianes, andrògines o extravagants. Rocky Horror era vista com una icona de la diversitat, una exaltació de la divergència social on tothom tenia dret a celebrar la seva autenticitat.\nBen aviat es va popularitzar acudir als cinemes en una espècie de sacríleg ritual religiós per veure la pel·lícula i interactuar-hi, ballar al ritme de les seves cançons i, en definitiva, passar-s’ho bé sense importar qui o com fossin. Les sessions de Rocky Horror va passar a ser una tradició per aquelles persones que la societat del consum i la seva tendència uniformadora volien obviar.\n2015: EL ‘REMAKE’\nS’han realitzat moltes versions teatrals de la pel·lícula, però en 2015 la Fox Broadcasting Company va atrevir-se amb un remake, és a dir, filmar una nova versió. Encara que aquesta va tenir una major presència de persones negres, que a la pel·lícula original no tenien pràcticament cap pes, una de les principals crítiques que va rebre va ser la d’obviar aquelles persones que no complien els cànons de bellesa establerts.\nTime Warp, una de les cançons més emblemàtiques de la pel·lícula original, dignifica i celebra la marginalitat de tots els seus ballarins, que ballen com si fos un banquet de noces amb barra lliure a les quatre del matí. Així i tot, el remake tan sols compta amb atlètics ballarins sortits de Broadway que executen una perfecta coreografia que destil·la professionalitat i elitisme.\nEl remake, al cap i a la fi, tan sols aconsegueix apoderar-se d’un referent cultural de les comunitats marginades i infrarepresentades, i convertir-lo en un producte en sèrie, sense una ànima que pugui sobreviure com ho va fer l’original, que 40 anys més tard segueix igual de rellevant.\nEl joc dels Conkers: on la tradició aparca la modernitat\nMireia Quingles| octubre 6, 2015\nClara Bara| novembre 14, 2017 |VÄXJÖ (Suècia)\nClara Barbal| maig 16, 2016 |IDOMENI (GRÈCIA)\nAdriana Valero i Cristina Martín| abril 13, 2016


(S'ha redirigit des de: Larissa (Tessàlia))\n39° 38′ 19″ N, 22° 24′ 47″ E / 39.638493°N,22.413061°E / 39.638493; 22.413061\nThessaly Region (en)\nApostolos Kalogiannis (en) (1r setembre 2014)\nCoord.: 39° 38′ N, 22° 25′ E / 39.633°N,22.417°E / 39.633; 22.417\nLa seva fundació s'atribueix a Acrisios. El seu nom és pelàsgic, anterior als indoeuropeus o aqueus. Els habitants locals, els perrhebis, foren expulsats de la ciutat pels tessalis i els de la rodalia van quedar subjectes. El seu nom antic fou suposadament Argissa.\nFou ciutat independent, amb una constitució democràtica, regida per l'aristocràtica família dels aleuades que governaven tot el districte de Pelasgiotis. A aquesta família corresponia el títol de tagus de Tessàlia, equivalent a estrateg en cap. Els aleuades van rivalitzar amb els Scopades de Crannon, situada a uns 20 km al sud-oest. Durant la guerra del Peloponès la ciutat fou aliada d'Atenes. El poder dels aleuades es va acabar quan Filip II de Macedònia es va apoderar de Tessàlia el 369 aC.\nEl rei Filip V de Macedònia, en la seva guerra contra els romans, la va tenir com una de les seves places militars principals però després de la batalla de Cinoscèfals el 197 aC la va haver de cedir a Roma i va destruir tots els arxius. Antíoc III el gran el selèucida va intentar ocupar la ciutat el 191 aC, però no ho va aconseguir.\nVa romandre ciutat romana i va mantenir la seva importància sota l'Imperi. Al segle vi Justinià I la va fortificar i és esmentada com la principal ciutat de Tessàlia, i era seu d'un bisbe. Al segle ix fou erigida en capital del tema d'Hèl·lade que va subsistir fins al segle x, fins que fou ocupada pels búlgars el 985 o 986. Recuperada pels romans d'Orient al segle xi, va resistir un setge dels normands el 1082-1083. Va caure en mans dels croats llatins el 1204, i dels serbis el 1348.\n↑ Kallikratis law Greece Ministry of Interior (grec antic)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Làrissa_(Tessàlia)&oldid=25110391»


Santi Vidal declara que les seues afirmacions de l'1-O eren en un context de xerrada política\nPublicado 13/2/2018 18:45:33CET\nL'exjutge i exsenador d'ERC Santi Vidal ha explicat al jutge que investiga l'1-O que les seues afirmacions sobre que el Govern català tenia dades fiscals dels catalans de manera il·legal i que hi havia una partida per al referèndum van ser en un context de xerrada política i sobre futuribles, han informat fonts jurídiques.\nL'exjutge ha declarat com investigat aquest dimarts durant uns 45 minuts al Jutjat d'Instrucció 13 de Barcelona, que instrueix una causa sobre l'organització del referèndum de l'1-O.\nSegons les citades fonts, Vidal només ha respost preguntes de la seua defensa, que li ha preguntat sobre les afirmacions que van motivar la querella que va originar aquesta investigació.\nHa emmarcat aquestes afirmacions, en les quals també va dir que tenien un llistat de jutges afins a la independència, que es referia a qüestions que estaven sobre la taula i de les quals es discutia, sense que per això foren una realitat.\nSanti Vidal havia arribat aquest dimarts a la Ciutat de la Justícia poc abans de les 16 hores, quan estava citat pel jutge, i ha eixit abrigallat per diputats d'ERC al Parlament de Catalunya Anna Caula i Òscar Peris i els senadors Robert Masih, Jordi Martí i Miquel Aubà.\nL'exdirector de l'Institut d'Estudis de l'Autogovern (IEA) i exmagistrat del Tribunal Constitucional, Carles Viver i Pi-Sunyer, ha arribat a la Ciutat de la Justícia minuts abans de les 17 hores per declarar davant el jutge i no ha fet declaracions a l'entrada.\nSegons les citades fonts jurídiques, li han preguntat pels seus càrrecs vinculats al Govern català, com quan va ser director de l'IEA i ha explicat que era un tècnic que redactava informes tècnics.\nPrecisament la investigació va arrencar al febrer per dues denúncies --una d'elles de Vox-- contra Santi Vidal, per les seues declaracions sobre que el Govern català posseïa de forma il·legal dades fiscals dels catalans i una partida secreta per crear estructures d'Estat, encara que Vidal encara no havia sigut citat per aquests fets.


Les estafes augmenten un 22% a Lleida, la majoria delictes informàtics | NacióDigital\nLes estafes augmenten un 22% a Lleida, la majoria delictes informàtics\nEls Mossos alerten que els delinqüents s'adapten al consum i usen la psicologia "perquè fem el que no volem fer"\nper NacióDigital, Lleida | 9 d'agost de 2021 a les 08:13 |\nUn agent treballant amb l'ordinador en casos de ciberestafes, a la comissaria dels Mossos d'Esquadra de Lleida. | ACN\nEls Mossos d'Esquadra alerten que les ciberestafes segueixen estant a l'ordre del dia. Amb l'inici de la pandèmia aquest tipus de delictes van augmentar un 70% i Internet segueix sent el mitjà preferit per a aquest tipus de delinqüents, un any després. "Ens ha quedat el costum de comprar per Internet", explica el coordinador dels grups de la Regió Policial de Ponent de Prevenció, Jordi Cortasa.\n"Els delinqüents es traslladen allà on és la gent, s'adapten al consum i utilitzen tècniques psicològiques per fer-nos fer el que no volem fer", alerta. A Lleida, les estafes han augmentat un 22% del gener al març de 2021 -les últimes dades registrades- respecte al primer trimestre del 2020 i més d'un 80% s'han fet per Internet.\nDes que va començar la pandèmia, al març de 2020, i fins al març de 2021, mes fins al qual es disposen de dades oficials dels Mossos, s'han denunciat a la demarcació de Lleida 4.014 estafes, és a dir, de mitjana, 364 al mes i una dotzena al dia. Del total d'estafes més d'un 80% es consideren delictes informàtics ja que s'han dut a terme mitjançant algun suport electrònic.\nSegons explica Cortasa, la majoria d'estafes es fan a través de compres on-line, amb vendes de productes a un preu molt atractiu, que el consumidor paga i mai rep. A l'estiu també proliferen molt les estafes a través de lloguers d'apartaments que funcionen de la mateixa manera; ofereixen allotjaments a preus atractius que la suposada empresa no té i es queden els diners de la reserva.\nAltres ciberestafes habituals es duen a terme a través del mètode conegut com a phishing, un frau de suplantació de personalitat que es fa amb un correu electrònic o SMS amb el que es demanen dades sobre les targetes de crèdit o claus bancàries. "T'avisen que el compte està bloquejat i que per desbloquejar-lo has d'introduir la clau. Tot i que no ho vulguis fer, ho fas per l'estrès que suposa tenir el compte bloquejat", alerta Cortasa.\n"Les que arriben per SMS són més perilloses perquè ho relacionem amb un canal més oficial, ja que ara per exemple rebem SMS reals de Salut o de companyies telefòniques", destaca. Els ciberdeliqüents també utilitzen els SMS per demanar dades personals al·legant que hi ha hagut algun problema amb un paquet. "Aprofiten que tothom espera un paquet per estafar per aquí. Envien un SMS dient que hi ha hagut un problema i que entris les teves dades", posa de manifest Cortasa.\nEls Mossos expliquen l'exemple de les estafes per WhatsApp. "Una persona rebia un WhatsApp d'un amic dient que no li funcionava l'aplicació i que no rebia missatges. Ens deia que rebríem un missatge amb 6 xifres i que li diguéssim. Llavors, el delinqüent utilitzava aquest codi de 6 xifres per poder entrar en el nostre telèfon", recorda Cortasa.\nPer evitar ser víctimes d'una ciberestafa, els Mossos recomanen activar segons i tercers factors d'identificació, tant al banc, com al mòbil o al correu electrònic. "És més engorrós però més segur", explica Cortasa perquè llavors l'usuari rep un missatge en què s'alerta si es vol autoritzar un canvi de contrasenya, la qual cosa "et fa sospitar".\nPel que fa a les compres per Internet, Cortasa recomana tenir en compte si des d'una aplicació es deriva el pagament cap a una altra pàgina que no té res a veure amb la primera. "Si ens envien un enllaç de pagament que no ve directament a través de la plataforma, desconfiem", apunta. També cal comprovar si quan es fa el pagament apareix l'https.\n"Si no hem comprat mai en una plataforma, hem de mirar que l'adreça electrònica sigui vàlida, que no hi hagi faltes d'ortografia, que hi hagi opinions de la gent, que tingui dades de contacte i de registre, mirar quines polítiques de cancel·lació hi ha, quins sistemes de pagament admet la pàgina, que la pàgina obri les TPV virtuals o optar per targetes virtuals", recomana Cortasa.\nÉs "complicat" detenir l'estafador\nEls Mossos reconeixen que és "complicat" perseguir aquests delictes perquè hi ha grups organitzats que treballen des de l'estranger. "Sabem d'on ve la comunicació, sabem on és l'estafador, però necessitem la col·laboració entre països per detenir el delinqüent i això complica i allarga les gestions", comenta Cortasa.\nTerritorials, Societat, estafa, ciberestafa, successos, Internet, Mossos d'Esquadra, Lleida, seguretat


