1959 LA NOVA CANÇÓ\n"En canvi a TV3 s'amaga tot el que fa referència a la catalanitat. Trist. Però la història d'un orgull no té res a veure amb el present miserable"\nEls anys seixanta un crit va sacsejar el país: Raimon, des de Xàtiva, escampava «Al Vent» per totes les terres on es diu «Bon dia» -així definia Fuster la nostra terra i després Els Pets la cantaren amb encert-. Arreu dels països de parla catalana i arreu el món –de Japó a Cuba passant per París- a Barcelona un conjunt d'intel•lectuals i escriptors passats a cantants amb la guitarra i cadira a l'escenari, tipus Brel, Brassens i altres francesos amb textos d'interès i qualitat en el so, van sortir al carrer. Va néixer la nova cançó que esclatava amb tot un reguitzell d'especialitzacions: folk, infantil, melòdica, pop, etc. Però tenia uns nexes comuns: cantar en català quan la llengua era perseguida, la qual cosa mai serà prou per explicar allò que Franco i els seus sequaços ens feren com a poble i com encara se'ls ha de reprovar oficialment. Pels qui ho defensen només cal que llegeixin Josep Benet, Francesc Ferrer, Pau Casals o Joan Corominas que foren símbols d'un poble i d'una nació que es resistia a morir. I va ser una cançó compromesa amb la realitat i contra la tortura, «Què volen aquesta gent que venen de matinada» de M. del Mar Bonet, explicant les manifestacions «La fera ferotge» d'Ovidi Montllor, la sàtira àcida dels costums evasives «Cap al futbol, cap al futbol» o simplement l'alegria de cantar amb Jaume Arnella o J. M. Serrat. «Diguem no» de Raimon o la Gallineta ha dit que prou de Llach, ja referents mundials de la cançó protesta.\nA més de catalanitat i compromís la nova cançó tenia qualitat. I va ser un èxit. Avui, però, amb instruments com la ràdio i la televisió pròpies, la nova cançó s'ha deixat morir per la pressió del mercat i tota una generació de productores de discos o locals dedicats a la cançó sembla que es congratulin de la substitució per la llengua castellana. Així TV3 o Catalunya ràdio sembla que s'avergonyeixin de ser catalans i amb la crosta han confós amb el cos escombren el ritme català. Quin orgull veure els gallecs, a la seva televisió hi apareix normalment, això vol dir, cada dia, la seva cançó amb balls, concursos i espectacles. I tot això amb naturalitat.\nEn canvi a TV3 s'amaga tot el que fa referència a la catalanitat. Trist. Però la història d'un orgull no té res a veure amb el present miserable. A tot el país es feren festivals i actes, mig polítics, mig socials i mig musicals. Salvador Escamilla, Enric Frigola, Ermengol Passola, i tants d'altres maldaren per fer córrer la cançó que ressonava per les muntanyes amb els escoltes i excursionistes, a les manifestacions de protesta i, és clar, a teatres i locals similars. Foren dues dècades esclatants amb una munió de cantants que només cal mirar en les diverses obres recopilatòries l'èxit que tingueren. Des de vessant lúdica amb La Trinca, fins a espectacles de cabaret amb textos de Picas i la Capmany, Xesco Boix pels infants i la Motta pels nostàlgics dels cuplets. S'arribaren - ficció de normalitat plena- a organitzar festivals en platges de Canet imitant qualsevol racó del món lliure occidental, però ací els 'grissos' fumien estopa i a comissaria. Mentre, Polo i altres policies amb medalles donades pels demòcrates torturaven a base de bé. Pau Riba o les orquestrines no paraven de criticar la cultura diguem-ne oficial tot i que d'això no en tenia res mentre la joventut tenia en la cançó un referent ideològic i de catalanitat.\nEra un 1959 quan Lluís Serrahima escrivia un article que esdevindria famós amb el seu »Ens calen cançons d'ara». Foren molts esforços per superar prohibicions d'organitzar actes, quanta feina darrera un simple recital!, molta lluita per traspassar una censura que veia en tot referents. Però era igual Pi de la Serra, Xavier Ribalta, Teresa Rebull, cantaven i amb mirades i gestos, era suficient per arrancar aplaudiments de complicitat i una simple paraula esdevenia crit compartit. Fins i tot cantants italians editaren en català davantl'èxit social, la personalitat específica de la nova cançó i el suport, sense mitjans però amb homes i dones conseqüents al davant. El moviment esclatà arreu, a Catalunya del Nord, l'Alguer... i va esdevenir un tonificant de les ferides dels autoritaris mentre es convertia en crit d'alegria i cant de lluita. La nova cançó va arribar a totes les llars amb nova música i noves lletres. Melodies de sempre amb el toc de modernitat. D'ací el triomf.\nPer a saber-ne més: Jordi Garcia Soler: La nova cançó, Barcelona, Edicions 62, 1976.


El meu Estiu, el primer llibret d'estiu de Print Pam - Print Pam\nEl primer llibret d’estiu que voldran acabar tots els nens.\nAhir va ser la presentació oficial a les xarxes d’aquest nou projecte, un llibret d’estiu on porto treballant-hi les últimes setmanes i amb el qual espero poder aportar un punt de vista diferent a l’educació dels petits de la casa.\nEncara recordo quan l’any passat vaig anar a la llibreria a finals de juny i vaig veure files de gent comprant el quadernet d’estiu.\nPer curiositat, vaig voler mirar-ne algun per sobre per saber com eren els que es feien avui en dia i vaig al·lucinar. No només no havien canviat gaire de quan a mi em tocava fer-los, sinó que a més a més veient-los ara com a mestra, em va semblar que tractaven els nens com a subjectes passius ja que la majoria d’activitats eren repetitives i no potenciaven la seva creativitat.\nI vaig pensar que es podrien fer taaantes coses! I crec que aquí, just aquí, va començar el projecte que avui us presento amb tota la il·lusió del món, El meu Estiu.\nCom que si ara em posés a explicar-vos què és això de El meu Estiu em sortiria una entrada massa llarga, he decidit fer-vos aquest video, així ens coneixem i t’assabentes de tot el que inclou aquest diari d’estiu pensat per a nens i nenes que llegeixen i escriuen les seves primeres frases.\nClica al PLAY!\n>> Entra ara a la web de El meu Estiu i demana el teu exemplar <<\nAra començarem el procés d’enviar mostres i de producció dels llibrets per això els diaris es lliuraran a principis de juny.\nSi vols fer un cop d’ull a la web de la ONG amb qui col·laborem pots fer-ho aquí. Abriendo Mentes és una organització que ofereix diferents projectes educatius i d’empoderament a infants, joves i adults al nord-oest de Costa Rica.\n>> Trobaràs més informació sobre com encarregar o demanar un llibret de mostra a ElmeuEstiu.com\nLa setmana que ve faré un Facebook Live per a poder-vos presentar el material en directe i em pugueu preguntar tots els dubtes que tingueu respecte al material. Per tal de no quedar-me sola, digues-me quan et va millor, al migdia o a la tarda?\nM’ajudes a difondre el projecte?\nEns agradaria arribar al màxim de gent possible així que si t’agrada la proposta, pots compartir-la amb els botonets de les xarxes socials d’aquí sota o recomanant la pàgina de El meu Estiu. Ens agradaria arribar a tota Catalunya i el teu gest serà un gran impuls per nosaltres. Moltíssimes gràcies si decideixes fer-ho.\nCategories: 6 - 8 anys, Escola, Print Pam


Indignats CNS: Miquel Torres treu i posa compromissaris a portes d'una Assemblea\nMiquel Torres treu i posa compromissaris a portes d'una Assemblea\nEn el passat plenari del Consell d’Honor del dia 6 d’octubre la Junta del Consell d’Honor va informar de la seva dimissió, efectiva el dia 15 d'octubre, un dia després de l’Assemblea. Recordem que els motius que han portat a aquesta Junta a dimitir ha estat l’actitud absolutista, la poca transparència, incompliment dels Estatuts, menys teniment i menyspreu al Consell d'Honor i als seus membres.\nDoncs Miquel Torres ho ha tornat a fer, avui ha comunicat a membres d’aquesta junta, que ja no podran entrar a l'assemblea de demà degut a que ja hi ha una nova Junta del Consell d’Honor, o sigui que un cop més ha tret socis compromissaris per posar-ne de nous, que sap segur que votaran a favor dels seus Estatuts, els que li donarien la impunitat necessària per fer el que vulgui, tot i que val a dir, ja ho fa ara.\nDesitgem que aquest joc brut castigui demà a Miquel Torres, i els socis no aprovin uns Estatuts, que reflecteixen molt bé, el caràcter absolutista instaurat al Club Natació Sabadell.\nAnònim 13 d’octubre de 2014 a les 23:10\ny a quienes a puesto? por favor nombres\nIndignats CNS 13 d’octubre de 2014 a les 23:15\nLa nova Junta del Consell d'Honor:\nPresidenta: Isabel Ortiz Morato\nVicepresident: Francesc Playà Campodarve\nSecretària: Ma. Dolors Bretones Ollé\nVocal: Rafel Bernardo Berbel\nVocal: Marià Gimenez de Pedro\nAnònim 14 d’octubre de 2014 a les 15:26\nVergonya apart quina es la cara de Isabel Es la que va criticant la gestio del president? La que va dient que les coses es fan apart seva?\nAnònim 15 d’octubre de 2014 a les 13:36\nCasi des del principi que el critica, pero seu treure alguna cosa que tingui tant interès\nAnònim 16 d’octubre de 2014 a les 22:20\nJajaja La Ortiz? Si cada dia raja del Torres quan està pel club i fora del club també. Li apasiona parlar malament durant les reunions en les que he coincidit amb ella.\nAnònim 17 d’octubre de 2014 a les 12:40\nOrtiz!!! Que només vols figurar, i aquí hauràs de defensar els interessos dels consellers.\nFa dos anys que vas dient que no estàs d'acord amb el Torres i el critiques per tot arreu!\nNo et pensis que som gilipolles. T'aconsello que et desaparexis un temps o altrament quedaràs marcada de per vida per haver donat suport i cobertura a aquesta injusticia i aberració de Junta Directiva.


