El premiat i mediàtic ‘mago Pop’ serà el cap de cartell d'un Fimag 2014 carregat de novetats, Torroella de Montgrí i l'Estartit\nInici INICI Informació municipal Notícies El premiat i mediàtic ‘mago Pop’ serà el cap de cartell d'un Fimag 2014 carregat de novetats\nEl premiat i mediàtic ‘mago Pop’ serà el cap de cartell d'un Fimag 2014 carregat de novetats\nLa fira se celebrarà del 30 de maig al 8 de juny als carrers i places de Torroella de Montgrí\n(29.04.14) La Fira de Màgia al Carrer de Torroella de Montgrí, FIMAG, arriba a la seva tercera edició carregada d’espectacles i novetats i amb un dels mags del moment com a cap de cartell: el popular i televisiu Antonio Díaz, el «mago Pop», Premi Nacional de Màgia l’any 2008. La nova estrella de Discovery Max presentarà en primícia a les comarques gironines el seu nou espectacle titulat La gran ilusión, guardonat amb el Premi al Millor Espectacle de Gran Format 2014 a la Fira de Teatre FETEN per a nens i nenes de Gijón. La gran ilusión arribarà a Fimag després d’haver obtingut un gran èxit de públic als teatres Borràs i Coliseum de Barcelona, on ja s’ha hagut de prorrogar dues vegades. A Fimag’14 s’han programat dues sessions d’aquest nou espectacle, en el qual el «mago Pop» substitueix els conills i els coloms per smartphones i tablets i combina la màgia de prop amb les grans il·lusions (8 de juny, a l’Espai Ter, a les 17.00 h. i 20.00 h.).\nEl «mago Pop» encapçalarà aquest any un cartell format per una cinquantena d’artistes que oferiran 140 funcions repartides en un total de 28 espais de Torroella de Montgrí. La majoria d’espectacles són gratuïts, però n’hi ha alguns que són de pagament, a uns preus molt populars. Entre aquests destaca l’espectacle principal del ‘mago Pop’ i la Gala Internacional (7 de juny, Espai Ter, 22.00 h.), que comptarà amb les actuacions de sis reconeguts artistes distingits amb premis nacionals i internacionals: Eduardo Galeano, Sébastien Dethise, Raul Black, Xavier Tapias i Karlus. Les entrades (entre 10 i 20 euros) es poden adquirir presencialment a l’oficina de l’Espai Ter o bé online a www.fimag-magia.com.\nDurant la Gala Internacional es lliurarà el Premi FIMAG 2014 a Andreu Llorens, el Mag Selvin, un il·lusionista amb més 40 anys d’experiència sobre els escenaris. Com en cada edició, s’organitzarà una exposició dedicada a la trajectòria del premiat que tindrà lloc a la sala d’exposicions de la Capella de Sant Antoni de Torroella i portarà per títol «Selvin, 40 anys».\nTambé serà de pagament la Màgia Golfa d’Alberto de Figueiredo, que es podrà disfrutar els dies 6 i 7 de juny a la nit a l’espai La Sala. Segurament, es tracta d’un dels pocs espectacles de Fimag en què els nens no són ni a l’escena ni entre el públic, la qual cosa permet fer alguns «jocs» amb un to una mica «diferent».\nPropostes consolidades i moltes novetats\nEn la programació d’aquest any, els visitants trobaran propostes ja consolidades, com el cinema (El gran Houdini), la Màgia Solidària, la Màgia Itinerant o el Mercat Màgic, però també algunes novetats destacades, com ara la Màgia als Palaus o el Màgic Bar. La primera és una oportunitat única per gaudir de la màgia al pati de la casa Galibern, de la Fundació Mascort, i també al palau Solterra, dos espais emblemàtics de Torroella. La segona, portarà la màgia a l’interior dels bars i restaurants a partir de les 9 de la nit i permetrà gaudir de la màgia de ben a prop mentre es reposen forces sopant o prenent un aperitiu. Els que prefereixin entaular-se i gaudir d’un autèntic sopar-espectacle, poden reservar taula per al Magic, Food and Drinks que se celebrarà al Restaurant Entreplat’s i que estarà amenitzat per Carles Mag i el Mag Xavi (divendres 6 de juny, a les 21.30 h., preu 35 euros).\nLa Màgia als Aparadors, que l’any passat va ser molt testimonial, serà present aquest any a cinc botigues de la vila on els millors alumnes de l’Escola de Màgia de Barcelona donaran el millor de si mateixos en diversos passis al matí i a la tarda. També es repeteix un any més la proposta de visites guiades, però amb una novetat incorporada: els trucs de màgia. La proposta, titulada La Torroella històrica… amb la Màgia del Mag Robin, és apte per a tota la família i permetrà descobrir edificis amb llegendes i històries de nobles personatges.\nL’èxit que l’any passat va tenir la iniciativa de Màgia Solidària, impulsada pel director artístic de FIMAG, David Agell (David el Mag), ha portat els organitzadors a repetir l’experiència. Aquest any 500 persones discapacitades de diferents entitats de les comarques gironines ompliran la plaça de la Vila de Torroella per assistir a un espectacle especialment dissenyat perquè disfrutin, tots junts, d’una matinal inoblidable. Una altra de les activitats que repeteix és la Gala dels mags joves, en la qual participen els guanyadors d’una selecció prèvia feta entre totes les propostes que es presentaran a l’organització de FIMAG 2014.\nL’oferta d’espectacles es complementarà amb activitats pensades per als més petits, com ara tallers de màgia on aprendran a fer trucs utilitzant tot tipus d’objectes com gomes elàstiques, pilotes, draps, cartes…\nObrir-se als professionals i a altres festivals\nLa Fira de Màgia al Carrer de Torroella de Montgrí està organitzada per l’Associació Cultural FIMAG i el seu objectiu és aconseguir que sigui una fira que tothom se la senti seva, que il·lusioni i generi expectació durant tot l’any. També els professionals i amateurs de la màgia, als quals aquest any se’ls ofereix la possibilitat d’acreditar-se per assistir a dues conferències especialment pensades per a ells i que aniran a càrrec d’Alberto de Figueiredo i Xavier Tapias. Una bona oportunitat per aprendre nous trucs i tècniques i gaudir del festival des de dins.\nD’altra banda, FIMAG comptarà a partir d’aquesta edició amb un festival convidat, que aquest any serà el Festival de Màgia Jove de Barcelona. Aquesta iniciativa vol destacar el FIMAG com una fira oberta a la presència d’altres festivals per tal d’establir enllaços amb altres realitats i aportar un intercanvi d’experiències entre els organitzadors. El Festival de Màgia Jove de Barcelona es va celebrar durant el mes d’octubre passat i va premiar la trajectòria professional de l’il·lusionista Xevi.\nAquest matí s'ha fet la roda de premsa de presentació de Fimag'14 a la Diputació de Girona. Hi han intervingut el vicepresident de la Diputació de Girona, Xavier Soy; el delegat territorial de Cultura de la Generalitat, Antoni Baulida; el vicepresident del Patronat de Turisme, Josep Blanch; l’alcalde de Torroella de Montgrí, Jordi Cordón, i el director de Fimag, Juli Carbó. L'acte ha estat amenitzat per uba de les artistes que actuarà a la fira, Montserrat Escopinya.


Tensions socialistes i els seus possibles efectes. PSOE-PSC | El Jurista\nTensions socialistes i els seus possibles efectes. PSOE-PSC\nLes últimes setmanes han posat de palesa la crisi política i de lleialtat que s’està produint en el si del Partit Socialista i Obrer Espanyol (PSOE) i la seva federació catalana (PSC). El gran tema de debat i de disputa ha sigut el procés sobiranista que ha encaminat Catalunya i la posició que en ell hauria de tenir el PSC, i això ha conduït que la regla de la disciplina de vot s’hagi trencat.\nConsultar i decidir\nAbans convé fer una apreciació jurídica interpretativa per a no confondre els termes en els que s’està movent el debat jurídic en els últims dies i així aprofundir en la comprensió de les divergències entre el PSOE i el seu homòleg federal, el PSC.\nPSC- PSOE, trencament?\nEscrivia el catedràtic de Dret Constitucional Francesc de Carreras que “durant les últimes setmanes, en la nostra agitada vida política, i a propòsit de l’espinosa qüestió del procés independentista català, es solen identificar dos verbs amb un significat molt diferent; decidir i consultar”.\nEl òrgans públics decideixen, és a dir, les seves decisions vinculen jurídicament –així per exemple l’aprovació d’un Reglament per part d’un Ministeri-, és a dir, dintre dels procediments reglats –en els que hi ha un procediment establert a la Llei a seguir- o discrecionals –es pot triar entre diverses opcions igualment vàlides- els òrgans els quals tenen la potestat per fer-ho, prenen decisions vinculants. Però no totes les decisions despleguen efectes jurídics -.\nLa consulta beu d’una construcció teòrica i jurídica diferent. Consultar no vincula, simplement orienta. Per tant trobem que decidir té un caire jurídic i consultar un caire d’opinió o de consell –en determinats supòsits, per a que els poders públics puguin prendre una decisió hauran de realitzar una consulta preceptiva a òrgans prèviament establerts per la Llei -. Seria aquest últim el cas, a l’hora d’aprovar un Reglament per part del Govern, la consulta preceptiva –obligatòria- no vinculant que s’ha de sotmetre al Consell d’Estat. No tenen caràcter normatiu, no són obligatòries per qui les sol·licita.\nD’efectes jurídics o simbòlics de declaracions\nLa Declaració Institucional de Sobirania aprovada pel Parlament de Catalunya el 23 de gener d’enguany va comptar amb els vots a favor de CiU, ERC, ICV-EUiA i un diputat de la CUP. Però el fet més rellevant i més vistós va ser l’abstenció de 5 diputats del PSC amb un pes qualitatiu algun d’ells important –Joan Ignasi Elena, Marina Geli i Rocío Martínez-Sampere que formen part de l’executiva del partit-, deixant clara la seva disconformitat amb el sentit del vot de la seva formació política.\nBé és sabut que una Declaració d’una Assemblea Legislativa Autonòmica –en aquest cas el Parlament de Catalunya- no té efectes jurídics. Simplement era un emplaçament, una declaració d’intencions, una estratègia política per a obrir el debat i el diàleg.\nUns dies més tard, CiU i ICV van presentar, al Congrés dels Diputats, una Declaració per emplaçar al diàleg bilateral Estat-Catalunya i 13 dels 14 diputats (a excepció de Carme Chacón) del PSC van votar-hi a favor, de nou trencant la disciplina de vot. De nou no es produïen tampoc efectes jurídics, si no simbòlics.\nAquestes tensions, a les que res ajuden les paraules de l’ex President d’Extremadura, Juan Carlos Rodríguez Ibarra, equiparant al President de la Generalitat amb un colpista de la talla de Tejero, Hitler o Mussolini, poden conduir a un futur incert del socialisme espanyol. S’ha de ser prudent i, sobretot, mantenir les formes, i més quan ja s’ha apuntat que una Declaració parlamentària no té efectes jurídics. Així per exemple, la última declaració del Congrés dels Diputats datada a dia 14 de març de 2013, va ser la “Declaración institucional en solidaridad con las víctimas del conflicto armado en Siria, en especial con los millones de niños y niñas afectados”, el propi títol indica els efectes simbòlics que la mateixa té (“en solidaridad”) així com en data 7 de març de 2013 la “Declaración institucional de apoyo a los pacientes afectados de enfermedades raras y sus familias”, amb un caire simbòlic (“de apoyo”) innegable. Són els exemples més recents de les Declaracions Institucionals del Congrés dels Diputats.\nEl mapa polític espanyol pot canviar en els propers temps, i amb ell els efectes jurídics de certes propostes legislatives que poden canviar de signe. El PSOE ha apostat amb el procés sobiranista català per la modificació constitucional per a poder fer un referèndum el qual la sobirania recaigui, en aquest afer, en el poble de la comunitat autònoma directament interessada en que aquest referèndum –que sí tindria efectes jurídics-, com ha passat al Quebec, a Canadà –on no es va fer canvi constitucional ja que el seu Tribunal Suprem va habilitar la possibilitat de celebrar un referèndum basant-se en el principi democràtic promulgat a la seva Constitució-, o a Escòcia –on no es discuteix que els habilitats per votar han de ser els Escocesos-.\nEn canvi el PSC ha entrat a recolzar la Declaració Institucional per emplaçar al Govern espanyol al diàleg per a la celebració d’un referèndum a Catalunya per a que els seus ciutadans puguin decidir, lliurement, el seu futur. A tot aquest afer cal sumar-hi certes declaracions, com les realitzades per Pere Navarro relatives a l’abdicació del Rei Joan Carles I en favor del seu fill Felip, que mostren i evidencien la recerca, del PSC, altra vegada de distanciar-se respecte el seu homòleg estatal.