Holiday Inn Express Ashland Ashland (VA) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHoliday Inn Express Ashland107 South Carter Road, Ashland, Ashland (VA), Estats Units, 23005 - Veure al mapaExcel·lent8,6Basada en56comentarisHoliday Inn Express AshlandVeure més fotos"Hotel was comfortable and conveniently located off I-95. I w..."VictoriaUnited StatesVestíbulVeure més fotosVeure totes les 24 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsbanyaire condicionatascensor\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Holiday Inn Express Ashland està situat idealment a Ashland; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Els visitants d'aquest hotel, poden gaudir d'anar a les atraccions més importants de la ciutat: Hickory Creek Antiques, Gallery Flux, The Chiffarobe Antiques and Gifts. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Ashland (VA). Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara televisió de pantalla plana, banyera hidromassatge, habitacions per a no fumadors, aire condicionat, calefacció per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Holiday Inn Express Ashland és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Ashland (VA).Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxes Coses a fer, maneres de relaxar-sebanycentre esportiupiscina [interior]Àpats, begudes i refrigerimàquina venedora Serveis i comoditatscaixa fortaservei de bugaderia neteja en seczona de fumadors Accésascensorinstal.lacions per a minusvàl.lidss'admeten animals de companyiaentrada/sortida [exprés]recepció [24 hores] Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal presentar un document d'identitat amb foto i una targeta de crèdit durant el registre d'entrada. Totes les peticions especials estan subjectes a la disponibilitat del dia del registre d'entrada. Aquestes peticions no es poden garantir i poden comportar suplements. Els clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements.Mostrar més


La música de cambra i el seu públic - Revista Musical Catalana\nLa música de cambra i el seu públic\nDa Camera. Sol Gabetta, violoncel. Bertrand Chamayou, piano. Obres de Schumann, Beethoven, Xostakóvitx i Servais. Palau de la Música. 5 de març de 2012.\nEstem massa acostumats a veure sempre les mateixes cares als concerts; tant és així que associem un cert grup de gent delimitat amb el públic que acostuma anar a l’òpera, o bé als concerts simfònics de cicles com Palau 100 o Ibercamera o als concerts de l’OBC. Fins i tot, abans que desaparegués el malaguanyat cicle Euroconcert, hi havia un grup concret de seguidors d’aquest cicle. I normalment és difícil veure aquestes cares barrejades en dos o més d’aquests cicles.\nPerò –deixant de banda l’oferta d’Euroconcert, no sempre ajustat amb aquest model de concerts– semblava com si Barcelona no tingués un públic adient per als concerts de cambra, a banda dels fidels seguidors del Quartet Casals. Alguna cosa deu estar canviant. L’ambient del concert del nou cicle Da Camera que el passat dilluns van oferir Sol Gabetta –violoncel– i Bertrand Chamayou –piano– al Palau de la Música Catalana va desfer aquesta suposició, imposada potser per la inèrcia. Més de dues terceres parts de l’aforament –pel cap baix– omplien la Sala de Concerts per lliurar-se –en sentit literal– a la interpretació d’aquest duo musical. I entre aquest grup de públic, poques cares conegudes. On cau, doncs, la premissa que a Barcelona no hi ha públic per a la música de cambra? No n’hi havia o no s’havia sabut atreure? Públic de qualitat, finalment –que no és poc important–, que va respirar amb els intèrprets i va protagonitzar, junt amb ells, moments de silenci i hipnosi cada cop menys sovintejats a les nostres sales.\nIntentarem evitar el joc de paraules que propicia el nom de la violoncel·lista i el color –daurat– del vestit amb què es va presentar en escena, però Sol Gabetta va il·luminar i va escalfar l’ambient al llarg del concert, amb un clar crescendo a mesura que se succeïa la interpretació de les obres del programa.\nL’inici del concert no era pas de circumstàncies. Les Fantasiestücke –originals per a clarinet i piano– de Robert Schumann són obres de compromís, i potser precisament perquè exigeixen concentració van passar massa ràpid per la consciència de qui signa aquestes línies. Només començar la Sonata per a piano i violoncel núm. 3, op. 69 de Beethoven, el concert va iniciar l’ascensió cap a allò intangible. Si bé a l’inici es podia percebre una petita descompensació entre el so del violoncel i el piano –per molt que Chamayou no tocava en cap cas amb excés de volum–, l’equilibri es va anar donant de forma natural i els greus del violoncel van acabar guanyant presència.\nTot i tractar-se de dos músics joves, tant Sol Gabetta com Bertrand Chamayou són músics amb una maduresa inusitada i ja coneguts, per separat, als escenaris de L’Auditori; la primera com a solista en un concert simfònic, el segon en un inoblidable concert amb els Vingt regards sur l’Enfant Jesus de Messiaen no fa gaire temps. Com a duo van mostrar una conjunció i un respecte mutu exquisit. Atents l’un a l’altre, en cap cas no van anar tampoc l’un a redós de l’altre, i van anar prenent la iniciativa individualment i col·lectivament, respirant conjuntament, com ho fan els grans. Cap sorpresa, doncs, que la Sonata per a violoncel i piano en Re menor, op. 40 de Dmitri Xostakóvitx esdevingués la fita del concert, amb un crescendo de sublimació a partir del segon moviment (“Allegro”) i en direcció al quart moviment (“Allegro”) passant per un “Largo” de somni. Virtuosisme i fantasia en l’obra de Servais –la Fantaisie sur des Airs Russes, op. 13–, el públic entusiasta només va demanar dos bisos, que van oferir gustosament, per deixar regust de voler sentir-los més i properament.


Noticia UPV: La UPV desenvolupa al costat de l'IEO un nou sistema de comptatge de captures de tonyines roges que afavoreix la sostenibilitat de l'espècie | Universitat Politècnica de València\nLa UPV desenvolupa al costat de l'IEO un nou sistema de comptatge de captures de tonyines roges que afavoreix la sostenibilitat de l'espècie\nUn equip d'investigadors de la Universitat Politècnica de València (UPV) -pertanyents a l'Institut d'Automàtica i Informàtica Industrial (Ai2) i a l'Institut de Recerca per a la Gestió Integrada de Zones Costaneres (IGIC)- ha desenvolupat, al costat de l'Institut Español d'Oceanografia (IEO) i en l'àmbit de la unitat mixta Unitat de Tecnologia per a Estudis Marins (UTEM), un sistema de mesurament automàtic de la biomassa i el comptatge de tonyines roges capturades per les empreses de pesca que el seu objectiu és contribuir a la sostenibilitat d'aquesta espècie marina.\nDissenyat en el marc del projecte europeu BIACOP, el nou mètode, que combina sistemes de mesurament acústic per al comptatge i de visió estereoscópica per a obtenir mesures 3D de les tonyines, disminueix en un 20% el marge d'error en biomassa dels actuals sistemes d'estimació de les quotes de pesca establides per la Comissió Internacional per a la Conservació de la Tonyina Atlàntica (ICCAT).\n"La idea és que solament es capture i es transferisca a les gàbies d'engreixe la quantitat de tonyina roja autoritzada"\nGabriela Andreu, investigadora de l'Àrea de Visió per Computador de l'Institut Ai2, afirma que "la tonyina roja està molt valorat a tot el món, especialment a Japó. Les tonyines són capturades en alta mar i introduïts en gàbies de transport, que són remolcades fins a zones costaneres en les quals estan instal·lades les gàbies d'engreixe".\n"Allí", prossegueix Andreu, "es realitza la transferència de les tonyines d'unes gàbies a unes altres. Cada empresa té assignat un nombre de vaixells, i cada vaixell, una quantitat de tonyines que pot pescar. La idea és que solament es capture i es transferisca a les gàbies d'engreixe la quantitat de tonyina roja autoritzada".\nFins ara, el comptatge de tonyines durant la transferència des de les gàbies de cèrcol a les d'engreixe ho realitzava un operari amb un programari bàsic i de manera manual. "Açò", comenta Andreu, "feia que els marges d'error anaren més alts i es produïren sobre o subestimacions en moltes ocasions, especialment perquè les imatges també reportaven situacions de baixa visibilitat per a l'operari".\nSincronització de càmeres de vídeo i ecosondas científiques\nPer a millorar aquest aspecte, els investigadors de la UPV i l'IEO han ideat aquest nou sistema de mesura de la biomassa en les transferències entre gàbies de tonyina roja mitjançant tècniques acústiques i òptiques. El mètode es basa en un sistema sincronitzat de càmeres de vídeo i ecosondas científiques.\nEl projecte ha sigut coordinat pel director del Centre Oceanogràfic de Múrcia de l'IEO, Fernando de la Gándara, i finançat pel Programa de Control de l'Activitat Pesquera de la UE (ÉS/13/41).\n95% d'encert en els comptatges\n"Els resultats obtinguts", apunta De la Gándara, "poden contribuir de manera important a la recuperació de les poblacions i a la sostenibilitat de la pesquera d'aquesta espècie emblemàtica que porta alimentant a les poblacions del Mediterrani des de fa mil·lennis".\nPer a dur a terme els mesuraments, es va situar entre les dues gàbies una instal·lació fabricada amb materials similars als de les granges marines. Durant la transferència de tonyines, el sistema de mesura de càmeres estereoscópicas desenvolupat per l'Institut Ai2-UPV filmava als peixos, reportant mesurades 3D de talles; al mateix temps que un sistema de cortina acústica basat en una ecosonda científica i un transductor ultrasònic, dissenyat per personal de l'IGIC, arreplegava, al seu torn, informació dels ressons dels peixos, facilitant d'aquesta manera el comptatge.\nAmb els resultats obtinguts, es van desenvolupar sengles programari que, en combinar les dades acústiques i de visió, van donar com resultat comptatges amb un encert del 95% i estimacions de biomassa molt més precises que les obtingudes amb els mesuraments tradicionals.\nLa idea, plantejada per la Secretaria General de Pesca Marítima del Grup Balfegó\nVictor Espinosa, coordinador del Grup d'Acústica Submarina de l'IGIC, destaca la importància en el procés de la Secretaria General de Pesca Marítima del Grup Balfegó: "El projecte té el seu origen en la seua idea, plantejada per a resoldre el greu problema de la quantificació del nombre i la biomassa de tonyines en les transferències".\nNo en va, durant la realització del projecte, els investigadors van comptar amb el suport tècnic i de mitjans de l'empresa Balfegó, així com amb la Infraestructura per al Control i Reproducció de la Tonyina roja (ICRA) de l'IEO. Els resultats del projecte han sigut validats amb més d'1.200 espècimens de tonyina roja, processant al voltant de 100.000 imatges estereoscópicas.\nVoluntat de reconeixement i obligatorietat d'aplicació internacional del sistema\n"El projecte BIACOP", afirma Andreu, "ha aconseguit que el procés de comptatge siga totalment automàtic" pel que "la idea és que el sistema siga reconegut i d'obligatòria aplicació, i que tots els països utilitzen els mateixos criteris per a garantir la sostenibilitat d'aquesta espècie de tonyina".\nUna vegada finalitzat el projecte BIACOP després de tres anys de treball, Andreu assenyala que "tant la UPV com l'IEO, en el marc de la unitat mixta formada per ambdues Institucions, confien a seguir avançant, amb la millora de tots els sistemes i equips, i desenvolupant un programari completament comercial".\nCom a conclusió, De la Gándara considera "que el projecte BIACOP ha comportat la consolidació de la Unitat Mixta (UTEM) que l'IEO i la UPV tenen constituïda per al desenvolupament de tecnologies marines".