Alaior proposa la creació d'una Fundació per gestionar el Pati de sa Lluna\nAlaior té la sort de gaudir d'uns dels exemples de patrimoni arquitectònic i cultural més important de l'illa de Menorca, el Claustre del Convent de Sant Diego, també conegut com Pati de sa Lluna, un edifici declarat BIC (Bé d'Interès Cultural) i que ha de ser un referent cultural, turístic i econòmic per a Alaior, en què s'han invertit molts anys d'esforços humans i econòmics.\nDes del primer dia que l'equip de govern va prendre possessió del càrrec en l'anterior legislatura, s'ha col·laborat amb la resta d'administracions involucrades en el projecte per fer realitat aquest somni, aportant el punt de vista de l'administració més propera als ciutadans i sobretot, escoltant els tècnics i arquitectes. El Pati de sa Lluna ha de ser el centre dinamitzador cultural i turístic d'Alaior, però també som conscients que hem d'aconseguir un mínim d'ingressos per fer viable un edifici que comptarà amb museus, sala d'exposicions, sala d'actes, i punt de informació turístic, entre d'altres. Uns serveis perfectament integrats i que poden difondre encara més el producte i el comerç local.\nÉs important remarcar el concepte de sostenibilitat econòmica, l'objectiu és que el pes de manteniment i personal de l'edifici no ho hagin d'assumir els ciutadans d'Alaior. Ara bé, l'equip de govern també vol deixar clar que aquest fet en cap cas va en detriment de l'oferta cultural o turística de l'edifici.\nEl passat mes d'octubre l'Ajuntament d'Alaior, conscients de l'entrada a la recta final de les obres, va demanar tres coses a l'ATB (Agència de Turisme de les Illes Balears): l'elaboració un pla de gestió, elaborar un pla d'equipaments i finançament per a la restauració de les grisalles.\nHan passat sis mesos sense obtenir resposta alguna, pel que l'alcaldessa del municipi, Coia Sugrañes, ha expressat "que aquest no és el moment de donar passos enrere, sinó de tot el contrari", per aquest motiu, el consistori té previst proposar a la Comissió de Seguiment que es durà a terme demà dijous, la creació de la Fundació Convent de Sant Diego, una figura jurídica integrada per l'Agència Balear de Turisme, el Consell Insular de Menorca i l'Ajuntament d'Alaior. Aquestes tres administracions passarien a ser patrons i gestors del Convent de Sant Diego i, per tant, haurien d'aportar els recursos necessaris per al seu funcionament. A més, el consistori ja ha elaborat un esborrany d'estatuts per a aquesta fundació i l'ha entregat a la resta d'administracions que formen part de la comissió de seguiment.\nUna altra dada important és, que la futura Fundació Convent de Sant Diego també tindria en compte les entitats del municipi, per aquest motiu en l'esborrany d'estatuts s'ha previst la figura d'un Consell Assessor, que podrà estar format per persones físiques o jurídiques de reconegut prestigi d'acord amb els seus coneixements sobre del patrimoni històric, de la cultura, de l'arquitectura, o de la història i cultura del municipi.\nL'únic canvi substancial que s'ha introduït en el projecte va tenir a veure amb la separació d'espais de l'edifici, ja que es va descartar la ubicació d'un arxiu en el segon pis. Aquesta decisió es va acordar abans de les eleccions de 2011, quan eren alcalde d'Alaior i presidenta del Consell dels socialistes Pau Morlà i Joana Barceló, respectivament. Aquesta decisió es va prendre després consultar-ho amb els arquitectes i els tècnics de les obres perquè van desaconsellar carregar pes a la segona planta d'un edifici que estructuralment és feble. A més, no tenia sentit ubicar un arxiu en un espai que ha d'esdevenir un referent cultural, turístic i econòmic.\nEl Pati de sa Lluna comptarà amb dos museus, tres sales d'exposicions, una sala polivalent (conferències), un punt d'informació turístic, quatre petites capelles per exposició, quatre locals per a ús comercial o expositiu, recepció administrativa i un gran pati per fer concerts o altres activitats, a més d'un bar i un restaurant. El contingut cultural destaca de forma considerable.\nL'equip de govern vol deixar clar que la idea d'un restaurant, no és un requisit fonamental per a aquest espai i així ho va manifestar l'alcaldessa, Coia Sugrañes, en la passada reunió amb el conseller de Cultura, Miquel Àngel Maria, el qual, va comentar que no veia adequat reservar un espai per a un restaurant a la segona planta de l'edifici. Sugrañes va respondre que si es pretén renunciar a aquesta font d'ingressos, el Consell i l'ATB s'hauran de fer càrrec de la diferència d'aquesta falta d'ingressos, que en cap cas pot recaure en les esquenes dels contribuents d'Alaior.\nL'Equip de Govern de l'Ajuntament d'Alaior lamenta que la resta d'administracions públiques no tinguin clar el futur del Pati de sa Lluna, després de gairebé un any de mandat, després de la inversió realitzada i quan les obres ja estan a punt de finalitzar. No seria raonable demorar aquesta iniciativa amb dubtes sense fonament sobre un projecte que disposa de dues col·leccions museístiques excepcionals sobre béns etnològics i fabricació del calçat, la primera pública, comprada fa anys per l'Ajuntament a la família Llambias, i la segona, privada, cedida per moltes persones que han treballat en el sector del calçat, un sector que forma part de la història i de la cultura del municipi i que no haurien de desaprofitar-se. Desenes de alaiorenses i menorquins volen participar en aquesta iniciativa, única a l'illa i que recollirà una part molt important de la nostra història.\nPer acabar, l'equip de govern ha posat de manifest que algunes informacions publicades indueixen a error perquè es comptabilitza com a ús comercial als passadissos del segon pis. La veritat és que no s'ha reduït ni un sol metre quadrat de l'espai previst inicialment per a ús cultural.


descobriment promet nous tractaments, possible prevenció d’alzheimer: bona xarxa de notícies - Totes Les Novetats\nUn nou descobriment de com la malaltia d’Alzheimer destrueix les connexions del cervell obre la porta a nous tractaments i a una possible cura o prevenció de la forma debilitant de demència.\nEn les primeres etapes de la malaltia, les sinapsis (que connecten les neurones o 'cablejat') al cervell són destruïdes. Això passa abans que la malaltia fins i tot es pugui diagnosticar amb precisió, mentre que els pacients només experimenten un deteriorament cognitiu lleu. Però finalment, les cèl·lules nervioses moren, trencant la funció cerebral.\nT'AGRADEN LES BONES NOTÍCIES? OBTENIU LA NOSTRA APLICACIÓ NOVA—> Descàrrega GRATU forTA per Android i iOS\nNingú no estava segur de com Alzheimer va atacar les sinapsis fins ara. Els investigadors han identificat dues proteïnes clau, una 'bona' i una 'dolenta', darrere de la ruptura.\nLa proteïna 'bona' s'anomena molècula d'adhesió de cèl·lules neuronals 2 o NCAM2. Forma part d’una família de molècules que connecten les membranes en sinapsis, cosa que els permet funcionar correctament.\nCientífics de la Universitat de Nova Gal·les del Sud a Sydney, Austràlia , van trobar nivells molt baixos de NCAM2 en part vital del cervell dels pacients amb Alzheimer.\nRELACIONATS: L’esprai nasal ajuda els pacients amb Alzheimer a recuperar algunes funcions mentals\nEls científics sabien que la proteïna 'dolenta', beta-amiloide, ja era comuna a les plaques que s’acumulen al cervell dels pacients amb Alzheimer. Però les seves investigacions van trobar que també ataca NCAM2, trencant la proteïna crítica i provocant el fracàs de les sinapsis.\n'Obre una nova via per a la investigació de possibles tractaments que puguin prevenir la destrucció de NCAM2 al cervell', va dir el doctor Vladimir Sytnyk, investigador principal de l'estudi.\nEls investigadors van publicar les seves troballes el 27 de novembre a la revista Comunicacions sobre la Natura .\nComparteix ... per avisar els teus amics de la història.(Foto: Allan Ajifo, llicència CC)


» Inestabilitat financera al món del futbol\nVideo of Inestabilitat financera al món del futbol\nResulta poc comú que a l’Ateneu Barcelonès es celebrin actes amb l’esport i concretament, el futbol, com a tema principal. És el primer que va fer notar el moderador de l’acte, ponent de l’Ateneu d’economia i vicepresident de la Fundació Ernest Lluch, Josep Maria Carreras. Tot presentant el llibre “La inestabilitat financera al món del futbol”, fruit de la Primera Conferència Acadèmica Ernest Lluch d’Economia i Futbol.\nAcompanyant-lo dins una Sala Bohigas plena de gom a gom, s’hi trobaven també: Carles Vilarrubí, vicepresident de l’àrea institucional del Futbol Club Barcelona, Jaume Garcia, catedràtic d’Economia Aplicada a la UPF i Ramon Besa, cap d’esports de El País. Tots tres van abordar d’una manera analítica la situació actual de l’esport i les particularitats d’aquest “sector extremadament difícil d’estudiar”, en paraules de Carreras.\nEls mitjans de comunicació i el futbol\nLa preocupació principal de Ramón Besa, en qualitat de periodista, era el negoci que implica el futbol per a la premsa. Partint del seu corregit prejudici que el futbol era “una bombolla com la immobiliària”, Besa afirma que després va descobrir que la gent del negoci del futbol realment s’estima un esport i un negoci en el qual “una Champions te més audiència mundial que una NFL (lliga de futbol americà) o una NBA”.\nRespecte al que aporta aquest esport a la premsa, la resposta del periodista va ser punyent “una riquesa extraordinària”. Ho justificà amb dades tals com que existeixen 5 diaris esportius entre els més venuts a Espanya, les seccions esportives dels diaris generalistes són molt àmplies i que el periodisme treballa amb “molt rigor” aquest sector.\nTambé apuntava a la dualitat que ha creat el món audiovisual, on existeixen dos partits molt diferents: “el dels espectadors al camp i el dels televidents”, on certes imatges són percebudes per uns i no per altres, citant com a exemple la polèmica imatge d’Alves menjant el plàtan que resultava imperceptible al camp.\nÉs per aquest precís motiu que, com a periodista, es queixava del canvi dels estadis on el canvi de preu ha allunyat a l’espectador i al periodista que acaba trobant més còmode veure-ho des de la redacció, estalviant despeses a l’empresa però distanciant-lo de la realitat. Però, com a punt positiu deia que “els mitjans havien cohesionat la comunitat a través de la Champions com a punt de trobada de la Gran Europa”.\nA continuació, va incidir en la importància del relat i la marca com a punt positiu dins el futbol i posava el Barça com a exemple de capacitat per ajuntar ambdues coses. Segons Besa, el relat justifica perdre i al Reial Madrid, com a competidor, li mancava. Això feia del Barça un estil de fer i de joc exportable mundialment, però implica contradiccions com la compatibilitat d’espònsors com UNICEF i Qatar Foundation.\nFinalment, acabà la seva intervenció amb una reflexió del negoci en la que va assegurar que per acabar el deute del futbol a Espanya cada ciutadà hauria de pagar 14 euros i asseverava que la majoria de ciutadans els pagarien, cosa que escapa a tota lògica de negoci. Citant a Javier Marías, “el futbol és la recuperació setmanal de la infància” subratllava la particularitat d’aquest negoci.\nJaume Garcia li va prendre el relleu, aportant dades econòmiques i estadístiques on es mostrava els motius bàsics del fet que el futbol resultés un camp tan difícil per la praxi dels negocis. Per posar un context, va explicar els motius que farien que els clubs de futbols espanyols tinguessin deutes de més de 3 mil milions d’euros.\nSegons el seu punt de vista, la guerra de les televisions del 96 entre cadenes per demanar als clubs drets del futbol televisat va canviar radicalment l’estructura d’ingressos dels clubs. Les entrades o quotes de soci van passar a significar d’un 30% a un 50%, el que suposa un augment de les despeses.\nEs va centrar, a més a més, en les particularitats dels clubs de futbol com és l’important balanç competitiu. És a dir: “els clubs necessiten competència per funcionar i crear rivalitats com podria ser la del Barça-Madrid”. Va apuntar llavors, el perill que tan sols els 5 grans clubs espanyols tinguin l’avantatge esportiva i econòmica, implicant un mercat molt poc competitiu.\nTambé marcava les diferències entre ingressos i despeses com a molt desequilibrades. L’incapacitat de generar beneficis es justificava doncs en l’existència de dos mercats: el de jugadors, molt competitiu i amb el bé escàs del talent, i el de seguidors, lleials al club. En aquests mercats hi trobava una paradoxa, mentre que el volum de despesa en salaris garantia l’èxit esportiu en un 50%, aquest mateix èxit esportiu disparava la lleialtat i la captació de seguidors. Ergo, els clubs gasten més que guanyen.\nTot seguit, l’economista va llistar tres de les causes que fan que els clubs espanyols perdin:\nL’organització del sistema de competició: Perquè no són lligues tancades com als EEUU i perdre implica baixar de categoria, els clubs sempre estan disposats a incórrer en riscos econòmics per assegurar la seva posició.\nLa curta durada en el lloc de treball dels mànagers esportius, de 12 mesos de mitja, dona una curta visió més centrada en l’èxit immediat que no en l’estabilitat futura del club.\nLa magnitud d’un club el fa massa gran per caure i sempre rebrà ajudes com a SA perquè no ho faci. El que suposa un al·licient de temeritat a l’hora de prendre decisions.\nVist aquest panorama, Garcia va analitzar les solucions proposades per millorar les capacitats econòmiques dels clubs. Aquestes són dos:\nEl Financial Fairplay que predica un pagament religiós dels deutes i un reequilibri d’ingressos i despeses que no faci explosius els preus dels jugadors.\nLes solucions de tancar la lliga i redistribuir els ingressos, proposades per la ECA.\nDefinitivament, segons l’opinió de Jaume Garcia, és necessari canviar el monopoli del futbol europeu per fer clubs viables i sostenibles, ja que el seu bon funcionament implicarà sempre la societat.\nEl cas concret del Barça\nCarles Vilarrubí va intervenir breument i va parlar de la situació del Barça, evidenciant dues situacions que s’havia de canviar amb urgència des de la directiva del club. La primera, fer una revolució esportiva per millorar la seva situació de joc i la segona, remodelar el Camp Nou.\nRespecte a aquest últim tema va fer notar que en els ingressos del Barça un 15% dels ingressos són de ticketing davant del 40% d’espònsors i el 35% d’ingressos televisius. És per això que jutja necessària una reforma d’un camp, on les entrades creu que són a preu raonable, 7.000 socis esperen pàrquing i 70 empreses son a la cua per aconseguir una llotja. Per a Vilarrubí, reformar el camp és l’única forma “d’optimitzar el nivell d’ingressos” a través de l’augment del nombre de seients i llotges corporatives.\nAquestes intervencions, van ajudar a comprendre una cara més oculta d’un esport de masses a escala mundial i amb les seves opinions expertes, els conferenciants, van poder fer una anàlisi exhaustiu d’un tema que mereix potser més estudi econòmic del que actualment té.\n05/05/2014 - 18:30\nActe organitzat conjuntament amb la Fundació Ernest Lluch i el Futbol Club Barcelona.\nHabitatge de lloguer social a Catalunya\nDebats Catalunya Social. Propostes des del Tercer Sector