Inaugurem els nous vestuaris del camp de futbol | Ajuntament de Rocafort\nInaugurem els nous vestuaris del camp de futbol\nL'Ajuntament de Rocafort ha inaugurat esta vesprada la reforma integral dels vestuaris del camp de futbol municipal, una instal·lació millorada perquè les desenes de joves que practiquen els esports de base a Rocafort ho facen en les millors condicions.\n“L'esport és fonamental per al desenvolupament personal i la convivència dels xavals. Hem realitzat esta actuació perquè era necessària i per a impulsar que els joves gaudisquen d'una manera sana del seu temps lliure”, ha apuntat l'alcalde, Víctor Jiménez.\nLa intervenció ha suposat una renovació integral, moderna i completa de totes les instal·lacions, tant de l'interior dels vestuaris com de l'exterior. A més a més, també s'han redistribuït els espais per a millorar el seu aprofitament i per a crear vestuaris independents.\nEn l'actualitat, dos clubs de futbol en els quals juguen joves de totes les edats fan ús diari del poliesportiu municipal, tant per a entrenaments com per a partits de competició.\nJiménez ha reconegut la necessitat d'aquesta intervenció pel deteriorament de l'ús continuat de les instal·lacions. D'esta forma, l'alcalde, juntament amb la regidora d'Esports, Julia Cañizares, han donat per inaugurada la reforma juntament amb els responsables dels clubs lliurant-los les claus perquè facen ús dels vestuaris.