Mira!, Espectacles a Olot – Oci a Diari de Girona\nEts a: Diari de Girona > Canal d'Oci > Agenda > Girona > Espectacles > Olot > Mira!\nHospici, 1 17800 - Olot\nLa dansa tradicional catalana és plena de contrastos i formes, d'indrets recòndits que donen la seva visió personal del paisatge, la gent i el caràcter d'un poble divers. D'aquesta diversitat en espai i temps neix la idea central d'aquest espectacle.\nPer una banda, Mira! beu del passat amb danses tradicionals recollides i treballades a partir de danses vives de fa molts anys. També mira el present amb reculls de danses i coreografies de músiques i contextos que ens han acompanyat en el nostre pas per l'entitat. Per acabar, se'n va cap al futur amb la recerca de nous camins per expressar sentiments i emocions que ens pertanyen.\nPASSAT, PRESENT I FUTUR ES FUSIONEN EN UN ESPECTACLE MARCAT PER LA DIVERSITAT\nEspai: Pati de l'Hospici\nData: 26 de Octubre de 2019\nTotes les categories (182)\nXerrades i Conferències (18)\nActes gratuïts (60)\nFins a 20 € (24)\nObert des de fa 25 anys disposem d’un espai acollidor i ampli que afavoreix la sobretaula [..]


Dur cop als privilegis de l’Administració Pública\nL'Administració Pública acaba de rebre un dur cop en el quadrilàter del dret concursal. Fins a fa molt poc, l'administració tenia el privilegi ex lege d'iniciar execucions dels seus crèdits contra la massa una vegada oberta la liquidació del concurs i això en virtut de l’article 84.4 de la Llei Concursal.\nAquesta mesura prevista legalment implicava a la pràctica que en els concursos on una vegada oberta la liquidació pogués quedar una mica de liquiditat, aquesta era absorbida íntegrament per l'administració deixant la resta de creditors en blanc. Això ocorria perquè, una vegada admès el concurs, si l'empresa no aconseguia equilibrar els seus comptes, començava a generar crèdits contra la massa que no podia afrontar fins que irremeiablement arribava la liquidació.\nPer a aquells que no estiguin familiaritzats amb el concurs, diré que els crèdits contra la massa són aquells que s'originen a partir que s’admet a tràmit el concurs i sobre els quals no es pot obrir un nou concurs, la qual cosa implicaria que hi hagués un concurs dins d'un altre concurs. Aquests crèdits han de ser pagats al seu venciment i, quan els mateixos no poden ser afrontats, és quan comença a generar-se la pressió sobre la concursada d'obertura de la liquidació i dissolució de l'empresa.\nContinuant amb l'exposat, fins al moment d'obertura de la liquidació o transcorregut un any des de la declaració del concurs sense que aquesta s'hagués obert, no es podien iniciar execucions administratives contra aquests crèdits. Ara bé, en virtut de l'article citat, una vegada oberta la liquidació, l'administració podia iniciar l'execució d'aquests crèdits i lògicament al final del procés d'execució fer-los-hi seus, i això al marge del concurs cosa que provocava un greu perjudici a tots els creditors que no eren administració pública sinó ciutadans, frustrant d'aquesta manera totalment l'esperit del text legal que regula el concurs i del principi de la norma inspiradora de tot el procediment que és la pars creditorum, que obliga al fet que tots els creditors cobrin en proporció del seu crèdit i al mateix temps.\nAra, el Tribunal Suprem ha posat fi a aquest privilegi del qual venia gaudint l'administració. En la seva sentència de 12 de setembre de 2014, estableix que l'article 84.4 de la Llei Concursal és contrari a l'objectiu que persegueix la llei que és una solució unitària a la crisi empresarial amb l'objecte que el perjudici que sempre es crea quan es deixen d'atendre crèdits vençuts sigui el menor possible i això en benefici de tota la societat. L'administració pública per tant no podrà actuar a partir d'ara emparada en l'article 84.4 i iniciar execucions singulars contra els actius de la concursada en liquidació i haurà d'estar al proposat per l'administració concursal i acordat pel Jutge del Concurs.\nAmb aquesta decisió de l'alt Tribunal, s'aconsegueix afinar en l'esperit de la norma concursal i erradicar pràctiques que, malgrat estar emparades en la Llei, eren abusives i perjudicaven enormement els interessos dels creditors empreses privades que són els més nombrosos i els que més perjudicis han sofert i sofreixen amb l'actual crisi.\nAmb aquesta sentència s'obre la possibilitat que tant les administracions concursals com els creditors personats en el concurs puguin reclamar en tots aquells processos que estiguin encara oberts, i en els quals alguna Administració hagi procedit a embargar actius pel seu compte, Tresoreria General de la Seguretat Social, Hisenda, Diputacions i Ajuntaments entre uns altres.\nAixò permetrà, sense cap gènere de dubte, que al final de la liquidació hi hagi alguna cosa a repartir entre tots els creditors que fins ara es veien privats d'aquest dret.\n(más información sobre el autor en este enlace) (clic más)


Mercyful Fate - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n1981 a Copenhaguen\nCombat, Roadrunner, Metal Blade\nKing Diamond, Force of Evil, Brats, Memento Mori, Fate\nMercyful Fate és un influent grup danès de heavy metal sovint citat per les seves influències en el black metal, thrash metal, power metal i progressive metal. En la seva fosca lírica es poden trobar temes sobre misses negres i d'adoració al dimoni. La música juga un paper important amb melodies lentes i ràpides, també es pot apreciar un marcat metal progressiu en els seus ritmes (com en el tema Satan's Fall).\nEstà liderat pel carismàtic King Diamond, pseudònim de Kim Bendix Petersen, que va afavorir el creixement de l'escena black metal escandinau.\nFundat a Copenhague el 1980, van contribuir a l'auge de l'escena "metalera" europea de l'època i influenciar a un gran nombre de bandes posteriors (com són Raunchy i Mnemic), cridant l'atenció dels joves pels seus poderosos, sinistres i emocionants temes, gràcies a l'habilitat del guitarrista Hank Shermann (nom real Rene Krolmark) i destacant la particularitat vocal de King Diamond.\n2.2 Membres de sessió\nEl 1982, la banda grava el seu primer material EP, gravat pel segell danès Rave On.\nDesprés d'EP, Mercyful Fate grava el seu primer disc Melissa el 1983, i el 1984 el seu segon Don't Break the Oath, els quals són considerats actualment clàssics del Heavy metal i del Black metal. Després del Tour de Don't Break the Oath, King Diamond se separa de Mercyful Fate com a resultat de les seves diferències creatives amb Hank Shermann. Diamond convenç als seus companys Hansen i Denner de crear una nova banda sota el seu propi nom. La nova aventura de King Diamond continuaria la tradició de Mercyful Fate però amb un so més melòdic i un afegit conceptual. En resposta Hank Sherman va crear la banda Fate, la qual va seguir un so més proper a AOR.\nAl juliol de 1992, la banda es va reformar i va signar un contracte amb la discogràfica de Brian Slagels, Metal Blade Records. Tots els membres originals van tornar amb l'excepció de Kim Ruzz, que va ser substituït per Morten Nielsen) es van reunir i van llançar In the Shadows en 1993. En l'àlbum va aparèixer una re-enregistrament de "Return of the Vampire", amb el bateria de Metallica i fan de Mercyful Fate Lars Ulrich tocant en el tema. En els anys següents, la banda llançà quatre discos més, juntament amb l'últim 9. En aquests anys els membres van entrar i van sortir de la banda; Michael Denner va ser substituït per Mike Wead, el bateria Morten Nielsen va ser substituït per Snowy Shaw qui va ser substituït per Bjarne Holm, el baixista Timi Hansen se'n va anar ràpidament i va ser substituït per Sharlee D'Angelo. Després del llançament de 9, King Diamond va poder la banda en espera per a continuar la seva carrera solista. Shermann, Denner, Holm i Hal Patino van formar Force of Evil amb el vocalista danès Martin Steene (ex- Iron Fire, Nightlight, i guitarrista per a Switchblade).\nKing Diamond (Kim Bendix Petersen) - cantant, teclat\nMike Wead (Mikael Wikström) - guitarra\nHank Shermann (Rene Krolmark) - guitarra, baix elèctric\nBjarne T. Holm (Bob Lance) - bateria\nSharlee D'Angelo (Charles Peter Andreason) - baix elèctric\nMembres de sessió[modifica]\nÀlbums de compilació\n↑ Huey, Steve. «Melissa review». Allmusic. [Consulta: 19 juliol 2009].\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Mercyful Fate\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Mercyful_Fate&oldid=19020843»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 oct 2017 a les 13:18.


