Sí, ja sé que en general, quan parlem de càncer infantil pensem en petits guerrers que lluiten en contra d’una malaltia. Doncs jo conec una pila de valents que conviuen amb ella. No son només nens i nenes amb càncer, són infants amb pluridiscapacitat o malalties cròniques amb una salut molt fràgil. Per a ells i les seves famílies, la vida és ben diferent: visites metges, proves, malestar, incertesa…una adaptació permanent al que hi ha cada dia. La lluita està en mans dels metges i els tractaments que reben, a ells els toca adaptar-se i viure amb la seva realitat. En definitiva, conviure amb la malaltia i totes les complicacions que l'acompanyen.\nLluitar vol dir guanyar o perdre, mentre adaptar-se suposa un esforç més gran. És deixar la feina per atendre el teu fill o filla, és explicar-li al seu germà el que passa a casa, és parlar amb metges, infermeres i psicòlegs, és aprendre a reconèixer certs símptomes, a controlar la por, a consolar als altres, a regular l'energia i acostumar-se als alts i baixos. Adaptar-se suposa sobretot, aprofitar cada instant, cada moment. És sentir com batega el cor del teu fill/a, olorar-lo, mirar-lo, reconèixer la seva força i el seu cansament, respirar al seu ritme, sentir la seva pell. Sobretot és estar. És anar més enllà de la ràbia i de tots els perquès del món per centrar-se en l'ara i aquí. És afrontar la realitat sense resignar-se.\nEls equips de cures pal.liatives pediàtriques (metges, infermeres, treballadors socials i psicòlegs) fan possible que les famílies i els infants puguin centrar-se en el que és realment important: estar, fent-se càrrec d'altres aspectes i acompanyant-los 24 hores al dia. A tots ells i elles, gràcies per ser-hi.\nAvui, em venen al cap totes les famílies i els petits valents i valentes que he conegut i que ja no hi sou:, la Valentina, la Lucía, la Martina, el Jaume, l’Héctor, l’Òscar, l’Andrea, l’Àlex...i tants d'altres. I no puc més que somriure per tot allò que he après de vosaltres: a valorar cada instant per més difícil que sembli.


Sa Pobla (Albopàs) – Missa solemnis – Records dels Anys 10 i 20 (III) L’Església i el meu ramat! La feina que m’ha encomanat Jesús! Mir la gran nau del temple: avui és plena de gom a gom. Les franciscanes en tenen cura i arreu llueixen rams de flors d’una bellesa que palesa...\nSa Pobla (Albopàs) – Les casetes de sa Marjal – Records dels anys 10 i 20 (I) Normalment les casetes de camp d’Alpobàs no són per a viure-hi. El poble és a prop i, des de temps immemorials, els pagesos, en acabar la feina a posta de sol, tornen a casa amb el carro i el que...\nSa Pobla - Memòries d´un adolescent - Records de la Mallorca dels anys 60 (XI) Matances - Encara he estat a temps de veure tres generacions de dones (repadrina, padrina i mare) pastar el pa a la pastera, encendre el forn... Però abans havien sembrat el blat a l´hort, regat i segat,...\nSa Pobla en els anys 20: l´arquitecte Guillem Forteza, un gran amic de la família - (Records de l´Escola Graduada i del batle Miquel Crespí Pons –Verdera-) - Pels nombrosos relats orals de la meva família sabem que Guillem Forteza era assidu de ca nostra en els anys 1925-26,...\nSa Pobla i Lluc - Poblers a Lluc (1963) A partir de Caimari sentia com anava deixant al darrere algunes de les preocupacions que em dominaven l´esperit. La camiona començava l´ascens cap a Lluc, lentament. El motor, una vella relíquia del passat, tossia i em feia pensar que...\nEl rector de sa Pobla era, com demostren tots els seus escrits, un home de provat tarannà reaccionari, un home que no tenia cap vergonya de signar articles felicitant les autoritats per l'afusellament de Ferrer i Guàrdia. Així i tot, amb totes aquestes contradiccions, la revista no deixa de ser...\nSa Pobla, Anys 40 – Casar-se amb un presoner republicà - El poder del nacionalcatolicisme en la postguerra (records de la meva mare) El rector i la seva mirada de prunes agres. De res li serví predicar durant més d´una hora, explicant les malifetes dels rojos a la península....\nSa Pobla - Memòries d´un adolescent - Records de la Mallorca dels anys 60 - Anar a Lluc (X) - El que més m´interessava eren les novel·les que narraven grans aventures, històries que seduïen la meva ment juvenil: amb Jules Verne viatjar al centre de la Terra, ser un tripulant del...\nJoan Buades, Miquel López Crespí i la història amagada de la restuaració borbònica (la “transició”) NO ERA AIXÒ, NO ÉS AIXÒ: ALTRES FUTURS SÓN POSSIBLES Ha escrit Kundera que la lluita de la humanitat contra el Poder és la memòria contra l'oblit. Com a aprenent...\nPer un 2018 carregat de solidaritat, tendresa, amor resilient, sobiranies, lluita i victòries. Els millors desitjos, un article d´Antoni Trobat Als escriptors que m’han marcat. A les lletres i l’exemple cívic de Llorenç Capellà, Miquel López Crespí, Xesca Ensenyat, Biel...\nSens dubte hem estat testimonis d'una massa llarga postergació de la paraula viva de Joan Maragall per part de la paraula noucentista, tan emmidonada i aticista. Sense oblidar que tampoc el pensament del poeta ha semblat massa políticament correcte. És a dir, d'una banda hi hauria hagut una...\nSa Pobla – Memòries d´un adolescent – Records de la Mallorca dels anys 60 – Pagesos (IX) Quasi sense adonar-me´n jo era com un bocí de suro enmig d´una tempesta. Per part del pare, la guerra havia fet bocins tots els plans d´una generació que confiava en la República, en les...\nEl teatre esdeveia “antiteatre”, seguint els indicacions d’Artaud, els situacionistes, les experiències del Living Theatre, i tot plegat vestit amb la vestimenta de Bertold Brecht, Peter Weiss unit als suggeriments de Meyerhold i Piscator. En narrativa, els contes esdevenen una reflexió sobre...\nSa Pobla, Anys 40 i 50 – Aquelles “espanyolades”! - Els cines de sa Pobla en la memòria - Són els anys que, menjant pipes i cacauets en el "galliner" (o a butaca quan hi anàvem amb els pares) ens anam empassolant -sense creure en el que ens mostren- "obres mestres" de la...\nSa Pobla – Memòries d´un adolescent – Records de la Mallorca dels anys 60 - Cuplets d´Imperio Argentina i tangos de Carlos Gardel (VIII) Llorenç Villalonga i el desembarcament del Capità Bayo Havies de conviure per força, sense poder-hi fer res, amb els assassins i...\ndBalears entrevista l´escriptor Miquel López Crespí “Qui cregui que pot superar els clàssics va ben errat”. (Miquel López Crespí) “Un dels fets que ha trasbalsat de forma definitiva i per a sempre la meva vida. Mai no podia imaginar la importància d’aquest fet fins que...


Realitzes una activitat econòmica? Ja pots recollir la teva targeta per accedir a la deixalleria municipal – Begur\nRealitzes una activitat econòmica? Ja pots recollir la teva targeta per accedir a la deixalleria municipal\nLes targetes es poden recollir presencialment a l’Espai Mas d’en Pinc tots els dilluns de 09 a 13 h.\nL’Ajuntament de Begur ha iniciat aquest mes de novembre l’entrega de les targetes d’accés a la deixalleria municipal entre tots els titulars d’activitats econòmiques del municipi i de fora de Begur o Esclanyà.\nEn aquest sentit, totes aquelles persones que en requereixin ja poden recollir presencialment aquests dispositius a l’Espai Mas d’en Pinc (passeig Carmen Amaya, 12), tots els dilluns en horari de 09 a 13 h. L’entrega de les targetes es durà a terme amb les mesures sanitàries i de seguretat establertes per tal d’evitar el contagi i la propagació de la Covid-19.\nEn el moment de la recollida, a més, caldrà presentar la següent documentació:\n. Fotocòpia del número de compte bancari (IBAN).\n. Fotocòpia de l’últim rebut de pagament d’autònoms del titular de l’activitat.\nEn cas que vingui un tercer a recollir la targeta també caldrà presentar la següent documentació:\n. Fotocòpia del DNI/NIF de l’autoritzant i autoritzat.\nEn cas de no poder recollir la targeta presencialment els dilluns, les persones interessades poden enviar un correu electrònic a l’adreça pap@begur.cat adjuntant la documentació sol·licitada, i posteriorment se’ls citarà per a l’entrega del dispositiu. Per a més informació podeu trucar a l’Àrea de Medi Ambient del consistori (872 214 977).


Les hores i els dies: Carmen Espinosa Juanós\n9: CARMEN ESPINOSA JUANÓS\nMalauradament, ben poca cosa en sabem de la vida de la Carmen Espinosa Juanós. Va néixer el 6 de Juny de 1914 en el sí d'una família originària d'Alcanyís, i va morir el dia 10 de juny de 1944 cremada viva pels nazis. La trobem treballant en una fàbrica tèxtil de Barcelona primer, i més tard en el servei domèstic d'una família benestant barcelonina.Després de 1936 se'n perd el rastre. Era membre del PSUC i -com tants d'altres- va haver de marxar a l'exili el 1939.\nUn cop a França aconsegueix agrupar-se amb part de la seva família a la població d'Oradour-Sur-Glane, a uns 10 quilòmetres de Limoges i treballar i portar una vida més o menys normal.\nEl dia 7 de Juny de 1944 -l'endemà del desembarcament aliat a Normandía- la Resistència Comunista fa un atac a un convoi de tropes alemanyes causant una seixantena de baixes entre morts i ferits. L'atac es produeix a la població de Tulle.\nLa resposta nazi fou immediata: un Batalló de la "Panzerdivisionen SS" que es dirigía a Reforçar les líneas de defensa de Normandía, va prendre a primera hora de la tarda el tranquil poblet de Oradour-Sur-Glane, perquè sospitaven que s'hi podien haver amagat els autors de l'atac anti-nazi del dia 7.\nEls alemanys desallotjaren totes les cases i granges veïnes i varen situar els homes formats enmig de la plaça del mercat, i les dones i nens els varen fer entrar a l'església del poble. De seguida s'iniciaren les execucions de tots els homes de totes les edats a sang freda i, -sense escrúpols- varen incendiar l'església llençant-hi granades de fum, la qual cosa provocà el caos i una desbandada en l'intent de sortir de l'església en flames, intent de fugida que fou avortat pels SS que dispararen a totes les dones i nens que intentàven sortir d'aquell pavorós incendi. El resultat final fou que dels 643 habitants del poble, 642 varen morir assassinats aquell 10 de juny de 1944 en el poble d'Oradour Sur Glane. 150 homes, 240 dones i 252 nens foren massacrats i cremats vius pels soldats alemanys, rabiosos pel cop rebut dies anteriors a mans de la Resistència comunista.\nEntre les víctimes, una vintena d'espanyols -provinents de l'exili i del patiment d'una altra guerra- que havien arribat al poble el 1941, i on s'havien integrat i hi treballaven amb normalitat. De fet, alguns dels nens i nenes morts ja havien nascut a Oradour. Entre les víctimes, hi trobem la Carmen Espinosa Juanós, de 29 anys.\nEl poble fou arrassat completament i després de l'alliberament fou conservat tal i com va quedar després d'aquell infernal dia de fúria nazi. Actualment un Memorial recorda les víctimes d'aquest genocidi.\nOrador-Sur-Glane, 10 de juny de 1944, per Juan M. Calvo Gascón\nBiblioteca de la Deportación: 'Oradour-Syr-Glane'\nPublicat per Jordi Saborit a 9:05:00