Guia per l'urbanita sostenible: ens quedem sense antibiòtics? - Mapa Barcelona + Sostenible\nGuia per l'urbanita sostenible: ens quedem sense antibiòtics?\nDes que Fleming va descobrir la penicil·lina els antibiòtics han salvat milions de vides. El nombre d’aquests fàrmacs és reduït i perdre la seva eficàcia per un mal ús és un suïcidi.\nEls antibiòtics són substàncies que maten els bacteris patògens, però es poden fer resistents. Tot i fer-ne un ús apropiat i conservador es desenvolupen resistències. L'ús generalitzat i el mal ús, les accelera. Si són exposats se seleccionen els bacteris que les adquireixen. Aquestes resistències es poden transmetre, no només als descendents, sinó a altres bacteris no emparentats. Es dona així una resistència múltiple a diferents antibiòtics i es crea els anomenats superbacteris.\nMal ús dels antibiòtics en ramaderia\nL’ús generalitzat i preventiu d’antibiòtics en ramaderia industrial és un perill de primer ordre. Les pèssimes condicions en les que es troben els aquests animals afavoreixen la transmissió d'infeccions. Per això molts ramaders, sovint sense supervisió veterinària, tracten amb antibiòtics preventivament els seus animals. Els administren amb el menjar i no de forma individualitzada. Aquest ús indiscriminat crea resistències en bacteris que després poden afectar la nostra salut.\nLa transmissió entre animals de granja i entre ells i els humans pot ser una font de patògens multiresistents molt perillosos.\nA l’Estat Espanyol es consumeixen 3 vegades més antibiòtics que a Alemanya, el primer productor europeu de carn. Es consumeixen en elevades quantitats dos tipus d’antibiòtics vitals per a la salut humana: les fluoroquinolones i la colistina. Al 2014 l'Estat Espanyol va ser el segon que més fluoroquinolones va fer servir i el primer a aplicar la colistina, amb 36 mg/Kg de carn produïda, el triple que Alemanya i fins a set vegades el màxim recomanat per Europa. Espanya, Itàlia i Portugal són els majors consumidors segons les últimes dades de l’ESVAC, el projecte europeu per vigilar el consum d'antibiòtics en animals.\nMal ús en salut humana\nLes principals raons de mal ús d'antibiòtics en salut humana són\nL’ús sistemàtic d’antibiòtics. A l’Estat es fan servir un 16% més antibiòtics en ingressos hospitalaris que la mitjana europea\nDiagnòstics erronis. Més de la meitat dels tractaments es consideren excessius o inadequats\nNo seguir les prescripcions mèdiques. L’abandonament dels tractaments abans de finalitzar el temps indicat afavoreix les resistències\nPer fer la llista de les 12 famílies de bacteris resistents més perilloses per a la salut humana i per a les que calen nous antibiòtics urgentment, l'OMS va fer servir el criteri de transmissibilitat entre animals i d'animals a persones. No es pot saber si un bacteri resistent prové de granges o hospitals, però posen en risc la salut humana. Prop de 12.000 persones van morir a Espanya entre 2011 i 2015 després infectar-se amb bacteris resistents.\nMalgrat algunes novetats legislatives, com el Real Decreto 191/2018 que estableix l'obligació als veterinaris de transmetre electrònicament dades de la prescripció d'antibiòtics a la comunitat autònoma, la realitat és que no hi ha exigència legal de fer servir receptes electròniques per als professionals capacitats per prescriure antibiòtics, és a dir, metges i veterinaris. Aquestes mancances fan molt més difícil conèixer el volum real d’antibiòtics consumits.\nSempre hem de seguir les prescripcions dels professionals de la salut i mai automedicar-nos.\nÉs convenient reduir el consum de productes animals d'origen industrial.\nReal Decreto 191/2018 sobre transmisión electrónica de datos de las prescripciones veterinarias de antibióticos veterinarios


Persecució de LLUÍS ESPINAL per les seves idees (1) – Montpeita\nPersecució de LLUÍS ESPINAL per les seves idees (1)\nAlerta amb la temptació neonazi\n“Dins el nostre ambient polític hom detecta actituds d’estil neonazi, és a dir, totalitari. L’aspecte maligne d’aquestes actituds és que darrere un “estil d’acció” fàcilment hi llisca una “ideologia”; i per consegüent, qui actua amb sistemes totalitaris dóna suport també a les idees i els valors antidemocràtics (encara que sigui sense voler).\nDe quina manera hom s’adona de l’estil d’acció neonazi? Quines són les seves principals característiques?\n1)Els qui creuen que tenen la veritat política, i només ells la tenen, se situen en un esquema neonazi.\n2)Els qui utilitzen paraules sonores com a substitutiu de les idees, o a manca d’idees lluminoses, fan servir tan sols els mandats incontrovertits i els eslògans, s’acosten al totalitarisme. Perquè fer esdevenir la política a simple publicitat comercial i patrocinar la histèria col.lectiva, és una tècnica neonazi.\n3)Els qui creuen en la lògica de la pistola i patrocinen el terrorisme, lògicament són neonazis. També ho són els qui pensen només a destruir, sense saber què serà construït després, com a alternativa.\n4)Els qui segueixen creient en el culte als “jefes” i en el prestigi de les personalitats polítiques, estan afectats per la temptació neonazi.\n5)Creure més en els símbols patris que no pas en la realitat concreta de la patria de carn i ós, és una altra d’aquestes desviacions. La pàtria són la seva gent, les seves fronteres, la seva riquesa, la seva història, i no només una emotivitat abstracta.\n6)Hom no pot tenir tampoc una doble mesura de la democràcia i dels drets humans: una per quan es governa i una altra per quan s’està a l’oposició; perquè aquesta actitud portaria a una típica errada neonazi; creure més en l’ordre que no pas en la justícia; o bé dit d’una altra manera, pensar que hi pot haver un ordre social que no sigui basat en la justícia social.\nEnfí, el resum d’aquesta temptació totalitària en la política seria valorar més el resultat que l’home.\nEn un moment preelectoral és molt important valorar que la llibertat humana solament pot ser fonamentada sobre la intel.ligència i el coneixement. Per això seria perillós donar suport a una campanya electoral basada en l’emotivitat, o manipulant la zona menys racional i lliure de la persona humana”.\nAquest és el darrer editorial que va escriure el Lluís per a Radio Fides i que va sortir a antena el mateix dijous 21 de març de 1980, el dia que el van segrestar. Lamentablement els seus arguments no han perdut vigència amb el pas dels anys.\nTot i la seva posició audaç, l’heroi de Bolívia no era un temerari. Li feia por la mort. D’uns quants dies ençà els seus companys l’avisaven del perill que estava corrent i li insinuaven que prengués alguna precaució, que tingués cura d’ell mateix, que no sortís al carrer… Però “Lucho” continuava arriscant per consideracions i decisions que ell sobreposava a la por. En diversos escrits parla de la mort com quelcom definitiu i irreparable. Era molt lúcid en relació amb això. I diu també que la por és com un sentiment paralitzador:\n“La por és un sentiment molt humà, el sentiment de la pròpia impotència. La por és allò més irracional de l’home. La por ens paralitza, i fa que les nostres vides siguin un testimoni de covardia i de mediocritat en comptes d’aportar solucions positives.\nRes no paralitza tant la nostra labor cristiana. Tenim por a la veritat, i la callem per por. L’Església de la por seria l’Església de l’apostasia i del silenci culpable.\nDesconèixer la por no vol dir ignorar el perill. Ser cristià és quelcom perillós, és proclamar-se seguidor d’un inconformista que morí a la creu, rebutjat per tota la societat legal i benpensant de l’época. Ben poca seria la qualitat de la nostra vida cristiana si fóssim incapaços de superar la por”.\nMalgrat el perill real que “Lucho” albirava, per a ell allò més important era que el setmanari “Aquí” que ell dirigia fos al carrer en aquells dies del cop militar, orientant l’opinió pública. Sortejant grans riscs i sense comptar amb el suport d’una impremta per a la grandària tabloide, el setmanari va sortir d’entrada en una edició minúscula, que ha passat a la Història com la de l’ “Aquicito”. Després, un número en format normal encapçalat amb el desafiant titular: “¡Fuera Natusch!”. El setmanari va rebre més tard un guardó per la seva defensa valenta de la democràcia en aquells moments de sotsobre.


El Saüc – Patrimoni Existencial\nPublicat el 14 Novembre 2011 by Francesc Roma Casanovas\nAquesta masia, que altra hora va ser una de les importants de la parròquia d’Aiguafreda, avui dia es troba tota enrunada. Les seves restes es troben al sud d’Aiguafreda de Dalt (41º 47′ 140 – 002º 15′ 293 – 597) i denoten que es tractava d’una gran casa de fins a tres pisos d’alçada.\nNo hi ha cap element que en permeti una datació clara, però està ben documentada al segle XVIII.\nPossiblement la peça més interessant correspongui a la pica de rentar els plats, que corprèn per la seva extraordinària senzillesa. Està construïda amb tres pedres de pedra rogenca.\nLa peça central mesura 45 cm d’ample per 56 cm de llarg i fa una amplada d’entre 5 i 10 cm segons el punt en què es mesuri. La part central correspon a una ondulació de forma irregular, molt mal treballada, on es conservava una petita quantitat d’aigua que servia per rentar els plats. Un forat a la paret servia de desaigüe.\nA dreta i esquerra d’aquesta peça se’n troben dues més, del mateix gruix. La peça de la dreta, de 45 cm d’ample és llisa i no presenta cap particularitat. En canvi, la de l’esquerra fa 52 cm i té la característica d’estar recorreguda per una petita regata per on s’escorria l’aigua que regalimava de la vaixella molla. Aquesta aigua anava a parar a l’interior de la pica (a la peça central). Aquesta fisura mesura 45 cm de llarg i la seva profunditat va augmentant a mida que s’acosta a la peça central, on fa un centímetre de fons. D’aquesta manera, l’aigua s’escorria més fàcilment cap a la pica.\nLa masia també conserva l’antic forn, avui dia esventrat, i un portal de mig punt, de pedra rogenca, molt gastat.\nLa pica del Saüc\nFoto d'Antoni Gallardo (1931). 'Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya'\nEntrada prèvia Refugi de la Casa Nova del Bruguer\nEntrada següent El comunidor de Sant Martí del Congost\nOne thought on “El Saüc”\nRetroenllaç: Avenc de la Vinya Boja » Geografia existencial - patrimoni oblidat


[Vídeo][La Ciutat] Guillem Homet (Comunitat Terapèutica del Maresme): “Ràdio Calella TV és font de salut mental” | Ràdio Calella Televisió\n[Vídeo][La Ciutat] Guillem Homet (Comunitat Terapèutica del Maresme): “Ràdio Calella TV és font de salut mental”\nGuillem Homet ha visitat La Ciutat per parlar de com són les instal·lacions i de la importància que estiguin integrades al centre de Calella. Es tracta d’un centre públic i gratuït pels usuaris, ciutadans de l’Alt Maresme que han estat derivats dels Centres d’Atenció Primària (CAP) i que aquest local donarà un servei similar al que presten els ambulatoris, de més fàcil accés i sortint de l’entorn hospitalari.\nLa Comunitat Terapèutica del Maresme ha obert un nou centre de formació i salut mental a Calella, al carrer Bruguera entre Amadeu i Ànimes.\nAllà es tracten pacients adults amb diverses malalties mentals i addiccions a través d’un ampli equip de professionals de diferents especialitats. El director del Centre, Guillem Homet, ha parlat de la importància que aquest espai sigui al centre dels poble per evitar l’estigmatització els pacients i fer que es relacionin amb la quotidianitat. En aquest sentit, ha convidat a les persones en general i a les que pateixen malalties mentals en particular a tenir estones de calma, d’escoltar-se elles mateixes i tenir contacte amb l’actualitat local, per exemple, amb una emissora con Ràdio Calella TV.\nSegüent [Vídeo][La Ciutat] Ramon Villaret (Calella Centre Comercial): “Aquest 2018 hem fet una petita davallada”\nAnterior [Vídeo en Directe] [Transmissió Esportiva] Handbol: UEH Calella – CH Cambrils\nFins les 14h ja han votat 4145 persones a Calella, un 33,04% de participació


Nou podi de Jaume Betriu al Mundial d'enduro — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Nou podi de Jaume Betriu al Mundial d'enduro\nNou podi de Jaume Betriu al Mundial d'enduro\nAl GP d'Euskadi, l'esportista nargoní va ser tercer en la primera jornada. La competició també puntuava per al campionat estatal, on el pilot de KTM ha refermat el liderat\nJaume Betriu (KTM) ha aconseguit per segona vegada un podi al Campionat del Món d'Enduro. Ha estat el cap de setmana passat a la sisena prova, el Gran Premi d'Euskadi, a Gordexola, que també puntuava per al Campionat d'Espanya, en el qual de passada el pilot de Coll de Nargó ha refermat el seu liderat.\nDissabte, a la primera de les dues carreres programades, Betriu va aconseguir un tercer lloc en la categoria E3 (1h07min46s), només superat per l'italià Manuel Monni i el francès Johnny Aubert, que van arribar pocs segons abans. Diumenge, el nargoní va quedar en la 5a posició, tot i millorar el temps de la jornada anterior (1.06:33). El vencedor en aquesta ocasió va ser el britànic Steve Holcombe (1.05:41), per davant de Monni i Aubert. A la classificació Scratch, l'atlurgellenc va quedar 14è.\nPel que fa al campionat estatal, Betriu va ser el primer classificat d'E3, per davant de Lorenzo Santolino i Ramon Quer, i també va ser el vencedor absolut diumenge. D'aquesta manera consolida el seu liderat en la seva categoria, amb 12 punts d'avantatge sobre el també català Oriol Mena.\nLa setmana vinent es disputarà la penúltima prova del Mundial amb el Gran Premi d'Itàlia, a Rovetta (Llombardia).