El Torneig dels Quatre BruixotsAgatha Black\n7: Mai no oblido una cara, però amb tu faré una excepció\nLA GUIA PER L'ESTIU DE LA CAIXA DE PANDORA\nA mesura que s'acaba l'estiu, m'agradaria compartir amb vosaltres algunes cosetes que he après sota la calor del sol. La guia per l'estiu de La Caixa de Pandora.\nNúmero 1- No t'adormis a la feina. Ja sabem que les nits són càlides i és genial sortir de festa fins tard, però els que no formem part de l'Upper East Side ens hem de llevar l'endemà al matí per anar a treballar a la gelateria, o el cafè o a alguna botiga caríssima del centre per atendre gent com la P.\nNúmero 2- No t'enamoris. El millor dels rollets d'estiu és que no venen acompanyats d'alitosi matinal ni converses incòmodes. L'única cosa més dura que maquillar-se és aixecar-se pel matí i veure que algú que t'agrada t'està veient amb el rímel escorregut, els cabell esbullats i la baveta sobre el coixí. A més a més, hi massa socorristes guapos com per centrar-se només en un.\nNúmero 3- No hi ha un "nosaltres" després de l'estiu, només un "tu" i un "jo". Un ha de saber on es para abans de posar-se de peu. Qualsevol parella es pot petonejar al juliol i l'agost però, seguirà en peu al setembre? Els guiris que estiuegen poden fer molt de mal.\nNúmero 4- Posa't crema, siusplau. No voldrem pas acabar tots gambes com els perdedors dels anglesos, oi?\nDe res. Sabeu que m'adoreu.\nEl Harry i els seus setze acompanyants van sortir de comissaria quan ja era ben de matinada. Ni tan sols no els donava temps a dormir una mica perquè el seu portarreu sortia de seguida, de manera que van anar directament a recollir les tendes, que ja els portaria una estona.\n—Ei, papa —li va dir el James amb un somriure trapella—. T'has adonat que ara per ara sóc l'únic dels teus fills al qui no han portat mai a comissaria?\nEl Harry el va fulminar amb la mirada.\n—Vols un pin?\n—Vaig que no estàs en el teu millor humor —va fer el James animadament—. Però et recordaré que si no hagués estat pel senyor Krum tu també hi haguessis anat, eh?\n—Gràcies, James —va bufar el Harry, fent rodar els ulls—. Ja fa temps que li dic a la teva mare que hauríem de portar la Lily al psiquiatre...\nVa callar perquè en aquell moment va arribar un mussolet amb el Periòdic Profètic del matí, i li va agafar un exemplar.\n—Tampoc no va ser per tant... —es va queixar la Lily, darrere d'ells.\n—Ah, no? —va fer el Harry enfadadíssim—. Tu creus?\nI li va posar la portada del diari davant dels nassos, on hi havia una foto de la seva cara pintada cridat a ple pulmó, just a sota del titular:\nN'HI HA QUE NO SABEN PERDRE\nAhir al vespre l'equip grec es va proclamar campió del Mundial de Quidditch, en el que va batre Anglaterra amb un joc tan emocionant com igualat. Però els moments més ridículs a Bulgària del passat vespre no es van viure pas durat el partit. Oh, no. Es van produir just abans i just després. Els grecs i els búlgars no deuen tenir gaire bon concepte dels anglesos, a hores d'ara. I no els falten motius.\nEl nostre benaurat cap del Departament d'Aurors, Harry Potter, alies l'Elegit, va ser el protagonista d'una situació molt incòmode. Va intentar entrar a veure el partit en companyia de setze persones més amb entrades robades. Robades? Sí, tal i com ho llegeixen. Òbviament va afirmar no saber res del tema però, és clar, quina mena de lladre diria que és el culpable? No, Potter va insistir que les entrades les hi havien regalat. Sí, ja, segur. L'haurien detingut en aquell mateix moment si no hagués estat perquè un vell amic seu, Víktor Krum (caçador búlgar mundialment reconegut), va aparèixer en escena i li va treure les castanyes del foc. I per si fos poc, gràcies a aquest gest, no només va poder assistir al partit amb tots els seus acompanyants, sinó que van estar asseguts a la cabina del comentarista, Víktor Krum, i de gorra.\nAquesta va ser la primera part. Però sembla que els fats havien designat que Potter passés la nit a comissaria. Com ja he dit, el grup del senyor Potter va seguir cridant l'atenció un cop acabat el partit. I aquesta vegada va ser ni més ni menys que la seva filla més petita, que aquest any començarà el primer curs a Hogwarts. Resulta que "l'adorable criatura", en veure que el seu equip perdia, va saltar de la cabina del comentarista amb la bandera anglesa pintada a la cara com si d'una hooligan es tractés, va travessar corrent el camp de quidditch tot esquivant dos guardes de seguretat que es van llançar a perseguir-la, i va arribar fins on era Cohen (el caçador de la selecció anglesa) per cridar-li tot tipus d'insults, entre ells "Per què no l'has agafada, so inútil?" o "Espero que tinguis una bona excusa, i per "bona" vull dir tres lligaments de la mà dreta trencats!".\nEs veu que això de ficar-se en problemes i les ganes de cridar l'atenció ho porten a la sang. Els Potter han hagut de passar la nit a comissaria, per suposat, i el cas de robatori ja s'està investigant a hores d'ara i ha passat a disposició del Wizengamot.\nSembla que aquest any James Potter, de qui ja hem parlat vàries vegades en aquest diari, tindrà competència a Hogwarts. Quin dels fills de Harry Potter acabarà abans a Azkaban?\n—En la meva defensa —va començar a dir la Lily quan va haver acabat de llegir l'article—, quan vaig anar a veure el Cohen, vaig començar dient "Amb el degut respecte...". I, a més a més, papa, calla que la primera part és culpa teva.\n—No és culpa meva! —va cridar el Harry—. És culpa del Mundungus, que em va regalar les entrades.\n—Aleshores és culpa teva, papa —va intervenir el James—. Com que eren del Mundungus? Que no saps que aquest home ho roba tot? De veritat et penses que t'hauria regalat les entrades si no haguessin estat robades?\n—Em va dir que les havia comprat per la revenda... —es va defensar el Harry, que començava a veure que ho hauria hagut de sospitar abans.\n—El Dung no sap el significat de la paraula "comprar"! —li va cridar la Ginny, que també tenia els nervis de punta.\nEl James, que en fons s'ho estava passant força bé, els va deixar i va anar amb els seus amics.\n—Sento que el viatget no hagi estat com esperàveu...\n—I ara! —va fer el Paris—. Si ha estat molt divertit! Tot i que he de reconèixer que en alguns moments m'ha entrat el pànic...\n—D'això se'n diu tenir una vida interessant —va somriure l'Elektra.\n—Si, a casa de vegades pensem que ens agradaria avorrir-nos de tant en tant —va fer el James, somrient també—. Però sembla que la tranquil·litat és una cosa que passa a les altres persones, no als Potter.\n—Tret del teu germà, no? —va preguntar l'Elektra.\n—Què va! —va fer el James—. El meu germà va estar a punt de morir dues vegades només en el curs passat.\n—És veritat! —va dir el Frank—. Al seu primer partit de quidditch i quan el va mossegar el vlad!\n—Al teu germà el va mossegar un vlad? —es va horroritzar l'Elektra—. I com és que...?\n—El van aturar a temps —la va tallar l'Alice, que estava cansada de veure quina gràcia li feien a l'Elektra els comentaris del James, que es veia que els dos trobaven molt enginyosos.\n—Ah —va fer l'Elektra, que li sobtava una mica la forma en que se li dirigia l'Alice sempre. La Geena li havia dit que estava segura que es portarien molt bé, però a l'hora de la veritat...\nQuan es van posar a empaquetar, l'Elektra es va acostar a la Geena.\n—Escolta, G, l'Alice i el James estan junts o alguna cosa així?\nLa Geena no es va girar a mirar-la.\n—Per què ho preguntes?\n—Perquè cada vegada que estic parlant amb el James i ella està al voltant —va explicar l'Elektra— em llança unes mirades que fan por. A veure, a mi el James m'agrada molt, però si té alguna cosa amb l'Alice no em vull ficar enmig...\nAleshores sí que la Geena es va girar.\n—No, no estan sortint ni res d'això —va contestar—. Però sé que l'any va haver-hi alguna cosa... bé, crec que ni tan sols va arribar a "alguna cosa". Van decidir quedar com a amics i res més. Suposo que de tota manera a l'Alice no li deu sentar del tot bé, però el James no seu, s'hi ha d'acostumar. Si no fossis tu, seria una altra noia. I a més a més, em sembla que ella s'ho passa molt bé també amb el meu germà, de manera que no t'atablis.\n—De tota manera... —l'Elektra no semblava gaire convençuda.\n—Ei, no estàs fent res mal fet, d'acord? —li va dir la Geena, convençuda—. La veritat, després de l'anyet que van passar crec que a tots dos els aniria bé sortir amb d'altra gent per...\n—Ei, ei, ei —va interrompre l'Elektra—. Para el carro. Qui ha dit res de sortir amb ningú?\nLa Geena va obrir els ulls, amb sorpresa.\n—Pensava que tu... o sigui... amb el James...\n—G, sigues realista —va somriure l'Elektra—. Jo aquesta tarda me'n torno cap a Atenes. Quan tornaré a veure el James? Qui sap! No tenia cap intenció d'arribar a sortir amb ell, però no et negaré que m'havia fet il·lusions que passés alguna cosa... i aquesta tarda ja marxo i no ha passat res de res.\nLa Geena va somriure.\n—No subestimis el poder dels acomiadaments.\nEl ames anava pensant en el mateix que l'Elektra mentre recollia. Era preciosa, i li agradava, i estava convençut que a ella també li agradava ell. En una altra situació hagués deixat que les coses haguessin anat seguint el seu curs, però l'Elektra només havia vingut per un cap de setmana.\nQuan van haver tornat, el Harry va dir que havia d'anar a veure com estaven les coses en el Departament després de tot el que havia sortit publicat al Profètic, i els Potter es van quedar amb els Longbottom i els convidats grecs a la Marmita Foradada, jugant al burro explosiu, a balabaves i als escacs màgics (el Paris estava gaudint com un nen de tres anys).\nLa Geena es quedava aquella setmana que faltava pel primer de setembre, però el Paris i l'Elektra marxaven aquell vespre. El James va pensar que ja buscaria una estona per estar a soles amb l'Elektra aquella tarda abans que marxés. Després de dinar crema de carbassa i pastís de maduixa, el Frank va anunciar que se n'anava a la Ronda d'Allà a examinar-se del carnet de conduir.\n—Ja has estudiat prou? —li va preguntar l'Alice—. No fa ni dos mesos que vaig a l'autoescola.\n—Eh —va fer el Frank amb un posat fatxenda—. Estàs parlant amb la persona que va treure un onze a pocions amb el McNair.\n—També tens raó... —va acceptar l'Alice—. Sort!\nTots els altres també n'hi van desitjar, i el Frank va marxar tot convençut a la vegada que el Harry tornava a entrar al pub, amb cara de cansat i contrariat per alguna raó. Es va acostar a la taula, on acabava d'explotar una baralla de cartes.\n—James —va dir—, odio demanar-te això, però... fins demà els del Wizengamot no tornen i... necessitem saber de quins càrrecs se'ns acusa exactament per això de les entrades, si es pensen que les hem robat nosaltres o que ho vaig fer jo però el departament ho encobria...\n—Vols que faci el mateix que amb la denúncia per les càmeres? —va fer el James, tot sorprès que el seu pare acudís a ell d'aquella manera.\n—No exactament —va dir el Harry—. No vull que treguis cap document d'allà dins, però necessito saber què és el que passa per poder estar preparats. Creus que et podries colar i buscar els documents i donar-los-hi un cop d'ull?\n—Suposo que sí, però... em portarà una bona estona i hi hauria d'anar ara mateix...\n—Correcte —va assentir el Harry, que no veia on era el problema—. Per això he vingut ara, a buscar-te —es va girar cap a la seva dona—. Ginny, et fa res portar el tu el Paris i l'Elektra?\n—Cap problema —va fer la Ginny.\n—Doncs vinga, James —el va apressar el Harry—. Acomiada't que marxem.\nEl James va sentir que l'ànima li queia als peus. Què? O sigui, què? Portava tot el sant dia preparant-se el que li volia dir a l'Elektra abans de marxar i ara... no es podia acomiadar? Bé, sí, és clar que podia, però ho havia de fer davant de tothom. Merda, merda, merda!\nEs va adonar que tenia la boca oberta i que portava uns segons sense bellugar ni un múscul. Naaaa. Allò no li estava passant. Es va girar per mirar-se els amics. L'Elektra tenia una expressió semblant a la d'ell, amb el cap baix; el Paris se'l mirava estranyat, sense saber per què s'estava comportant de manera estranya; la Geena semblava molt interessada en una taca d'humitat del sostre, i l'Alice intentava amagar una mena de somriure torçat.\n—Bé doncs... —va dir el James, tot apartant la cadira i posant-se en peu—. Paris, que vagi tot bé —es van donar la mà—. Alice, Geena, ens anem veient... i digueu-li al Frank que em digui si ha aprovat o no, quan torni. I... Elektra... —la noia se'l va mirar tímidament i el James va sentir que els seus ulls blaus se li clavaven—. Mmm... que et vagi tot molt bé i... eh... a veure si ens tornem a veure algun cop...\n—És clar —va assentir l'Elektra amb un somriure trist—. Igualment, que vagi tot bé.\nEs van quedar mirant uns instants, sense acabar de creure's que s'estaven acomiadant d'aquella manera. Van reaccionar quan els va interrompre la Lily.\n—Quina escena més poc tensa i gens incòmode, no?\nVa vacil·lar una mica, però finalment va marxar amb el seu pare, que ja l'esperava a porta.\n—Va, que no tenim tot el dia!\nEl James li va adreçar una mala mirada. Sabia que no era culpa del seu pare i que no ho havia fet amb mala intenció, i no li fia res ajudar-lo de tant en tant amb els problemes del departament si podia, però en aquells moments l'odiava. El Harry no entenia el que acabava de fer. Argh!\n—Què passa, James, tens un mal dia? —va fer el Harry—. Perquè, si vols, t'explico el meu...\nQuan el Harry va haver deixat el James perquè anés d'amagatotis al Wizengamot, ell se'n va anar cap al seu departament. Quan va entrar, l'esperava la caporal Belacqua amb una altra mala notícia.\n—Cocaïna —li va dir—. Fa uns dies que ho estava investigant una mica pel meu compte, senyor, perquè veia sovint escenes sospitoses i...\n—Ah, sí —va assentir el Harry—. Fa unes setmanes que et veig potinejar amb marmites amunt i avall... però, de veritat, caporal, aquí no ens encarreguem de delictes muggles, això de les drogues...\n—És que no ho poden estar fent muggles, senyor! —va insistir la noia—. És cocaïna manipulada màgicament per fer-la més pura i... bé, per donar-li efectes encara més al·lucinants.\n—Ai, no... —va fer el Harry deixant-se caure a la cadira de l'escriptori—. A veure, Belacqua, a partir d'ara vostè serà la cap de la unitat de narcòtics, d'acord?\n—La cap, senyor? —es va estranyar la noia—. Cap de qui senyor? Perquè també sóc la cap de la unitat forense. I no només en sóc la cap sinó la totalitat de la unitat. No és que em queixi, senyor, però en les meves dues unitats anem una mica escassos de... personal, senyor. Que una sola persona sigui dues unitats és una mica... mmm... inusual.\nEl Harry se la va quedar mirant. Per suposat no s'estava rient d'ell, tot i que la situació era irrisòria. Allò era el que més li agradava de la noia, que sempre era magistralment diplomàtica, fins i tot quan et deia idiota a la cara.\n—Molt bé, veig que haurem de contractar personal —va fer el Harry—. No sé per què, però com més som, més delictes hi ha... Bé, de moment crec que haurem d'apujar-te el sou i el rang, Belacqua, sobretot per la gran feina que està fer... felicitats, sergent Belacqua.\n—Sergent? —va fer la noia—. De debò?\n—És clar —va assentir el Harry—. Si contractem gent nova, els seus caps han de ser d'un rang més alt, no?\n—Gràcies, senyor —va fer la Belacqua amb un gran somriure, i va marxar.\nTot seguit va obrir la porta el sergent Columbus, gairebé tirant-la a terra.\n—Aquí li porto, senyor —va dir, i va deixar un manyoc assegut en una cadira just davant del seu escriptori.\n—Ah, hola, Mundungus —el va saludar el Harry amb un somriure—. Suposo que ja saps per què t'he demanat que vinguessis...\n—No m'has demanat que vingués, Harry! —va exclamar el Mundungus—. Has enviat al teu troll a segrestar-me i arrastrar-me fins aquí.\n—És l'única manera que acceptis la meva oferta. I el sergent Columbus és meitat humà, i com tornis a faltar-li el respecte faig que t'arrestin —El Harry li va adreçar una mirada severa—. M'imagino que hauràs rebut el Profètic d'aquest matí...\n—En la meva defensa —va dir el Mundungus, ràpidament—. No pensava que s'adonessin que havia robat les entrades, n'havia falsificat unes altres i les havia intercanviat! Com pot ser que se n'adonessin?\n—Perquè les vas robar a un home que treballa per Gringotts, Dung! —va cridar el Harry, posant-li la fotocòpia de la denúncia que havia fet l'home davant dels nassos—. Aquesta gent es dedica a dir si els objectes són exemplars reals o falsificacions!\n—I ara què, Harry? —va dir el Dung—. Suposo que ja m'has entregat i dec estar en mans del Wizengamot.\n—Doncs la veritat és que no —va dir el Harry—. Ara mateix el meu... algú està investigant el que saben els del Wizengamot, però no crec que sàpiguen que vas estar tu. Saps, Mundungus, t'havia fet venir per només per comunicar-te que estaves detingut fins el dia del judici, però... sempre podríem dir que vaig intentar colar-me al mundial per una investigació, i que vam fer servir entrades requisades. Però hauria de mentir, Dung. I només puc mentir per tu amb una condició.\n—Sí! —va exclamar el Mundungus—. Sí, sí, Harry, siusplau, no vull anar a Azkaban! Faré qualsevol cosa! El que sigui!\n—Proposi el que et proposi?\nEl Harry se'l va mirar fixament uns instants.\n—Molt bé... Ron! —el Ron va entrar al despatx i se'l va mirar—. Pren-li jurament al senyor Fletxer i dóna-li una placa.\n—Com? —va fer el Ron.\n—Com? —va fer el Mundungus.\n—Mundungus —va somriure el Harry—. Me n'acabo d'assabentar que hi ha mags ficats en assumptes de drogues manipulades màgicament que es venen a muggles. D'això se'n diu narcotràfic, i tenim un problema amb ell: sabem que existeix, però no sabem com trobar els culpables. Tu coneixes gent, Dung. Coneixes el negoci, hi estàs ficat fins els genolls. Saps on s'ha d'anar a buscar. Des d'ara mateix estaràs a la unitat de narcòtics, sota les ordres de la sergent Belacqua.\nEl Mundungus s'havia quedat amb la boca oberta.\n—Has donat la teva paraula que ho acceptaves fos el que fos —va somriure el Harry—. Benvingut a la unitat d'aurors, agent Fletcher.\nJa gairebé era hora de tornar cap a Atenes, i el Paris estava preparant la seva bossa i recollint totes les pintures, pinzells, llapis, carbonets, negatius i tovallons de paper amb esbossos que tenia escampats per tota l'habitació. Es va girar quan va sentir uns tocs a la porta i va entrar l'Alice amb un paquet a les mans.\n—Com que es tard, he pensat que no tindries ganes de posar-te a cuinar quan arribis a casa —va explicar, mostrant el paquet—. Són pastissos de carn acabats de fer, en diem pies. N'hi per tu i pel teu pare.\n—Moltes gràcies! —va fer el Paris amb un somriure, encantat que l'Alice hagués aparegut per l'habitació, perquè ell era molt tímid i no s'hagués atrevit a demanar-li si es podien veure a soles—. La veritat és que jo també tinc una cosa per tu.\n—Ah sí? —es va sorprendre l'Alice, que va deixar el paquet de pies sobre l'escriptori—. Què és?\n—Recordes que ahir et vaig dir que no havia pogut dormir en tota la nit perquè havia estat pintant?\nEl Paris va obrir la seva carpeta i en va treure una làmina.\n—Té, és per tu.\nL'Alice el va agafar amb les mans tremoloses i la boca oberta. No podia ser! Era un retrat seu, impecablement fet, del mateix estil que el que estava fent per la Geena.\n—Com... com... —va balbucejar—. Com has fet això de memòria?\n—Ja t'ho vaig dir —va somriure el Paris—. No em podia treure la teva imatge del cap, de manera que la vaig pintar.\n—És... —l'Alice estava al·lucinant; mai no li havien fet cap regal com aquell—. És... preciós!\n—És un retrat —va fer el Paris—. Si és preciós és perquè tu ets preciosa.\nI, sense pensar-s'ho ni un moment, de manera més aviat inconscient, l'Alice va deixar la làmina sobre l'escriptori, es va atansar al Paris i li va fer un petó. Ell, sobtat al principi, es va relaxar i li va correspondre, i s'haurien quedat allà una bona estona si la porta no s'hagués obert de cop.\n—Paris, ja tinc la bossa preparada, que estàs...? Oh! —l'Alice i el Paris es van separar de cop i ella va girar el cap furiosa per veure qui els havia interromput. Era l'Elektra. Qui si no? —. Ho sento moltíssim! Perdoneu-me, no sabia que... Perdó!\nVa tancar la porta de seguida, vermella com un tomàquet i van sentir com baixava les escales cap al pub. L'Alice li tenia tantes ganes que si no arriba a marxar, li arrenca la jugular. Va prémer els punys, sulfurada, encara mirant cap a la porta, però la veu del paris la va fer tornar en sí.\n—Bé, jo també hauria d'anar tirnat...\n—Espera... —va fer l'Alice, vermella, mirant al terra—. Gràcies pel dibuix, que no t'ho he dit —i es va llançar a fer-li un altre petó, aquesta vegada amb és intensitat, i ell la va abraçar per la cintura.\n—Digues-me que ens tornarem a veure —li va murmurar el Paris—. Per Nadal, i per Setmana Santa... vine a Atenes i queda't a casa.\nL'Alice va somriure.\n—No saps quan de temps fa que porto esperant que això passés...\n—Tu? —va fer el Paris—. Quan et vaig conèixer vaig estar com dos mesos que no podia dibuixar una altra cosa que no fossis tu!\n—A l'Alice li va venir al cap el moment en què havia vist aquells esbossos de cossos despullats a carbonet que li havien semblat l'Elektra, moment en el qual el Paris l'havia fet fora de la seva habitació, tot torbat.\n—Aquells dibuixos... —va fer l'Alice.\n—No ho feia conscientment... —es va apressar a dir el Paris—. Em posava a dibuixar una noia i em sorties tu!\n—Crec —va dir l'Alice amb un somriure, encara abraçada a ell—, que aquesta és la cosa més bonica que m'han dit mai.\nVan baixar les escales tots dos i es van anar a trobar amb els altres. Des d'una punta, l'Alice va veure que l'Elektra li somreia amb complicitat, com dient-li, tranquil·la, que no diré res. Ella li va fer la mirada. No pensava compartir cap secret amb aquella barbie ensenya-melics que portava tot el cap de setmana intentant lligar-se al James sense èxit, que se li feia la simpàtica i que, a sobre, portava el seu tallat de cabell. L'únic que tenia de bo aquell acomiadament era perdre-la de vista d'una vegada.\nL'Elektra i el Paris es van anar acomiadant de tots els Potter i els Longbottom. Quan l'Elektra es va acostar a l'Alice, li va fer una abraçada com si fossin amigues de tota la vida.\n—M'ha agradat molt conèixer-te —va dir amb un somriure que, per l'Alice, no tenia res a veure amb el del Paris—. I, bé, felicitats.\nL'Alice la va fulminar amb La Mirada, i l'Elektra es va quedar una mica parada. La Mirada de l'Alice acostumava a provocar aquella reacció a la gent.\n—Saps, mai no oblido una cara —li va contestar—, però amb tu faré una excpeció.\nL'Elektra va empetitir els ulls.\nAleshores l'Alice va notar que l'Elektra irradiava una mena d'aura que no li havia sentit fins aleshores. No era ben bé màgia, era com... com si els seus ulls blaus s'afilessin i li arribessin a les entranyes. Qualsevol altre s'hagués estremit de por, però en aquell moment l'Alice li tenia tanta tírria que amb prou feines va notar una mica de fredor.\nAleshores la porta de la Ronda d'Allà es va obrir i va aparèixer el Frank.\n—Endevineu qui té carnet de conduir!\nEn aquell moment l'Alice i l'Elektra van mirar cap allà, i l'Alice va deixar de notar aquella aura d'agressivitat.\nTots van anar a felicitar el Frank, i poc després, la Ginny va desaparetre amb el paris i l'Elektra. L'Alice va anar a fer-li un petó al seu germà i es va sentir una mica trista perquè el Paris havia marxat, però també més relaxada ara que l'Elektra no hi era. La veritat es que estava força contenta d'aquesta última part.\nPer fi l'Elektra havia desaparegut de la seva vida.\nE i La Rossa sortint de matinada de comissaria amb els seus acompanyants anglesos. P i S tornant a casa amb C i H en un jet privat (es veu que això d'aparetre és massa vulgar i barat per elles). Mr Playboy perseguit noies per l'àgora. I la veritat és que cauen com mosques! És difícil resistir-se als seus encants! I de K ni rastre. Esperem que encara estigui a caseta plorant per P i no a que ho hagi superat i sigui a casa d'una altra estudiant biologia...! I E, cap al tard, tornant cap a casa seva amb una cara de tristesa que poques vegades li hem vist. Però Grècia va guanyar, dona! No són maneres de tornar del mundial!