La GSMA ha anunciat un paquet de mesures financeres per a compensar als assistents i clients que havien de participar en el Mobile World Congress (MWC) d’enguany, que s’havia de celebrar del 24 al 27 de febrer a la Fira de Barcelona i es va anul·lar per la crisi del coronavirus i la cascada de cancel·lacions d’empreses.\nEn un comunicat aquest dimecres, la GSMA ha explicat que el paquet, que inclou la devolució del 100% de l’import de les entrades per a assistents, “demostra una bona voluntat genuïna i també assegura la longevitat i la sostenibilitat de la sèrie d’esdeveniments de la GSMA i el MWC”.\nLa companyia ha explicat que els expositors que van cancel·lar la seva assistència només podran optar a les ofertes de crèdit i que les tarifes de l’edició de 2021 seran les mateixes que les de 2019 “com un gest addicional de bona voluntat per a fer costat” als clients.\nEl conseller delegat de la GSMA, John Hoffman, ha assenyalat que valoren la lleialtat i el suport als seus membres i socis en l’ecosistema mòbil a tot el món: “Estem agraïts de comptar amb el suport total de la nostra Junta de Directiva i ja tenim suport formal d’exhibició per al MWC Barcelona 2021 de NTT Docomo, Orange, Telefónica i Vodafone”.\nLa companyia ha explicat que dona suport a la decisió que va prendre de cancel·lar el MWC de 2020 perquè, com ha quedat clar en esdeveniments posteriors, era l’única opció en aquest moment: “És un reconeixement que, sense assistents, expositors i patrocinadors, no hi hauria MWC Barcelona”. “La GSMA agraeix als seus col·legues en la indústria pel seu continu suport. L’enfocament busca assegurar una relació a llarg termini amb tot l’ecosistema del MWC durant els pròxims anys i ha estat creat per a brindar a tothom la millor oportunitat possible per a tornar en el MWC Barcelona 2021”, ha assenyalat.\nEls clients amb despeses de fins a 5.000 lliures (5.465 euros) tindran l’opció de cobrar el 100% de l’import o obtenir un crèdit equivalent al 125% del seu desemborsament en 2020, que s’aplicarà com a descompte en les reserves dels següents tres anys: del 65% en l’edició de 2021, del 35% en la de 2022 i del 25 en la de 2023.\nEls clients amb despeses superiors a 5.000 dòlars (5.465 euros) tindran l’opció de cobrar el 50% de l’import pagat per a l’edició de 2020, amb un límit màxim de 150.000 dòlars (163.960 euros) , o un crèdit amb les mateixes condicions que l’anterior.


PAe - El MINHAP signa amb la Comissió Europea un memoràndum d'enteniment que recolza la connexió entre Xarxa SARA i la xarxa europea TESTA per a accés a serveis transfronterers.\nEl MINHAP signa amb la Comissió Europea un memoràndum d'enteniment que recolza la connexió entre Xarxa SARA i la xarxa europea TESTA per a accés a serveis transfronterers.\nAquest memoràndum dona cobertura formal a la connexió entre Xarxa SARA i la xarxa transeuropea TESTA i reforça el compromís de col·laboració entre l'Administració General de l'Estat, el MINHAP en particular, i la Comissió Europea. Aquesta connexió entre Xarxa SARA i TESTA permet la integració de l'Administració en almenys 21 serveis usats per 16 entitats corresponents a 18 àrees sectorials.\nXarxa SARA, que presta la Xarxa de Comunicacions de les Administracions Públiques espanyoles, es connecta a través de la xarxa transeuropea TESTA amb Institucions i agències de la Unió Europea, així com amb les administracions dels altres Estats membres, per permetre la integració efectiva de l'Administració en els diversos serveis europeus transfronterers. Aquesta connexió amb la xarxa TESTA es realitza a través del Centre de Suport de Xarxa SARA\nA la data, la connexió entre Xarxa SARA i TESTA permet la integració de l'Administració en almenys 21 serveis usats per 16 entitats corresponents a 18 àrees sectorials; 4 dels quals corresponen a iniciatives multilaterals en les quals Espanya està interessada en matèries d'Interior, Justícia i Seguretat Social.\nL'enllaç de Xarxa SARA amb la xarxa transeuropea TESTA és finançat per successius programes de la Unió Europea, des que es va establir al juny de 2000; actualment aquest finançament prové del Programa ISA (Decisió 922/2009/CE) vigent entre 2010 i 2015. Anteriorment aquest enllaç va ser finançat pel programa IDABC entre 2005 i 2009 i pel programa ANADA II entre 1999 i 2004.\nEl memoràndum d'enteniment signat entre el MINHAP i la Comissió dona cobertura formal a la connexió entre Xarxa SARA i la xarxa TESTA i reforça el compromís de col·laboració entre l'Administració General de l'Estat, el MINHAP en particular, i la Comissió Europea, després dels memoràndums signats anteriorment en 2009 i en 2005.\nEl memoràndum recull els compromisos generals de les parts en matèria d'infraestructures, serveis, qualitat i seguretat i detalls concrets d'infraestructura de la connexió, nivell de serveis, seguretat, principis aplicables a l'ús de la xarxa TESTA per altres serveis bilaterals o multilaterals entre Estats membres sense base legal directa comunitària.\nEspanya és un referent reconegut internacionalment en matèria d'interconnexió de les seves Administracions Públiques gràcies a la Xarxa de Comunicacions de les mateixes prestada per Xarxa SARA. Per aquesta raó, Xarxa SARA ha estat escollida per la Comissió com a pilot per a la transició de la plataforma europea de sTESTA a TESTA-ng que prestarà el servei durant els propers 7 anys.\nMés informació sobre la Xarxa SARA


Com puc col·laborar amb Greenpeace? - CA | Greenpeace España\nCom puc col·laborar amb Greenpeace?\nHi ha moltes maneres de formar part de Greenpeace. Si comparteixes la nostra filosofia que és possible fer alguna cosa pel planeta de manera concreta i regular, pots unir-te a Greenpeace com a soci amb una donació mensual per donar suport a les nostres campanyes a favor del medi ambient.\nTambé pots convertir-te en ciberactivista i signar les peticions que tenim en marxa, a més de rebre periòdicament al correu electrònic informació sobre com participar en les campanyes que duem a terme, o col·laborar-hi com a voluntari, de manera que ofereixis les teves habilitats durant el temps que disposis per treballar amb nosaltres a favor de la nostra causa.\nClica aquí per conèixer totes les formes de participar a Greenpeace.


Després de vint mesos de parèntesis, el municipi reprén el calendari de carreres populars amb el VIII 10K Nocturn\nL'esport serà un gran dinamitzador a Benicàssim durant aquest mes d'octubre amb la celebració de diferents proves que atrauran fins al municipi a corredors, ciclistes i taekwondistes.\nEl VIII 10K Nocturn Benicàssim Platges celebrat aquest dissabte a la nit va atraure a 300 corredors que van participar en la prova esportiva que aconsegueix ja la seua huitena edició. “Amb el 10K Nocturn reprenem les carreres populars després de vint mesos de parèntesis per la pandèmia. En aqueix retorn a la celebració d'activitats i esdeveniments multitudinaris, tornem amb un calendari de proves esportives per a continuar sent epicentre de l'esport i fomentar el turisme saludable”, ha indicat l'alcaldessa, Susana Marqués.\nLa prova d'ahir va començar a les 21.00 hores en els voltants de la platja Torre de Sant Vicent i com ha comentat el regidor d'Esports, Arturo Martí “es va desenvolupar amb totes les mesures de seguretat sanitària requerides per a recuperar una prova popular que cada any té un bon nombre d'adeptes i amb el qual hem dinamitzat aquest primer dissabte d'octubre”.\nDesprés de la carrera popular d'aquest dissabte, la pròxima cita esportiva serà el 16 d'octubre amb motiu de l'inici del IX Open de la Comunitat Valenciana que es desenvoluparà els dies 16 i 17 en el Poliesportiu Municipal. La cita amb el taekwondo a Benicàssim també suma la primera edició del Open de Policies i Bombers i s'espera la participació de 600 taekwondistes en les dues competicions programades.\nAqueix mateix cap de setmana, però en aquest cas el diumenge 17 i en la modalitat de ciclisme, el municipi serà el punt d'arribada de la tercera etapa de la Mediterranean Xtrem, una marxa cicloturista internacional per etapes de BTT.\nFinalment, el Col·legi de Metges de Castelló (*COMCAS) organitza el XII Campionat d'Espanya Ciclisme en ruta per a Metges 2021 de l'OMC, que es disputarà el 23 d'octubre i contempla el pas per la localitat de Benicàssim i l'ascens en dues ocasions al Desert de les Palmes. La prova estarà sota la supervisió de la Real Federació Espanyola de Ciclisme.\nAquest conjunt de proves esportives programades per al mes d'octubre s'uneixen a les activitats esportives municipals que començaran aquest dilluns dia 4. “El gran acolliment que han tingut algunes de les activitats programades ha motivat l'augment de les classes dirigides per a intentar cobrir la demanda en, per exemple, gimnàstica rítmica i padel”, ha explicat Arturo Martí. Per a la present temporada, l'oferta per a adults inclou tai-chi, ioga, gimnàstica suau, pilates, GAP i cardiobox. Pel que respecta a les activitats destinades a menors de 6 a 12 anys, el pavelló d'esports acollirà les classes de patinatge, mentre que en el CEIP Palmerar s'impartirà multiesport. Quant a la gimnàstica rítmica, hi haurà grups per a menors de 5 a 10 anys i d'11 a 15 anys. També s'ofereix de manera trimestral tennis i padel per a joves i adults. I igual que en l'anterior temporada, s'ha establit un protocol Covid quant a la neteja i desinfecció de les instal·lacions així com el seu ús per part dels usuaris i usuàries. Dins d'aqueix protocol s'especifica que hi haurà punts d'autoneteja, control d'accés a la instal·lació, les activitats tindran un aforament reduït i places limitades i hi haurà parcel·les individuals a les aules. Així mateix, no hi haurà esterilles disponibles i cada alumne haurà de portar la seua en el cas de practicar activitats esportives en les quals siguen necessàries.


L'Olot encaixa la segona derrota consecutiva - Diari de Girona\nL'Olot ha posat aquesta tarda punt final a una magnífica ratxa com a local, i és que els de la Garrotxa no perdien a casa des del 15 de maig del 2016. Els de Calderé han tingut el partit a les seves mans. De fet, han arribat al descans guanyant (1-0), i fins i tot, a l'inici de la represa (48') han ampliat l'avantatge (2-0).\nIncomprensiblament els fusibles s'han fos a la segona part, i el líder de Tercera ha vist com el Sant Andreu li capgirava els gols de Dembo i Sergio Álvarez. Els quadribarrats, amb tres dianes de Sekou, Jorge i Toro s'han acabat fent amb el triomf que els permet situar-se quarts, en places de play-off d'ascens. A més, el Sant Andreu es converteix en el primer equip que guanya aquesta temporada al Municipal.\nTot i la derrota, l'Olot continua líder de Tercera, això sí, amb només dos punts d'avantatge (64) respecte un Peralada (62) que aquesta tarda s'ha fet amb el derbi empordanès contra el Palamós (2-0).