El model lingüístic de l'Escola Joan Rebull arriba al Parlament\nLa façana de l'Escola Joan Rebull, a l'avinguda Onze de Setembre.\nLa consellera d’Ensenyament, Meritxell Ruiz, respondrà en Comissió sobre «quins centres públics a Reus ofereixen part del seu currículum en espanyol»\nActualitzada 01/11/2016 a les 22:40\nLa Comissió d’Ensenyament del Parlament de Catalunya tractarà, en una de les properes sessions, qüestions relacionades amb «el model lingüístic de l’Escola Joan Rebull», «l’ensenyament plurilingüe» a la ciutat o «els centres públics de Reus que ofereixen part del seu currículum en espanyol». El Grup Parlamentari de Ciutadans ha registrat una bateria de preguntes adreçades a la consellera d’Ensenyament, Meritxell Ruiz, en aquests termes i basades en declaracions realitzades per Ruiz a l’entorn de la situació de l’Escola Joan Rebull, que saltava a l’actualitat a finals del curs passat per la querella presentada davant el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) per una família que reclamava les classes en castellà per al seu fill.\nLa querella va desembocar en mesures cautelars que, almenys durant uns mesos i fins principis d’aquest mateix curs, contemplaven l’aplicació del 25% de docència en castellà, en matèries no lingüístiques, a una de les classes del centre, a l’espera d’una sentència per part del TSJC. Ensenyament va prendre en aquell moment la determinació de cenyir-se a les mesures donat que el requeriment comportava que, en cas de no fer-ho, la responsabilitat final recauria sobre la direcció de l’Escola Joan Rebull, gestora de la seva implantació a la classe en qüestió. Fonts del mateix Departament detallaven en el moment de saltar la notícia que el 25% de docència en castellà afecta exclusivament una de les aules i en cap cas el global de l’escola.\nLes preguntes registrades pel Grup Parlamentari de Ciutadans van dirigides a concretar «quin és el capteniment del Departament d’Ensenyament davant el fet constatable que a Reus per aconseguir un ensenyament plurilingüe s’ha d’optar per una escola concertada perquè tots els centres públics ofereixen un ensenyament monolingüe on totes les assignatures són en català excepte les de castellà i angles?» i «quins centres públics a Reus ofereixen alguna part del seu currículum en llengua espanyola i quins són els llibres que fan servir en aquesta llengua?», tal com detalla la documentació admesa a tràmit al Parlament. També «quin és el capteniment del seu Departament que es faci pública la identitat de les famílies –que sol·liciten l’ensenyament en castellà–?» i si «s’ha posat el Govern en contacte amb les famílies per interessar-se pel seu estat després d’haver rebut tantes pressions que han hagut de canviar als menors de centre?».\nEl trasllat de l’alumne\nLa regidora d’Ensenyament de l’Ajuntament de Reus, Maria Dolors Sardà, confirmava en el ple del mes de setembre, davant una pregunta de la CUP, que l’alumne la família del qual havia impulsat el 25% en castellà havia abandonat l’Escola Joan Rebull i havia estat traslladat a un altre centre. Per la seva banda, el Grup Municipal de Ciutadans a Reus denunciava, a principis d’octubre, que el 25% de les classes en castellà que havia sol·licitat l’exalumna de l’Escola Joan Rebull i que van ser dictades de compliment pel Tribunal Superior de Justícia durant el curs passat no es van arribar a fer. Segons afirmava llavors la portaveu adjunta de Ciutadans,Pepa Labrador, «no es va complir la resolució d’impartir una assignatura troncal en castellà».