Segon curs d'Alicia Costa: L'escola de les emocions!\nEn aquesta entrada es tractarà sobre com hauria de ser l’escola d’avui en dia per a donar resposta a les necessitats emocionals dels seus alumnes.\nPlantejar-m’ho em condueix a preguntar-me: En l’actualitat, s’atenen a les necessitats emocionals dins de l’àmbit escolar? Si no ho fan, per quina raó no són tractades i incorporades? i Quin tipus d’escola és el que volem arribar a aconseguir?\nA continuació, us explicaré quins són, des del meu punt de vista, els aspectes que inclouria a l’escola amb l’objectiu d’atendre a les necessitats emocionals dels infants i als docents que treballen amb ells.\nPer començar, una escola centrada en els nens, hauria d’ajudar a potenciar i desenvolupar les seves capacitats socials, intel·lectuals, i sobretot, afectives, en gran mesura. Vincles que possiblement en un altre context no es produiria de la mateixa intensitat. Malgrat això, dir que, en l’actualitat, són molts pares els que decideixen no escolaritzar als seus fills, i ser, per tant, ells mateixos els que atenguin a les necessitats i als ritmes dels fills, al mateix temps que els prepara per a la futura vida social.\nQuines són les necessitats que hauria de cobrir?\n- Autonomia: Un aspecte clau que hauria de complir l’escola, seria que se li permetés als alumnes, de manera progressiva, l’autonomia. Aquesta autonomia hauria d’anar lligada a la capacitat intrínseca i conscient del que l’infant està realitzant i creixent. És a dir, es tracta de que “sàpiga fer perquè m’ho han deixat fer i saber reconèixer el jo mateix he après”. Intentant així, que no recaigui en la sobreprotecció (de la qual parlàvem en l’entrada anterior) per part de les persones adultes.\n- Seguretat: Des del meu punt de vista, la seguretat és molt important en tots els sentits. Ja que l’infant, des de que ben petit, busca la seguretat, la proximitat, la calidesa i l’acollida dels demés individus. Sentir que algú el té compte, que l’ajuda amb els errors i potencia els seus assoliments, produeix que tingui una bona autoestima i que es vegi millor amb si mateix. També, és cert que la proximitat, la seguretat es pot aconseguir mitjançant un abraç, un contacte amb els dits, és molt beneficiós per a la seva salut.\nAixò em fa recordar que algun mestre estant a l’aula no us ha explicat alguna història o algun fet que li hagi succeït? Veritat, que et crea més seguretat i proximitat, que un altre que únicament s’ha limitat a donar a classe, deixant de banda, totes les emocions i vincle que tot això produeix?\n“La seguridad afectiva es el placer con que vive el niño el proceso que empieza el estado de deseo o necesidad hasta su satisfacción” (Vicenç Arnaiz).\n- Socialització: La socialització és fonamental pel desenvolupament dels infants. Ja que des de ben petits s’ entrellacen vincles, es comparteixen experiències, s’amplien i es contrasten punts de vista. Tots aquests aspectes tenen com a finalitat la socialització i la relació interpersonal.\nPer tant, quedaria inclòs en aquest concepte: el coneixement de nous grups socials amb els quals s’estableixen vincles de comunicació o proximitat entre ells i que desemboquen en la confiança i el reconeixement en ells i en un mateix.\nConfiar en que et sostendran!\n- Preparació per a la vida futura: Es pretén aconseguir que amb ajuda de l’escola, els nens tinguin connexions directes entre el que realitzen en aquest àmbit i amb el que es trobaran en la vida real. D’aquesta manera, trobo rellevant dir que el que no es vol és que els aprenentatges siguin propedèutics, és a dir, que preparin per al curs següent sense cap mena de significació lògica (Ausubel) sinó que sigui l’infant el propi creador del seu propi aprenentatge. D’aquí la importància que es comenci a treballar des de ben petits aquesta preparació de la vida.\nQuins són els objectius que persegueix l’escola?\n- Integrar a les famílies dins de la comunitat educativa:\nLa família forma part dins de la comunitat educativa des del moment en el que els pares d’un infant decideixen escolaritzar-lo. A partir d’aquest moment, tal i com ens diuen Isabel Solé, Teresa Huguet i Eulàlia Bassedas en Aprendre i ensenyar a l’educació infantil:\n”Es tracta d’un coneixement progressiu i mutu, que té la virtut d’anar donant indicadors perquè familiars i mestres no només coneguin millor la criatura que vieu en tots dos contextos, sinó també per anar-se fent una representació cada cop més ajustada dels interlocutors”.\nLes famílies, tal i com han dit les anteriors autores, són una part indispensable dins de tot procés educatiu. D’aquí la importància que des de la primera entrevista que es produeix amb les famílies (pares, avis,.. en funció de la situació de la família), s’inspiri confiança, tranquil·litat i seguretat. Així com també, es produeixin reunions progressives amb els progenitors per a explicar l’evolució dels seus fills, no únicament quan realitza alguna cosa malament.\nEn resum, és important establir un vincle proper entre Família- Escola.\n- Educar i treballar de manera directa les emocions:\nEls mestres com a professionals de l’educació, haurien de ser un exemple de coherència, d’afecte i de límits.\nJa que a través de les emocions, les persones som capaces d’establir connexions més properes amb els nens i coneixer-mos a nosaltres mateixos. Perquè tal i com ens deia Maria Montessori, els infants són com esponges, tot el que els hi donem ho absorbeixen. Per tant, el que vull dir amb això és que si des de ben petits se’ls estableixen unes pautes, unes guies clares i concises, es podrà crear una major proximitat cap a ells, al mateix moment que es sentiran segurs, i es veuran millor amb si mateixos.\n- Potenciar les interaccions i relacions entre els grups de nens:\nEls nens des de ben petits busquen la relació, l’establiment de comunicació, de vincles, compartir un espai amb altres infants. Això comporta que sigui la primera socialització que es produeixi fora de l’àmbit familiar.\nD’aquesta manera, a través d’aquest nou context de socialització dels infants, ells mateixos s’identificaran amb els demés ja que serà com el seu propi mirall (autoidentifació) i es coneixeran més en profunditat.\nReconèixer-se a si mateix davant d'una situació\nTambé, els infants experimentaran moltes emocions (alegria, por, tristesa, entre altres) que els ajudarà a preparar-se per a la vida futura, i en el que la docent realitzarà un paper important de mediadora (de manera positiva) entre el grup-classe i la construcció d’aquesta imatge de si mateix (de la que parlava en el paràgraf anterior).\n- Creure en les teves pròpies metes, capacitats i límits:\nL’educació d’un infant permet conscienciar-los (a ells mateixos) de que són capaços d’aconseguir el que es proposin. I en el que la mestra actuaria com una guia del procés, no com a principal subjecte del seu aprenentatge. És a dir, estaríem parlant de que el nen amb l’experiència assimila habilitats cognitives i emocionals per a reconèixer-se davant d’una determinada situació. És aquí on considero imprescindible dir que cada nen té uns objectius i unes concepcions sobre si mateix que facilita l’autoconeixement i autoreconeixement.\n- Desenvolupar el pensament crític, la reflexió i potenciar les capacitats cognitives, socials i emocionals dels nens:\nEn l’actualitat, moltes escoles estan començant a incloure dins de les aules la reflexió, el perquè del comportament dels nens.\nI en el que trobo que la “metacognició” es troba molt vinculat amb aquest aspecte. Degut a que és la reflexió sobre el que sé i perquè sé el que sé, però en sobre mi mateix. Amb aquesta actitud estem anant cap a un major paper conscient i creatiu dels infants, en el que ells mateixos el que són els creadors del seu propi aprenentatge.\nDos articles que ho mostren són els següents:\nAixí també, he trobat un document d’una professora d’una universitat de La Rioja, explica la manera en la que podem treballar de manera activa i directa les emocions. Amb les emocions, incloc el pensament crític, la reflexió i les capacitats intrínseques de cada un.\nTot i això, em crida l’atenció com, en moltes escoles o escoletes no es presta la suficient atenció a l’educació emocional. Considero que les emocions són una part insubstituïble de la persona i per tant, en la vida dels individus.\nPer explicar-ho m’agradaria posar un cas pràctic: Mario, és un nen es troba escolaritzat en un centre educatiu i el qual cada vegada que plora, la mestra li diu “No ploris”. Com a resposta, ell no sap com gestionar les seves emocions, ja que no sap perquè ha de deixar de fer-ho. Com a conseqüència el seu nivell de relació o de socialització amb el seus grups d’iguals és baix. Per tant, minva en Mario, una bona confiança, una bona seguretat, un bon vincle i una bona autoestima. Capacitats bàsiques i essencials que haurien de ser treballades des de ben petits. Per tant, podríem dir que les emocions, com les treballem amb els infants, el tracte que els donem juguen un paper fonamental.\nArrel d’aquest aspecte, m’ha paregut interessant deixar-vos un article del Diari de El País a on s’explica que Espanya suspèn en la temàtica de les emocions.\nAixí també, Miguel Ángel Santos Guerra també considera essencial treballar-les.\nQuin model hauria de seguir l’escola dels nostres dies per a fomentar i incloure dins de l’àmbit escolar les emocions?\nDes de la meva perspectiva, en l’escola d’Educació Infantil i en l’habitatge dels infants són els espais que es propicien, en major grau, l’apropament i el desenvolupament de les capacitats i el treball de les emocions.\nM’explico, l’escola i l’educació en el propi habitatge permet donar veu al que els infants senten, és a dir, es dóna l’oportunitat en primera mà, de que expliquin com es sentin i treballar-les.\nUn exemple, podria ser, la tristesa o amb l’alegria. Quan un nen arriba a l’aula o quan els pares veuen que es troba trist, és perquè hi hagut una situació al darrere que l’ha provocat aquesta emoció primària. Per tant, podem preguntar-li el motiu pel qual es sent d’aquesta manera (autoreconeixement), realitzant un joc. Així també, els nens es mostraran més confiats i segurs de si mateixos. Ja que tal i com he dit amb anterioritats, als petits els hi agrada sentir-se escoltats, i que tinguin empatia per ells, és a dir que es posin en el seu lloc.\nA més, amb aquests dos models d’ensenyament es dóna importància a l’infant i al model de guia que representa l’adult o el mestra. Mentre que aquests dos models potencien la imatge de l’infant, la guarderia, anul·la l’autonomia, el sentiment de pertinença en un grup i únicament pretén guardar als fills per manca de temps dels progenitors.\nEn conclusió, el que volem aconseguir és una escola oberta a les emocions, tenint sempre en compte les necessitats dels infants, que se’ls permeti ser autònoms (de manera progressiva) i que el que es treballi estigui interrelacionat i pugui aplicar-lo a situacions de la vida quotidiana.\nA continuació us deixo un vídeo en el que es plasma que es possible treballar en l’escola les emocions d’una manera senzilla.\nPublicado por Alicia en 3:39