Avui en dia, es poden trobar multitud d’intercanvis de criptografia al mercat, però Kraken i Coinbase es consideren dues de les plataformes comercials més populars i fiables de l’espai criptogràfic. En la nostra comparació entre Kraken i Coinbase, revisarem, paral·lelament, les diferents característiques que ofereixen els dos borses per determinar quina és l’opció més adequada per a les vostres necessitats comercials..\n1 Quant a Kraken\n2 Quant a Coinbase\n3 Kraken vs Coinbase: monedes admeses\n4 Kraken vs Coinbase: opcions de pagament\n5 Kraken vs Coinbase: països compatibles\n6 Kraken vs Coinbase: tarifes\n7 Kraken vs Coinbase: creació d’un compte\n8 Kraken vs Coinbase: atenció al client\n9 Kraken vs Coinbase: seguretat\n9.1 Kraken vs Coinbase: veredicte\nQuant a Kraken\nKraken és un dels primers intercanvis que es va llançar, ja que es va establir el 2011 i va començar públicament el setembre de 2013. L’intercanvi està gestionat pel conseller delegat Jesse Powell, amb la seu principal a San Francisco. En el seu any d’activitat, Kraken va reunir una comunitat forta al seu voltant i s’ha convertit en un dels serveis de criptografia més reputats. Actualment, Kraken té el volum de negociació d’Euro i Bitcoin més gran del món. El 2013, Kraken va cotitzar a les terminals Bloomberg les seves estadístiques de preus de Bitcoin, convertint-se en el primer intercanvi que ho va fer mai. A més, l’intercanvi va implementar, per primera vegada, un sistema d’auditoria d’intercanvi que es basa en una prova criptogràfica de reserves verificable.\nCoinbase és un altre intercanvi de criptografia de primer nivell, que també es basa a San Francisco. Des del seu llançament el 2012, ha acumulat una base d’usuaris de més de 25 milions de persones i als seus serveis poden accedir persones de 30 països. La plataforma es va dissenyar per funcionar de manera similar a PayPal, facilitant l’ús de la tecnologia criptogràfica mitjançant un sistema de pagament familiar i fàcil d’utilitzar. Després de només un any, el seu creixement va atreure les millors associacions, incloses Expedia, Dell, Time Inc, PayPal i altres empreses reconegudes per donar suport als pagaments de Bitcoin. Coinbase permet als usuaris negociar a un preu fix basat en el valor de mercat actual de la criptografia, cosa que significa que els actius es poden comprar més ràpidament, ja que no s’espera que les comandes coincideixin..\nKraken vs Coinbase: monedes admeses\nPel que fa a la varietat de monedes, Kraken té clarament més opcions comercials. Actualment, Coinbase llista més de 28 criptomonedes, incloses Bitcoin, Bitcoin Cash, Ethereum, Ethereum Classic, Litecoin, 0x, USD Coin, Token Basic Attention, Ripple, EOS, Stellar, Augur, DAI, USDC i Zcash. Ambdues plataformes accepten criptomonedes importants, incloses:\nKraken també admet cinc monedes fiduciàries: dòlar nord-americà, euro, lliura esterlina, dòlar canadenc i ien japonès.\nKraken vs Coinbase: opcions de pagament\nCoinbase admet les opcions de pagament següents:\nKraken accepta pagaments en diverses criptomonedes fiduciàries, així com transferències SEPA, SWIFT, per cable i nacionals.\nKraken vs Coinbase: països compatibles\nKraken admet tots els països, excepte els que s’esmenten a continuació:\nKraken també és accessible per als comerciants nord-americans, excepte per als residents de l’Estat de Washington (WA) i Nova York. Els serveis de Coinbase són accessibles a usuaris dels països següents: Estats Units, Regne Unit, Canadà, Singapur, Andorra, Àustria, Bèlgica, Bulgària, Croàcia, Xipre, República Txeca, Dinamarca, Estònia, Finlàndia, França, Gibraltar, Grècia, Guernsey, Hongria, Islàndia, Irlanda, Illa de Man, Itàlia, Jersey, Letònia, Liechtenstein, Lituània, Luxemburg, Malta, Mònaco, Països Baixos, Noruega, Polònia, Portugal, Romania, San Marino, Sèrbia, Eslovàquia, Eslovènia, Espanya, Suècia, Suïssa , i Mèxic.\nKraken vs Coinbase: tarifes\nKraken té un sistema de tarifes per a fabricants que es basa en un volum de 30 dies.\nComissions de negociació al comptat: 0,26% – 0,00%;\nNegociació Stablecoin: 0,2% – 0%;\nComissions de piscina fosca: 0,36% – 0,2%;\nTarifes de marge: 0,002% – 0,001% (tant per a comissions d’obertura com de 4 hores).\nLes comissions varien en funció del parell de divises i del volum, però, de mitjana, tenen tarifes més baixes en comparació amb Coinbase. Això es deu al fet que Coinbase proporciona funcions addicionals que Kraken, com ara les transferències instantànies de targetes, que són força costoses. Coinbase té la següent estructura de quotes:\nKraken vs Coinbase: creació d’un compte\nCrear un compte de Coinbase és un procés relativament senzill. Envieu la vostra informació personal, correu electrònic, número de telèfon i foto d’identificació; després, haureu d’esperar a que es verifiqui el vostre compte. Després, haureu d’afegir una forma de pagament. A Coinbase, podeu triar entre transferència bancària i targeta de crèdit / dèbit. Les opcions de la targeta de crèdit / dèbit requereixen que pengeu una foto de la vostra targeta. Les transferències bancàries són menys costoses, però poden trigar fins a cinc dies hàbils a ingressar els fons al vostre compte. Els dipòsits amb targeta de dèbit i crèdit són més ràpids però més costosos en termes de comissions. Els límits de transacció d’un compte Coinbase depenen de l’estat de verificació, del mètode de dipòsit i del país de residència. El registre de Kraken també és senzill. Us inscriviu amb les vostres dades, espereu la clau d’activació del compte al vostre correu electrònic i activeu el compte. La part de verificació és una mica més complicada, ja que Kraken és un intercanvi que tracta de diverses monedes fiduciàries. Kraken inclou cinc nivells de verificació. Cada nivell inclou més funcions que l’anterior en termes de límits i operacions:\nNivell 0: sense dipòsits ni retirades. Requisits: Registreu-vos;\nNivell 1: es poden ingressar (sense límits) i retirar-los (2,5 mil dòlars diaris & 20.000 $ mensuals) cryptos. Requisits: nom complet, país de residència, DOB, & número de telèfon;\nNivell 2: es pot ingressar (2 mil dòlars diaris & 10.000 $ mensuals) i retirada (2.000 $ diaris & 10.000 $ mensuals) amb moneda fiduciària. Funcions addicionals: límits mensuals i diaris més alts, operació de marge. Requisits: verificació de l’adreça de nivell 1+;\nNivell 3: Límits de dipòsit fiat més alts (25.000 dòlars diaris & 200.000 dòlars mensuals i retirades (25.000 dòlars diaris & 200.000 $ mensuals). El límit de retirada diària de criptografia es converteix en $ 50k i el límit mensual és de $ 200k. Requisits: identificació de nivell 2+, comprovant d’adreça, número de seguretat social (només als EUA), & Foto de confirmació del DNI;\nNivell 4: per a comptes corporatius.\nKraken vs Coinbase: atenció al client\nCoinbase’s atenció al client es pot accedir per correu electrònic i telèfon. Els usuaris han informat que l’equip d’assistència té uns temps de resposta dignes, que solen respondre en un termini de 24 a 48 hores pels tiquets d’assistència. Kraken compta amb un xat 24/7, així com un sistema de venda de bitllets. L’intercanvi ha estat qualificat de bo servei d’atenció al client, però hi ha hagut alguns problemes relacionats amb els temps de verificació del compte. Quan es tracta d’opinions dels usuaris sobre l’assistència al client de Kraken vs Coinbase, ambdues borses ofereixen un bon servei al client.\nKraken vs Coinbase: seguretat\nCom que les dues empreses tenen la seva seu als Estats Units, han de complir plenament totes les lleis i regulacions dels Estats Units. A més, Kraken i Coinbase apliquen els estàndards més alts de la indústria pel que fa a l’emmagatzematge criptogràfic i fiat. Fins ara Kraken mai no ha estat piratejat, i això es deu al fet que el conseller delegat, Jesse Powell, havia treballat abans al Mt. Gox i probablement va aplicar el que va aprendre d’aquella experiència. Els intercanvis mantenen els seus fons d’empresa i d’usuaris segregats i la majoria dels fons de criptografia (98%) s’emmagatzemen en una cartera freda. Altres mesures de protecció que inclouen els dos intercanvis són l’autenticació de 2 factors i un complex procés de verificació d’identitat. Coinbase ofereix una mesura de seguretat addicional, ja que ha assegurat els seus fons de criptografia en línia per un sindicat de Lloyd’s de Londres. El FDIC assegura les carteres en dòlars dels clients nord-americans per a pèrdues de fins a 250.000 dòlars.\nKraken vs Coinbase: veredicte\nL’argument Kraken vs Coinbase no té una resposta clara. Tot depèn sobretot de les necessitats i preferències personals d’un comerciant. Tot i que Coinbase és més adequat per a nous operadors, Kraken té funcions més avançades, com ara el comerç de marges. Si busqueu més opcions de criptografia i tarifes més baixes, Kraken és la millor opció. Els que vulguin negocis ràpids poden utilitzar la compra instantània de la targeta de crèdit de Coinbase, però tingueu en compte que té un preu elevat. Nota: Aquesta publicació es va publicar originalment el 26 de gener de 2019 i s’ha actualitzat totalment per tal de comprendre i completar la veracitat del contingut el 12 de maig de 2020..


Turbulències, per Isabel Sucunza\nProblemes logístics Opinió Basada en interpretacions i judicis de l’autor sobre fets, dades i esdeveniments.\nA poques setmanes vista de la campanya de Nadal i amb la falta de paper pel mig, potser hauríem de veure això com una nova oportunitat d’apostar pel fons\n26 de d’octubre del 2021. 17:01\nFa setmanes, un editor amic ens comentava que a la impremta amb qui habitualment treballa se’ls havia acabat el paper que també habitualment fa servir per als seus llibres. El més semblant que l’hi podien oferir era bastant més car i comprar-lo, òbviament, suposaria un augment d’uns 3 euros al preu final dels llibres.\nDes d’aquell dia que vam tenir aquesta conversa, el que llavors semblava un problema puntual de falta d’estoc, s’ha convertit en el que sembla que serà EL problema dels pròxims mesos. Algunes editorials ja han anunciat que ajornaran fins al 2022 la publicació de novetats que tenien anunciades per a enguany, el tema es veu que ha estat molt present a les converses entre professionals del sector a la Fira de Frankfurt, i ja han aparegut alguns articles que també en parlen.\nA casa, quan sonen campanes d’aquest tipus, fem el que sabem fer: soterrar el cap al catàleg de fons i esperar que tot això passi. Si això ja ens va funcionar quan, durant el tancament general de la pandèmia, la producció editorial va quedar aturada durant setmanes, per què no ens hauria de funcionar ara?\nEl ritme de producció de novetats és matador. La pregunta que sovint es fa és: “creieu que es publica massa?”, quan, potser, la pregunta que ens hauríem de començar a fer seria: “per què es publica tant?” A poques setmanes vista de la campanya de Nadal i amb aquestes turbulències pel mig potser hauríem de veure tot plegat com a una nova oportunitat per a moure el fons. Sol dir-se que un dels motius de publicar tanta novetat és per no perdre la presència a les taules de les llibreries ni a l’espai que els mitjans dediquen a les ressenyes de llibres; que no es poden omplir les taules i els mitjans amb llibres de fons?\nPensem només una cosa: si anem curts de paper, els llibres de fons ja els tenim impresos. Si taules de llibreries i contingut de mitjans no se centren a promocionar la novetat, l’oferta de títols i la seva demanda posterior serà molt més variada, mentre que editorials, llibreries i distribuïdores seguirem sent les de sempre.\nJo hi veig una solució.\nLa promoció de la lectura\nLlibres bons, ben treballats\n‘Habemus’ pla, sembla


Som un celler que elaborem vins ecològics i biodinàmics d’autor que són un tros de l’Empordà en cada ampolla. Els nostres inicis es remunten al 2002 i des del primer dia hem procurat treballar amb la màxima cura per al nostre entorn. La finalitat és contribuir a fer que el petit ecosistema de Siurana d’Empordà es preservi com un espai d’àmplia biodiversitat en què arbres, plantes, flors, ocells, abelles i petits animalons transmeten la seva riquesa aromàtica als ceps. Aquesta filosofia de treballar amb viticultura ecològica i biodinàmica es completa en el celler amb l’ús de tècniques poc intervencionistes a l’hora d’elaborar el vi, cuidant sempre el raïm perquè trobi la seva màxima expressió a la copa. Quan ens feu una visita, a més de gaudir dels vins en el celler podeu assaborir-los mentre compartiu un pícnic entre vinyes o una paella. També podeu fer un reconfortant passeig a cavall per tornar a experimentar la sensació d’estar en plena harmonia amb la natura.\nEtiquetesCellers Productes de l'Empordà Siurana d'Empordà Vilamalla