Apologia de la curiositat: Diuen que enguany hi haurà topless al carnaval de Rio\nmateixes a Rio de Janeiro que a Venècia, a Nova Orleans, a Tenerife, a Cadis, a Vilanova i la Geltrú o a Sitges. La paraula deriva del llatí vulgar "carne levare", tot i que s'acabat convertint en "carne vale", l'últim dia que els cristians podien menjar carn, abans dels quaranta dies de la quaresma, els quals finalitzen per Pasqua, l'equivalent de la festa d'equinocci de primavera a múltiples cultures ancestrals.\nA Rio el carnaval ofereix cada any alguna novetat més comentada. Aquest cop l’escola Mocidade Independente anuncia que farà desfilar en topless 22 ballarines seleccionades per no transportar ni un gram de silicona, un fet noticiós al Brasil, gairebé impossible, atesa la proliferació de la cirurgia estètica i la manca de costum del topless en públic, ni tan sols a les platges.\nMolts pensen que el carnaval carioca consisteix en un descordat ball de disfresses. S'equivoquen. És una jubilosa manifestació de carrer dels pobres a les cèntriques avingudes reservades perquè puguin mostrar a tothom de forma autoritzada per uns dies la seva bellesa, la seva alegria, la seva música, la seva existència empolainada i radiant. El cicle menstrual de la metròpoli els concedeix aquestes dates de gràcia al calendari, el permís per envair i aturar el país. El carnaval és un sumptuari i exaltat orgasme anual dels pobres, que baixen a milers de les faveles i prenen l'asfalt amb el luxe de la fantasia.\nEl carnaval, les platges i futbol són la resistència de la societat brasilera contra la divisió accentuada entre pobres i rics. L'acabament dels dies del carnaval provoca a tothom la sensació inexorable de tomb de l'any, el moment en què finalitzen les llargues vacances escolars d'estiu, iniciades a mitjans desembre. El carnaval marca el curs, la temporada, l'any.\nLa diferència del carnaval a Rio (cal pronunciar carnava-u) és que hi participa una humanitat oceànica. Centenars de milers de visitants arriben a Rio per passar-hi aquests dies. És el gran moment de la indústria turística, el pic de la temporada estiuenca. No hi ha dades oficials sobre accidents, homicidis ni víctimes durant el carnaval. Gairebé es consideraria de mal gust divulgar aquestes estadístiques enfront del caràcter festiu de l'esdeveniment, la seva importància en l'economia turística i en la imatge de la ciutat.\nEl carnaval dura oficialment de dissabte a dimarts, fins al llindar del dimecres de Cendra (a quarta-feira de Cinzas) en què comença la quaresma. En realitat dura tot l'any pel que fa als preparatius de les escoles carnavalesques de cada barri, un teixit associatiu popular que mou tantes passions i sentiments de pertinença com els equips de futbol. Les escoles de samba sumen milers de membres cadascuna, amb seguidors enfervorits per seus colors, els seus herois, les seves tradicions, els seus patrons respectius. Són el centre de reunió on s'imagina i es prepara la música i la coreografia de la desfilada.\nPrimer el carnaval es celebrava de forma discriminada: els balls als salons de la burgesia i les festes populars als carrers de les barriades. La desfilada de les escoles de samba al centre de la ciutat només va ser legalitzada el 1935, quan les retransmissions radiofòniques ja havien socialitzat l'esdeveniment. Va ser l'any de la presentació de la marchinha "Cidade Maravilhosa", d'André Filho. Es faria popularíssima, es convertiria en himne oficial de l'Estat de Rio de Janeiro:


L'odissea dels exiliats de l'Stanbrook | L'Accent - Informació i comunicació popular dels Països Catalans\nEscrit per Borja Català Publicat el 16/11/2014\nEls darrers mesos de la Guerra Civil espanyola marcaren l’inici del camí de l’exili per a centenars de milers de persones. Unes van travessar els Pirineus i moltes d’elles van acabar en camps de concentració construïts per l’Estat francés -com el d’Argelers, al Rosselló-, famosos per les seues males condicions de salubritat; altres es van desplaçar a diversos ports de la costa mediterrània peninsular amb l’esperança de poder embarcar en algun vaixell que els allunyara de la repressió feixista.\nEl 28 de març de 1939 l’Stanbrook, un vaixell mercant, va salpar del port d’Alacant cap a la ciutat algeriana d’Orà amb 2.638 persones (registrades) a bord que tractaven de fugir de l’ofensiva franquista. Aquesta fou l’última gran evacuació republicana per mar. No costa gens imaginar les situacions dramàtiques que van viure tots aquells que no van poder embarcar, neguitosos davant la imminència de l’arribada de les tropes feixistes.\nPerò, tot i evitar caure en mans de les tropes feixistes, als exiliats d’aquell vaixell encara els esperaven moltes dificultats i penalitats. L’exposició Stanbrook, 1939. L’exili republicà cap al nord d’Àfrica, organitzada per la Universitat de València, recupera la història d’aquella evasió i del destí que van viure moltes d’aquelles persones en camps de concentració d’Algèria, aleshores una colònia francesa. La mostra, instal·lada al Centre Cultural La Nau, s’hi podrà visitar fins al 18 de gener (la data prevista de fi era el 30 de novembre, però ha estat ampliada).\nDiaris, documents personals, fotografies… l’exposició aplega i exhibeix material divers que va pertànyer a alguns d’aquells exiliats i que permet posar cara i nom als protagonistes -a desgrat seu- d’aquells fets: Àngels Espí, Antoni Gassó, Josep Castanyer, Vicent Mataix (tots ells valencians). Aquests objectes van acompanyats d’obres d’Antoni Miró sobre l’exili -una de les quals és, per cert, una litografia de l’Stanbrook- i de pàgines del còmic de Paco Roca Los surcos del azar, el qual ressegueix el pas d’aquells exiliats.\nEl fulletó informatiu de l’exposició parla de l’odissea que va viure aquella gent, paraula que no sembla una exageració. En primer lloc, pel propi viatge cap a Argèlia, ja que l’embarcació va estar a punt d’enfonsar-se per l’excés de pes i la flota franquista era una perill ben real: el vaixell va salpar de nit per a evitar ser detectat, i als poc minuts la ciutat i el port d’Alacant van ser bombardejats, com va descriure en un escrit el capità de la nau, Archibald Dickson\nEn segon lloc, perquè en arribar a costes algerianes les autoritats franceses no van permetre desembarcar el passatge complet en un primer moment, només dones i infants; setmanes després desembarcà la resta, atés el perill d’epidèmies.\nI finalment, perquè en trepitjar terra africana foren confinats en camps de concentració per les autoritats franceses. Uns camps situats al desert on imperava una fèrria disciplina militar i on les condicions de vida eren extremadament dures. Amb l’ocupació nazi de l’Estat francés i en el context del règim col·laboracionista de Pétain, molts d’ells van ser utilitzats com a mà d’obra semiesclava en la construcció del transsaharià, una infraestructura la construcció de la qual responia als interessos del Tercer Reich. El projecte quedà paralitzat en 1942.\nAmb la derrota dels nazis al nord d’Àfrica els camps foren alliberats i n’hi hagué interns que van combatre en la II Guerra Mundial contra les forces de l’Eix; aquest fou el cas del valencià Amado Granell, qui va participar en l’alliberament de París. En acabar la contesa van poder regularitzar la seua situació però, com explica la mostra, mai no van deixar de ser exiliats.\nEtiquetes: Alacant, Algèria, Argelers, exili, guerra civil, II Guerra Mundial, memòria històrica, Stanbrook Categoria: Cultura, Història, Ressenyes Visualitzacions: 3627