No hem d’oblidar – Miquel Àngel Maria\nLa pel·lícula L’onada, de Dennis Gansel, ens explica un hipotètic experiment sociològic a un institut alemany de l’actualitat sobre la base d’una pregunta inquietant: És possible que es torni a implantar una dictadura a Alemanya? La qüestió és plausible, perquè els joves alemanys d’avui comencen a rebutjar qualsevol mena de responsabilitat pel que van fer els seus pares i avis i perquè alguns, també, han començat a oblidar. I l’oblit ja fou presagiat pels qui van decidir gravar en pedra, al bloc 4 del camp d’extermini d’Auschwitz, la coneguda frase de J. Santayana que diu que aquell qui oblida la història està condemnat a repetir-la.\nEls joves sud-africans, certament, estan molt lluny d’oblidar l’apartheid. Però, probablement, la raó principal del manteniment viu de la memòria històrica és que encara tot és molt recent, molt tendre. Què passarà amb la pròxima generació de sud-africans, negres i blancs? Són fets d’una pasta especial que els protegeixi de l’oblit? No, és clar. L’únic que els immunitza, avui, és el testimoniatge directe dels protagonistes d’aquesta història.\nMentre n’hi hagi de vius, ho poden reviure. Però quan n’hagi mort el darrer testimoni, caldrà continuar servant la memòria i no donar res per suposat. El llibre El factor humà de John Carlin i la seva adaptació cinematogràfica, ara, són útils; demà, seran imprescindibles. Bé, això a Sud-àfrica. Aquí, provau de demanar als joves en edat d’educació secundària què en saben, de l’apartheid. Sí, després els podeu portar al cinema a veure Invictus.\nDescarrega’t el reportatge «Racisme a la mallorquina»


(Tibet llibertat) Vestir còmodament… i un acudit d’Eugenio | Les aigües turbulentes\nUna de les micropolèmiques d’aquest enganxós estiu es refereix al grau de formalitat en el vestir a la feina. Tot va començar amb el ministre de la cosa energètica quan es va presentar al Congrés sense corbata, fet que va provocar que el president de la Cambra tragués el “fill de falangista” que porta a dins i li comminés a posar-se la peça masculina per excel·lència.\nL’argument oficial és que sense corbata bé es pot treballar en una oficina amb un o dos graus més de temperatura, amb el corresponent estalvi energètic i econòmic d’aire condicionat. No sembla mala idea. Fet i fet, la mesura ja funciona a ple rendiment de fa temps al Japó. D’altra banda, i sense tants escarafalls, el conseller en cap Bargalló ja havia adoptat aquesta moda, tot i que en el seu cas va prevaler la necessitat imperiosa de ser fidel al seu capteniment progressista.\nFins on ha d’arribar la comoditat en el vestir a l’estiu, en un ambient laboral formal, s’entèn? Ja hi ha qui pensa que, pel mateix raonament, no hi ha d’haver inconvenient en què els homes es presentin a les oficines amb bermudes i xancletes. Les dones, per raons de tots conegudes, no tenen tantes dificultats per anar fresques (en el bon sentit de la paraula, és clar). De fet, determinades grans empreses més “enrotllades” o a l’última ja permeten als seus empleats anar vestits de qualsevol manera, a banda d’altres privilegis que els fan la vida més fàcil (estances per gaudir d’estones d’oci, serveis de guarderia, etc.).\nNo acabo d’estar d’acord amb aquestes familiaritats. Francament, no tracto de ser massa rígid amb aquesta qüestió, però si tan còmodes podem anar a la feina, què ens haurem de posar a les nostres estones d’oci? A la vida van molt bé algunes imposicions o limitacions, pel plaer d’alliberar-se’n després. Això em recorda un acudit de l’Eugenio.\nEl saben aquel d’un que va per la selva africana amb una viga pesada a l’espatlla? Quan li pregunten perquè tragina aquell pes contesta:\n– és que si em trobo un lleó, llenço la viga a terra i puc córrer més ràpid…


Erykah Badu no es va reivindicar al Primavera Sound | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nErykah Badu no es va reivindicar al Primavera Sound\nLa dama del neosoul va protagonitzar una actuació discontínua que no va millorar després el trap de Future\nErykah Badu durant l'actuació al Primavera Sound. Redferns Jordi Vidal Getty Images\nBarcelona 1 JUN 2019 - 12:37\tCEST\nLa humitat es va estendre com una capa gebrada quan va caure la nit, però res va canviar en l'ambient de la primera jornada del Primavera Sound. El públic, que no era molt massiu, molt lluny de les aglomeracions que acostuma a haver-hi davant dels escenaris més grans, va ocupar còmodament el recinte, dispersant-se de manera regular sense arribar a massificar pràcticament cap escenari. Només l'inici del concert de Nas va prometre una gentada, encara que l'actuació del llegendari recitador de Brooklyn va acabar esponjant de manera generosa la part posterior del seu amfiteatre. Ni tan sols Erykah Badu i menys encara Future més tard, van fer pensar en els grans èxits d'afluència del festival, que sens dubte arribaran.\nErykah Badu era la primera de les grans dames del cartell que aquest any ofereix el festival, i només cal esperar que les altres que la segueixen facin concerts més convincents. En principi ho tenia tot a favor, doncs la seva veu, profunda i imperfecta tal com ella mateixa la defineix, transmet tota una tradició de negritud que enfonsa les seves arrels en el blues. Però el que fa és soul, o neosoul, o com vulgui denominar-se la tradició posada al dia, i aquesta veu commou. També tenia a favor una formació amb molt accent rítmic, baix de sis cordes, bateria i percussió, teclats, tres veus i absència de guitarra, per la qual cosa podia esperar-se justament això, una actuació profunda com una mina, densa, carnal i tenyida amb greus. La seva sortida a l'escenari va fer pensar que passaria el millor, amb un barret descomunal i cridaner que recordava, però encara més erecte, al que es posava Hoss Cartwright a Bonanza, roba i calçat set talles més grans de l'aparentment necessari i una mirada felina que intimidava. Va sonar Hello i va semblar que la nit arribava a la medul·la.\nPerò va ser, lamentablement, una impressió passatgera. Malgrat l'animalitat escènica i la seva presència pertorbadora, accentuada per una cadena que li passava per sota dels ulls, Erykah va ser absolutament incapaç de donar continuïtat a la seva actuació, salpebrada amb comentaris, introduccions massa llargues als temes, jocs de veu amb les tres veus que l'acompanyaven i una infinitat de distraccions sense substància que van entorpir l'actuació. Lluny d'enfonsar-se en les aigües de la tensió, el concert va nedar en l'autocomplaença. És més, les aproximacions que va fer a temes com On & On o Window Seat van fer recordar com de bones són aquestes peces... en disc. Una llàstima perquè el context era idoni, poca gent i encara menys borratxos, ningú cridava i cap comiat de solters distreia d'una mirada, la d'Erykah, que, de fet, va resultar el més desafiant d'una actuació que va deixar un regust amarg.\nImmediatament després, a l'escenari oposat de l'esplanada, el trap de Future va tancar la nit en aquella zona, amb un concert simplement correcte. D'entrada, el recitador d'Atlanta estava una mica afònic, problema que no poden permetre's ni els trapers ni els que treballen en una tómbola. Després va abusar amb la fragmentació dels temes, exposats en un vist i no vist interromput per moments buits. A sobre, els ballarins que l'acompanyaven van fer unes coreografies tirant a caòtiques. Així que, els ulls acabaven de totes totes en la pedreria de Future, amb més brillants damunt que Tiffany & CO. Això sí, els greus ressonaven com eines de demolició, cosa que va portar el públic, més aviat escàs per les dimensions del lloc, a botar repetidament mitjançant el que és el pas franc en el ball del trap, aquests bots com d'atleta escalfant que ajuden a moure's físicament per sobre de les ones dels greus.\nI parlant de trap, l'escenari comissariat per Yung Beef, situat fins i tot més enllà de la zona electrònica a la qual s'accedeix per un pont que mentre acabava Nas i començaven Guided By Voices gairebé arriba al col·lapse, el públic no semblava del Primavera. D'entrada la majoria era nacional i la seva mitjana d'edat molt baixa, canalla. Tots es lliuraven al primer grup de la nit, Goa, un duo espanyol d'emotrap (traducció: parlen dels seus problemes en clau més o menys íntima amb referències a ansiolítics) que malgrat les modestes dimensions de l'espai semblaven estar actuant a Wembley. I entre els espectadors Gaby Ruiz, director del festival, acompanyat per la seva filla, qui sap si portat allí per ella o per la intenció d'introduir-la en la música de la seva generació. Cantaven alguna cosa poc subtil sobre un cul i quan un tema acabava es percebia el so dels escenaris confrontants, fet que sumia el personal en un massatge constant que els seguia fins i tot a les cabines dels lavabos, decorades com si fossin un estudi d'enregistrament amb els seus bafles. Per al final va quedar la traca, amb Yung Beef en escena fent bots per cantar amb Goa Guns N Roses, una peça que han editat conjuntament. Pur deliri en un dels molts racons d'aquesta ciutat de sons que és el Primavera Sound.