Pàgina d'inici\tNotícies\tLa marca Producte de Collserola surt al mercat\nLes mandarines de Can Carlets i el vi de Can Calopa són els primers que es comercialitzen amb aquest segell\nUnes mandarines - YelenaYemchuk / Thinkstock\nEls boscos de Collserola - Leonid Andronov / Thinkstock\nEl tomàquet Mandó de Collserola - Parc Natural de Collserola\nJa s’ha iniciat la comercialització dels productes amb el segell de la marca de garantia Producte de Collserola. Els primers que es comercialitzen són les mandarines de Can Carlets i el vi de Can Calopa. Properament hi haurà xai, cabrit, tomàquet i mel, i està previst que el llistat es vagi ampliant amb altres productes que s’hi vulguin acollir.\nNomés podran utilitzar la marca i el seu logotip aquells productes produïts, elaborats, transformats i envasats en l’àmbit territorial del Parc Natural de la Serra de Collserola, sempre que hi hagi infraestructures existents dins del Parc per a la seva manipulació.\nEls objectius de la posada en marxa de la marca de garantia Producte de Collserola són evitar l’abandonament de les zones agrícoles i la pèrdua de biodiversitat; donar un valor afegit pel fet d’estar produït en un parc natural; reunir tots els productors de la serra (agrícoles i ramaders) amb producció integrada o ecològica; buscar estratègies per comercialitzar i promocionar els productes del Parc i així revitalitzar i fer més rendibles les explotacions, i potenciar l’activitat agrícola i ramadera al Parc amb la construcció d’infraestructures per als ramats, la conservació i millora de varietats locals, l’establiment de xarxes de comercialització, la promoció mitjançant els canals de difusió del Parc, etc.\nMés informació al web del Parc Natural de la Serra de Collserola


Rússia i Amèrica Llatina: dues no-Europes - Revista (Pausa.) Quadern de teatre contemporani\nRetrovisor, Pausa 17-18 (1994)\nPertanyem a Europa o no hi pertanyem? Si existís una resposta fàcil i simple, seria poc probable que es provoquessin discussions ferotges a Rússia. Des d’un punt de vista geogràfic, tot sembla clar. Però en realitat Rússia pertany a Europa tan poc com Mèxic, Argentina o el Brasil. S’hi parla una llengua europea, es viu en un país cristià -malgrat que la tercera part dels habitants no tenen res a veure amb el cristianisme-, s’està lligat històricament amb els pobles d’Europa, i la seva cultura i la seva història han influït fortament sobre els països europeus. Però tot això no és suficient per a formar realment “part d’Europa”.\nA Rússia, igual que a Amèrica Llatina, la similitud de la cultura pròpia amb les cultures europees generava il·lusions perillosíssimes. El qualificatiu “europeu” era sinònim de “bo”, “útil”, “necessari” i era entès com a model a cobeja. El miratge d’una coincidència, impossible però desitjada, entre la cultura pròpia i l’europea era sempre present en l’horitzó dels occidentalistes russos i dels modernitzadors llatinoamericans. Els semblava que fer un esforç, accelerar el desenvolupament, reproduir algunes paraules i imatges de moda faria desaparèixer la distància existent i que resulta tan desagradable. Però cada intent de copiar l’estil només aguditzava la crisi político-cultural.\nEl desenvolupament dinàmic de l’Europa capitalista al començament de “Tiempo Nuevo” lògicament va integrar a la seva òrbita els països i pobles a la perifèria del món europeu. Talment com Grècia al seu temps va impulsar l’aparició de les cultures hel·lèniques a Egipte i al Pròxim Orient, la nova Europa ha creat unes imatges i uns arquetips culturals sense els quals el desenvolupament de Rússia i d’Amèrica Llatina haurien estat impossible. Però pel fet d’aparèixer a la perifèria del món europeu, aquestes cultures mai no han arribat a formar-ne part. Encara més, la gran aportació de Rússia a la cultura europea s’explica per unes diferències globals entre les tradicions russes i les occidentals. En aquest sentit la diferència entre l’experiència cultural russa i francesa, per exemple, és molt més profunda que l’existent entre la francesa i la polonesa o entre la sueca i la portuguesa.\nRússia sempre havia estat Europa i no-Europa al mateix temps. Vet aquí el seu enigma, tant per als estrangers com per a nosaltres mateixos. Vet aquí la seva famosa naturalesa imprevisible i el secret del dramatisme incomparable de la història russa. Aquesta contradicció portava a un carreró sense sortida als occidentalistes i als eslavòfils, ja que la teoria de l’originalitat explica els esdeveniments tan poc com la teoria del “desenvolupament europeu retardat”. Seguint la qüestió sobre els paral·lelismes entre la experiència cultural russa i la llatina-americana hom reflexiona si hi ha alguna cosa en comú entre el nostre “eslavofilisme” i el diguem-ne “indianisme” peruà. Però aquest tema requeriria una discussió específica.\nOn rau l’enigma de la gran influència de la nova novel·la llatinoamericana a la cultura europea? Ningú no posa en dubte que es tracta d’una gran literatura. Però els xinesos i els japonesos també tenen coses bàrbares. Malgrat això aquesta literatura que provoca admiració no permet al lector europeu de superar la distància cultural. I la novel·la llatinoamericana al mateix temps es dibuixa en la tradició cultural europea i se’n distancia. Reconeixem unes imatges i quedem sorpresos d’altres. A fi de comptes, és el mateix idioma espanyol o portuguès que es parla a Europa, però entenem que no és el mateix.\nFa cent anys, però, la novel·la russa havia conquerit Europa de la mateixa manera. Contenia les imatges d’una societat incomprensible i rara pels europeus, on els símbols i els models de conducta coneguts es transformaven tremendament i produïen una realitat absolutament nova, grotesca i, de vegades, horrible.\nL’experiència socioeconòmica dels països desenvolupats és tan contradictòria com l’experiència cultural. Des del punt de vista de la sociologia marxista, s’havia de comença des d’aquesta contradicció. L’endarreriment del desenvolupament provoca el desig constant de realitzar un “gran esforç”. Encara es creu una mica en l’atac decisiu i en fer el salt al món de la prosperitat europea, a un món que sembla existir només en la imaginació dels modernitzadors d’orientació occidental però que existeix realment ja que és un dels mites més poderosos i perillosos, propi de la societat “perifèrica”.\n“El darrer assalt a qualsevol preu”. Aquesta frase sona molt a russa, però tota Llatinoamèrica, en sentir-la, recordarà alguna cosa pròpia, terrible, que roman en l’experiència personal. Cada un d’aquests assalts significa uns dolorosos enfrontaments socials i culturals, sang i sofriment per a milions de persones que no s’integren al “model europeu” i acaba mb una desil·lusió inevitable. I sobre la base d’aquesta desil·lusió, creix ràpidament el radicalisme d’origen nacionalista o socialista. Per aquesta raó una part molt gran del potencial mundial revolucionari del segle XX pertany a Rússia i a Amèrica Llatina. Si algú avui, a través de la privatització, de la liberalització o a través d’una teoria europeo-occidental liberal, volgués tornar a intentar de trencar l’estructura socioeconòmica “endarrerida” és fàcil d’entendre quins serien els resultats i quines forces creixerien gracies a uns enfrontaments d’aquesta mena.\nEl fracàs de l’eslavofilisme que es repeteix sempre igual genera regularment la competència d’ideologies nacionalistes i socialistes, que proposen les alternatives culturalment acceptables. La diferència principal entre elles és que el socialisme es presenta com un model nou de la unió del seu país amb el món, de la mateixa manera com el nacionalisme es basa exclusivament en la contraposició de la seva cultura i la cultura occidental. En aquest sentit, les ideologies socialistes, que proposen a la societat la unió d’allò que és “europeu” i d’allò que és “antieuropeu” (“la solidaritat amb els treballadors occidentals”, “la lluita contra l’imperialisme occidental”) resulten força adequades per a les societats semblants i per a les necessitats del seu desenvolupament. Vet aquí un dels secrets de la força atractiva de les idees socialistes per als pobles de Rússia o Amèrica Llatina. Aquesta força atractiva es conserva malgrat els resultats de tots coneguts de la “construcció comunista” a la Unió Soviètica i Cuba.\nEl radicalisme rus i llatinoamericà crea unes imatges que influeixen molt a la vida europea. El bolxevisme o guevarisme, els dissidents russos o els sandinistes nicaragüencs pertanyen avui no només a la nostra història, sinó que formen part de la tradició política occidental. Malgrat això, a Occident totes aquestes imatges es transformen i comencen a viure una vida pròpia, a vegades inesperadament, igual com ho fan les imatges de violència estatal i social -Gulag, Pinochet, Stalin, etc.-\nPodem enumerar més coincidències pujant al cim de l’art pur o baixant a un nivell quotidià, anant del caos llatinoamericà al nostre bardes o de la corrupció brasilera al bespredel rus. Però només en serien il·lustracions\nÉs força representatiu que encara vull, en un món on s’han reduït les distàncies i és possible de fer un vol directe de Moscou a Rio de Janeiro sense visat, nosaltres encara ens comuniquem “a través d’Europa”. Això no només en un sentit directe sinó també en un sentit figurat. Les imatges russes penetren a la cultura llatinoamericana ja elaborades i transformades per la consciencia europea i nosaltres ens assabentem dels esdeveniments a Amèrica Llatina a través dels periòdics europeus. Aquesta dependència d’Europa ens uneix i remarca la nostra posició perifèrica i la nostra “marginalitat”. En cert sentit, és un tret d’un destí històric semblant o potser comú. Però no ens hem de doldre de la marginalitat de la nostra història i de la nostra cultura. En certa manera no només és una manifestació de dependència, sinó una demostració d’enormes possibilitats potencials. Les noves idees i les noves estructures estranyament apareixen al “centre” del sistema. La renovació, habitualment, ve de la perifèria. En aquest fet potser rau una predestinació històrica comú d’Amèrica Llatina i Rússia.\nMots clau: antropologia, comunisme, Llatinoamèrica, nacionalisme, Rússia, socialisme\nEntrada anteriorLa humanidad y su doble Entrada posteriorDel foc a les brases


Vehicle, marca VOLKSWAGEN, model AMAROK\nVehicle automòbil turisme del fabricant Volkswagen amb el tipus de venda Amarok (Codi model S6 * i S7 * - MY 2016, 2017, 2018) fabricats Alemanya entre 2016 i 2018. Al mercat espanyol es troben afectats 97 vehicles.\nRisc d'accident i incèndi. En vehicles Amarok amb motor diésel de 6 cilindres fabricats en un període concret hi ha la possibilitat que el tub flexible de retorn que va cap a la caixa de la direcció resulti danyat a causa d'una brida per a tubs flexibles. D'altra banda, el tub flexible de retorn de la direcció assistida pot entrar en contacte amb el pas de roda de la carrosseria. El tub flexible danyat pot produir la sortida d'oli hidràulic\nEl fabricant de vehicles requereix la comprovació de tots els vehicles afectats i lliurats. En el nostre mercat es realitza una acció de "Campanya de trucada (amb carta al client)". La mesura no està limitada en temps. En els sistemes de campanyes es comprova si estan afectats els bastidors i en cas afirmatiu es girarà la abraçadora 90 °, de manera que no es produeixi cap contacte entre els dos tubs. D'altra banda, l'anell dentat que es munta impedeix el contacte del tub flexible de retorn de la direcció assistida amb la carrosseria. En la fabricació en sèrie s'ha modificat la posició de la brida. D'altra banda, es munta un anell dentat de sèrie.


Rampa Pikler de doble cara 120 cm.\n163,00 € IVA inclòs\nMides producte: 120 x 40 cm.\nLínia Pedagògica: Pikler\nDescripció de Rampa Pikler de doble cara 120 cm.\nRampa de 2 cares, una llisa i una altra esglaonada. Element motriu ambivalent que es pot acompanyar i combinar amb altres elements com el Triangle Pikler o espatlleres. Permet pujar, baixar, enfilar-se, saltar, girar, lliscar ...\nAquest producte s'elabora artesanalment sota comanda, el termini de lliurament és de 6 setmanes.\nRampa de 2 cares, una llisa i una altra esglaonada. Element motriu ambivalent que es pot acompanyar i com...