Àngel de muntanya - LA MIRA - Magazín\nÀngel de muntanya\nLa fe mou muntanyes però el bomber Siscu Carola recorda que la muntanya no es mou, que som els humans qui ens hi hem de saber moure. I ell ho sap prou bé. S’hi ha mogut, s’hi mou i s’hi mourà amb una motxilla plena de mig segle de rescats\nEn Siscu Carola porta tota una vida lliurat a la muntanya. Casa seva no deixa de ser un museu d’homenatge a la seva passió. (Fotografies de Jordi Borràs Abelló)\nEnfilo cap a la vall de Camprodon. Fa un dia d’estiu esclatant. Lluminós. De calma absoluta. Quan passo pel túnel de Castellfollit de la Roca coincideixo amb dos camions de bombers que van a pas, en diríem, de dia sense novetats. És dilluns. Al cotxe hi poso l’Spotify, que el primer dia de la setmana sempre em proposa allò que ell anomena “descobriment setmanal” i aleatòriament et suggereix cançons que et poden agradar en funció del que sols escoltar. Sona “Flown”, una meravellosa peça mística, molt de pujar a muntanya i observar el món a vista d’ocell, que et fa veure bonica la vida.\nSento que comenta que un company seu jubilat ha mort colgat per una allau mentre era d’excursió al Mont Blanc. D’això ha anat tota la seva carrera\nArribo al passeig Maristany de Camprodon. El paradís. Arbres alts com un sant Pau que en aquesta època de l’any, a cavall de primavera i estiu, et submergeixen en la màxima expressió de la verdor frondosa. Em recorda un viatge a Suïssa que vaig fer un estiu. En Siscu Carola (Camprodon, 1951) s’espera recolzat a la seva furgoneta groga mentre parla pel mòbil. A la porta de darrere hi ha un adhesiu d’un bomber penjat de la grua de l’helicòpter de salvament. Baixo del cotxe i sento que comenta que un company seu jubilat ha mort colgat per una allau mentre era d’excursió al Mont Blanc. D’això ha anat tota la seva carrera.\nAnem, juntament amb el company fotoperiodista Jordi Borràs, cap a casa seva, feta de pedra, on regna una pau absoluta. Al costat de la porta d’entrada, una rajola anuncia clarament “Aquí hi viu un muntanyenc”, i un xic més amunt, una campana amb un camió de bombers que deixa clar que allò és el quarter general d’en Siscu, ara que ja no ho és el parc de bombers de Camprodon, tot i que encara hi passa cada dia per conèixer les novetats. I és que, per molt jubilat que estigui, el mòbil sempre el té a punt per donar un cop de mà.\n“Per ser GRAE et cal il·lusió. No és una feina més. Un rescat t’ha de despertar il·lusió”\nSobre una porta del menjador hi ha dos esquís antics —ell en diu “esquisos” i m’aclareix que deuen ser dels països de l’Est, “potser Eslovàquia”— amb una placa dels seus companys del Grup Actuacions Especials (GRAE) dels Bombers de la Generalitat de Catalunya, del dia que es va jubilar, amb aquesta inscripció: “Constància, perseverança, presència, entusiasme, esforç, fidelitat, il·lusió, treball en equip... i així, una llista interminable. Gràcies, Siscu, per la teva passió i dedicació, gràcies per convertir els rescats de muntanya en un estil de vida”. Ell tradueix, en vida pròpia, aquestes paraules: “Per ser GRAE et cal il·lusió. No és una feina més. Un rescat t’ha de despertar il·lusió”.\nEn Siscu Carola ha vist de tot en una vida dedicada a dues passions: la muntanya i els rescats.\nPugem per una escala de fusta a fer unes quantes fotos, a banda de les que ja hem fet a l’entrada. Les parets semblen un museu d’homenatge a la muntanya, com no podia ser d’altra manera. Hi ha grampons de l’any de la picor, uns esquís —alerta, “esquisos” de fusta marca Magret fabricats a Camprodon, una autèntica relíquia—, unes raquetes de neu que també ho són i uns quants piolets. Les raquetes antigues en Siscu les va “agafar” d’uns companys d’un altre cos, i ho explica amb un somriure murri, mentre assenyala els piolets “per marcar el camí, perquè tornin per allà on han vingut si les volen venir a recuperar”. I torna a somriure. A veure si encara veurem una escena tarantiniana a l’estil de Ramon Mercader versus Lev Trotski.\nLa dedicació vital d’en Siscu als rescats no ha estat buscada. Més que voler dedicar-se als rescats ha semblat més que els rescats l’han anat a buscar a ell. M’explica que tot va començar d’una manera casual quan es va passar els hiverns entre els quinze i els disset anys a casa d’uns cosins a Illa (el Rosselló) i anava a esquiar de franc a Font-romeu fent-se passar per estudiant: “Allà vaig aprendre a esquiar bé i quan vaig tornar a la Creu Roja de Camprodon em varen proposar d’entrar-hi perquè sabia esquiar”. Però aleshores en Siscu tenia divuit anys i la majoria d’edat era als vint-i-un, amb la qual cosa va necessitar una autorització signada pel seu pare.\n“La muntanya és dolça, ben dolça; és allà, quieta. Som nosaltres qui ens hi movem i hem de saber moure’ns-hi”\nI fou així com des del gener de 1969 en Siscu ha destinat gairebé mig segle de la seva vida a fer de bomber, però sobretot, com dèiem, enfocat als rescats. Un cop jubilat ha descarregat la motxilla amb prop de 900 actuacions i ara l’agafa per seguir anant a la muntanya d’excursió amb un grup d’amics. La té al costat del sofà, sempre a punt, i comenta: “Sortim, com és demanat, els diumenges i els dimarts”. “Com és demanat”, diu... Com si fos un mandat diví, penso. Crec que amb això queda clar el seu estil de vida.\nDiumenge va anar a l’olla de Núria. “Vaig estar entretingut mitja hora per fotografiar una marmota que se’m posava de cul.” I dimarts anirà a la vall de Coma Ermada amb el seu grup d’amics, equipats amb vi, cafè i Anís del Mono, on ja sap que no trobaran ningú, potser ni isards. Diu que se’n fot, dels companys que treuen barretes energètiques, i que és quan ell treu “les barretes energètiques de pagès”, és a dir, una bona llonganissa. “I si no fem la cerveseta un cop a baix, jo no hi vaig!” I torna a somriure. Després d’haver fet uns quants cims de 4.000 metres d’Europa s’ho agafa amb molta més calma, però d’anar-hi hi va fins que el cos aguanti.\nQuan no puguis anar a muntanya, què, Siscu?\n“Doncs a patir.”\nPatir tant com s’altera quan sent voltar els helicòpters per la vall i ell ja hi voldria ser. En aquest cas no pateix però “em resigno”, diu.\nEn Siscu assenyala i compta els cims que ha resseguit tant de Catalunya com d’arreu d’Europa, on acumula un bon grapat de 4.000.\nSi pujant escoltant “Flown” al cotxe i veient el paisatge la vida em semblava bonica, fa tota la pinta que la d’en Siscu també ho ha estat fins ara, encara que costi d’entendre amb el munt de desgràcies que ha hagut de gestionar. Només cal xerrar amb ell. Un to viu, bona cara, content, alegre i un belluguet. Li plantejo aquest contrast.\n“Sí, què vols? El que ha passat, ja ha passat.”\nSiscu, en un dia com el d’avui, tan plàcid, no deu passar res a la muntanya, li dic.\n“I tant que sí, sempre hi passen coses. Mira, ahir, vaig ser a l’olla de Núria i varen haver de rescatar una dona que s’havia trencat el turmell i a la tarda encara hi va haver dos rescats més.” Catalunya ja va a més de dos rescats diaris. Ell recorda quan des de Camprodon se’n feien “tres o quatre l’any!”, s’exclama.\nLa muntanya s’ha convertit en la Rambla de Barcelona i molta gent acaba trobant amunt allò de què vol escapar a baix. Precisament parlant d’anar a muntanya li pregunto si anar-hi sol és el pitjor que pots fer.\n“No. L’error és no dir on vas o anar a llocs on no hi ha ningú. Si tu vas al Gra de Fajol o al Bastiments sempre hi trobaràs altra gent.”\nEn prenc nota. I tu hi vas sol?\n“Quan vaig a fer esquí de muntanya, sí. Pensa que gent de setanta anys que faci esquí de muntanya no n’hi ha, i el ritme dels joves jo tampoc el puc seguir.”\nDeus quedar fotut de cobertura amb el mòbil.\n“Sí, i què? Bé que abans no en teníem. I t’imagines què volia dir això...? Tres hores caminant fins al telèfon més proper.”\nVist amb ulls del segle XXI em sembla terrible.\n“Quan ets bomber has de fer-te una bona pel·lícula sobre què creus que ha pogut passar quan vas al lloc dels fets, però el dubte sempre el tens sembrat al cap. Mai saps si la informació que tens és la bona”\nLa muntanya és agredolça?\n“No! És dolça, ben dolça. La muntanya és allà. Està quieta. Som nosaltres qui ens hi movem i hem de saber moure’ns-hi.”\nHo diu com un acte d’amor incondicional a la muntanya. Exercici màxim d’acceptació, de rendició a la natura.\nQuè penses, quan vas a muntanya?\n“Quan vaig a la muntanya ordeno pensaments.”\nTot i estar jubilat, en Siscu Carola sempre té el mòbil obert per aconsellar els seus companys del GRAE en actiu.\nCom és el cap d’un bomber ben moblat?\n“Fer-se una bona pel·lícula de què creus que ha pogut passar quan vas al lloc dels fets, però el dubte sempre el tens sembrat al cap. Mai saps si la informació que tens és la bona.”\nI penso com es pot suportar gairebé mig segle de vida de bomber sortint del parc mentre el dubte et rosega.\nLa seva “pel·lícula” passa en zona artificialment fronterera. Per a ell el Tractat dels Pirineus no existeix i si ara vingués Lluís XIV de la maneta del cardenal Mazzarino a recordar-li què hi diu, de ben segur que els trauria el piolet per recordar-los quin és el camí de tornada a Versalles. “Per a mi allò és Catalunya”, em recorda. A l’altre vessant de la muntanya també és conegut, especialment entre els equips de rescat de la Gendarmeria i de les Companyies Republicanes de Seguretat (CRS) de l’Estat francès, i sovint queda amb el seu amic, i batlle de Prats de Molló, Claude Ferrer.\nLa tragèdia del Balandrau va situar Catalunya al mapa internacional de rescats quan el cos de bombers catalans es va integrar a la Comissió Internacional de Rescat Alpí (CISA-IKAR)\nPassem molt per sobre de la tragèdia que va viure a partir del 30 de desembre de 2000. La invasió sobtada d’un torb mata deu alpinistes entre la coma de l’Orri i el Balandrau, al Ripollès, i el pic de l’Orri, al Pallars Sobirà. En alguns d’aquests casos, colgats per sis metres de neu, absolutament perduts pel que s’anomena white out, és a dir, desorientats perquè l’entorn és blanc absolut. Sense cap referència, i depenent de cap on et moguis, pots caure —per exemple, per un torrent—, com va passar en aquest cas tràgic amb la trampa mortal del torrent de Fontlletera.\nAquest bomber venerat a ambdós vessants del Pirineu és el cul d’en Jaumet i segueix sortint un mínim de dos dies per setmana a recórrer cims del Pirineu oriental.\nPerò la seva vida ha estat molt més que la tragèdia del Balandrau, tot i que sens dubte ha estat “l’actuació” més important de la seva carrera. Li pregunto sobre si hauria passat el mateix amb la tecnologia d’avui. “La previsió meteorològica hauria estat molt més precisa. Pensa que avui en dia hi ha tanta precisió que, per exemple, recordo un cas al Mont Blanc en què a l’helicòpter se li va comunicar que tenia una finestra de mitja hora de bon temps per anar a fer un rescat. Mitja hora!”\n“Es parla molt de la tramuntana de l’Empordà, que és més sovintejada que aquí, això sí, però és plana. La natura s’hi ha adaptat.”\nTé raó. Jo m’he fet farts de veure arbres planxats, oblics, al cap de Creus.\n“Aquí un arbre trencat pel vent és el més habitual. Quan el vent topa amb la cresta i després baixa agafa una embranzida amb molta virulència i et pot destruir un refugi.” I em cita l’alpinista Carles Vallès —integrant de l’expedició catalana que va assolir l’Everest el 1985—, que una vegada li va dir que “els vents com els que he vist al Pirineu no els he vist enlloc. Ni a l’Himàlaia”.\n“Sempre és dur i, tot i que et recomanen comunicar la notícia fent tombs, al final has d’acabar dient: «Hem fet tot el que hem pogut però la situació és aquesta»”\nTota l’experiència dels fets del 30 de desembre de 2000, com li agrada concretar a ell, va servir per situar Catalunya al mapa internacional en temes de rescats quan el cos de bombers catalans es va integrar com a membre de la Comissió Internacional de Rescat Alpí (CISA-IKAR). La tècnica que els catalans varen fer servir, amb les motoserres per reduir el mantell nival i poder sondar-lo per trobar-hi les víctimes, va despertar l’interès dels gendarmes i CRS francesos, que ho varen presentar com un exemple de col·laboració internacional.\nLa tasca dels GRAE també ha millorat molt gràcies a la tecnologia. Ara fins i tot es fan rescats per mòbil. Amb la geolocalització es poden donar unes indicacions molt clares a l’afectat, si es pot moure de lloc, per dirigir-lo a una zona de sortida pel seu propi peu que, en cas que requereixi finalment assistència, permeti una operació més fàcil.\nNo has plorat mai quan se t’ha mort gent en algun rescat?\n“Alguna llàgrima ha baixat alguna vegada.”\nEm queda clar que ben poques. I em parla de la “cuirassa”. La cuirassa emocional. Però donar la notícia d’una mort em sembla insuportable.\n“Sempre és dur i, tot i que et recomanen comunicar la notícia fent tombs, al final has d’acabar dient: «Hem fet tot el que hem pogut però la situació és aquesta».” La tristor o la impotència es matisa amb la satisfacció de la feina feta. I parlem de donar i rebre. “Omple més ajudar que rebre l’agraïment.” I no hi puc estar més d’acord.\nGairebé 900 actuacions com a bomber donen molt de si a l’hora de narrar infinites situacions en què el risc alpí ha estat molt present.\nDurant la conversa no s’està de recordar-me un parell de cops en què on no hauria volgut estar mai és amb altres companys bombers que han d’assistir accidents de trànsit. “No he necessitat mai suport psicològic.” Em comenta, sense voler entrar en detalls, que la seva teràpia de xoc es va produir amb la mort d’un monitor d’esquí amic seu, l’Enric Planella, que dona nom a un dels telecadires de Vallter 2000. “Allò em va curar de cop”, afirma contundentment.\nTens creences religioses? “No. La meva dona, sí. Tots els parenostres que hagin calgut ja els ha resat ella per mi”\nTens creences religioses?\n“No. La meva dona, sí. Tots els parenostres que hagin calgut ja els ha resat ella per mi.”\nEll no està per parenostres i confessa que ha tingut sort de la paciència familiar. “I el papa, no vindrà avui per dir-li el vers de Nadal?”, em recorda que ha dit en més d’una ocasió la seva mainada quan els rescats han passat per davant dels galets. Em confessa que des del moment que la seva dona ha vist per televisió segons quins indrets que ha trepitjat, li ha dit: “Si arribo a saber que caminaves per aquests llocs no t’hi hauria deixat anar”.\n“Però ara ja ha passat”, diu rient i fent un respir.\nEl sents parlar i veus que en Siscu encara no ha fet el cim. Res de white out, en Siscu està molt in.\n1 15 de juliol de 2021 22:09h\nUn gran exemple de persona responsable i compromesa. Senzill i humil tot i haver realitzat una de les tasques més difícils: salvar vides en situacions ben difícils.


(Text del llibre en castellà) Sinopsi: amor És el final de l'estiu a Sao Paulo. Leonardo, de 15 anys, és cec. Ell voldria ser més independent, estudiar a l'estranger, i també enamorar-se. Un dia, Gabriel, un nou estudiant, arriba a la seva classe. Els dos adolescents es reuneixen i poc a poc, la seva amistat evoluciona cap a alguna cosa més. Però com Leonardo anava a seduir Gabriel i saber si li agrada, si no pot veure-ho? NO TOTES LES HISTÒRIES D'AMOR COMENCEN A PRIMERA VISTA. Idiomes: portuguès. Subtítols: castellà.\nAquest producte està en el nostre catàleg des de 13/11/2015.\nAviseu-me de les actualitzacions de A PRIMERA VISTA D.V.D\ndijous 21 octubre, 2021 33283912 peticions des de divendres 12 desembre, 2003


Els Golden State Warriors s'imposen a Dallas amb una exhibició de Stephen Curry\nStephen Curry, amb 48 punts i 11 triples, dona un triomf de prestigi als campions\n14/01/2019 - 11.03 Actualitzat 14/01/2019 - 11.10\nStephen Curry i Luka Doncic se saluden després del partit entre Mavericks i Warriors (Reuters)\nEl canell de Stephen Curry ha tornat a brillar per treure els Golden State Warriors d'una situació compromesa. 11 triples anotats de 19 i un total de 48 punts del base d'Akron han desequilibrat un partit igualat a favor dels vigents campions de l'NBA. Luka Doncic ha continuat amb la seva bona línia anotant 26 punts.\nTot i el triomf, el que fa 29 en 43 partits, els Warriors no són líders de la conferència Oest. Aquest honor recau encara en els Denver Nuggets, que s'han imposat als Portland Trail Blazers amb una altra exhibició de Nikola Jokic, autor de 40 punts, a més de capturar 10 rebots.\nIbaka salva els Raptors\nA l'Est, continua la lluita pel liderat frec a frec entre els Toronto Raptors i els Milwaukee Bucks. La franquícia canadenca ha salvat el primer lloc gràcies a un triomf "in extremis" sobre els Wizards (138-140). Serge Ibaka, amb un triple a falta de 15 segons perquè s'acabés la segona pròrroga, ha propiciat el triomf. Abans de l'acció de l'hispano-congoleny, Bradley Beal (43 punts i 15 rebots) i Kawhi Leonard (41 punts i 11 rebots) havien mantingut un pols elèctric.\nLos Angeles Lakers - Cleveland Cavaliers, 95 - 101\nOrlando Magic  Houston Rockets, 116 - 109\nDenver Nuggets - Portland Trail Blazers, 116 - 113\nDallas Mavericks - Golden State Warriors, 114 - 119\nAtlanta Hawks - Milwaukee Bucks, 114 - 133\nNew York Knicks - Philadelphia Sixers,105 - 108\nWashington Wizards - Toronto Raptors, 138 - 140