Camp de treball internacional al Turó de les Forques d'Hostalric - Tribuna Selvatana - Diari comarcal de La Selva - Actualitat, notícies, opinió...\nAquest passat dijous va començar a Hostalric un camp de treball internacional al Turó de les Forques, una petita elevació situada al final de la Via Romana d’uns 89 metres d’alçada en la seva part més alta, que serà analitzat arqueològicament per primera vegada. L'expedició, que compta amb 11 participants provinents de Rússia, Itàlia, Xina, Turquia, Bèlgica i Portugal i amb el suport de 4 coordinadors i un arqueòleg, s'allargarà fins al 15 de juliol. Els resultats de les excavacions que tindran lloc durant aquests dies seran cabdals per a la història d'Hostalric.\nEl turó, situat molt a prop de la zona esportiva i de l’INS Vescomtat de Cabrera, no compta amb gaire informació escrita. El primer document que es té és d’un viatger suís anomenat Thomas Platter que va recórrer Catalunya i va passar per Hostalric durant el segle XVI. Sembla ser que en aquest lloc s’impartia justícia o bé se la prenia expeditivament, a causa de les oportunitats de delinqüència del camí ral i de la funció administrativa que en aquest cas tenia Hostalric.\nEl treball en aquest jaciment serà de vital importància per descobrir d’una forma més profunda els diferents elements patrimonials, poc estudiats i analitzats del ric patrimoni d’Hostalric. L'activitat és organitzada per la l’ONG Servei Civil Internacional, i els promotors són l’Associació pel Patrimoni d’Hostalric, amb la col·laboració de l’Ajuntament. La iniciativa neix amb l'objectiu que sigui una experiència i una oportunitat de coneixement del ric patrimoni de la vila, a més de poder ensenyar la cultura i les tradicions a un grup de persones arribades de diferents parts del món.\nEls participants als camp de treball dormen al gimnàs del Col·legi Mare de Déu dels Socors, que ha estat habilitat per a l’ocasió. Com a activitats paral·leles tenen previst participar durant aquests dies en els actes de la Festa Major d’Hostalric que es celebra fins el dia 6 de juliol.


Fragment del mes: selecció de textos de Ramon Llull per al programa Enllulla’t - Editorial Barcino\nFragment del mes: selecció de textos de Ramon Llull per al programa Enllulla’t\nRamon Llull autodidacte\nAquest mes us presentem una selecció de fragments lligats a la vida i obra Ramon Llull adaptats al català actual per treballar amb estudiants d’Educació Secundària des del programa Enllulla’t. Cada text mostra diferents valors com la valentia d’abandonar les comoditats d’una vida benestant, la cordialitat del diàleg entre religions, la lògica i l’estètica de l’art. En aquest enllaç podreu escoltar els fragments que trobareu a continuació.\nJo he estat un home casat, he tingut fills; era bastant ric, lasciu i mundà. Vaig deixar-ho tot de bon grat per poder-me dedicar a fomentar l’honor de Déu i el bé públic, i a exaltar la santa fe. Vaig aprendre l’àrab i vaig anar moltes vegades a predicar als sarraïns; per causa de la fe vaig ser pres, empresonat, colpejat. He treballat quaranta-cinc anys per aconseguir que l’Església i els prínceps cristians s’interessessin pel bé públic. Ara sóc vell, ara sóc pobre, i encara tinc el mateix propòsit, i el tindré fins a la mort si Déu voldrà.\nLiber disputationis Petri et Raimundi phantastici (1311), pròleg, § 2\nCom es van acomiadar els tres savis del gentil\nQuan el gentil va haver acabat la seva oració, es va rentar les mans i la cara a la bella font, per les llàgrimes que havia vessat, i es va eixugar amb un drap blanc que portava, amb el qual tenia per costum d’eixugar-se els ulls quan plorava per la tristesa que solia sentir. Després es va asseure al costat dels tres savis, i va dir aquestes paraules:\n—Per gràcia i per benedicció de Déu s’ha escaigut que jo m’he trobat amb vosaltres, senyors, en aquest lloc en el qual Déu ha volgut recordar-se de mi i prendre’m com a servidor seu. Beneït sigui el Senyor, i beneït sigui el lloc, i que Déu us beneeixi, i beneït sigui Déu, que us va conduir fins aquí! I en aquest lloc on he rebut tanta felicitat, vull, en presència vostra, senyors, triar i elegir aquella religió que se m’ha revelat com a veritable, per la gràcia de Déu i per les paraules que vosaltres m’heu dit. I aquella religió vull professar, i per honrar-la i difondre-la vull treballar cada dia de la meva vida.\nQuan el gentil va haver dit aquestes paraules i es va aixecar per agenollar-se i manifestar de genolls la religió que desitjava, va veure venir de lluny pel bosc dos gentils de la seva terra que vivien en l’error en què ell havia viscut, els quals el gentil coneixia. I per això el gentil va dir als tres savis que ell volia esperar aquells dos gentils que venien, per triar i manifestar en presència seva la religió que és via de veritat. I els tres savis es van aixecar i es van acomiadar del gentil amb gran amabilitat i devoció. Foren moltes les benediccions que els tres savis van adreçar al gentil, i el gentil als tres savis; i abraçades, besades, llàgrimes i plors van ser en el seu comiat i a la fi de la seva conversa. Però abans que els tres savis haguessin marxat d’aquell lloc, el gentil els va dir que el sorprenia molt que no s’esperessin per sentir quina era la religió que ell triaria sobre les altres. Els tres savis van respondre que no volien saber quina elegiria per tal que cadascú pogués pensar que triaria la seva.\n—I sobretot perquè és una matèria sobre la qual disputem, per veure, segons la força de la raó i la capacitat de l’enteniment, quina ha de ser la religió que triaràs. I si tu ens manifestaves quina religió estimes més, no tindríem tan bona matèria per disputar i per trobar la veritat.\nDesprés de dir aquestes paraules, els tres savis se’n tornaren a la ciutat d’on havien vingut. I el gentil, contemplant les flors dels cinc arbres i recordant allò que havia concebut, esperà els dos gentils que venien.\nLlibre del gentil e dels tres savis (1274-1276), epíleg\nL’Art com a ciència universal\nMentre estaven conversant sobre aquest tema, un especialista en l’Art es va presentar davant del papa i li va dir que a causa de la diversificació de les ciències (en teologia, en filosofia, en dret i en medicina) s’havien generat multitud d’opinions diverses en cadascuna d’aquestes ciències; i això es devia al fet que els autors i els mestres escrivien obres sobre les ciències en les quals els uns divergien de les opinions dels altres. Per això l’especialista en l’Art va dir al papa i als cardenals que totes les ciències s’havien de sotmetre a uns mateixos breus principis necessaris que funcionessin d’acord amb el mètode de l’Art per tal que, si sorgia algun error o alguna falsa opinió, aplicant l’Art es pogués posar ordre als principis de cada ciència i s’eliminessin les falses opinions, contràries a aquestes ciències.\nRomanç d’Evast e Blaquerna (1283), cap. 86\nLa bellesa literària\nPerò, Senyor, en molts llocs d’aquesta obra ens vanem de ser virtuós i de ser viciós, i això ho fem per tal que l’obra estigui més ben concebuda. Ens atribuïm virtuts que no tenim, però ho diem per embellir l’obra; així com el trobador es vana d’estar molt enamorat perquè la seva cançó sigui millor, de la mateixa manera ens hem atribuït virtuts amb la intenció d’embellir l’obra. I com que ens acusem dels vicis que tenim i no escrivim el nostre nom en aquesta obra, es demostra que no ens vanem de tenir virtuts ni ens lloem per vanaglòria, sinó que ho fem per tal que l’obra sigui millor.\nLlibre de contemplació (1271-1274), cap. 366, § 26\nEntrada anteriorLes Lletres de batalla al Teatre Romea\nEntrada següent La llibreria Amiga del mes: Galatea Llibres


El Reus Deportiu Miró s’estrena a Europa contra el Quevert\nLa Lliga Europea 2019-2020 ja té forma | Joan Alfons López\nComença una nova edició de la Lliga Europea amb la visita del Dinan Quevert de França dissabte al Palau d’Esports. Es preveu el retorn de Ballart. El de Tiago, més complicat\nper Joan Alfons López dijous, 17 d’octubre 2019 - 14:43h\nEl Reus Deportiu Miró ja ultima els detalls de l’estrena a la Lliga Europea 2019-2020. Serà aquest dissabte a les 21.00 hores amb la visita del Dinan Quevert de França en el primer partit ganxet dins del grup A de la màxima competició continental. Els homes dirigits per Jordi Garcia volen tornar al camí del triomf després de l’ensopegada davant el Voltregà del passat cap de setmana i no volen una segona sorpresa seguida contra un Quevert que buscarà assaltar el Palau d’Esports roig-i-negre.\nEl segon de la lliga francesa\nEl Quevert ja ha disputat tres jornades de lliga i actualment és el segon classificat amb set punts de nou possibles. Els dos triomfs golejant en les primeres dues cites del campionat es van veure frenats per l’empat (3-3) davant el Saint Omer, l’altra gran potència de l’hoquei del país veí. Entrenats per l’exjugador del Tenerife Sergio Burgoa, el Quevert compta amb jugadors catalans com Albert Mola, Dani Fernández, Joan Galbas o Toni Seró, el xilè Felipe Castro, l’argentí Pablo Gonzales o els locals Cirilo Garcia, Omar Nedder, Quentin Podevin i Ronan Ricaille. Seró, Cirilo i Galbas es reparteixen l’honor de ser els màxims golejadors de l’equip amb tres dianes anotades per cap.\nEncara que la diferència entre l’OK Lliga i la lliga francesa siguin importants, el Reus Deportiu Miró no se’n refia. Els dos darrers cops que els reusencs s’han enfrontat al Quevert, el triomf sempre ha caigut al bàndol roig-i-negre però per la mínima: un 5 a 4 el gener del 2017 al Palau i un 2 a 3 el 17 de desembre del 2016 a França. Jordi Garcia, tècnic dels del Baix Camp, avisa en el mateix sentit: «Els precedents que hi ha hagut és d’un triomf amb un únic gol d’avantatge, hem de fer el nostre joc, ser el Reus i si ho fem, tindrem més opcions de guanyar els nostres partits. El Quevert té més jugadors bons del que la gent es pensa, la plantilla està dissenyada a base de talonari. Juntament amb el Saint Omer són els equips més potents i més forts, es van tornant les competicions en funció dels petits detalls».\nBallart està a punt i no es forçarà Tiago\nLa infermeria del Reus Deportiu Miró ha passat dies plena de jugadors. A la baixa per la greu lesió de César Carballeira, s’havia de sumar en el darrer partit la dels lesionats Tiago Rafael i Càndid Ballart. Jordi Garcia, tècnic reusenc, reconeix que veu a Tiago «molt verd, no crec que sigui bo per ell forçar-lo per jugar dissabte. En funció de com vagi el partit mirarem si pot jugar o no, el veig molt just», mentre que és molt més optimista amb Ballart: «Ha millorat molt, avui (dimecres) ha fet l’entrenament amb l’equip tot sencer, sóc molt optimista, crec que estarà dissabte en perfectes condicions».\nL’absència de jugadors importants ha donat més protagonisme als joves com Ferran Giménez, Pablo del Río o Luka Hernández: «El creixement d’aquests jugadors hauria de ser més pausat però que juguin ja fa que l’evolució sigui més ràpida i quan tornin la resta tindrem una plantilla més llarga i amb més variants. Vam apostar pels joves fent una plantilla de nou enlloc de vuit i ha estat un encert. És la part més positiva, tenir molts lesionats no ens agrada però sí que és cert que si ho mirem des del prisma positiu, els minuts que està tenint la gent jove».\nEls àrbitres Ricardo Leao i Joao Duarte, del col·legi portuguès, s’encarregaran de xiular el matx que serà retransmès per streaming mitjançant el vídeo situat en la part superior a aquest text.\n🏐 Superlliga Masculina 2 - Jornada 3: El SPiSP vol la tripleta de victòries\n🏑 OK Lliga Plata - Jornada 1: El Vendrell, a estrenar-se amb triomf davant Las Rozas\nReus Deportiu hoquei Ok Euro