Un debat entre treballadors i treballadores d'alguns dels sectors més precaris i assotats, no només durant la pandèmia de la Covid-19, sino des de molt abans. Una guerra contra el model capitalista configurat des de fa dècades.\nLa crisi del coronavirus ha pres unes dimensions que no es veien des de la primera meitat del segle XX.\nComençant a rebaixar-se el nivell de la crisi sanitària, deixant milers de morts i contagiats, s’albira una crisi economica sense precedents que ja està deixant impremta en sectors que surten a defensar els seus llocs de treball com és el cas de la Nissan i els més de 20.000 treballadors i treballadores de les subcontractes que treballen per a les plantes de l’automotriu japonesa.\nNo obstant, desenes d’altres sectors que molt abans de que començes la pandèmia ja venien patint el assots del capitalisme en forma d’ultra precarietat laboral, han saltat ara a primera línia. Parlem dels les milers i milers de sanitàries, de les auxiliars que treballen en residències de gent gran o a domicilis, amb treballs de cures; però també els repartidors de menjar a domicili, els raiders o els telepizzers, entre molt altres. Sectors tots que si ja venien en lluita per defensar millors condicions laborals, ara tenen un resò molt major.\nEn el debat d’avui ’Treballadors en primera línia: una guerra contra la precarietat’ comptarem amb la paticipació de:\nIsabel. Auxiliar d’ajuda a domicili - CGT MAD\nDaniel. Riders BCN\nAlex. CGT Starbucks\nÀngels. Treballadora de cures\nAsier. CGT Telepizza Saragossa


Peixos – Sant Martí d'Albars i el LLUÇANÈS\nA la Gavarresa, al seu pas pel municipi de Sant Martí d’Albars, no és rar veure-hi de tant en tant grups de peixos, generalment de mida petita. La riera té alguns gorgs que mantenen l’aigua durant tot l’any, tot i que en alguns estius l’aigua no corre.\nEl barb cua-roig (Barbus haasi) és un dels nostres peixos autòctons, i es pot trobar als cursos mitjans tant a la riera Gavarresa com a la de Merlès. Requereix aigües netes, ja que és molt sensible a la contaminació de les aigües, ja sigui orgànica o industrial. La mida dels exemplars acostuma a ser petita, tal com hem pogut constatar, i en molts casos són l’única espècie capaç de sobreviure-hi per les temperatures relativament elevades de l’aigua i la baixa concentració d’oxigen.\nLa truita arc de Sant Martí (Oncorhynchus mykiss) és una espècie introduïda d’origen nord-americà. Viu en cursos d’aigua amb temperatures més aviat altes i poc contingut d’oxigen, unes condicions semblants al barb cua-roig, amb el qual pot conviure.\nA més, al pantà de Reixach (Olost) hi hem pogut fotografiar el carpí daurat (Carassius auratus), una altra espècie introduïda.\nAl Lluçanès, a més, hi han estat citades algunes altres espècies de peixos, com per exemple el gobi (Gobius gobius), el barb roig (Phoxinus phoxinus), la tenca (Tinca tinca), el lluç de riu (Esox lucius), o la perca americana (Micropterus salmoides) (Baucells, J. et al. (1998). La fauna vertebrada d’Osona, Lynx Edicions).\nI també, segons diverses fonts, l’anguila (Anguilla anguilla, sense dades recents), el barb de muntanya (Barbus meridionalis), la carpa (Cyprinus carpio), el gobi occità (Gobius occitaniae), el peix gat negre (Ictalurus melas), el mirallet (Lepomis gibbosus), la truita (Salmo trutta), la bagra (Squalius cephalus) i la bagra catalana (Squalius laietanus).


Ressenya del primer tom d'”El Capital” de Karl Marx per a Demokratisches Wochenblatt | Bicentenari del naixement d'Engels\nRessenya del primer tom d'”El Capital” de Karl Marx per a Demokratisches Wochenblatt\nEscrit entre el 2 i el 13 de març de 1868 (1). Font: Marxists Internet Archive. Traduït del castellà al català per Miquel Rico.\nD’ençà que al món hi ha capitalistes i treballadors, no s’ha publicat un sol llibre que tingui la importància d’aquest. En ell s’estudia científicament, per primer cop, la relació entre el capital i el treball, eix entorn del qual gira tot el sistema de la moderna societat. I es fa amb una profunditat i un rigor tan sols possibles en alemany. Per més valuoses que són i seran les obres d’Owen, d’un Saint-Simon, d’un Fourier, havia de ser un alemany qui escalés la cima des de la qual es domina, clar i nítid —com es domina des del cim de les muntanyes el paisatge de les valls situades a sota—, tot el camp de les modernes relacions socials.\nL’Economia política a l’ús ens ensenya que el treball és la font de tota riquesa i la mesura de tots els valors, de tal manera que dos objectes, la producció dels quals hagi costat el mateix temps de treball, tenen idèntic valor; i com, en termes mitjans, només poden canviar-se entre si valors iguals, aquests objectes han de poder canviar-se l’un per l’altre. Però, al mateix temps, ens ensenya que existeix una espècie de treball acumulat, al que aquesta Economia dóna el nom de capital, i que aquest capital, gràcies als recursos auxiliars que conté, incrementa cent i fins a mil vegades la capacitat productiva del treball viu, degut a això hi ha una certa remuneració, que es coneix amb el nom de benefici o guany. Tots sabem que el que succeeix en realitat és que, mentre el guany del treball mort, acumulat, creix en proporcions cada cop més sorprenents i els capitals dels capitalistes es fan cada vegada més gegantescos, el salari del treball viu es redueix cada cop més, i la massa de treballadors, que viuen exclusivament d’un salari, es fa cada cop més nombrosa i més pobre. Com es resol aquesta contradicció? Com és possible que el capitalista obtingui un benefici, si a l’obrer se li paga el valor íntegre del treball que incorpora al seu producte? Com el canvi suposa sempre valors iguals, sembla que ha de ser necessàriament així. Això no obstant, per altra banda, com poden canviar-se valors iguals, i com pot pagar-se-li al treballador el valor íntegre del seu producte si, com molts economistes reconeixen, aquest producte es distribueix entre ell i el capitalista? Davant d’aquesta contradicció l’Economia a l’ús es queda perplexa i no sap més que escriure unes quantes frases confoses que no diuen res. Tampoc els criteris de l’Economia política anteriors a la nostra època passaren de posar de manifest aquesta contradicció; ningú va aconseguir resoldre-la fins que Marx, per fi, analitzà el procés de formació del guany, remuntant-se a la seva verdadera font tot posant en clar el problema.\nEn la seva investigació del capital, Marx parteix del fet senzill i notori que els capitalistes valoritzen el seu capital per mitjà del canvi, comprant mercaderies amb els seus diners per vendre-les després per més del que han costat. Per exemple, un capitalista compra cotó per valor de 1000 tàlers i el revèn per 1100, “guanyant-ne”, per tant, 100. Aquest superàvit de 100 tàlers, que ve a incrementar el capital primitiu, és el que Marx anomena plusvàlua. D’on sorgeix aquesta plusuvàlua? Els economistes parteixen del supòsit que sols es canvien valors iguals, i que això, en el camp de la teoria abstracta, és exacte. Per tant l’operació consistent en comprar cotó i en tornar-lo a vendre, no pot engendrar plusvàlua, com no pot engendrar-la el fet de canviar un tàler per trenta silbergroshen, o el fet de tornar a canviar les monedes fraccionades per un tàler de plata. Després de realitzar aquesta operació, el propietari del tàler no és més ric ni més pobre que abans. D’altra banda la plusvàlua no pot sorgir tampoc del fet que els venedors col·loquin les seves mercaderies per més del que valen o que els compradors les obtinguin per sota del seu valor, perquè els que ara són compradors després seran venedors i, per tant, el que guanyen en un cas o perden en l’altre. Ni poden provenir tampoc de que els compradors i els venedors s’enganyin mutuament, ja que això no crearia cap valor nou o plusvàlua, sinó que faria tan sols canviar únicament la distribució del capital existent entre capitalistes. Això no obstant, a pesar de la venda i la compra de mercaderies pel que valen, el capitalista n’extreu d’elles més valor del que ha invertit. Com s’explica això?\nSota el règim social vigent, el capitalista en el mercat una mercaderia que posseeix la peregrina qualitat de que, al consumir-se, engendra nou valor, crea nou valor: aquesta mercaderia és la força de treball.\nQuin és el valor de la força de treball? El valor de tota mercaderia es mesura pel treball necessari per produir-la. La força de treball existeix sota la forma del treballador viu, qui per viure i mantenir a més a la seva família que garanteixi la seva persistència de la força de treball fins i tot després de la seva mort, necessita una determinada quantitat de mitjans de vida. El temps de treball necessari per produïr aquests mitjans de vida representa, per tant, el valor de la força de treball. El capitalista s’ho paga setmanalment al treballador i li compra amb això l’ús del seu treball durant una setmana. Fins aquí esperem que els senyors economistes estaran més o menys d’acord amb nosaltres pel que fa al valor de la força de treball es refereix.\nEl capitalista posa a l’obrer a treballar. L’obrer li subministra al cap d’un determinat temps la quantitat de treball representada pel seu salari setmanal. Imaginem que el salari setmanal de l’obrer equival a tres dies de treball; si aquest comença a treballar el dilluns, el dimecres a la nit haurà reintegrat al capitalista el valor íntegre del seu salari. Però, es que deixa de treballar un cop aconseguit això? Res d’això. El capitalista li ha comprat el treball d’una setmana; per tant, l’obrer ha de seguir treballant els tres dies que falten. El plustreball de l’obrer, després de cobrir el temps necessari per reintegrar al patró el seu salari, és la font de la plusvàlua, del guany, de l’increment del capital.\nI que no es dugui que això és una suposició arbitraria. De moment ens dóna igual, és una cosa que depèn de les circumstàncies, el que per tornar el salari es necessitin tres, dos o quatre; el fet important és que, a més del treball pagat, el capitalista li extreu a l’obrer treball que no li paga. I això no és una suposició arbitrària, ja que el dia que el capitalista, a la llarga, només n’extregui de l’obrer el treball que li paga com a salari, tancaria la fàbrica, perquè tot guany se n’aniria a norris.\nHeus aquí la solució a totes aquestes contradiccions. El naixement de la plusvàlua (de la part important que constitueix el benefici del capitalista) és, ara, completament clar i natural. A l’obrer se li paga, certament, el valor de la força de treball. El que passa és que aquest valor és bastant inferior al que el capitalista extreu d’ella, i la diferència, és a dir el treball no retribuït, és el que constitueix la part del capitalista, o millor dit, de la classe capitalista. Doncs, fins i tot el guany, que en el nostre exemple de més a dalt obtenia el comerciant al vendre cotó, ha de provenir necessàriament, si la mercaderia no puja de preu, del treball no retribuït. El comerciant ha de vendre la seva mercaderia a un fabricant de teixits de cotó, qui pot extreure de l’article que fabrica, a més d’aquells 100 tàlers, un benefici per a si mateix, compartint, per tant, amb el comerciant el treball no retribuït que s’embutxaca. D’aquest treball no retribuït viuen en general tots els membres ociosos de la societat. D’ell sorgeixen els impostos que cobra l’Estat i el municipi, en la part que grava a la classe capitalista, la renda del sòl abonada pels terratinents, etc. Sobre ell descansa tot l’ordre social existent.\nSeria ingenu, no obstant, creure que el treball no retribuït només ha sorgit de les condicions actuals, en les que la producció va a càrrec de capitalistes d’una part i obrers assalariats de l’altra. Res més lluny de la realitat, La classe oprimida s’ha vist forçada a rendir el treball no retribuït en totes les èpoques de la història. Durant els llargs segles en què l’esclavitud era la forma dominant d’organització del treball, els esclaus es veien obligats a treballar molt més del que se’ls pagava en forma de mitjans de vida. Sota la dominació de la servitud de gleba i fins a l’abolició de la prestació personal camperola, passava el mateix; aquí fins i tot adquiria forma tangible la diferència entre el temps durant el qual el camperol treballava pel seu propi manteniment i el plustreball que rendia pel senyor feudal, precisament perquè aquest l’executava en un lloc diferent que aquell. Avui, la forma ha canviat, però el fons continua sent el mateix, i mentre “una part de la societat posseeixi el monopoli dels mitjans de producció, l’obrer, sigui lliure o no, no tindrà més remei que afegir al temps durant el qual treballa per al seu propi manteniment un treball addicional per produir els mitjans de vida destinats al que posseeixen els instruments de producció” (Marx. Pàg. 202). (3)\nVeiem en el nostre article anterior que tot obrer contractat pel capitalista executa un doble treball: durant una part del temps que treballa, reposa el salari que el capitalista li avança, i aquesta part del treball és el que Marx anomena treball necessari. Però després ha de continuar treballant i produir la plusvàlua pel capitalista, una part important de la qual representa el benefici. Aquesta part del treball rep el nom de plustreball.\nSuposem que l’obrer treballa durant tres dies de la setmana per reposar el seu salari i tres dies per crear plusvàlua capitalista. Expressat en altres paraules això vol dir tant com que, si la jornada és de dotze hores, treballa sis pel seu salari i les altres sis per la producció de plusvàlua. D’una setmana es poden extreure sis dies, set com a màxim incloent-hi el diumenge; en canvi, a cada dia se li poden arrancar sis, vuit dotze quinze i més hores de treball, fins i tot més. L’obrer ven al capitalista, pel salari, una jornada de treball. Però què és una jornada de treball? Vuit hores o divuit?\nAl capitalista li interessa que la jornada sigui ho més llarga possible. Quant més llarga, més plusvàlua. A l’obrer li diu el seu instint precís que cada hora que treballa, després de reposar el seu salari, és una hora més que se li roba il·legítimament, i sofreix en la seva pròpia pell l’excés de treball. El capitalista lluita pel seu benefici, l’obrer per la seva salut, per un parell d’hores de descans al dia, per poder fer alguna cosa més que treballar, menjar i dormir, per poder actuar també en altres aspectes com a home. Direm, per altra banda, que no depèn de la bona voluntat de cada capitalista en particular lluitar o no pels seus interessos, ja que la competència obliga, fins i tot als més filantròpics, a seguir les petjades de la resta fent treballar als seus obrers el mateix temps que el que treballen els altres.\nLa lluita per aconseguir que es fixi la jornada de treball dura des que apareixen en l’escenari de la historia els treballadors lliures fins als nostres dies. En diferents indústries regeixen diverses jornades tradicionals de treball, però, a la pràctica, són contats els casos en els quals es respecta la tradició. Només pot dir-se que existeix veritable jornada de treball allà on la llei fixa aquesta jornada i s’encarrega per vetllar per la seva aplicació. Fins avui pot afirmar-se que això tan sols passa als districtes fabrils d’Anglaterra. A les fàbriques angleses regeix la jornada de deu hores (o sigui deu hores i mitja durant cinc dies i set hores i mitja els dissabtes) per a totes les dones i nois de tretze a divuit anys; i com els homes no poden treballar sense la col·laboració d’aquests elements, de fet aquests també tenen la jornada de deu hores. Els obrers de les fàbriques d’Anglaterra arrancaren aquesta llei a força d’anys i anys de perseverança en la més tenaç i obstinada de les lluites contra els fabricants, a través de la llibertat de premsa i el dret de reunió i associació i explotant també hàbilment les dissensions del nucli de la classe governant. Aquesta llei s’ha convertit l’efígie dels obrers anglesos, ha anat aplicant-se a poc a poc en tots els rams industrials i l’any passat es va fer extensiva a totes les indústries, com a mínim a totes aquelles on treballen dones i nens. De la història d’aquesta reglamentació legal de la jornada de treball a Anglaterra trobem multitud de dades en l’obra que estem comentant. Al proper Reichtag del Nord d’Alemanya es discuteix també sobre una ordenança industrial, i per tant es posarà sobre la taula la reglamentació fabril. Esperem que cap dels diputats escollits pels treballadors alemanys intervindrà en la discussió d’aquesta llei sense abans familiaritzar-se bé amb el llibre de Marx. Aquí es podrà aconseguir molt. Les dissensions que es donen dins la classe dominant són més propícies per la classe treballadora que mai, perquè el sufragi universal obliga les classes dominants a guanyar-se la simpatia d’aquesta. En aquestes condicions, quatre o cinc representants del proletariat, si saben aprofitar-se de la situació, i sobretot si saben què es tracta, cosa que no saben els burgesos, poden constituir una força. El llibre de Marx posa a les seves mans, perfectament disposats, totes la informació necessària.\nPassarem per alt una sèrie d’excelents investigacions, de caràcter més aviat teòric, i ens aturarem tan sols al capítol final de l’obra, que tracta de l’acumulació del capital. En aquest capítol es posa primer de manifest que el mètode capitalista de producció, és a dir, el mètode de producció que pressuposa l’existència de capitalistes per una part, i d’obrers assalariats per altra, no tan sols li reprodueix al capitalista constantment el seu capital, sinó que reprodueix, sense fi, la pobresa del treballador, vetllant, per altra banda, perquè existeixin sempre, d’un cantó capitalistes que concentren a les seves mans la propietat de tots els mitjans de vida, matèries primeres i instruments de producció, i, per altra, la gran massa d’obrers obligats a vendre a aquests capitalistes la seva força de treball per una quantitat de mitjans de vida que, en el millor dels casos, només arriba per sostenir-los en condicions de treballar i de criar una nova generació de proletaris pel treball. Però el capital no es limita a reproduir-se, sinó que augmenta i creix constantment, cosa que fa augmentar i créixer també el seu poder sobre la classe dels obrers desposseïts de tota propietat. I, de la mateixa manera que el capital es reprodueix a si mateix en proporcions cada cop majors, el modern mode capitalista reprodueix igualment, a una escala cada cop més gran, el nombre de desposseïts . “L’acumulació de capital reprodueix la relació del capital a una escala més gran: com més capitalistes o més grans són els capitalistes que hi ha en un pol, més obrers en l’altre… L’acumulació de capital significa, per tant, el creixement del proletariat” (pàg. 600) (4). Però, com els progressos en maquinària, el cultiu perfeccionat de la terra, etc. fan que cada cop es facin falta menys treballadors per produir la mateixa quantitat d’articles, i com aquest perfeccionament, és a dir, aquesta creació d’obrers sobrants, augmenta amb major rapidesa que el mateix capital creixent, què es fa d’aquest nombre cada cop major de treballadors superflus? Formen un exèrcit industrial de reserva, al que en les èpoques dolentes o mitjanes se li paga menys del que val el seu treball, que treballa només de tant en tant o queda a la mercè de la beneficència pública, però que és indispensable per la classe capitalista en les èpoques de gran activitat, com passa actualment a Anglaterra, i que en tot cas serveix per vèncer la resistència dels obrers ocupats normalment i per mantenir baixos els seus salaris. “Quant més gran és la riquesa social… tant més gran és la superpoblació relativa, és a dir, l’exèrcit industrial de reserva. I com més gran és aquest exèrcit en relació al treballador actiu (o sigui amb els treballadors ocupats normalment), més gran és la massa de superpoblació consolidada (permanent), és a dir, les capes obreres la misèria de les quals està en raó inversa als sofriments dels seu treball” (5). Finalment, com més extens és en la classe obrera el sector de la pobresa i l’exèrcit de reserva, més gran és també la pobresa oficial. Tal és la llei absoluta, de l’acumulació capitalista” (pàg. 631) (6).\nHeus aquí doncs, posades de manifest amb tot el rigor científic —els economistes oficials es guarden molt d’intentar encara que sigui refutar-les— algunes de les lleis fonamentals del modern sistema social capitalista. Però, queda dit tot amb això? No, ni molt menys. Amb la mateixa claredat amb què es destaquen els aspectes negatius de la producció capitalista, Marx posa en relleu que aquesta forma social era necessària per desenvolupar les forces productives socials fins a un nivell que faci possible un desenvolupament igual i digne de l’ésser humà per a tots els membres de la societat. Totes les formes socials anteriors eren massa pobres per això. Tan sols la producció capitalista crea la riquesa i les forces productives, però també i al mateix temps, crea les masses de treballadors oprimits. Una classe social obligada cada cop més i més a prendre en les seves mans aquesta riquesa i aquestes forces productives per aconseguir que sigui aprofitades en benefici de tota la societat i o, com avui, tant sols per la classe monopolista.\n(1) El present article és una de les ressenyes d’Engels al primer volum del Capital publicada a la premsa obrera amb la finalitat de divulgar les seves tesis essencials. A més d’aquest tipus d’articles, Engels va escriure ressenyes anònimes per la premsa burgesa a fi de destruir la “conspiració del silenci” amb la que la ciència econòmica oficial i la premsa burgesa acolliren el genial treball de Marx, En aquestes ressenyes Engels critica el llibre, com si diguérem, “des del punt de vista burgès”, per obligar, amb l’ajuda d’aquest “recurs militar”, segons l’expressió de Marx, als economistes burgesos a parlar del llibre.\n«Democratismes Wochenblatt» era un diari obrer alemany que es publicà del gener de 1868 a setembre del 1869 a Leipzig sota la redacció de G. Liebknecht. Desenvolupà un paper considerable en la creació del Partit Socialdemòcrata Obrer d’Alemanya. Al Congrés d’Eisenach de 1869 va ser proclamat òrgan central del partit i passar a denominar-se «Volksstaat». En ell col·laboraren Engels i Marx.\n(2) Das Kapital. Kritik der politischen Oekonomie, von Karl Marx. Erster Band. Der Produktionsprozess des Kapitals. Hamburg, O. Meissner, 1867.\n(3) Veure K. Marx i F. Engels. “Obres”, 2 ed. en rus, t. 23, pàg. 246. (N. de l’Edit.)\n(4) Veure K. Marx i F. Engels. “Obres”, 2 ed. en rus, t. 23, pàgs. 627-628. (N. de l’Edit.)\n(5) En la traducció autoritzada del I volum de “El Capital” al francès Marx puntualitza aquesta tesi. (N. de la Edit.)\n(6)Veure K. Marx i F. Engels. “Obres”, 2 ed. en rus, t. 23, pàg. 659. (N. de l’Edit.)