Carrera de Montaña La Esquila 2014 - Curses de muntanya\nTeruel , Aragó\nDescripció Carrera de Montaña La Esquila 2014\nLa Cursa de Muntanya La Esquila es realitzarà el setembre 2014 amb una distància aproximada de 16 km i un desnivell acumulat aproximat de 1580 m. El preu serà de 12 €. La sortida d'aquest trail circular serà a Linares de mora.\nAmb un recorregut de 16 km, i un desnivell acumulat de 1.580 metres la prova transcorre per camins i sendes del terme municipal de Linares de Mora amb un bell entorn natural marcat per la seva altitud i les seves magnífiques vistes (l'altura mitjana del recorregut és de 1.430 m).\nRevisa totes les edicions de Carrera de Montaña La Esquila\nCarrera de Montaña La Esquila 2014 (En español)


COBDCVServeisFormacióAltres activitats formativesEl col·legi en ruta\nEl col·legi en ruta (fins a 2018 Trobada anual COBDCV) és una trobada que organitza el Col·legi i té la voluntat d’esdevenir el punt d’encontre dels col·legiats, però en un ambient lúdic i distés que permeta conèixer-nos millor i establir lligams que ens enfortisquen com a organització.\nCada edició es realitza en un lloc diferent de la Comunitat Valenciana i s’aprofita per a fer diferents visites o activitats lúdiques en la localitat. A més, en un ambient més relaxat, es realitza una presentació o xarrada sobre algun tema o problema que afecta a tots els professionals de la informació i la documentació.\nFer i mantindre els contactes professionals, intensificar els vincles, així com generar i augmentar la col·laboració, el respecte i l’ajuda mútua són la base que mou aquesta iniciativa i la fan molt necessària pel col·lectiu.\nL’experiència de les edicions anteriors reforça aquesta necessitat i fan imprescindible la participació de tot el col·lectiu per gaudir junts d’un dia diferent i enriquidor. Per aquest motiu, us animem a participar i col·laborar activament en aquest esdeveniment.\nAmb la nova junta de 2019, es va canviar el nom de la trobada i se li va donar una imatge. Per tant, mantenint la idea i el concepte inicial, la Trobada Anual passa a anomenar-se “El col·legi en ruta”.\nEl col·legi en ruta 2019. Anem a Bocairent!\nVos esperem a Bocairent l'1 de juny\nV Trobada Anual COBDCV a Peníscola (Castelló)\n22 setembre de 2018, V Trobada Anual COBDCV a Peníscola (Castelló)\nIV Trobada Anual COBDCV a Cocentaina\n16 setembre de 2017, IV Trobada Anual COBDCV a Cocentaina\nIII Trobada Anual COBDCV a Requena\n9 juliol de 2016, III Trobada Anual COBDCV a Requena\nII Trobada Anual COBDCV a Vilafamés-Castellón\n11 juliol de 2015, II Trobada Anual COBDCV a Vilafamés-Castelló


C CO 6 Imatges 2 Col·laboradors 178 Visites Bústia de suggeriments\nconstrucció naval HIST/ECON Des de temps antics, la insularitat d’Eivissa i Formentera ha fet de les activitats relacionades amb la mar un sector important en la vida i l’economia dels seus pobladors. Probablement des de la prehistòria, i ben segur que durant l’època fenícia, les Pitiüses foren un punt important si no de construcció sí de recalada d’embarcacions, lloc on es podien trobar els materials necessaris per a les reparacions dels vaixells, principalment la fusta.\nEn temps islàmics les fonts —concretament els geògrafs del s XIII Yaqut i al-Himyari — precisen l’existència d’instal·lacions dedicades al bastiment de naus i lloen la bona qualitat dels arbres eivissencs usats amb aquesta finalitat.\nDesprés de la conquista catalana de 1235, els nous pobladors continuaren construint embarcacions. L’any 1273 l’arquebisbe de Tarragona i el 1283 Jaume II concediren als eivissencs el privilegi de tenir una drassana on podien treure, tenir i haver galeres, llenys i barques. Segurament aquesta concessió s’aprofità amb l’habilitació de l’espai vora mar immediatament conegut com la Drassana .\nAmb tot, les notícies sobre construcció naval són pobres per als segles medievals, únicament tenim testimonis que demostren l’existència d’una certa activitat, però se’n desconeix el volum.\nAixí, el 1456 la Universitat concedí una subvenció per a la construcció d’una galiota . Igualment, el Llibre del mostassaf d’Eivissa —compilació d’ordinacions municipals dels s XIV i XV— adverteix els captius de no entrar a la drassana i els assignava un lloc per serrar les fustes que presumiblement hi eren necessàries. Cal recordar també que la confraria dels barquers havia edificat el segle XIV la capella de Sant Salvador , cosa que demostra la seua pujança en aquella època. Els Llibres d’Entreveniments fan esment d’un mestre d’aixa l’any 1528; és la notícia més antiga sobre l’ofici de constructor de vaixells que apareix en aquesta font; en segueixen d’altres tant de la primera meitat d’aquest s XVI com de la segona i igualment dels s XVII i XVIII.\nA l’Arxiu de Protocols d’Eivissa es conserven diversos contractes, datats a partir del segle XVII, fets entre mestres d’aixa i els seus clients on s’especifiquen les dimensions, característiques, materials dels vaixells a construir i les feines que eren necessàries per arribar a poder fer-los a la mar.\nLes primeres xifres sobre la construcció naval pitiüsa comencen l’any 1765; foren utilitzades per Antoni Costa Ramon en una sèrie d’articles publicats a la revista Ibiza al llarg de l’any 1944. Aquest autor considera que l’apogeu de la construcció naval a les Pitiüses s’inicià a mitjan s XVIII i va entrar en profunda crisi cap al 1860, fins al punt que quan l’arxiduc Lluís Salvador d’Àustria visità per primera vegada les illes l’any 1867, pràcticament no es bastien embarcacions de gran tonatge i les drassanes es dedicaven a fer vaixells menors i a les reparacions.\nEn canvi, durant el període comprès entre 1765 i 1860 es bastiren 419 vaixells amb un total de 22.259 tones, això excloent del càlcul les embarcacions menors de deu tones. Hi va haver diversos anys en què l’activitat dels mestres d’aixa eivissencs fou extraordinària com el 1812, el 1815 i el 1855, poc abans de la seua entrada en decadència.\nLa importància de la construcció naval durant aquells quasi cent anys que se situen entre les dates esmentades, cal atribuir-la a l’obertura de les línies comercials amb Amèrica, a l’estimulació dels intercanvis de mercaderia engegats per la Il·lustració, a la necessitat de vaixells per a la marina corsària i a l’augment de població que des del segle XVII experimentava Eivissa i que permeté fornir de mà d’obra les drassanes i de mariners els vaixells.\nAmb posterioritat a l’any 1861 no comptam, de moment, amb dades seriades sobre l’activitat naviliera desenvolupada a les illes. Pere Vilàs i Gil confeccionà una llista de vaixells construïts a Eivissa que mostra l’activitat dels mestres d’aixa eivissencs durant la segona meitat del s XIX i la primera del XX.\nLa fi de la primera Guerra Mundial significà la irreversible decadència dels vaixells a vela i amb ella la de la construcció naval eivissenca. En relació a aquest temps de crisi es recorda simptomàticament que l’any 1917 el vaixell més gran fet mai a Eivissa —de 1.100 tones de desplaçament— fou desballestat sense haver arribat a solcar la mar.\nDes d’aquelles dates la construcció naval a les illes es limità als llaüts i alguns vaixells de més port, especialment motovelers; és el cas del Joven Teresa que l’any 1962 fou el darrer vaixell important construït a Eivissa.\nA la darreria del s XX la construcció d’embarcacions es limita a l’activitat desenvolupada per alguns mestres d’aixa que fan llaüts i bots de fusta per encàrrec i, sobretot, reparacions, de manera que la importància comercial de la indústria naviliera es purament testimonial.\nA més de l’esmentada drassana, que se situava darrere l’església de Sant Elm , es feren vaixells a altres indrets, alguns fins i tot allunyats de Vila. Llocs habituals dins Vila eren el varador de sa Riba on hi havia hagut una petita platja, el racó oest del port , abans anomenat drassana extramurs per estar més enllà de s’Estacada . En els darrers temps el lloc amb més activitat era la drassana coneguda popularment com s’Astillero vora les instal·lacions del Club Nàutic d’Eivissa , que fou inaugurada l’any 1918. Era propietat del navilier Abel Matutes Torres.\nTambé es feren vaixells a l’Illa Plana , a la zona coneguda com baix des Molins, a sa Cala de Sant Vicent, as Pouetó de Santa Eulària, a cala Vedella, a Portinatx, a Sant Antoni i a Formentera, on es construïen especialment barques per a s’Almadrava . [AFA]\nEl procés de construcció d’un vaixell s’iniciava quan l’armador encarregava al mestre d’aixa una embarcació amb unes característiques determinades, depenents de l’ús que li volgués donar. El mestre d’aixa elaborava un plànol a partir del qual feia un model a escala del vaixell. Aquest model solia tenir entre cinquanta centímetres i un metre; com més gran era l’embarcació a construir, majors eren les dimensions de la maqueta. Sobre ella el mestre d’aixa efectuava la correcció dels plànols. Quan ja es consideraven correctes, es dibuixava el traçat de les quadernes, les quals tenien les proporcions marcades per la tradició i el saber del mestre per a cada tipus de vaixell.\nEl pas següent era buscar la fusta necessària, normalment de pins que ja tenguessin una forma pròxima a la requerida per a l’elaboració de cada quaderna . Aquestos arbres s’anaven a buscar per tota l’illa, es desbastaven al lloc, es serraven i se’ls donava la forma final a les drassanes o al lloc on es fes el vaixell. El millor temps per tallar els pins era amb la lluna vella de gener, ja que l’arbre no tenia a penes saba, i així hi havia menys perill que no es podrís.\nEl primer que es posava era la quilla, amb les rodes de proa i de popa. Sobre la quilla s’anaven muntant les quadernes, perpendiculars a la cossia ; una vegada que el vaixell estava enramat, és a dir amb totes les quadernes col·locades, es procedia a posar el paramitjal damunt de les quadernes seguint la línia de la quilla . Tot el conjunt s’afiançava amb perns que travessaven el paramitjal, el medís de cada una de les quadernes i la quilla.\nEs fixaven a la part superior de les quadernes la cinta i el contubal sobre el qual es col·locaven les llates que havien de suportar la coberta. Quan es posaven les llates, s’havien de tenir en compte les obertures de la coberta destinades a donar accés a la bodega, aquestes anaven delimitades per les braçoles.\nPer fixar les llates al contubal es col·locava la taula de clau rodant tot el perímetre del vaixell, a l’alçada de la línia d’unió de les llates amb les quadernes. Una vegada el procés arribava a aquest estat, es començava a fer el folro del buc, clavant les taules a les quadernes o a les llates en el cas de la coberta.\nPer ajustar perfectament el folro s’havia donat als caires exteriors de les quadernes el biaix necessari perquè les taules s’hi assentassin ben planes. Les filades del folro generalment es començaven a clavar de baix a dalt i amb les taules orientades de proa a popa. En el cas més freqüent de començar per baix, es posava primer la filada anomenada de paralla , que és la línia de taules del folro que toca la quilla; junt a aquesta es posava la filada de fondo, la de pantoc, i així fins arribar a la cinta.\nLa coberta es folrava des de la part d’enmig cap als costats del vaixell, amb les taules allargades també de proa a popa. Si l’embarcació era amb orla , aquesta es feia a partir dels extrems de les quadernes que sobresortien per damunt la clau, anomenats escalamots, i es rematava amb la batallola .\nUna vegada acabat el folro, començava el calafatat, feina consistent a tancar les juntes entre les taules per fer impermeable el buc. Això es feia embutint estopa entre les juntes amb els ferros de calafatar; posteriorment sobre aquestes juntes es posava quitrà o massilla feta amb blanc d’Espanya i oli de llinassa.\nA continuació es fixaven els elements d’amarratge com maneguetes, bites, clavillers, molinets, etc. Després es pintava l’embarcació i per poder-la avarar s’havia de construir l’escar, rampa per la qual el vaixell es feia lliscar fins a l’aigua. Aquest escar era fet de fustes, dues paral·leles a la quilla del vaixell, les guies, que anaven unides amb travesses; dins d’aquest conjunt en forma d’escala, es posaven les escoes i sobre elles s’apuntalava el buc per mantenir-lo dret, de manera que el seu pes descansava damunt les escoes.\nEl dia de fer el vaixell a la mar les guies i les escoes s’enseuaven i amb l’ajud d’una eina anomenada columneta , es feien lliscar les escoes damunt l’escar fins que tot baixava per inèrcia.\nL’arboradura se li posava quan el vaixell ja era a la mar; el motor, en canvi, es col·locava en terra ja que s’havia de foradar la roda de popa per fer passar l’eix de l’hèlix. Tota la fusta d’aquestos vaixells anava fixada amb clavaó de bronze o de ferro i més recentment de ferro galvanitzat o de coure. [ATR]\nAntoni Ferrer Abárzuza [AFA], Antoni Tur Riera [ATR]