Teaser de Mank: David Fincher presenta el primer aspecte de la seva pel·lícula malhumorada - Web Sèries | Gener 2022\nMank començarà a reproduir-se a Netflix el 4 de desembre. (Foto: Netflix)\nLa primera imatge de la propera pel·lícula de Netflix Mank de David Fincher està disponible. El teaser de la pel·lícula tan esperada està tallat i editat a l'estil clàssic. Mostra l'aspecte temperat i la sensació de la pel·lícula d'aspecte més distintiu de Fincher.\nMank tracta sobre el personatge de Gary Oldman, Herman J Mankiewicz, que va escriure el primer esborrany del que es va convertir en l'emblemàtica pel·lícula de 1941 Citizen Kane. Mankiewicz es va enfrontar amb el productor i director de la pel·lícula Orson Welles, i hi ha hagut molt debat sobre qui tenia raó.\nTota aquesta controvèrsia és motiu d'un drama apassionant, i si algú pot convertir-ho tot en bones dues hores, és David Fincher. Conegut pels seus thrillers foscos com The Social Network, Zodiac, Se7en, Fight Club i Gone Girl, Fincher també ha participat en una capacitat creativa amb sèries de Netflix com Mindhunter i House of Cards.\nMank es basa en el guió escrit pel pare de David, Jack Fincher, abans de la seva mort el 2003.\nLa sinopsi de la pel·lícula diu que el Hollywood dels anys 30 es torna a valorar a través dels ulls del mordaç crític social i guionista alcohòlic Herman J. Mankiewicz mentre corre per acabar el guió de Citizen Kane per a Orson Welles.\nMank començarà a reproduir-se a Netflix a partir del 4 de desembre.


...remember when? (Joan Dávila Forn - 32 anys d'esport actiu): ELS CALENDARIS\nEra el nostre medi més habitual de seguir la marxa de la competiciò.\nAmb ells seguiem diumenge rera diumenge, els resultats de tot el nostre grup. Disposavem de un quadre final per anar suman punts en forma de gràfica de columna.\nEl nostre delegat federatiu (l'omnipresent Quim Onna), ens aportava els resultats dels encontres; o be, per el diaris esportius de l'epoca, els "Lean" o.... "Dicen", aquests dos eren els que mes informaciò ens donàven, publicant les cròniques dels partits més interessants de la jornada.\nAra i han els mitjanç informàtics, avans ... paper i llàpit.\nA més en aquests "llibrets/calendaris", quedàven impressos els noms dels jugadors de la temporada en questiò, propagandes d'empreses que subvencionàven la tirada dels calendaris i fins i tot els horàris de tren, ja que era un dels mitjançs de desplaçar a l'equip més econòmic; també les adreçes de les pistes de joc dels clubs que participàven en el grup que ens havia tocat en competiciò.\nPer els col.leccionistes de records, aquest petits calendaris de butxaca, sòn una bona prova de com es "vivia" el desenvolupament del Campionat de Lliga.\nAqui en teniu els calendaris de diverses temporades de clubs com la U.D.R. Pineda, el C.B. Blanes, el Pedagogium San Fernando i el de la S.P.R. Malgrat\nPublicado por (Joan Dávila Forn - 32 anys de pràctica esportiva) en 13:02


3 botons i START: Jocs que no van veure la llum: Skate or Die (reboot)\nJocs que no van veure la llum: Skate or Die (reboot)\nL'altre dia parlava del petit clàssic -i en el submon dels videojocs de monopatí podríem dir que un clàssic sense el "petit" davant- que és l'Skate or Die!, amb dues seqüeles força diferents.\nTambé deia que hi havia un projecte relacionat amb ell que no havia vist la llum, i que en parlaria a la secció adequada. Doncs bé, ha arribat el moment.\nResulta que després de 1990-1991 no hem tornat a saber res de la saga Skate or Die!, però no perquè no hi hagi hagut, en tots aquests anys, cap intent de ressuscitar la sèrie. Sí que n'hi va haver un, però va ser cancel·lat per motius molt poc habituals en aquest sector de l'entreteniment.\nEns expliquen a Unseen64 que l'any 2002 Electronic Arts va encarregar a Criterion Games, companyia coneguda per la saga Burnout, un reboot o rellançament de l'Skate or Die!, però és clar, aquesta vegada en 3D, és a dir amb dissenys poligonals.\nSegons com també es considerava una seqüela, però no ens enganyem: era refer el món del joc original amb unes eines molt més modernes i adaptant-ne la jugabilitat i la narrativa als temps actuals.\nEl cas és que havia de sortir per a PlayStation 2 i Xbox, i se n'encarregava un equip que havia estat responsable dels jocs TrickStyle (Dreamcast, 1999, i més endavant PC) i AirBlade (PlayStation 2, 2001), que eren com els mítics Tony Hawk de skateboarding però amb monopatíns voladors (hoverboards). Per tant, sabien el que es feien.\nLa proposta de Criterion era fer un joc de monopatí amb llibertat de moviments, en què el jugador pogués començar a fer els trucs allà on volgués, comprar objectes a les botigues i interactuar amb la gent, anant més enllà del que oferien els estancats Tony Hawk.\nEl problema -i aquí està la gràcia de la història, perquè les cancel·lacions de videojocs acostumen a ser perquè l'empresa productora en retira el suport o fa fallida- va ser que Electronic Arts es va emocionar en excés, i va pràcticament exigir que el nou Skate or Die! fos un títol de món obert, més un Grand Theft Auto III que no pas un Tony Hawk, i l'equip de Criterion es va veure desbordat per aquesta petició, de manera que va decidir abandonar el projecte atès que se'ls havia escapat de les mans i que duia un any en marxa.\nEA no hi va reaccionar gens bé i va amenaçar amb demandar-los, a més que Criterion va ser marginada i li van cancel·lar altres projectes, però al final l'únic que va passar va ser que el joc no va veure mai la llum, i poc després se signava un acord per al desenvolupament del Burnout 3: Takedown, que va sortir el 2004 per a PS2 i Xbox. Poc abans, EA havia adquirit Criterion, que passava a ser un estudi intern del gegant de la producció de videojocs.\nEtiquetes de comentaris: Criterion Games, Electronic Arts, gta iii, Jocs que no van veure la llum, monopatí, Skate or Die, Skateboarding, Tony Hawk


El nostre Circuit Online segueix endavant amb èxit, ja hem arribat a l’equador. Bona participació a cada torneig i ja en portem quatre.\nEls nostres alumnes tot i les circumstàncies que estem vivint tenen moltes ganes de jugar i és nota en l’entusiasme de cada moviment i de cada partida que fan en cada un dels torneigs que portem fins ara.\nEncara que el proper curs ja tornem a les aules i a una certa normalitat, els torneigs online d’Escacimat han vingut per quedar-se. Una manera efectiva d’apropar els escacs a cada llar de cada alumne. Per descomptat que un cop poguem recuperarem també els nostres exitosos torneigs presencials.\nPodeu consultar la Classificació Provisional del I Circuit Online al nostre web, de moment destacat en primer lloc un jove alumne, Pablo Ramon Quintanilla de 3r de Primària de l’Escola Charles Darwin.Més igualades les següents posicions.\nUs animem a participar-hi dels torneigs online, passàreu una bona estona fent partides del vostre esport preferit.\nEl proper torneig abans de les vacances d’agost serà el proper 18 de juliol. Llavors farem una pausa per encarar la recta final d’aquest I Circuit al setembre.