About: Thomas Meunier\nThomas Meunier (Sainte-Ode, el 12 de setembre de 1991) és un futbolista belga que juga com a lateral dret en el Paris Saint-Germain Football Club. El club francès es va fer amb els serveis d'aquest futbolista internacional per la Selecció de fubtol de Bèlgica després d'abonar 7 milions al Club Brugge Koninklijke. Referències\nThomas Meunier (Sainte-Ode, el 12 de setembre de 1991) és un futbolista belga que juga com a lateral dret en el Paris Saint-Germain Football Club. El club francès es va fer amb els serveis d'aquest futbolista internacional per la Selecció de fubtol de Bèlgica després d'abonar 7 milions al Club Brugge Koninklijke. Referències (ca)\nThomas Meunier (ca)


Esports - El Futbol Sala Sant Cugat encaixa una derrota cruel i entra en zona de descens per primer cop aquest any\nEl Futbol Sala Sant Cugat encaixa una derrota cruel i entra en zona de descens per primer cop aquest any\nel 14/abr/18 Oriol Petit Futbol Sala PDF\nEl Futbol Sala Sant Cugat ha patit una derrota cruel (3-4) davant el Vacarisses i entra per primera vegada aquesta temporada en zona de descens. Els vermell-i-negres han pagat molt cara la manca de definició i han acabat perdent amb un gol dels visitants a l'últim segon. Després de quatre derrotes consecutives, els de Manel Muñoz cauen a l'avantpenúltima posició, a només un punt del Lloret, que ha guanyat i ara és el conjunt que marca la salvació al grup 1 de la Tercera Divisió. Això sí, en les cinc jornades que resten per acabar la lliga, els maresmencs han d'enfrontar-se als quatre primers classificats.\nEl duel contra el Vacarisses ha estat ajustat i ple d'intensitat de principi a fi. Els visitants han colpejat primer, amb un gol d'Adrián Guerrero als primers compassos de partit, però Enric Sànchez ha aconseguit l'empat uns minuts més tard per arribar al descans amb 1-1 al marcador després d'un primer temps amb ocasions i domini altern per tots dos conjunts.\nA la represa, la igualtat sobre la pista s'ha mantingut i el matx ha anat guanyant en intensitat i pressió ambiental a mesura que avançaven els minuts. Amb empat a l'electrònic i tots dos equips amb cinc faltes, el tram final ha estat boig. A falta de quatre minuts i mig, Òscar Rosell, 'Xaus', ha fet el 2-1 que premiava l'esforç santcugatenc, però l'alegria ha durat ben poc perquè just en l'acció següent, el Vacarisses ha empatat jugant de cinc per mitjà d'Ivan Ortiz.\nEls visitants completaven la remuntada a falta de dos minuts, novament amb una diana d'Ortiz, però el Futbol Sala Sant Cugat no s'ha rendit i ha pagat amb la mateixa moneda al Vacarisses. En la primera acció jugant de cinc, Bernat Batllori ha aconseguit l'empat a tres. Quan el tècnic local, Manel Muñoz, ja donava per bo sumar un punt que hagués mantingut els vermell-i-negres fora del descens, ha arribat el gerro d'aigua freda definitiu amb el gol del triomf vacarissenc pràcticament sobre la botzina.\nEl tècnic, Manel Muñoz, admet que l'equip lamenta la manca de gol i admet que l'equip està patint angoixa en l'actual mala dinàmica.\nL'equip entrena i juga bé però sempre ens acabem equivocant en la finalització i la presa de decisions. Falta gol i falta confiança.\nLa setmana que ve, els santcugatencs visiten la pista de l'Arrels, el vuitè classificat.\nAlex Quilez lamenta la derrota sobre el parquet de la Guinardera