TV3 estrena el curt nominat als Oscar, «Timecode» - Diari de Girona\nTV3 estrena el curt nominat als Oscar, «Timecode»\nÀlex Gorina conversarà amb el director Juanjo Giménez, en una presentació prèvia a l'emissió\n23·02·17 | 23:36\nUna imatge del curtmetratge «Timecode». CCMA\nLa matinada de diumenge a dilluns se celebrarà la 89a edició dels Premis de l'Acadèmia d'Art i Ciències Cinematogràfiques de Hollywood, els premis Oscar, on per primera vegada competeix un curt català en la categoria de millor curtmetratge d'imatge real: Timecode. Coincidint amb aquesta cita cinematogràfica, TV3 estrena el curtmetratge aquesta nit, a partir de les 21.55 h. Timecode es reemetrà demà, a les 19.55h, i la mateixa Nit dels Oscars, diumenge, 26, a les 22.00 h, al 33.\nL'emissió d'aquesta nit anirà acompanyada d'una presentació conduïda per Àlex Gorina, que dialogarà amb Juanjo Giménez des de Los Angeles per saber l'última hora, les anècdotes i el somni de guanyar un Oscar. Una conversa des d'una aula de l'Escola de Cinema de Reus, on Giménez és professor habitual, i en la qual també són presents els seus alumnes, perquè Timecode va néixer com a projecte de fi de curs i va comptar amb la participació de molts dels estudiants.\nLa sinopsi de Timecode, de 15 minuts de durada, és breu: Luna i Diego són els guardes de seguretat d'un pàrquing. Diego fa el torn de nit, i Luna, de dia. El film narra l'inici d'alguna cosa entre aquests dos personatges a través d'una manera de la singular manera de comunicar-se amb notes, cites enigmàtiques i les filmacions de les càmeres de seguretat que resulta imprevista, alhora que atrapa i sorprèn l'espectador.


Tòtems sanitaris per a comerços i hotels Covid-19 - Packton\nTòtems sanitaris per a comerços i hotels Covid-19\nDes de Packton, experts en mobiliari per a l’oficina i el negoci, posem a la vostra disposició un element imprescindible per garantir les condicions sanitàries del vostre comerç. Els tòtems i balises Welcome donaran la benvinguda als vostres hostes i clients en aquests temps nous, garantint els protocols sanitaris recomanats.\nWelcome actua com una subtil balisa, s’integra i s’adapta al teu comerç amb discreció. La seva gran varietat d’acabats, permet integrar-se en el vostre espai de manera òptima.\nUs presentem en dues versions. Hotel i Retail, aquest últim amb variants en la seva base: amb o sense rodes. Per a una millor integració amb la imatge corporativa del vostre negoci, opcionalment, els tòtems i balises es poden personalitzar amb el logotip de l’empresa.\nA continuació, podeu descarregar el catàleg de tòtems sanitaris\nPer a més informació, poseu-vos en contacte a info@packton.cat o truqueu-nos al 972 70 08 88. Packton és un projecte social de la Fundació MAP.\nOn 20/05/2020 / Novetats\nPantalles i mampares de protecció Covid-19 de Packton\nAutocars Mir estrena nova seu amb mobiliari Packton


«Un escàndol d’Estat», la lentitud de la campanya de vacunació aixeca una onada de crítiques a França\nLa lentitud de la campanya de vacunació aixeca una onada de crítiques a França\nDes de l’inici de la campanya de vacunació, que va començar el passat 27 de desembre, menys de 500 francesos han rebut la primera dosi de la vacuna\n«A aquest ritme, seguirem encara aquí d’aquí a 5.000 anys», deplora William Dab, exdirector general de Salut\n04 de de gener del 2021. 19:30\n«No deixaré que, per raons equivocades, s’assenti una lentitud injustificada» a la campanya de vacunació contra la Covid-19, va prometre el president francès, Emmanuel Macron, als seus compatriotes el passat 31 de desembre. Aquest diumenge, les xifres van posar en evidència la fractura entre la promesa presidencial i la realitat sobre el terreny: mentre prop d’un milió de britànics i més de 250.000 alemanys ja havien rebut la primera dosi de la vacuna, menys de 500 francesos havien sigut vacunats, segons les dades de Covidtracker.\nDavant aquesta diferència, les crítiques contra l’estratègia de vacunació es multipliquen. «Considero que avui estem davant un escàndol d’Estat», ha estimat aquest dilluns el president de la regió Grand Est, Jean Rottner. «Estem aplicant una política que ha demostrat ser un fracàs en el passat: mascaretes, tests, ara la vacunació», lamenta Rottner, metge de formació, abans d’assenyalar «una [...] falta de preparació, d’irresponsabilitat». «S’estan burlant de nosaltres. Avui dia vacunar-se és més complicat que comprar un cotxe», resumeix el diputat conservador.\nEn el centre de totes les mirades, el ministre de sanitat, Oliver Véran, ha provat en múltiples ocasions de mitigar la polèmica a través del seu compte de Twitter: «Estiguin tranquils. La campanya de vacunació cobrarà aviat impuls», va escriure el 31 de desembre, «l’Alta Autoritat de Salut ha decidit donar prioritat a les persones vulnerables en instal·lacions col·lectives [residències de gent gran]», va assenyalar mirant de justificar la dilació. Si bé, la lentitud de la campanya de vacunació també estaria relacionada amb la pesada burocràcia imposada pel Govern: «El Comitè Nacional Consultiu d’Ètica requereix que cada persona vacunada hagi donat el seu consentiment informat després d’un examen mèdic. Aquesta és una promesa de confiança per als nostres conciutadans. Aquest pas és essencial i el respectem», va recordar Véran.\nPer a l’Acadèmia Nacional de Medicina, aquestes precaucions burocràtiques són «excessives» i, lluny d’asserenar els francesos, podrien «suscitar [...] una creixent falta de comprensió vis-à-vis d’una campanya que sembla que es llança amb manca de determinació». Aquesta «extrema cautela assumida per les autoritats sanitàries», en detriment de «la possibilitat de simplificar aquests procediments en la fase preliminar», es tradueix en un «començament molt lent» de la campanya de vacunació, alerta la institució mèdica en un comunicat del 30 de desembre.\nObjectiu: vacunar 26 milions de francesos abans de l’estiu\nvacunar 26 milions de francesosSi al principi el Govern va optar per prioritzar la vacunació en els centres de persones grans, a partir d’aquest dilluns, el personal mèdic més gran de 50 anys podrà vacunar-se en els centres que disposen ja del sèrum de Pfizer-BioNTech, l’únic aprovat per ara a França. A aquest anunci del ministre de sanitat, se suma la seva promesa d’obrir centres de vacunació a principis del pròxim mes de febrer per «començar a vacunar les persones de més de 75 anys i, després, les de més de 65», i així successivament.\nMalgrat la irrefutable lentitud de la campanya, el Govern de Macron no ha rectificat el seu objectiu: vacunar 26 milions de francesos abans de l’estiu. Una meta inversemblant en vista de la cadència actual. «A aquest ritme, seguirem encara aquí d’aquí a 5.000 anys», va deplorar l’ex director general de Salut, William Dab, el passat 2 de gener al diari Le Parisien.\nFrança hauria rebut ja 500.000 dosis de la vacuna de Pfizer-BioNTech, segons el portaveu del Govern, Gabriel Attal, i en rebrà 500.000 més aquesta mateixa setmana. Ara només queda establir una estratègia capaç d’accelerar la seva distribució. Aquest mateix dilluns, el president francès té previst reunir-se amb el seu primer ministre, Jean Castex, i amb el ministre de sanitat per abordar aquesta espinosa missió que té un llançament, si més no, problemàtic. Mentrestant, l’Hexàgon registra més de 65.000 morts per coronavirus des de l’inici de la pandèmia i més de 12.400 contagis en les últimes 24 hores.\nVacunes França Coronavirus


Torrefarrera augmenta les ajudes contra l’atur amb una nova subvenció per a fomentar l’ocupació juvenil — Ajuntament de Torrefarrera\nTorrefarrera augmenta les ajudes contra l’atur amb una nova subvenció per a fomentar l’ocupació juvenil\nTorrefarrera augmenta les ajudes contra l’atur amb una nova subvenció per a fomentar l’ocupació juvenil https://www.torrefarrera.cat/actualitat/noticies/torrefarrera-augmenta-les-ajudes-contra-l2019atur-amb-una-nova-subvencio-per-a-fomentar-l2019ocupacio-juvenil https://www.torrefarrera.cat/actualitat/noticies/torrefarrera-augmenta-les-ajudes-contra-l2019atur-amb-una-nova-subvencio-per-a-fomentar-l2019ocupacio-juvenil/@@download/image/image.jpg\nAmb la voluntat de fer front a la xacra de l’atur juvenil, enguany la convocatòria d’ajuts “Treball és Benestar” de l’Ajuntament de Torrefarrera per a fomentar l’ocupació de persones aturades del municipi augmenta el seu pressupost fins als 55.000 €. Per a aquest any 2016, es mantenen els contractes subvencionats, i s’afegeix el Pla d’Ocupació Juvenil “Joventut amb Futur”, que subvencionarà amb 3.000 euros deu contractes de formació i en pràctiques a les empreses de la localitat que contractin joves del municipi beneficiaris d’aquestes modalitats contractuals.\nL’any 2015 s’ha tancat el pla “Treball és Benestar” ajudant a ocupar a 18 persones: 8 que s’han constituït com a autònoms i 10 persones aturades del municipi que han sigut contractades per empreses locals. Aquestes xifres, sumades a les dels anys anteriors, suposen haver ajudat a 50 persones: 33 subvencions a nous autònoms i 17 subvencions a la contractació de persones aturades.\n? 3.000 € a empreses locals per contracte de mínim de 2 anys a joves que signin un contracte de formació i aprenentatge o un de pràctiques (nou pla “Joventut amb Futur”)\n? 1.500 € a empreses locals per contracte realitzat de mínim d’1 any\n? 2.000 € a empreses locals per contracte de mínim d’1 any realitzat a joves menors de 30 o persones amb discapacitat o amb risc d'exclusió\n? 500 € a empreses locals per contracte realitzat de mínim de 6 mesos\n? 1.500 € a persones de Torrefarrera que es donin d’alta en règim d’autònom amb seu social al municipi\n? 2.000 € a persones de Torrefarrera, joves menors de 30 o persones amb discapacitat o amb risc d'exclusió, que es donin d’alta en règim d’autònom amb seu social al municipi (nou ajut)\nL’alcalde, Jordi Latorre, ha manifestat que “cada any intentem augmentar els esforços municipals per ajudar els nostres veïns a trobar feina”. I ha afegit que “enguany, hem creat una nova modalitat específica per a joves que vulguin accedir al mercat de treball mitjançant un contracte de formació o en pràctiques, amb l’objectiu de donar més oportunitats als joves i reduir l’atur juvenil”.