Troballa d'una verge del segle XIII a Benifallet\nel dia 11.11.06\nImatge de l'ermita de la Mare de Déu de Dalt de Benifallet, on s'ha trobat la Verge.\nUns treballs per canviar el paviment a l'ermita de la Mare de Déu de Dalt, també coneguda com a Església Vella de Benifallet, han posat al descobert una Mare de Déu que, cronològicament i a falta dels pertinents estudis, data del segle XIII i el seu estil es mou entre el romànic i el gòtic, segons ha explicat avui l'arqueòleg dels Serveis Territorials de Cultura a les Terres de l'Ebre, Joan Martínez.\nEl fet d'estar a cavall de dos estils fa, segons Martínez, que es puguin veure característiques pròpies del romànic, com el fet de ser una Mare de Déu frontal, dreta i hieràtica, mentre del gòtic destaquen el vestit i els plecs del mantell. La talla, trobada dimarts passat, és policromada coronada, mesura 86 centímetres d'altura i entre 25 i 35 centímetres d'ample. En la seva mà dreta va haver-hi suposadament un nen Jesús, que ja no es conserva, i amb la mà esquerra la Mare de Déu s'agafa el mantell. La talla, després de 800 anys d'història i de restar 70 anys sota terra, presenta algunes degradacions provocades per la humitat i el corc.\nEls experts creuen que la talla va ser amagada ràpidament quan es va iniciar la Guerra Civil en trobar-se "boca avall" i a només uns cinc centímetres de les lloses que s'estaven canviant, segons ha explicat l'alcalde de Benifallet, Jordi Monclús. L'alcalde ha assenyalat que "amb els canvis del paviment vam decidir rebaixar una part del terra que estava més alta, i va ser en fer aquests treballs quan la brigada va trobar la Mare de Déu". De fet, segons l'arqueòleg, "que la peça estigués boca avall i que la part plana és la que estigués en contacte amb les lloses ha protegit més la peça". A partir d'ara, els treballs per canviar el paviment es faran sota la supervisió dels tècnics de Cultura, si bé no s'esperen noves troballes.\nSegons ha apuntat l'arqueòleg Joan Martínez, ja es coneixia l'existència d'aquesta talla per una sèrie de documents que es guarden a l'Arxiu Diocesà de Tortosa, relacionat amb l'inventari de les diferents esglésies de la Diòcesi. En aquest inventari, que data de 1935, el capellà ja parlava de l'existència d'una Mare de Déu que considerava molt antiga i apuntava com a més probable que datés del segle XIV i que fos d'estil gòtic. Aquest inventari també dóna més consistència a la idea que la peça fos amagada durant la Guerra Civil espanyola, quan van ser destruïts molts centres religiosos. L'arqueòleg ha destacat la importància d'aquesta peça, que ha descrit com a "única i excepcional" no només per la forma com s'ha trobat sinó perquè "és molt rar trobar restes romàniques a la Catalunya Nova" perquè "l'esplendor romànica de la Vall de Boí i de la Catalunya Vella arriben més tard, ja que aquí teníem l'esplendor d'Al-Andalus.\nLa peça va ser exposada durant tres hores dimarts passat perquè els veïns de Benifallet la poguessin admirar i avui mateix, segons el director dels serveis territorials de Cultura, Antoni Sabaté, serà traslladada al Centre de Restauració que la Conselleria de Cultura de Cultura té a Valldoreix, perquè es facin les tasques de restauració de pigments i consolidació de la peça. Els experts treballaran per recuperar les pintures originals però en primer lloc estabilitzaran la peça, ja que ha estat exposada a una certa humitat i temperatura i els canvis poden ser molt perillosos. Alhora, es faran els estudis pertinents per datar exactament la talla, quins materials la componen, i també altres característiques, si és possible, com per exemple qui va ser l'artista o la persona que va encarregar la peça. Després de restaurada, la talla tornarà al seu lloc d'origen, a l'ermita de Benifallet. La peça estaria vinculada directament a l'ermita i el fet més probable és que fos la imatge central de l'església quan aquesta es va consagrar entre els segles XIII i XIV.


Suport als Encausats de la Conselleria! | Col·lectiu Albaïna\nSuport als Encausats de la Conselleria!\nPosted on 2 Agost 2012 by collectiualbaina\nEl Col·lectiu Albaïna ens hem adherit al manifest de suport cap als membres de l’Assemblea UIB encausats per ocupar la Conselleria d’Educació.\nA continuació vos el reproduïm:\nEns retallen i ens acusen!\nVivim un moment marcat per una duríssima ofensiva retalladora. El govern neoliberal del PP, seguint el camí ja iniciat pel PSOE, aprofita una conjuntural majoria absoluta per esborrar, de la nit al dia, drets aconseguits gràcies a dècades de lluita.\nEl moviment estudiantil a la Universitat de les Illes Balears, respongué el curs 2011/2012 impulsant l’Assemblea UIB, un espai obert i radicalment democrИtic que ha aconseguit posar en marxa mobilitzacions, vagues, accions i tot tipus d’activitats contra les retallades. La pujada de preus de matrícules, els límits de places, l’eliminació de serveis clau al campus, la reducció de personal, els atacs a la llengua, etc, tot retrocés imposat ha trobat una forta contestació per part d’unes estudiants que no s’han aturat de moure al llarg del curs. L’ocupació de la Conselleria el passat 22 de maig any en la mateixa línia de lluita que s’havia mantingut els darrers mesos, però acabà amb la “paciència” de l’ara ex-delegat de govern José Maria Rodríguez, que posà en marxa un procés que ja ha imputat 46 joves acusats d’alteració de l’ordre.\nMalgrat la dura manipulació mediàtica portada a terme per diaris com El Mundo, la Razón o ABC, l’acció que ocupà la Conselleria fou totalment pacífica i ordenada. Només la violenta reacció per part d’alguns alts càrrecs, com Ana Rodríguez, cap de gabinet del Conseller Bosch, sortí d’aquesta tònica. L’acció fou una de tantes en un context de retallades en quasi tots els àmbits socials, retallades que sí que constitueixen una autèntica expressió de violència en tant que condemnen milers de persones a l’atur i a la misèria.\nEstam, doncs, davant d’un cas més de persecució política, no gaire diferent a tots els que s’estan donant actualment a la nostra illa, en un intent d’atemorir i desactivar els moviments socials. Exigim l’absolució dels 46 encausats per l’Ocupació de la Conselleria d’Educació: la seva acció no-violenta responia a tot un clam social en defensa de l’educació pública, popular i de qualitat davant del desmantellament accelerat que força el PP.\nCridam a la societat civil mallorquina en el seu conjunt a sumar forces i donar suport a la campanya per l’absolució dels encausats per l’ocupació de la Conselleria. Si l’educació és el futur, cal lluitar per aquesta ara més que mai. Davant la repressió als estudiants que lluiten, la millor defensa és la nostra solidaritat.\nEns retallen i ens acusen, absolució encausades conselleria!\n← Es presenta Solidaris Encausats Bunyola\nProtestes a Sóller en la visita de Felip de Borbó →


Nom: FAÇANA HABITATGE\nAdreça: C. Església, 14\nLocalització: Castelldans (Garrigues)\nFaçana d'un edifici aparentment senyorial; és la única resta conservada de l'edifici, juntament amb una part de l'habitatge a la dreta, avui utilitzat com a magatzem de la vivenda annexa. Tot i l'estat de conservació en que es troba, podem pensar que tenia planta baixa i dos pisos degut a la continuïtat de la façana i les mènsules que es conserven a la part central.\nFormalment aquesta façana de carreus de pedra ben elaborats és de gran senzillesa i austeritat constructiva, només alterada per les motllures indicadores dels forjats i les que ornamenten els forats de les finestres. La porta principal era una gran arcada de perfectes dovelles que reposen sobre el mur de la façana. A la dovella central hi ha un escut malmés on s'hi dibuixa una creu amb les inicials IES. Façana d'un edifici aparentment senyorial; és la única resta conservada de l'edifici, juntament amb una part de l'habitatge a la dreta, avui utilitzat com a magatzem de la vivenda annexa. Tot i l'estat de conservació en que es troba, podem pensar que tenia planta baixa i dos pisos degut a la continuïtat de la façana i les mènsules que es conserven a la part central.\nFormalment aquesta façana de carreus de pedra ben elaborats és de gran senzillesa i austeritat constructiva, només alterada per les motllures indicadores dels forjats i les que ornamenten els forats de les finestres. La porta pr...\nAquesta portada ha estat brutalment modificada fa trenta o quaranta anys, quan es tallaren les pedres de l'arc per aixecar la seva obertura, reduïda per l'aixecament del paviment del carrer, fet que també ha ocasionat la pèrdua d'una finestra sota l'existent a la part esquerra de la portada.


Aquest dissabte, a 2/4 de 10 del vespre al centre cívic L'Ateneu, playback a càrrec dels alumnes de l'escola Sant Andreu i dels seus pares i mares.\nAquest dijous, a partir de 2/4 de 8 del vespre, es fa una nova sessió de dinamització al Parc de Salut.\nL'Ajuntament ha incorporat un nou vehicle al parc mòbil municipal per millorar els serveis del poble, que ha estat subvencionat en la seva major part per la Generalitat.\nEl grup Moments d'Eufòria posarà, aquest divendres al vespre, el punt final al cicle d'espectacles gratuïts Divendres Estrellats.\nA causa de l'elevat risc de pluja la sessió de dinamització del Parc de Salut s'ajorna fins el proper dijous 28 de juliol a 2/4 de 8 del vespre.\nEspectacles teatrals i musicals, festes, trobades, cursos, tallers de tast de cerveses i d'herbes, sessió de contes i degustació de cuina casolana són alguns dels actes previstos, a Borrassà, per al segon semestre d'a\nAquest divendres es tanca el segon cicle d'espectacles gratuïts Divendres Estrellats amb l'actuació del grup musical d'Ordis "Moments d'Eufòria".\nAquest dijous, a partir de 2/4 de 8 del vespre, es farà una nova sessió de dinamització al Parc de Salut de Borrassà.\nEl grup El Terral interpretarà, aquest divendres i a la plaça de l'Església, un repertori d'havaneres en la segona actuació del cicle Divendres Estrellats. Durant la vetllada es podrà degustar un cremat.\nNit de Karaoke i Tisana. Amb aquesta proposta comença, aquest divendres i a la plaça de l'Església, la segona edició del cicle gratuït Divendres Estrellats.\nVacunació d'animals domèstics. Aquest divendres a la tarda a la plaça Major.\nL'aigua és apta per al consum humà, segons les últimes anàlisis que s'hi han fet.\n41 nens i nenes participen al VIII Campus de Futbol Infantil de Borrassà, que ha començat aquest dimarts.\nMés d'un centenar de persones assisteixen al concert d'Empordà Rock, protagonitzat per Hot Penguins, Els Peluts i Desenkant.


extraradi - 24/07/2012\tLa periodista Júlia Bertran torna a l’Extraradi per portar-nos un nou guia espiritual. Aquesta setmana parlem amb un vell conegut del programa, en Quique Garcia, 50% del projecte El Mundo Today. Humor en estat pur.\nIconoplastes amb Julia Bertran Enric Pardo i la NO crisi dels 30\nextraradi - 19/06/2012\tTorna la periodista Júlia Bertrán amb un nou guia espiritual. Aquest mes de juny ens guia l’Enric Pardo, guionista de professió i consultor sentimental de vocació. I en concret, parlem amb ell de la crisi dels 30.\nIconoplastes amb Julia Bertran Guia espiritual digital: Álvaro Carmona\nextraradi - 22/05/2012\tL'Álvaro amb el nostre productor Jordi CortinasLa intrèpida Júlia Bertran ens aporta llum a les nostres vides un cop al mes a través d’un guia espiritual. Aquest mes de maig un humorista-guionista que ens guiarà a través del seu dit índex: es tracta de l’Álvaro Carmona.\nIconoplastes amb Julia Bertran Guia Espiritual: Carlo Padial\nextraradi - 17/04/2012\tSegona entrega d’aquesta secció on la periodista Júlia Bertran ens busca un Guia Espiritual que ens il·lumini, que ens aconselli, que ens ajudi a encara aquests temps bojos i convulsos que ens ha tocat viure. Una secció on vol treure les coses bones que tots tenim dins. En aquesta secció ha portat en Carlo Padial.\nIconoplastes amb Julia Bertran Els Vengamonjas guies espirituals\nextraradi - 27/03/2012\tNova secció a l’Extraradi amb la periodista Júlia Bertran. Comença una secció d’autoajuda. La qüestió és saber trobar un bon conseller. Així que la Júlia, a partir d’ara, ens portarà un Guia espiritual una vegada al mes. En aquesta primera secció ens han acompanyat els Vengamonjas.\nIconoplastes amb Julia Bertran Iconoplastes per Sant Valentí\nextraradi - 14/02/2012\tL’exploradora Júlia Bertran, iconoplasta per excel·lència de l’Extraradi, ens explica el Sant Valentí més iconoplàstic conegut.\nIconoplastes amb Julia Bertran 12 icones per al 2012\nextraradi - 20/12/2011\tÚltima secció de l’any. La periodista Júlia Bertran fa sonar les dotze campanades. Les 12 icones amb què ha de començar l’any un iconoplasta. Vigileu, perquè com amb les dotze …de raïm, us podeu ennuegar! Comencem!\nIconoplastes amb Julia Bertran Taxidèrmia artística\nextraradi - 8/11/2011\tLa periodista i iconoplasta Júlia Bertran ens ha preparat secció llòbrega. Sinistre. Macabre. Perquè els iconoplastes també tenen un cantó fosc: taxidèrmia artística.\nIconoplastes amb Julia Bertran Cita amb un iconoplasta\nextraradi - 11/10/2011\tLa Júlia Bertran es cola a la vida íntima d’un iconoplasta. Cada mes repassem el perfil de l’iconoplasta, les noves adquisicions d’aquest personatge que segueix totes i cadascuna de les últimes tendències, segur que en teniu un a prop. La Júlia i l’Olga van una mica més enllà i tindrem una cita amb un d’aquests espècimens.\nIconoplastes amb Julia Bertran Iconoplostes amb Júlia Bertran\nextraradi - 6/09/2011\tUn cop al mes, us donarem les coordenades per reconèixer els iconoplastes a primer cop d’ull. I poder fugir corrents. O no. Un iconoplasta, recordem-ho, és aquell personatge que amb la voluntat de ser modern i anar al dia, segueix totes i cadascuna de les últimes tendències. Un yonqui de les icones del nostre temps.\nIconoplastes amb Julia Bertran Iconoplasta Juliol\nextraradi - 18/07/2011\tArriba la calor, l’estiu, les altes temperatures, les ganes de menjar gelat, de prendre una clareta en una terrassa i com no, de ballar. Ballar, ballar i ballar! Però s’han de sacrificar les nostres orelles? Què escolta l’iconoplasta estiuenc? La periodista Júlia Bertran ens treu de dubtes.\nIconoplastes amb Julia Bertran Iconoplastes indignats\nextraradi - 21/06/2011\tLa periodista i exploradora de l’Extraradi, Júlia Bertran, torna amb una nova secció. Aquesta setmana, aprofitant els moviments dels indignats, ens porta la segona secció d’iconoplastes indignats.\nIconoplastes amb Julia Bertran L’iconoplasta indignat\nextraradi - 24/05/2011\tTornem a conèixer una nova figura iconoplasta. Ara toca la del mes de maig i la periodista Júlia Bertran s’ha fixat en el moviment dels “indignats”. Així que coneixem com és l’autèntic iconoplasta indignat i aprendrem també a reconèixer les seves falsificacions.\nIconoplastes amb Julia Bertran Què llegeix l’iconoplasta del mes?\nextraradi - 19/04/2011\tApropant-se una data com la Sant Jordi, la periodista Júlia Bertran ens especifica què llegeix l’iconoplasta del mes. Quines són les seves editorials de referència? I els seus autors? I els seus gèneres literaris predilectes?\nIconoplastes amb Julia Bertran L’iconoPlasta del mes… a les fotos!\nextraradi - 31/03/2011\tLa periodista Júlia Bertran no ha parat fins que ha tornat amb un nou espècimen d’ICONOPLASTA del mes. Aquest cop l’hem de buscar i trobar en un àlbum de fotos… voleu saber més pistes per identificar-lo? Us en deixem una molt bona mostra d’Irina Werning. Escolteu-la!\nIconoplastes amb Julia Bertran Iconoplastes que ho semblen\nextraradi - 22/02/2011\tLa periodista Júlia Bertran ens comenta les tendències d’aquest mes per ser un autèntic iconoplasta amb pedigree. Però el febrer, ai amics, no ho ens ho posa gens fàcil. haurem de combinar més que mai grans antagonismes: Chick and Wird; Boys & Girls; Nou i vell.\nIconoplastes amb Julia Bertran Iconoplasta del mes\nextraradi - 25/01/2011\tL’iconoplasta és un personatge que va canviant amb les tendències i la “modernor” dels temps, és a dir, pràcticament a diari. És per això que la periodista Júlia Bertran fa un seguiment exhaustiu d’aquesta figura i ens actualitza quin és l’iconoplasta d’aquest mes.\nIconoplastes amb Julia Bertran Torna el bigoti?\nextraradi - 23/11/2010\tLa periodista “cool” Júlia Bertran ens porta una nova secció Iconoplasta on el protagonista és el bigoti. Tornen a estar de moda?? de quin tipus? gruixuts o finets? quins personatges cèlebres van portar bigotis i de quin estil?\nIconoplastes amb Julia Bertran Pàgina següent » Vídeo