Ens hem classificat pel Top 4! – @lpeudelalletra\nEns hem classificat pel Top 4!\nEl passat diumenge 28 de maig l’equip d’handbol de Sant Pere de Ribes es va classificar en un intens partit pels campionats “Top 4” de Catalunya on els 4 millors equips competeixen per ser els vencedors.\nL’entrenador del Masculí Juvenil del CH Ribes assegurava que: “No pensava que arribaríem fins aquí, el nostre objectiu era fer només una bona temporada, però ningú s’imaginava que podríem jugar-nos ser el millor equip de Catalunya”. Ha estat una dura temporada on els jugadors han treballat més que mai. Quan van veure l’oportunitat de classificar-se, no van dubtar en esforçar-se al màxim per aconseguir-ho. És aquest mateix esforç el que els va dur a jugar a Banyoles el partit classificatori i van demostrar la seva voluntat amb una victòria. Es va fer un sorteig per determinar on tindrà lloc aquest petit torneig. El resultat és que es jugaran 4 partits durant dissabte i diumenge de la segona setmana de juny per determinar el guanyador.\nEl Ribes, el Rubí, el Manyanet i el Polinyà es disputaran la victòria en uns partits que sense cap mena de dubte valdrà la pena de veure’ls. El CH Ribes es troba en un estat d’ànim molt bo i molt segur sobre les seves possibilitats, i pensen anar a per totes.\nPol Argemí i Alex Salido\nAnterior Previous post: Molt més que voluntaris\nSegüent Next post: Ballem Bollywood!.


Curs de Prestashop per a l'IPEP de Palafrugell\nQUÈ ESTÀ PASSANT? Curs de Prestashop per a l’IPEP de Palafrugell\nCurs de Prestashop per a l’IPEP de Palafrugell\nAvui, i el passat dilluns, hem canviat de rol. Del nostre rol habitual de desenvolupadors, asseguts davant de l’ordinador (i no, qui ens coneix ja sap que no tenim pas cap pinta de “freaks”, estil The Big Bang Theory), hem passat a aixecar-nos de la cadira i fer una estona de formadors a un curs de PrestaShop.\nEn aquest cas, tal com encapçala aquesta publicació, per a donar unes pinzellades de PrestaShop: un CMS per a ecommerce, open source i gratuït.\nDues sessions de 4 h, en les que els assistents han pogut entendre què és el PrestaShop i quin és el seu mercat, en comparació amb altres alternatives.\nRecordeu que a GM Cloud Design també ens agrada sortir a parlar-vos una mica del que sabem fer i de com ho fem. Fer-vos arribar de primera mà com funcionen les eines que podem oferir-vos, ja que part de la feina d’un projecte web us correspon a vosaltres. Penseu que, en aquest cas, un cop entreguem la botiga online al client, la feina no està acabada. Comença una de les parts més importants, i és que el catàleg de productes és clau en una botiga tradicional i, per tant, també ho és en un ecommerce.\nAquest curs ha servit per fer coneixedors als assistents de quina feina n’és responsable el “botiguer”, pel que fa a un ecommerce.\nDesconeixem la data d’un proper curs o xerrada, però el que us podem assegurar és que en farem més. Gaudim aixecant-nos de la cadira i explicant el nostre món a qui, d’entrada, no n’està tan familiaritzat com nosaltres.\nI, a més, sabem que és una cosa que agrada. De moment, els cursos i/o xerrades que hem fet fins avui són:\nCurs de programació en PHP (nivell mig) en Nexes Forallac\nTaller: Eines de presència a Internet\nCurs de creació de pàgines web amb WordPress\nTaller formació de WordPress a la 5a Jornada Emprendre a Internet de Palafrugell\nConeix una mica més la nostra empresa i el nostre equip, i suma't al HAPPY CLOUD! Llegir més.\nEspecialitzats en serveis relacionats amb internet, però també disseny gràfic, serveis d'impressió... Llegir més.\nEt presentem els nostres clients i col·laboradors, així com els projectes en els que hem treballat... Llegir més.\nLloc web segur


Gala final de curs Escola ballet Lolita Vilalta i fi temporada de Cia. Tour Jove Ballet\nLa gran Gala va tenir lloc a l'Hotel Melià de Sitges.\nEl dissabte 2 de juliol, l'Hotel Melià de Sitges va acollir la 43a Gala de Fi de Curs de l'Escola de Ballet Lolita Vilalta i la 4a Gala Fi de Temporada de Cia. Tour Jove Ballet, una temporada plena d'èxits que culminen amb els nombrosos premis que la Cia Tour Jove Ballet ha anat recollint en tots els concursos que s'ha presentat.\nLa temporada d'escola ha finalitzat però els amants de la dansa, a l'estiu poden gaudir dels diferents esplais / campus que s'han posat a disposició de les petites ballarines amb el programa "Little Stars II" de Dansa i Passarel·la i de les futures promeses de la Dansa amb el programa "IV Summer Dance Tour" a Institute of the Arts Barcelona, del 4 al 8 de juliol i del 11 al 15 de juliol.\nFelicitats a Ballet Sitges i Cia Tour Jove Ballet pel seu gran treball en pro de la dansa.