Arqu[in]FILM, primera mostra de cinema i arquitectura organitzat per l’Arquinfad i la Filmoteca de Catalunya - arqxarq\nDesprès dels dos darrers cicles de cinema “Arquitectura i Naturalesa” i “L’espai com a protagonista” aquest any canviem de format i proposem una mostra concentrada en uns dies amb la voluntat d’aglutinar un públic més ampli, convertir-se en un intercanvi d’idees i gaudir d’un caràcter més lúdic i distès.\nAl voltant de l’arquitectura i el cinema, presentarem un seguit de films de no-ficció que exposen la diversitat de maneres d’afrontar l’ofici d’arquitecte. Cada una de les sessions estarà moderada per un professional de reconeguda trajectòria i es convidaran als assistents a participar en la taula rodona posterior.\nEns estrenarem el 12 de juny a les 19h. a la Filmoteca de Catalunya amb “The competition”, serà el propi director l’Ángel Borrego acompanyat pel Félix Arranz els que conversaran sobre aquest documental, que mostra la lliuta entre cinc arquitectes-estrella per guanyar el concurs per al futur Museu Nacional d’Art d’Andorra.


Torra, als CDR des de Sant Julià de Ramis: "Colleu i feu bé de collar"\nSant Julià de Ramis. Dilluns, 1 d'octubre de 2018\nEl president, Quim Torra, el president del Parlament, Roger Torrent, i tot el Govern de la Generalitat han anat aquest 1-O a Sant Julià de Ramis, el municipi on havia de votar Carles Puigdemont el dia del referèndum i on la policia va protagonitzar una de les càrregues més contundents. Mentre per tot el país els CDR protagonitzaven actes de protesta, el Govern ha escoltat a Sant Julià un manifest dels comitès i el crit insistent dels presents: "El poble decideix, el Govern obeeix". "Amics dels CDR, que colleu i feu bé de collar", els ha dit Torra saludant-los en prendre la paraula.\nDurant el seu parlament, el president ha insistit, com està reiterant els darrers dies, a reclamar que es recuperi "aquella determinació i la mateixa voluntat" que va fer possible l'1-O; i ha instat a afrontar les setmanes i els mesos que han de venir "sense cap por de ser lliures" i amb els valors de solidaritat i fraternitat. "O llibertat o llibertat", ha reiterat.\nS'ha referit als judicis contra els presos polítics i ha llançat una apel·lació directa a la "consciència dels catalans", per saber si acceptaran o no aquesta sentència. "Perquè no podem acceptar que votar sigui un delicte", ha reblat.\nNo obstant això, el manifest que abans han llegit els CDR anava més enllà. "Ni un pas enrere amb el xantatge covard que fa l'Estat espanyol amb els nostres ostatges. El nostre horitzó és la República Catalana i no ens conformarem amb menys", s'advertia en el text.\nEl manifest descriu l'1-O, i les jornades que el van precedir, com "l'acte de sobirania popular i desobediència massiva més gran que ha fet mai aquest poble".\n"Reivindiquem la desobediència civil com a única manera d'avançar cap a la plena sobirania. Des d'aquí constatem que el poble no retrocedeix i que ens cal bastir una estratègia col·lectiva entre tots per tal d'assolir els nostres anhels de llibertat", es reclama, a més d'exigir "una institució que prengui com a model la fermesa i dignitat demostrada per la societat organitzada".\nTorrent: "Fermesa i determinació"\nAbans de la intervenció de Torra ha estat el president del Parlament qui ha pres la paraula per assegurar que "aquell dia les porres es van endur les urnes, però van fer créixer la dignitat col·lectiva". "Tot el que vam fer aquell dia ens ensenya com hem de caminar. Mai renunciarem a l'1-O", ha assegurat alhora que instava l'independentisme a conjurar-se de nou amb "fermesa i determinació".\nLes intervencions s'han fet des d'un escenari instal·lat davant del poliesportiu de Sant Julià. La fila zero estava buida i damunt les cadires s'hi han dipositat fotografies dels polítics i activistes presos i exiliats. El Govern ocupava la segona fila. Des d'allà han assistit a l'actuació de dansaires, castellers i trabucaires i a una recreació de l'arribada de les urnes a Sant Julià. Mentre el Govern marxava s'han sentit crits de "Buch dimissió", dirigits al conseller d'Interior.\nEn acabar l'acte, el Govern ha celebrat la seva reunió setmanal a l'Ajuntament de Sant Julià de Ramis i, en acabar-se, el president ha llegit un manifest davant del Consistori i envoltat dels membres del Govern. Torra ha assegurat que Catalunya viu "una situació de gravetat absoluta", en referència a l'empresonament dels polítics i activistes independentistes i les investigacions obertes contra milers de ciutadans.\nUnes desenes de persones que s'hi han concentrat han rebut els membres de l'executiu de nou al crit de: "El poble mana, el Govern obeeix".\nTorra ha exigit la posada en llibertat dels empresonats en presó preventiva, "com una mena de condemna sense judici ni garanties"; el retorn dels exiliats; l'arxivament de la "causa general contra l'independentisme i la llibertat d'expressió", i el respecte escrupolós dels principis més bàsics de la democràcia.\n"Aquest Govern reitera el seu compromís amb el mandat democràtic de l'1-O i el suport absolut a tots els represaliats per haver defensat el principi democràtic fonamental de l'autodeterminació", ha assegurat a més de garantir que aquest és un compromís que mantindran "sempre", "per respecte als fets que van passar fa un any, per voluntat de servei a la ciutadania del país i perquè la democràcia i la llibertat seran sempre la bandera de Catalunya".\n"Aquest govern es declara orgullós d'un poble madur que actua democràticament i de manera no violenta per defensar uns drets que no haurien de ser qüestionats a l'Europa del s. XXI", ha llegit.\n"L'1-O és i serà sempre el dia que el poble de Catalunya va demostrar el seu compromís amb la democràcia i la llibertat. Va ser la democràcia en estat pur, derrotant la por, l'amenaça i la violència", ha assegurat.\nLa declaració del Govern ha començat denunciant que avui fa un any el govern espanyol reprimia drets bàsics com el d'autodeterminació i expressió, cosa que no va impedir que més de dos milions de persones votessin en el referèndum, inclòs persones que van voler votar 'no', arriscant-se a rebre cops.\nUn any de l'1-O Els CDR reclamen al carrer que s'implementi el mandat de l'1-O Anna Solé Sans\nUn any de l'1-O Crits de 'Buch dimissió' a l'acte amb el Govern a Sant Julià de Ramis Marta Lasalas


Calle marca en el seu debut i permet el Girona arrencar un punt davant el Recreativo de Huelva (2-2)\nHan hagut de passar quatre mesos per poder veure Antonio Calle defensant la samarreta blanc-i-vermella però tanta espera ha valgut la pena. El davanter madrileny ha debutat aquest dissabte al Nuevo Colombino i ha permès el Girona sumar un empat sofert enfront el Recreativo de Huelva de Raül Agné. Calle, que ha començat el partit des de la banqueta, ha fet el definitiu 2-2 en el minut 64 després que els de Montilivi anessin a remolc dels andalusos al llarg de tot l'enfrontament.\n02/01/2010 - 19.15 Actualitzat 03/01/2010 - 13.11\nJust el dia que, finalment, era inscrit com a jugador del Girona davant la Lliga de Futbol Professional, Antonio Calle demostrava amb un gol que pot ser un davanter decisiu per al conjunt de Montilivi.\nL'ex del Nàstic ha permès el Girona salvar un punt en la visita a Huelva davant un Recre que ha confiat en Raül Agné per intentar acostar-se a la zona perillosa. Malauradament per als andalusos, ha estat el mateix Calle -ex també del degà del futbol espanyol- qui li ha complicat la vida fent el definitiu 2-2 ben entrada la segona part.\nI això que el partit s'ha posat molt de cara per als locals quan, només començar, en el primer minut, Carmona obria el marcador. El gol ha fet mal als catalans, que no han sabut reaccionar i han patit excessivament durant la primera meitat. Els de Narcís Julià han estat més que discrets i amb prou feines han pogut xutar contra la porteria del Recreativo.\nEn tornar del descans, però, ha estat el conjunt català qui ha sacsejat l'enfrontament amb un nou gol matiner. Mgue, de cap, feia bona l'estratègia i signava l'empat a un provisional. Els de Raül Agné han reaccionat bé a la fuetada gironina i només cinc minuts després es tornaven a avançar en el marcador gràcies a un fort xut des de la frontal d'Álvaro Antón.\nEl Girona, lluitador com acostuma, s'ha resistit al resultat advers i de nou en una jugada d'estratègia ha salvat l'empat amb un gran cop de cap de Calle. Una rematada que ha significat el 2-2 i ha permès els catalans sumar un punt important.


L'Ajuntament executa un nou projecte dels pressupostos participatius amb la millora de la senyalització horitzontal a la zona Nord — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Mobilitat i transports › Notícies › Notícies 2022 › L'Ajuntament executa un nou projecte dels pressupostos participatius amb la millora de la senyalització horitzontal a la zona Nord\nLes conselleries de Districtes i Mobilitat de l’Ajuntament de Tarragona duen a terme treballs de senyalització de passos de vianants així com altres simbologies a diferents indrets dels barris de Sant Pere i Sant Pau i Sant Salvador.\nAquests treballs s’emmarquen dins d’un dels 18 projectes guanyadors dels pressupostos participatius de 2021, l’objecte del qual és la millora en la senyalització horitzontal de la zona Nord de la ciutat.\nTal com ha explicat la consellera de Districtes, Paula Varas, “amb aquesta intervenció aconseguim la millora del barri proposada per la ciutadania mateixa fruit d’un procés participatiu i exercici d’anàlisi amb la comunitat”.\nPer la seva banda, el conseller de Mobilitat, Xavier Puig, ha destacat “la importància del treball conjunt i transversal entre les conselleries de Mobilitat, Districtes, el Departament de Contractació així com amb les Associacions de Veïns, veritables motors de la millora”.\nEn total, es tracta de la senyalització amb pintura d’uns 40 passos de vianants entre nous i ja existents, 12 senyalitzacions de cediu el pas i 8 d’stop així com altres simbologies. Tots ells es localitzen a Sant Pere i Sant Pau, Sant Salvador i també a la zona de la Muntanyeta. La intervenció també inclou la senyalització de zones de “petó i adeu” a l’avinguda Sant Salvador.\nEls treballs en conjunt representen un total de 1.900 m² i un cost de 19.950 €. La durada estimada de les obres serà de 2 setmanes.