És de nova fornada, però ja s'ha erigit en el millor vermut català del 2021. El Miró Gran Reserva, de to rogenc i una base elaborada amb vi de moscatell, va poder degustar-se a la fira dels vermuts de Palamós. La trobada, que va aplegar una 30a de varietats de licor, va celebrar-se aquest dissabte amb una bona acollida tant pel públic com pels cellers participants.\nAmb un temps solejat que invitava a servir-se una beguda ben fresca es va desenvolupar una fira que pretén traslladar al gran públic els vermuts de creació catalana. Així doncs, les diverses parades instal·lades al pàrquing de la Planassa van acollir les creacions guanyadores dels Premis Vinari 2021. Vermuts rosats, negres, blancs o extrasecs van restar-hi presents. En són un exemple el Casa Mariol Blanc i Negre, del Celler Mariol, que compten amb dues medalles d'or.\nParal·lelament a les consumicions, també es va organitzar un taller de tast dirigit dels vermuts guanyadors, una sessió de tast de còctels i dues actuacions musicals de la mà de Last Livin' Souls i Salitge. La fira, que a Palamós s'engloba dins les jornades 'Palamós Gastronòmic', també s'ha realitzat a Tossa de Mar, Cambrils i el Masnou.


Les meduses: odi et amo - SUBMON\nÉs cert que les meduses són els animals més odiats durant l’estiu a la platja. Però són organismes fascinants i s’haurien de conèixer una mica més per a, potser, odiar-los una mica menys!\nLes meduses són animals invertebrats que pertanyen al phylum dels Cnidaris, que també inclou als carismàtics coralls, anemones i gorgònies. Hi ha dues formes del cicle de vida dels cnidaris: el pòlip, en el que l’animal és sedentari, amb un cos tubular; i la medusa, que és pelàgica i que és l’estadi adult. Són animals molt simples des del punt de vista anatòmic. Estan formats en un 95% per aigua, i pràcticament no tenen òrgans. El cos de les meduses presenta dues parts: d’un costat, la campana, anomenada també cúpula o umbrela, que conté els receptors nerviosos, la boca, un estómac molt primitiu i les gònades per a la reproducció. D’altra banda, els tentacles, que surten per sota de la campana, normalment rodejant la boca.\nPerquè piquen les meduses?\nLes meduses viuen en la columna d’aigua i es mouen amb el corrent. Algunes espècies de meduses de la classe Cubozoa poden moure’s gràcies al que s’anomena velarium. Aquest teixit vascularitzat es contrau generant un flux d’aigua que afavoreix la propulsió i el canvi de direcció. Però en general, les meduses es mouen verticalment en la columna d’aigua i es deixen portar pels corrents.\nQuan ens piquen, el més probable és que haguem entrat en contacte sense voler amb els seus tentacles urticants, les meduses no ens persegueixen!\nEls tentacles estan equipats amb cèl·lules urticants anomenades cnidòcits, que contenen nematocists, els quals estan formats per una estructura filosa urticant. Aquestes estructures estan enrotllades dins els cnidòcits, un cop que entren en contacte es disparen i injecten toxines, que són utilitzades per a capturar i paralitzar a les seves preses o per a la seva defensa. Al Mar Mediterrani, tot i que les picadures de medusa poden ser molestes, la majoria no són situacions d’emergència.\nAprenent a conèixer les espècies de meduses que es troben al Mediterrani\nLes meduses tenen una distribució cosmopolita i hi ha espècies que s’han adaptat a viure des dels mars tropicals fins als mars més freds dels pols.\nPelagia noctiluca. CC Andreu Dalmau, SUBMON.\nUna de les espècies més freqüents del Mar Mediterrani és la Pelagia noctiluca, translúcida amb tons rosats-violetes fascinants. El seu nom en llatí fa referència a la seva capacitat d’emetre bioluminescència, és a dir, brillar d’un color verd-blau durant la nit. Pot formar densos eixams i la seva picadura causa irritació i coïssor a la pell.\nAurelia aurita. CC BY-SA 3.0\nUna altra espècie molt comuna és l’Aurelia aurita, també anomenada medusa de quatre ulls. Té un color transparent, un cos en forma de plat i tentacles curts. La seva picadura és inofensiva, però es concentra de forma abundant a les zones costaneres molt freqüentades per banyistes.\nCotylorhiza tuberculate. T.Friedrich, CC BY 2.5.\nTambé durant l’estiu i la tardor es pot trobar fàcilment la medusa “d’ou ferrat”, Cotylorhiza tuberculata. Amb un cos en forma de paraigües aplanat marró groguenc i amb una destacada protuberància central ataronjada. No és una medusa perillosa, i la seva capacitat de produir urticària és limitada, degut als seus tentacles curts i a la baixa densitat de cèl·lules urticants. És molt probable trobar grups de petits peixos que es refugien entre els seus tentacles.\nVelella velella. Leonyl-berlin, CC BY-SA.\nDes de fa uns quants anys, s’ha detectat un augment de colònies flotants de Velella velella, també coneguda com vela de mar, un hidrozou modificat amb un disc blavós i rodó o oval. Aquestes, acaben avarades de forma massiva a les platges. Al no tenir mitjà de locomoció, depenen dels vents per a moure’s. Tenen nematòcits que són relativament benignes per als humans.\nLes meduses tenen un paper clau al mar\nLes meduses acompleixen diversos papers ecològics i es consideren components importants de diversos ecosistemes marins, formant part dels graons superiors de la cadena alimentària en diversos ambients marins. Es coneixen per les seves interaccions tròfiques amb altres taxons: depreden les larves de plàncton, equilibrant la seva quantitat als mars i serveixen d’aliment a espècies de tortugues, peixos i altres meduses. També enllacen relacions de simbiosi amb altres espècies per a proporcionar-lis refugi i transport a canvi de protecció.\nÉs molt important conscienciar als banyistes, sobretot als nens i nenes, per a evitar el trist hàbit de treure de l’aigua a les meduses que de tant en quant apareixen a les platges, deixant-les assecar a la vora del mar.\nPer la naturalesa del seu cicle de vida tenen un comportament estacional, presentant les majors afluències durant la primavera o l’estiu, quan l’aliment planctònic és més abundant. L’augment de la temperatura de l’aigua degut al canvi climàtic, junt a l’eliminació progressiva dels seus depredadors, fa que s’incrementi en quantitat i extensió aquestes afluències, que a vegades es poden transformar en autèntiques plagues de meduses, i que tenen efectes negatius en el turisme costaner. Les afluències d’algunes espècies de meduses són un altre símptoma de la degradació de l’ecosistema marí, ja que les plagues són cada cop més freqüents i apareixen en zones no tant habituals. Les proliferacions que s’han registrat els últims anys d’algunes de les espècies poden provocar un desequilibri ecològic als ecosistemes marins, i si no es reverteix aquesta situació de sobrepesca, és molt probable que en el futur l’abundància i distribució d’aquestes plagues segueixi empitjorant.\nD’altra banda, l’estudi de les meduses té aplicació en diversos camps mèdics: s’estudien els mecanismes regeneratius d’algunes meduses per a entendre millor la transformació de funció entre cèl·lules i s’ha aïllat el gen que produeix la proteïna bioluminescent per a aplicacions en el monitoratge del creixement de cèl·lules tumorals. Extractes de meduses també s’han utilitzat en cosmètica i s’ha estudiat la possibilitat de destinar restes de meduses a la fabricació d’abonament ecològic per a l’agricultura.\nLes meduses són molt importants per als ecosistemes marins, i més estudis sobre l’ocurrència i la distribució d’aquestes proliferacions perjudicials són necessaris per a avaluar la salut dels nostres oceans. Si aquest estiu et trobes a la platja, tingues cura mentre nedes, Si veus una medusa, intenta allunyar-te i evita el contacte amb els seus tentacles, si observes un eixam de meduses prop de la costa, informa als socorristes!