Redacció | dimecres, 19 d'octubre del 2011, a les 18.53\nL’Ajuntament de Barcelona ha prencintat aquest dimecres a la tarda un establiment del barri del Raval que, suposadament, acollia una entitat cultural. En concret, era l’espai d’activitats de l’associació Gnawa Raval. En realitat, però, a l’espai s’hi desenvolupava una activitat econòmica i de concurrència pública, l’activitat d’un bar.\nFa quasi dos mesos, el 20 de setembre, els veïns es van queixar de les molèsties que provocava l’activitat del local. Es va inspeccinar l’establiment i es va comprovar l’existència d’un bar que no tenia llicència. Això ha motivat el tancament que s’ha produït aquest dimecres i que, de moment, és de caràcter indefinit perquè les condicions del local no permeten tenir-hi un bar.\nEl consistori ha tancat de forma cautelar l’establiment i ha donat audiència a l’interessat. Aquesta modalitat de tancament cautelar permet una acció immediata de l’Administració muncipal. Consisteix a restablir l’ordre amb caràcter previ al tràmit d’audiència quan es donen casos d’il·legalitats manifestes.\nTrias: “Hereu va dir-me que mai no votaria a favor dels pressupostos”\nBarcelona, la ciutat espanyola més “temptadora” segons el ‘The Independent’


Taula del Ter | Observatori pirinenc del canvi climàtic\nLa constitució de la Taula del Ter entre la Generalitat de Catalunya, l'Àrea Metropolitana de Barcelona i les entitats locals, usuaris de l'aigua i entitats territorials del Baix Ter va acordar una sèrie d'actuacions per al període 2018-2028, amb l'objectiu de reduir les extraccions d'aigua del riu Ter que, des de l'any 1966, es deriven per satisfer el proveïment d'aigua de la Regió Metropolitana de Barcelona (RMB). Aquestes actuacions, compreses en 3 fases temporals, han de culminar en un transvasament anual no superior als 90 hm3/any en l'horitzó de l'any 2028. El compliment dels acords de la Taula del Ter ha permès que l'any 2020 el transvasament del Ter cap a la RMB (129 hm3) hagi estat el registre mínim històric. Al seu torn, el riu Ter, per sota dels embassaments, compleix els cabals ecològics (segons la Directiva 2000/60/EC) i establerts per l'Agència Catalana de l'Aigua i contribueix decididament a la millora dels ecosistemes aquàtics del riu.\nTenint en compte que la mitjana històrica ha estat al voltant d'uns 180 hm3 anuals, l'objectiu suposa reduir al 50% aquestes aportacions. Aquest objectiu és possible gràcies a una eficient política de gestió de la demanda a la RMB, a una millora de les xarxes de distribució i a l'aportació de la reutilització d'aigua regenerada, així com de l'entrada en funcionament de les plantes dessalinitzadores en l'àmbit de la RMB, actuacions contemplades en el Pla de gestió del districte de conca fluvial de Catalunya 2022-2027.\n» Reducció del 50% de l'aportació d'aigua de la conca del riu Ter cap a la Regió Metropolitana de Barcelona.\n» Implantació de cabals ecològics a la conca.\n» Millora dels ecosistemes aquàtics de la conca, de l'estat ecològic de les masses d'aigua superficials i de l'estat químic de les masses d'aigua subterrànies.\nDurant l'any 2020, el volum d'aigua del riu Ter derivat cap a Barcelona va ser de 129 hm3/any, quan la previsió inicial era de 136 hm3. Aquesta és la xifra més baixa de què es té constància històricament, ja que l'anterior fins a la data es remunta al 2018, amb 135 hm3. El 2019, el volum derivat va ser de 140 hm3/any. Per tant, en relació a l'any anterior, 2020 va tancar amb una reducció de la demanda d'11 hm3.\nNota de premsa: “El compliment dels acords de la Taula del Ter ha permès que l'any 2020 el transvasament del Ter cap a la RMB (129 hm3) hagi estat el registre mínim històric”.\nGeneralitat de Catalunya, Àrea Metropolitana de Barcelona i les entitats locals, usuaris de l'aigua i entitats territorials del Baix Ter\nTant les administracions (Generalitat, Àrea Metropolitana de Barcelona, ajuntaments conca del Ter), com els usuaris de l'aigua i les entitats civils es reuneixen periòdicament per donar compte de l'evolució de les actuacions i dels volums transvasats d'aigua.\nEl factor d'èxit depèn exclusivament del compliment de l'acord per part de la Generalitat i això depèn, al seu torn, de la disponibilitat financera necessària per executar les actuacions que permetin la consecució dels objectius fixats en l'acord de la Taula del Ter. De moment, aquesta disponibilitat financera està assegurada.\nNo la disposa, però caldria fer una aproximació dels beneficis.\n» Pla de Gestió i Programa de Mesures del Districte de Conca Fluvial de Catalunya 2022-2027\n» Llei 16/2017, d'1 d'agost, de canvi climàtic de Catalunya\n1/1/2018 - 1/31/2028 (10 anys - en execució)


Presentació d'"El peso de la manta" - TV3\nDijous 21, a les 20.00, Cinemes Girona, Barcelona\nPresentació d'"El peso de la manta"\n"El peso de la manta" retrata el col·lectiu dels manters de Barcelona a través del seguiment durant sis mesos d'Aziz, Lamine i Seni, just en el període en què el col·lectiu decideix organitzar-se i crear un sindicat per defensar els seus drets, un fet sense precedents a Europa. El documental està realitzat per dotze estudiants que han vingut a Barcelona a formar-se en el documental social, una iniciativa de la productora Otoxo Productions. Després de la projecció, el periodista Bart Grugeon moderarà el debat entre el públic, els codirectors del film, Lamine Bathily, representant del Sindicat Popular de Venedors Ambulants, i Omaira Beltrán, periodista, comunicadora social i presidenta de Llatins per Catalunya.\n18/07/2016 - 13.48\nQui són els manters? Què fan? Com és la seva vida? Als autors del documental els va cridar l'atenció la presència dels venedors ambulants a Barcelona, la ciutat on havien vingut a formar-se en el camp del documental social. Formaven part de "The Into Industry Program", un programa de la productora de documentals Otoxo Productions que ofereix als participants seleccionats l'oportunitat de fer els primers passos en el sector audiovisual codirigint documentals i curts per a la televisió i les xarxes socials en col·laboració amb BTV i BCN Més.\nEls dotze estudiants que formen part del programa són els autors d'"El peso de la manta". Dijous, 21 de juliol, es presenta als Cinemes Girona, a les 20.00. El periodista Bart Grugeon, col·laborador de La Directa, moderarà un debat en què intervindran les codirectores Clelia Goodchild i Francesca R. Degl'Innocenti, Lamine Bathily, representant del Sindicat Popular de Venedors Ambulants, i Omaira Beltrán, periodista, comunicadora social i presidenta de Llatins per Catalunya. L'entrada és gratuïta, però cal fer la reserva per correu: elpesodelamanta@gmail.com\nAls carrers de Barcelona, els immigrants més visibles, i a la vegada més invisibles, lluiten per sobreviure amb la venda ambulant il·legal. Víctimes del racisme implacable, perseguits per la policia, silenciosos durant molts anys, per fi han trobat una veu amb la creació d'un sindicat. El que reclamen és simple: més comprensió, més consciència, més dignitat. El documental segueix la seva lluita.\nLa immigració està actualment en el punt de mira a nivell global. Fa temps que la gent s'ha estat preguntant com viuen els venedors ambulants, els manters, però mai ningú havia tingut gran accés a la seva comunitat. L'octubre de 2015, per primer cop en Europa, a la ciutat de Barcelona, un grup d'immigrants marginats s'ha ajuntat per crear un sindicat i defensar els seus drets, el Sindicat Popular de Venedors Ambulants.\nEl col·lectiu de venedors ambulants de Barcelona, en els últims mesos, ha atret el focus d'atenció mediàtica de la ciutat. Persones d'orígens culturals i socials molt variats han mostrat un gran interès en la seva lluita, però tot i així, encara existeixen molts estigmes i prejudicis sobre la figura del manter i ells continuen sent incompresos.\nEl documental explora les realitats i dificultats que viuen els manters diàriament a través dels seus espais i pensaments més íntims i espera trencar amb la imatge errònia que encara en té molta gent.\nDirecció i guió: George Brereton, Francesca R. Degl'Innocenti, Aisha Doherty, John English, Julie France, Tom Garner, Clelia Goodchild, Leanne Hayman, David Innes, Becky Lamich, Prunelle Mathet Girardeau, Toulla Mavromati, Cindy Parker i James Royle\nProducció i distribució: Otoxo Productions


Porta'ns el teu pla de pensions avui - Banco Santander\nTu tries la bonificació que vols obtenir en funció de l'import traspassat i aportat, sense límit màxim de bonificació!\nA més, si contractes aportacions periòdiques des de 100 € al mes, estalviaràs amb menys esforç per al teu futur i podràs aconseguir una jubilació favorable i obtenir un 2% addicional en la bonificació.\nRecorda que amb els plans de pensions:\nCom més aviat comencis a estalviar, podràs aconseguir una jubilació més bona i amb menys esforç.\nFiscalment pots aconseguir un estalvi de fins a 3.600 euros per les aportacions realitzades.2 Comprova-ho aquí!\nSi ets client Santander, però vols traspassar el teu pla des d'una altra entitat bancària, ves a la teva oficina.\nSi encara no ho ets, fes-te client ara!\nConsulta aquí (PDF 427.3 KB) les bases legals de la campanya.\n1. Promoció vàlida de l'1 d'octubre al 31 de desembre del 2019 inclosos. Podrà participar en aquesta promoció aquella persona que s'hi adhereixi mitjançant la signatura del corresponent butlletí d'adhesió. Promoció aplicable a plans de pensions el promotor i comercialitzador dels quals sigui Banco Santander, SA, entitat gestora: Santander Pensiones, SA, EGFP, i entitat dipositària: Santander Securities Services, SA. Només seran vàlids els traspassos procedents d'entitats alienes al Grup Santander. Compromís de mínim de permanència: 5 anys. Per a imports des de 2.000 euros i fins a 29.999 euros, la bonificació serà de l'1% més un 2% addicional si es fan aportacions periòdiques superiors a 100 euros mensuals i condicionada a un període de permanència de 8 anys. Bonificació del 4% per a un import igual o superior a 30.000 euros condicionada a la realització d'aportacions periòdiques de com a mínim 100 euros mensuals i a una permanència de 8 anys. Penalització per incompliment del compromís de permanència: s'aplicarà una penalització econòmica proporcional als dies incomplerts. Més informació sobre la promoció i llistat complet de plans de pensions inclosos a la campanya a l'oficina i consultant les bases legals de la promoció a www.bancosantander.es. Pots consultar el document de dades fonamentals de cadascun dels plans de pensions Santander a www.bancosantander.es.\n2. Aportant el màxim legal permès amb dret a reducció fiscal, 8.000 euros anuals, i aplicant el tipus màxim del 45% en l'IRPF. La quantitat màxima amb dret a reducció fiscal per als territoris forals serà la que es determini en cada moment a la normativa fiscal corresponent.