Onda publica les bases de les ajudes a empreses i persones desocupades\nOnda publica les bases de les ajudes a empreses i a persones desocupades\nL'Ajuntament oferirà ajudes de fins a 4.500 € per contracte indefinit que creen els empresaris locals.\nEsta iniciativa persegueix fomentar l’ocupació local estable i de qualitat, alhora que brinda una oportunitat laboral a les persones que tenen més difícil accedir al mercat laboral.\nPer aqueix motiu, el programa prioritza les ajudes a les empreses que contracten a onders majors de cinquanta anys, que tindran 1.000 euros per als contractes de sis mesos i de 4.000 euros per als indefinits. També podran comptar amb ajudes les persones amb diversitat funcional, els joves que s’incorporen al mercat laboral i les famílies monoparentals o amb tots els seus membres en desocupació. A més tindran una bonificació addicional de 500 euros, les persones en situació de desocupació de llarga duració i que no siguen perceptors de prestacions.\nPersones majors de cinquanta anys\nEls contractes a veïns i veïnes d’Onda majors de cinquanta anys, que són el col·lectiu amb més dificultats per a trobar una ocupació, tindran ajudes d’entre 1.000 euros i 4.500 euros.\nLes empreses d’onders que concedisquen la seua primera oportunitat laboral als veïns que manquen d’experiència laboral relacionada amb la seua formació, així com persones que busquen la seua primera ocupació, tindran accés a ajudes de 500 € per contracte sis mesos i 2.000 euros per contractes indefinits.\nL’ajuntament d’Onda també concedirà subvencions destinades a promoure i facilitar la inserció laboral de persones amb diversitat funcional. Així les empreses que contracten a onders amb diversitat funcional física, rebran 500 euros per als contractes de sis mesos i de 2.000 euros per als indefinits, que s’incrementaran fins als 4.000 euros per als contractes a persones amb diversitat funcional psíquica.


NOCTURN PER A LA MAFALDA - eBook - Laie\nDOLORS GARCÍA I CORNELLÁ\nSi poguéssim triar els nostres pares, hauries triat els teus? La resposta d'en Dídac és contundent: «Si poguéssim triar els nostres pares, jo, a la mare, segur que la deixo per a un altre. Seguríssim, vaja. I al pare, potser també». Espanta. Però, després de viure amb ell, la impotència de trobar-se tot sol, amb la seva germana dany i mig bullint de febre, en una escalada de tensió en què la petita Mafalda lluita entre la vida i la mort, tacabes solidaritzant amb aquest noi. I és que és dur encara quan la seva mare és una famosa periodista de xafarderies de premsa rosa habitual als programes de televisió i el seu pare un gran empresari. Per sort, en Dídac té la Gabriela, la seva amiga, la seva companya, o el seu amor?\nDolors Garcia i Cornellà (Girona, 1956) és llicenciada en Psicologia i escriptora des de lany 1985, en què va publicar la primera novel·la. Fins al moment, la seva literatura està adreçada al públic infantil i juvenil i té publicades més de seixanta obres. També li han concedit més de quinze premis literaris, dels quals alguns són honorífics, com ara el Premi Crítica Serra dOr, el Protagonista Jove o figurar a la selecció dels White Ravens. Els seus llibres per a joves destaquen pel retrat psicològic dels personatges i tracten temes que preocupen la joventut en la nostra societat. En la literatura infantil desplega un nivell notable de fantasia i imaginació, tot creant mons màgics entrellaçats amb la realitat. Des de fa més trenta anys viu al petit municipi de Vilobí dOnyar, a la comarca de la Selva.


Com pots fer un bon Treball de Recerca i treure bona nota? | Adolescents.cat\nCom pots fer un bon Treball de Recerca i treure bona nota?\nRedacció | 21/12/2016 a les 08:42h\nArxivat a: EDUCACIÓ, consells, treball de recerca, preparats\nSi ja comences a pensar quin serà el tema del teu Treball de Recerca o ja l'estàs fent, t'tenim uns quants consells que poden ajudar-te a treure molt bona nota!\nEls amics de Preparats, Llestos, Universitat! ens recorden que és molt recomanable —sobretot a l'hora de triar el tema— fer servir el buscador Cerca Recerca. Allà hi trobaràs més de 1.000 treballs presentats als Premis UVic als millors treballs de recerca de Batxillerat. Així que podràs inspirar-te.\nEn aquest vídeo-tutorial trobareu tots els passos que cal seguir des del principi per assegurar-te una bona nota!\nAh! I si aviat tens l'exposició oral del treball, existeixen també alguns trucs perquè no et posis nerviós i vagi tot be! Tots aquests consells els trobareu en aquest altre vídeo que pots veure aquí.\nEL MILLOR TEMA ÉS... (experiència personal)\nAnònim, 21/12/2016 a les 09:03\nLa clau està en fer-lo sobre alguna malaltia (millor si té una implicació personal directe amb tu) i tirar de la fibra sensible del jurat, així amb una mica de pena i un treball mínimament bé et posaran molt bona nota (ho dic per experiència personal)\nEl pitjor és que és cert\nAnònim, 21/12/2016 a les 09:44\nNo, si tindràs raó...\nAnònim, 21/12/2016 a les 14:22\nEs veritat i a més la info és més fàcil de trobar perque només has de fer copia pega dinternet que hi ha molta info i canvies algunes coses. Altres temes tas de capficar molt per trobar info. També ho dic per experiència.\nAnònim, 05/01/2017 a les 20:57\nhauria de preocuparme i escoltar-mo?\nencara no vaig a btx\nAnònim, 21/12/2016 a les 09:07\ntete_trump, 21/12/2016 a les 12:02\nAnònim, 21/12/2016 a les 12:12\na bones hores publiqueu questa notícia... fa una setmana q em entregat el TDR.... XDD\nAnònimfff, 21/12/2016 a les 14:39\ngent k es pensa k es el centra de lunivers i tothom el presenta el mateix dia que ella\nPER EL DE TSSS\nAnònim, 21/12/2016 a les 15:20\nPossa "em" lo equivalent a "tots" tu a lo tuyo.\nAnònim, 21/12/2016 a les 18:23\nDe fet "em" és singular:\n"Em sembla que aquest comentari té faltes."\n"Hem" és plural:\n"Hem de fer un esforç per escriure correctament."\nxdios, 21/12/2016 a les 18:42\ni si aquest article va dirigit als alumnes de 1er de batx que començen a buscar temes pel seu treball? pensem una mica\nLaNoiaMartini, 21/12/2016 a les 12:41\nJo l'he presentat en tribunal avui. Ànims, que és més fàcil del que sembla!\nAnònim, 21/12/2016 a les 13:57\nJust avui començem el tdr 😂\n(Estic a 4rt d'eso i també ho fem😒)\nNo es tdr\nJo tambe faig 4t, 22/12/2016 a les 16:14\nNo es el mateix el tdr que el projectre de recera, el que fem a quart es per tenir una idea i no es tant elaborat!\nAnònimaaa, 21/12/2016 a les 14:23\nAneu una mica tard, fa 2 mesos que l'he entregat i exposat 😂😂\nAnònima, 21/12/2016 a les 17:31\nGent de Cerdanya l'hem entregat avui si que vamoos tots un 10! 😅\nAra va enserio tots podem amb el treball de recerca i més!!! Personetes que encara no l'heu fet ànims i aprofiteu l'estiu, que en realitat és valuós!!(experiencia pròpia)\nAdolescents.cat que no acabi mai💟\nAnònim, 21/12/2016 a les 18:27\nHo penjeu quan ja l'ha entregat tothom 😂😂😂😂\nAnònim, 22/12/2016 a les 13:12\nHe tret un 10 al tdr!!! suuuuuuu\nAnònim, 07/01/2017 a les 13:53\nI com ho has feet?\nÉs molt més fàcil del que ho pinten\nTranquiiiis, 22/12/2016 a les 14:52\nEl treball de recerca està fet per saber si saps buscar-te la vida i si saps treballar. Mentre els profes vegin que has mogut una mica el cul i has portat un bon ritme se'ls hi pelarà que el vostre treball sigui sobre un tema de merda o si no heu arribat a la conclusió que volíeu.\nSimplement feu entrevistes i enquestes i busqueu-vos alguna prova que sigui original (si el feu científic) o feu alguna cosa que els sorprengui, amb això fijo que treieu un 10 (us ho dic per experiència).\nyuno :3, 23/12/2016 a les 23:36\nholaa! jo ara he de començar i m'agradaria fer-ho sobre l'exercit pero molta gent m'ha dit que es bastant complicat perque la part practica no podria fer gaire... teniu algua idea?\nGracies i petons!!\nAnims, 14/01/2017 a les 23:03\nLa part pràctica pot ser una entrevista o un test per saber quanta gent lu agradaria ser del l'exercits o coses aixi. Aixi q si t'agrada endevant


God save the BBC | Els Bastards | Blog en català de cinema, sèries i tot allò que envolta el món audiovisual\n19 agost, 2010 Comentaris (1) Visualitzacions: 1707 Sèries Jordi Taulats\nD’uns anys ençà que hi ha la moda de fer sèries policíaques en què, en comptes d’analitzar les proves i descartar possibles sospitosos, al més pur estil Colombo, els policies se centren en la psicologia del criminal. En són un exemple sèries com ara Mentes criminales i Lie to me, per enumerar-ne alguna. El que …\nD’uns anys ençà que hi ha la moda de fer sèries policíaques en què, en comptes d’analitzar les proves i descartar possibles sospitosos, al més pur estil Colombo, els policies se centren en la psicologia del criminal. En són un exemple sèries com ara Mentes criminales i Lie to me, per enumerar-ne alguna. El que passa amb totes les modes és que, al final, et canses de veure sempre el mateix, de tenir la sensació que l’episodi de la setmana passada era igual que l’anterior i que el d’ahir.\nDoncs bé, han hagut de venir els britànics, a través de la BBC, per portar-nos aire fresc amb la sèrie Luther. Bé, potser fresc no seria la paraula adient. Amb una bona caràtula acompanyada del tema Paradise Circus, de Massive Attack, que ja ens dóna una idea que no serà alegre ni lluminosa, la sèrie se centra en John Luther, un policia de Londres dedicat a investigar assassinats, generalment de caràcter brutal o relacionats amb assassins en sèrie. Amb els 5 primers minuts, espectaculars, del primer capítol, en què ens mostren quins són els límits morals de Luther, ja ens adonem que no som davant la típica sèrie de policia investiga, policia atrapa.\nTot i que en cada episodi hi ha un cas, no és el més important. La sèrie no es basa en la manera que té Luther de descobrir els criminals, sinó que els quatre primers episodis serveixen per ensenyar-te qui és John Luther, qui són els seus amics, qui és la seva família, com afronta els seus problemes personals, els problemes amb els companys i, sobretot, com afronta el seu problema amb una ira interna que l’ha fet posar en el punt de mira dels seus superiors. Els quatre primers episodis serveixen per això i per fer de catalitzadors dels dos últims (la sèrie consta, de moment, d’una única temporada de sis episodis), en què tot s’esdevé adrenalina sense que sembli que s’hagi acabat corrents, en què John Luther es veu abocat a una cursa per salvar la seva llibertat.\nAcompanyat d’uns correctes secundaris, entre ells destaca Ruth Wilson (The prisioner), que interpreta Alice, una dona intel·ligent acusada de matar els seus pares i responsable d’alguns dels diàlegs més interessants. Amb John Luther arriben a formar una parella d’amic/enemic, d’amor/odi que durarà tots els episodis.\nLuther és, a dia d’avui, la millor sèrie de policies. Cansat dels CSI, dels NCIS i de totes les sigles que pul·lulen per la TDT (fot-li fort, més sigles), és d’agrair una sèrie que ens mostra només allò per al qual va ser pensada i creada, sense voler-nos educar ni anar amb aires de superioritat.\n» Sèries » God save the BBC\nUn comentari a God save the BBC\nI ara, què? ha dit:\n21 novembre, 2011 a les 10:19\n[…] voleu veure el què en penso, de la primera temporada, cliqueu aquí. Recommend on Facebook Buzz it up Share on Linkedin Tweet about it Subscribe to the comments on […]