L'Orquestra de Cambra de l'Empordà tanca les nits musicals de Santa Pau\nSanta Pau - Publicat a les 12:00h\n07 Agost, 2016\nComentaris tancats a La música de l’Orquestra de Cambra de l’Empordà tanca les nits musicals d’estiu de Santa Pau\nAquest dissabte al vespre s’ha acabat el segon cicle de concerts d’estiu de Santa Pau, a la Garrotxa. Ho ha fet la música de l’Orquestra de Cambra de l’Empordà, dirigida per Carles Coll, que a partir de les 10 del vespre ha ofert el seu recital ‘Música Catalana? Sí, gràcies’.\nSanta Pau va començar l’any passat un cicle de concerts d’estiu, que van anomenar Nits Musicals i que va tenir una molt bona acollida per part del públic. Tant va ser l’èxit de la proposta, que enguany se n’ha fet una segona edició que es va cloure ahir al vespre a la placeta dels Valls, just sota el castell de la vila. Així, s’ha tornat a complir l’objectiu d’oferir bona música en un entorn privilegiat i ja mira cap a la tercera edició.\nAquesta segona edició de les Nits Musicals s’ha tornat a caracteritzar per oferir tot tipus de música: l’Esbart Olot hi va portar el folk i la dansa tradicional, La Fàbrica de Lied, una música d’ambient, així com ho va fer Jacob Cardover. Finalment, ahir la música catalana versionada per una orquestra petita de corda, va ser la que va posar el punt i final a aquest cicle de concerts, perfecte per celebrar les vesprades fresques d’estiu al nucli medieval de Santa Pau.\nUn estudi fet per la UdG detecta que les empreses familiars catalanes han sobreviscut més als anys de crisi econòmica que les que no ho són. L'estudi ha analitzat l'evolució de 629 empreses entre els anys 2006 i 2013. Alerta per això que van en augment la…


Lliurament del premi Participa a l'Escola 2014 - Escola dels Encants\nEl premi que vam guanyar pel projecte Les Glòries que volem.\nEl passat dimarts 3 de març va tenir lloc a la nostra escola l'acte de lliurament oficial del Premi Participa a l'Escola 2014 que vam guanyar pel projecte Les Glòries que volem.\nDurant l'acte, l'Escola Colònia Güell de Santa Coloma, que va obtenir un accèssit en la convocatòria del premi, ens va explicar el seu projecte de transformació del jardí amb la construcció d'un sorral, una piràmide i una cabana.\nA continuació, Joana Ortega, vicepresidenta del Govern de la Generalitat, ens va fer entrega del premi. També hi eren presents Manuel Blasco, gerent del Consorci d’Educació de Barcelona; Gerard Ardanuy, regidor del Districte de l’Eixample i Regidor d’Educació i Universitats; Miquel Puig, director general de Relacions Institucionals i amb el Parlament i M. Dolors Martínez, inspectora d'educació.\nMentrestant, els infants de la comunitat de petits i els que no van assistir a l'acte realitzaven una activitat pictòrica a la tanca del jardí. Finalment, vàrem gaudir d'una xocolatada al jardí de l'escola.


Dos dies per conèixer la decisió si Andorra és seu dels mundial del 2027 - elPrincipat.com\nCandidatura Andorra 2027\nDos dies. 48 hores per conèixer el veredicte dels membres del consell de la Federació Internacional d’Esquí (FIS) que decidiran la futura seu dels Campionats del Món del 2027. Andorra, el país dels Pirineus, competeix contra tres grans potències de l’esquí: Crans Montana (Suïssa), Garmisch-Partenkirchen (Alemanya) i Narvik (Noruega). És la segona vegada consecutiva que els suïssos i els alemanys han presentat la seva candidatura per optar a l’organització de l’esdeveniment insígnia de l’esquí alpí. En canvi, els noruecs s’han estrenat com a aspirants de la mateixa manera que ho ha fet Andorra. Comparativament, una dicotomia entre les dues primeres, que representen l’esquí com a tradició i la ferma experiència com a seus clàssiques en el calendari de la Copa del Món, i els nòrdics i els andorrans que proposen projectes amb un tarannà més innovador.\nEl dia ‘D’, dimecres 25 de maig\nLa Torre Alianz de Milà serà escenari del 53è Congrés Anual de la FIS. Una delegació andorrana encapçalada pel director general i director esportiu de la candidatura Andorra 2027, David Hidalgo i Santi López; el vicepresident i el gerent de la FAE, Patrick Toussaint i Carles Visa, així com d’altres membres de la Comissió Executiva del projecte, es desplaçaran a la ciutat italiana.\nAquest dimecres se celebrarà la jornada en la qual s’adjudiquen les noves seus dels Campionats del Món de totes les disciplines. En el cas de l’esquí alpí tindrà lloc el mateix dia a la tarda. Cada candidat disposarà de 10 minuts per a l’exposició del seu projecte davant dels membres del Consell de la FIS. Crans Montana obrirà el torn dels aspirants a les 17h, seguit de Garmisch-Partenkirchen (17:20h) i Narvik (17:40h). Andorra tancarà les presentacions a les 18h. Posteriorment, els consellers es retiraran per efectuar la votació, i entorn de les 19:20h es reprendrà la connexió per uns minuts després anunciar la seu organitzadora dels Mundials 2027.\nEl procés d’elecció és similar al sistema olímpic. En aquest cas, tenen dret a vot 16 membres del Consell de la FIS provinents de diferents països del món. En la primera votació, els consellers escolliran una de les seus. Si alguna d’elles obtingués la majoria absoluta en resultaria l’organitzadora. Si no fos així, s’eliminaria la candidatura amb menys vots i es faria una segona votació. Aquesta és una fita històrica pels Pirineus. Mai cap estació de tota la serralada ha optat a l’organització d’un esdeveniment esportiu d’aquestes dimensions.\nTot plegat es podrà seguir en directe des de https://www.youtube.com/c/fis\nL’Oficina Tècnica ha organitzat una seu al centre del país per gaudir del moment de l’elecció de l’organitzador dels Mundials 2027. Aquest dimecres a partir de les 18:30h, el hall de la planta baixa del centre comercial illa Carlemany d’Escaldes-Engordany reunirà aficionats del món de l’esquí; corredors de la Federació Andorrana d’Esquí (Joan Verdú, campió de la Copa d’Europa de gegant; Cande Moreno i Roger Puig), i representants institucionals per seguir en directe la resolució de la FIS. L’acte, obert a tots els públics, disposarà d’una gran pantalla que combinarà la retransmissió de la FIS amb el programa especial d’Andorra Televisió. L’esdeveniment també comptarà amb ambientacions per a les famílies.\nEn una trobada amb la premsa nacional, el director general de la candidatura Andorra 2027, David Hidalgo ha explicat aquest migdia que després de la feina que s’ha fet en els últims mesos, “hem passat de tenir una il·lusió a aterrar les coses i veure que realment tenim opcions. I hi ha afegit: “Hi ha un component important de política, per tant, arribem amb opcions però sense cap seguretat, de la mateixa manera que els altres candidats”. Per la seva part, el gerent de la FAE, Carles Visa, ha afirmat que s’ha fet un “molt bon projecte, hem fet els deures, i ens avalen els esdeveniments esportius precedents que han deixat una molt bona empremta en l’àmbit internacional”.\nLa propera edició dels Campionats del Món serà el 2023 a Courchevel-Méribel (França). Dos anys més tard Saalbach (Àustria) acollirà la cita. Els últims mundials es van celebrar el 2021 a Cortina d’Ampezzo (Itàlia).\nPrevious post Balanç de la temporada de la secció d’esquí alpí\nNext post Andorra viatjarà a Baku a jugar el grup IV de la Copa Davis\nAndorra ja mira cap al 2029 on lluitarà amb Narvik (NOR) i Val Gardena (ITA)\nL’Oficina Tècnica d’Andorra 2027 ja fixa el rumb a la següent oportunitat amb una ferma voluntat: Rebre els mundials el...\nEl Mundial FIS del 2027 no es farà a Andorra i ja es pensa en el 2029\nDecepció rotunda del que era una candidatura de país. Andorra no acollirà els mundials FIS d'alpí 2027 que el comité...\n25 de maig de 2022 26 de maig de 2022\nAndorra 2027, una referència en accessibilitat\nAndorra treballa per aconseguir ser la seu dels Campionats del Món d’esquí alpí al 2027 i que aquests esdevinguin una...\nPal-Arinsal s’uneix a la candidatura Andorra 2027\nL'estació de Vallnord Pal-Arinsal ha formalitzat aquest matí en la presentació que s'ha portat a terme en el Restaurant del...\n22 de febrer de 2022 23 de febrer de 2022\nL’Esquí Escolar d’Andorra nominat a l’SnowKidz Award\nEl projecte d’Esquí Escolar d’Andorra ha estat nominat com a exemple de promoció de l’esquí entre els infants i joves...\n20 de febrer de 2022 21 de febrer de 2022\nSimulacre d’Evacuació al Tarter\nLa pista Àliga del sector El Tarter de Grandvalira ha estat escenari, aquest dimarts 25 de gener, d'un simulacre d'evacuació...\nPrevious post:Balanç de la temporada de la secció d’esquí alpí\nNext post:Andorra viatjarà a Baku a jugar el grup IV de la Copa Davis


Potser que siguí un poc maniós, però cada vegada que ho sent, em fa ganes de no escoltar-ho més.\nUna altra cosa que també m’emprenya és que una gran part dels periodistes –no tots: alguns ho fan bé– no fa les pauses on toca. A l’escola ens ensenyaven que quan hi ha una coma hem de fer una petita pausa i quan és un punt, també, un poc més llarga; i encara més si és un punt i a part, que hem d’arrodonir amb la casueta pròpia de cadascú. Aquests periodistes, en canvi, no respecten els signes de puntuació i només fan una pausa quan acaben l’alè, i gairebé mai quan toca.\nNo sé si és cosa del teleprompter, que està situat davall la càmera i té unes lletres tan grosses per esser destriades de de lluny que un no sap quan comença i quan acaba una frase, però la veritat és que la informació que proporcionen, almanco per a mi, queda molt deslluïda per una pronunciació defectuosa.\nAquest article s'ha catalogat com a Opinió i s'ha etiquetat amb premsa per Josep Cortès. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.\n6 pensaments a “Comunicació”\nTolo el 29 de novembre de 2021 a les 7:15 ha dit:\nEm suposo que és el temps el qual cal adaptar-se, però també hi ha una nova fornada de tertulians – molts d’ells expolítics – que exerceixen de opininologos professionals que es passegen de plató en plató elevisiu amb un discurs après. I com va dir un conegut escriptor mallorquí\nTolo el 29 de novembre de 2021 a les 7:16 ha dit:\nEm suposo que és el temps el qual cal adaptar-se, però també hi ha una nova fornada de tertulians – molts d’ells expolítics – que exerceixen de opininologos professionals que es passegen de Plató en plat televisiu amb un discurs après. I com va dir un conegut escriptor mallorquí\nTolo el 29 de novembre de 2021 a les 7:18 ha dit:\nEm suposo que és el temps el qual cal adaptar-se, però també hi ha una nova fornada de tertulians – molts d’ells expolítics – que exerceixen de opininologos professionals que es passegen de plató en pló elevisiu amb un discurs après. I com va dir un conegut escriptor mallorquí: La gent ja no llegeix i això es nota, i molt.\nTomas Martinez Miro el 29 de novembre de 2021 a les 18:59 ha dit:\nEn relació a la locució dels mitjans d’informació orals (tv i ràdio) el professor Gabriel Bibiloni faunes setmanes feia uns twitts on deia:\nFaig un estudi de la fonètica dels professionals d’@IB3 (Ràdio i TV) i estic amb els cabells drets.\nJa tenim les dades del meu estudi sobre la fonètica del personal d’@IB3\n(ràdio i TV):\nPersones observades: 164 (homes 83, dones 81).\nSense defectes fonètics: 50/164 (30%), 29 homes i 21 dones.\nAmb defectes fonètics: 114/164 (70%).\nDades més concretes:\nLa falta més estesa és el betacisme (substitució de [v] per [b].\nAfectats: 100/164 (61%)\nLa segona falta més estesa és la ela mal pronunciada (ela bleda o articulada a la castellana).\nAfectats: 78/164 (47.5 %)\nLa tercera falta és el ieisme (substitució de [ʎ] per ‘i’ (lluna > iuna).\nAfectats: 52/164 (31.7 %)\nFinalment, la quarta falta estudiada és el segon ieisme (agent > aient, junts > iunts).\nAfectats: 28/164 (17 %)\nNo seria possible contractar personal que parlàs bé. No n’hi deu haver en totes les illes?\nJosep Cortès el 29 de novembre de 2021 a les 19:31 ha dit:\nEstic d’acord en què el periodista que dona la cara ha de sebre parlar bé. Si no en sap, o que n’aprengui o que li donen una altra feina relacionada amb la seva professió.\nDe la mateixa manera que un fuster ha de conèixer la seva professió (com un ferrer, un metge, un funcionari, un picapedrer, un arquitecte, un mestre…) un locutor, també.\nantoni font el 30 de novembre de 2021 a les 14:25 ha dit:\nEstic d’acord 🙉


Apassionats del motor: aquest juny torna l’espectacle de MotoGP™al Circuit de Barcelona-Catalunya. Ja és aquí el Gran Premi Monster Energy de Catalunya!\nUna de les cites més estimades pels aficionats, el Campionat del Món de MotoGP™, que trepitjarà terres catalanes del 14 al 16 de juny amb la celebració del Gran Premi Monster Energy de Catalunya de MotoGP™. Com és habitual, diversos pilots de casa, com Marc Márquez, sense oblidar d’altres com Jorge Lorenzo, o Valentino Rossi.\nAl llarg del cap de setmana, els aficionats podran divertir-se amb una àmplia proposta d'activitats pensades per gaudir tant del que succeeix a la pista com fora. Podran viure la visita al ‘pitlane’, lloc a on veuran de ben a prop els boxs dels diferents equips, així com també tindran l'oportunitat d'aconseguir autògrafs i fotografies dels pilots.