[Recull de premsa i algunes fotos] Milers de persones reclamen al carrer dos festius per als conductors d’autobús – CGTCatalunya\nInici > General > Notícies > [Recull de premsa i algunes fotos] Milers de persones reclamen al carrer dos festius per als conductors d’autobús\n[Recull de premsa i algunes fotos] Milers de persones reclamen al carrer dos festius per als conductors d’autobús\nMilers de persones reclamen al carrer dos festius per als conductors d'autobús\nEls treballadors de TMB amenacen de no complir els serveis mínims si els consideren desproporcionats\nUnes 5.000 persones segons els organitzadors –1.700 per la Guàrdia Urbana– es van manifestar ahir a la tarda per reclamar que els conductors d'autobús de Transports Metropolitans de Barcelona tinguin dos dies festius setmanals. La marxa va ser protagonitzada pels treballadors i les seves famílies, que van tenir el suport de conductors de Pamplona, a més d'una vuitantena d'entitats. Els sindicats convocants, CGT i Actub, han advertit, tres dies abans de l'assemblea prevista per a dimarts, que no cediran en l'exigència dels dos festius, i amenacen de fer més aturades i, si cal, de no complir els serveis mínims si són «abusius».\n+ A dalt, la manifestació al carrer de Pelai. A baix, dues pancartes en què es reclamaven els dos festius. Foto: GABRIEL MASSANA\n«Dos dies.» Aquestes dues paraules van ser presents al llarg de tota la manifestació, que va durar més de dues hores, de mil maneres. Van ser corejades, soles o en frases del tipus: «Jordi Hereu, alcalde medieval. Dos dies de descans setmanal.» Van ocupar xapes, un globus gegant de color vermell, mans inflables en forma de dos dits aixecats i pancartes, moltes pancartes. El missatge era simple i clar, i així ho exposaven a la ciutadania. Fins i tot els nens portaven, a un metre d'alçada, cartells en què es llegien preguntes com ara: «Per què els pares dels altres nens tenen dos dies de descans i el meu no?» La manifestació es va fer en un clima festiu, amenitzat per la música d'un parell de cotxes que tant emetien el Resistencia , dels Ska-P, autèntic himne proletari, com el rock dels començaments de Dover. No hi va faltar el suport dels comunistes del PCPC, ni la reivindicació de la readmissió dels treballadors de Seat, ni la presència de representants del centre autogestionat Can Vies, com a recordatori que «a TMB se'l pot guanyar, al jutjat i al carrer», segons una portaveu. I no hi van faltar tampoc els crits als Mossos d'Esquadra en passar pel Departament d'Interior. No en va la convocatòria es feia pels dos dies festius però també «contra la pallissa que els Mossos van clavar al company Teo a la cotxera de la Zona Franca».\nUn cop a la plaça de Sant Jaume, Josep Garganté, delegat de CGT a TMB, va llançar tres missatges. A la direcció de TMB: «S'ha acabat el temps dels sindicalistes que no van a treballar i decideixen per nosaltres. Els treballadors decidirem dimarts en assemblea.» A l'alcalde: «Sigui intel·ligent i posi sobre la taula diners per contractar més treballadors, perquè puguem descansar més i es creï més feina.» I al conseller d'Interior: «Es comporta com els grisos per la pallissa dels Mossos a Teo.» Per acabar, un missatge contundent a TMB, a l'Ajuntament i a la Generalitat: «Rumiïn-s'ho, perquè si tornen a obligar els conductors a fer vaga, hi ha molta gent per decidir com i on fer que els serveis mínims no funcionin, i no tindran prou mossos per aturar-nos.»\n10/2/2008 - CONFLICTE EN EL TRANSPORT PÚBLIC DE LA CIUTAT\nConcorreguda protesta de xòfers de TMB al centre de BCN\n- Milers de persones demanen dos festius a la setmana per al col.lectiu\n- La manifestació obliga a suspendre 30 minuts una festa a la plaça de Sant Jaume\nUn grup de manifestants, entre ells diversos nens, en la marxa de protesta, ahir. Foto: MARINA VILANOVA\nJORDI SUBIRANA / BARCELONA .- Barcelona va viure ahir una concorreguda protesta dels conductors de Transports Metropolitans de Barcelona (TMB) i de desenes de col.lectius que els recolzen en les seves reivindicacions laborals. Segons la Guàrdia Urbana, unes 1.700 persones --5.000, segons els convocants-- van participar en una manifestació pel centre, en què els empleats de TMB van reclamar un altre cop disposar de dos festius setmanals i van denunciar una presumpta agressió dels Mossos a un conductor el Nadal passat.\nLa marxa, que va obligar a desviar diverses línies de busos, va transcórrer sense incidents remarcables, encara que una celebració de les festes de Santa Eulàlia a la plaça de Sant Jaume es va suspendre una mitja hora perquè els xòfers llegissin un comunicat en què reclamaven a l'ajuntament que rectifiqui i accepti les seves reivindicacions. L'afluència a la festa i l'important nombre de conductors va provocar que durant una bona estona no tots els manifestants poguessin accedir a la plaça.\nEl recorregut va començar a la plaça de la Universitat i va acabar al costat d'El Corte Inglés de la plaça de Catalunya, després de passar per la Via Laietana, la plaça de Sant Jaume i la Rambla. Un fort dispositiu policial va controlar la marxa, però no hi va haver altercats.\nDIVERSOS COL.LECTIUS A\nmés de centenars de xòfers de TMB, entre els manifestants hi havia famílies amb nens, conductors de bus d'altres ciutats, treballadors de Seat acomiadats --alguns en vaga de fam-- i membres de Can Vies, una casa okupada que s'ha enfrontat a TMB, propietària de l'immoble.\nMolt possiblement, aquest acte no serà l'últim que organitzaran els conductors de TMB. De fet, el 12 de febrer, demà passat, hi ha convocada una vaga de sis hores, de les onze del matí a les cinc de la tarda. Els treballadors aquest dia faran una assemblea per decidir quines mobilitzacions porten a terme, ja que les negociacions amb TMB de moment no han arribat enlloc. Amenacen amb una vaga indefinida.\nEls treballadors de TMB han rebutjat una proposta de la Conselleria de Treball que oferia a treballadors i TMB negociar un nou conveni que havia d'incloure dos descansos setmanals. Segons els xòfers, els dos festius s'obtenen a base de fer més hores altres dies, i s'hi oposen. TMB va negar que hi hagués cap condició prèvia en la iniciativa de Treball. Els conductors tampoc van acceptar la condició de negociar renunciant a la possibilitat de fer mobilitzacions\nBarcelona - Els treballadors de TMB, que dimarts faran una nova jornada de vaga, es manifestan pel centre de Barcelona\nMarxa dels conductors d'autobús per reclamar dos festius setmanals\nJAUME PONS (laMalla.net).- Unes 5.000 persones, segons els organitzadors, s'han manifestat pels carrers del centre de la ciutat de Barcelona per seguir reclamant l'aplicació de dos dies festius a la setmana per als xofers de TMB. En la mobilització, secundada per conductors, familiars, sindicats i diverses entitats, també s'ha insistit a qualificar de "desproporcionada" l'actuació policial contra els vaguistes duta a terme durant les aturades del passat Nadal.\nEls conductors han sortit al carrer per recordar que el conflicte entre TMB i els sindicats continua obert a pesar de les reunions que han mantingut ambdues parts arran de la vaga de finals de l'any passat. Els manifestants no descarten noves mobilitzacions i, en aquest sentit, el pròxim dimarts dia 12 tenen previst realitzar una aturada, de 11.00 h a 17.00 h, que aprofitaran per decidir en assemblea si convoquen un nou calendari de vaga.\nEls manifestants de TMB paralitzen durant trenta minuts un acte festiu que se celebrava a la plaça de Sant Jaume\nLa mobilització dels conductors de Transports Metropolitans de Barcelona (TMB) ha tingut un final imprevist quan la marxa ha arribat a la plaça de Sant Jaume\nACN / Júlia Pérez Ult. Act. 09.02.2008 - 21:19 hs\nLa mobilització dels conductors de Transports Metropolitans de Barcelona (TMB) ha tingut un final imprevist quan la marxa ha arribat a la plaça de Sant Jaume. En aquell moment, se celebrava la Cercavila de Bèsties Fantàstiques, acte que es feia en motiu de les festes de Santa Eulàlia, que s'ha hagut d'interrompre durant trenta minuts. Un dels treballadors de TMB, Xavier Abella ha declarat a l'ACN que l'ajuntament de Barcelona els ha posat un parany per 'enfrontar-nos a la ciutadania'. Davant l'estupefacció de pares, mares i nens que han hagut d'escoltar les proclames de TMB, els responsables de la marxa han llegit el comunicat que tenien previst exposar.\nDiari El Punt|El Punt\nSet reunions entre treballadors i TMB i cap acord\nR.M.B. . Barcelona\n«Les negociacions continuen estancades. La direcció de TMB ha dit a la premsa que no pensa negociar amb vagues. Però hem fet set reunions i no hem arribat a cap acord.» Aquestes paraules de Saturnino Mercader, president del comitè d'empresa de TMB –presidit per CGT–, es refereixen a un dels punts que es van plantejar en l'última reunió amb l'empresa, que va comptar amb la mediació de la Generalitat, i que per a CGT i Actub resulta inacceptable: que hi hagi pau social mentre duri la negociació del conveni. La direcció de TMB ha accedit a avançar la negociació del conveni per obrir un nou marc on incloure la discussió sobre els descansos. Però a canvi que els treballadors renunciïn a les mobilitzacions. CGT i Actub alerten del que, a parer seu, pot ser un parany per dilatar el procés negociador dels dos dies de festa a la setmana sense tenir, a més, la força que pot donar la realització de les vagues –el comitè compta també amb delegats de CCOO, UGT i l'independent SIT; tot tres van negociar el conveni vigent però no van convocar la vaga–. Tanmateix, el comitè no ha donat encara cap resposta, ja que prefereix que ho faci l'assemblea de treballadors que tindrà lloc dimarts vinent.\nAquesta assemblea es desenvoluparà entre les onze del matí i les cinc de la tarda, i s'ha convocat una aturada del servei de sis hores amb l'objectiu que els treballadors puguin assistir a la reunió. Seria, tot i que parcial, la vuitena jornada de vaga des que va començar el conflicte entre els treballadors i l'empresa. Les primeres aturades van tenir lloc el 21, 22, 23 i 24 de desembre i el 2,3 i 4 de gener, amb uns serveis mínims que cobrien la meitat del servei en hores punta i una quarta part en la resta de les franges horàries per a les línies que enllacen el centre de Barcelona amb barris que no tenen transport públic alternatiu. La vaga va estar marcada per la tensió que van provocar els sabotatges dels piquets, que van trencar vidres, van punxar rodes i van llançar una bola de ferro a un autobús en marxa. Segons TMB, van haver-hi 102 actes vandàlics; la tensió va pujar de to amb l'obertura de 25 expedients, un d'ells al president del comitè d'empresa, i la detenció d'un membre dels piquets informatius.\nDISSABTE, 09/02/2008 - 20:11h\nMilers de conductors d'autobusos de TMB es manifesten per Barcelona\n+ Webs relacionades dins Nosaltres.Cat:\nReclamen dos dies de festa a la setmana\nUns cinc mil conductors d'autobusos de TMB, convocats per la CGT i ACTUB, s'han manifestat avui pel centre de Barcelona, per reclamar dos dies de festa a la setmana, i protestar contra la repressió, diuen, exercida ples mossos d'Esquadra durant els dies de vaga del desembre i el gener. El portaveu de la CGT, Josep Garganter, ha afirmat que també refusen la reorganització horària que proposa l'empresa, i que tampoc acceptaran cap rebaixa de sou.\nI és que el conflicte laboral entre TMB i els conductors d'autobús continua viu, mesos després de vagues i reunions infructuoses.\nL'altra conflicte que oposa conductors i empresa fa referència a l'aplicació d'una directiva europea sobre seguretat viària, que estableix que els conductors d'autobús han de descansar 30 minuts cada sis hores de conducció. Els sindicats reclamen que el temps de descans es faci dins del seu horari laboral, mentre que l'empresa opta per descomptar-los el temps. En un comunicat emès recentment, TMB va recordar una sentència del Tribunal Superior Justícia que estableix que els temps de descans no computen com a jornada laboral.\nEls treballadors no descarten convocar noves vagues si no arriben a un acord amb TMB. Al final de setmana faran una assemblea per decidir-ho.\nNova manifestació dels conductors d'autobusos\nEls conductors d'autobusos de TMB van comptar amb el suport familiar\nCentenars de persones es van manifestar ahir a la tarda al centre de Barcelona a favor de la reivindicació dels conductors d'autobusos de Transports Metropolitans de Barcelona (TMB), que durant aquests últims mesos han estat reclamant dos dies de festa a la setmana. La manifestació estava convocada pels sindicats CGT i ACTUB de la secció d'autobusos de TMB i va comptar amb el suport de diverses entitats cíviques, organitzacions polítiques, sindicats i col·lectius alternatius. A més, els sindicats de conductors mantenen la convocatòria de vaga parcial prevista per dimarts que ve.\nEls manifestants, que no descarten noves jornades de vaga, van aprofitar la reivindicació d'ahir per protestar davant la Generalitat pels suposats maltractaments infligits a un dels sindicalistes pels Mossos d'Esquadra en una de les vagues.\nNotícia publicada al diari AVUI, pàgina 42. Diumenge, 10 de febrer del 2008\nEls sindicats CGT i ACTUB amenacen amb més vagues al servei d'autobusos de TMB\nActualitzat a les 16:18 h 10/02/2008\nLes vagues d'autobusos d'aquest Nadal es podrien repetir ben aviat. El conflicte entre els conductors i la direcció de Transports Metropolitans de Barcelona no ha cicatritzat i continua obert. La manifestació d'un miler treballadors pel centre de Barcelona ha tornat a posar en alerta les autoritats. Els sindicats CGT i ACTUB reclamen dos dies de descans setmanal i exigeixen a l'empresa que flexibilitzi la seva postura. La marxa es va acabar amb l'anunci d'una aturada de sis hores aquest dimarts 12 de febrer. Aquest mateix dia decidiran en assemblea si convoquen més jornades de vaga.\nBarcelona podria tornar a quedar afectada per més vagues d'autobusos d'aquí a pocs dies. Els sindicats de conductors CGT i ACTUB donen a l'empresa de marge fins dimarts. La reclamació és la mateixa que ja els va dur a fer vagua per les festes de Nadal: tenir dos dies de festa a la setmana .\nDe moment, i per demostrar la seva força, dissabte un miler de conductors d'autobusos es van concentrar a la plaça Universitat de Barcelona, des d'on es van manifestar fins a la plaça de Sant Jaume. Anuncien que no pararan fins que l'empresa els concedeixi el que demanen. Els conductors han comunicat a la direcció de TMB, la Generalitat i l'Ajuntament de Barcelona que disposen de marge fins dimarts per posar fi al conflicte laboral que els enfronta.\nTransports Metropolitans de Barcelona assegura que l'empresa ha flexibilitzat la seva postura i accepta la mediació del Departament de Treball. La Generalitat proposa obrir amb un any d'antelació la negociació del conveni col·lectiu per arribar a un acord que satisfaci les dues parts i que inclouria els dos dies de descans setmanal que han motivat les aturades. Les negociacions haurien de començar abans del 3 de març i TMB apunta que està a l'espera que els sindicats es pronunciïn sobre aquesta via de solució.\nDimarts, aturada parcial\nEl servei d'autobusos quedarà interromput dimarts dia 12 des de les 11.00 fins a les 17.00 hores , ja que els treballadors tenen prevista una assemblea. En aquesta reunió s'ha de decidir, sempre que no s'hagi arribat a un acord, si les aturades es convoquen de forma indefinida. Els portaveus dels treballadors amenacen fins i tot de no complir els serveis mínims pactats.\nL'ens gestor del transport metropolità puntualitza que es tracta d'una convocatòria dels sindicats CGT i ACTUB , que ja van protagonitzar les anteriors vagues i que, segons TMB, no sumen la majoria del comitè d'empresa.\nDret a vaga preconstitucional\nEls conductors de TMB es manifesten


Bed and Breakfast Villa Algi Corropoli Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nvia Torquato Tasso, 6, Corropoli, Corropoli, Itàlia, 64013 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Bed and Breakfast Villa Algi\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Corropoli, no busqui més enllà de Bed and Breakfast Villa Algi. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Bed and Breakfast Villa Algi és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com instal.lacions de barbacoa, caixa forta, àrea de fumadors.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com centre esportiu, piscina exterior, ping pong, jardí. Bed and Breakfast Villa Algi és una elecció inteligents per a viatgers a Corropoli, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


El ministre d'Inclusió, Seguretat Social i Migracions, José Luis Escrivá, ha defensat les modificacions de la norma que estableix l'Ingrés Mínim Vital (IMV) i ha criticat que aquestes s'interpretin com un reconeixement que la norma original no estava ben dissenyada: "Les bones polítiques no estan escrites en taules de Moisès".\nHo ha dit aquest dijous a la inauguració de l' 'I Congrés sobre el principi de transparència en la contractació predisposada i la seva projecció com a valor transversal en la societat', en què també han intervingut la presidenta del Consell General de l'Advocacia Espanyola, Victòria Ortega , i la degana de l'Icab, Maria Eugènia Gay.\nEscrivà ha criticat aquesta perspectiva, que ha titllat de molt estreta i poc útil a l'hora d'aproximar-se a les polítiques públiques, ja que aquestes estan permanent subjectes a l'anàlisi dels impactes i són susceptibles de ser millorades: "Les bones polítiques són les que s'adapten a la realitat, la realitat de les dades ".\nHa defensat que des de la posada en marxa en la passada primavera han monitorat el seu desplegament i que, fruit de l'anàlisi permanent, han anat revisant i modulant alguns dels aspectes de la norma perquè la prestació arribi a totes les seves beneficiaris.\nHa explicat que per posar-lo en marxa van aplicar una "avaluació 360 graus" perquè el IMV va ser preavaluat amb dades de l'INE, la Seguretat Social i l'Agència Tributària, el que va contribuir a definir els paràmetres d'aquesta política.\n"La mateixa norma que estableix l'IMV obliga a fer un seguiment i avaluació 'ex post' per part de tercers per comprovar en quina mesura s'estan complint els objectius de l'eliminació de la pobresa severa i la igualtat", ha detallat.\nEscrivà ha explicat el cas de l'IMV per il·lustrar com la bona transparència millora les polítiques públiques, ja que és l'avaluació i anàlisi transparent dels resultats el que permet adaptar les normes a la realitat: "La transparència té un poder transformador davant l'avaluació de polítiques públiques ".\nPel ministre, el que explica les diferències de benestar entre les societats és, entre altres coses, la qualitat de govern i tenir una administració professionalitzada amb estructures estables i que tracti de forma igualitària als seus ciutadans.\nHa assenyalat que per aconseguir-ho es considera que la clau és assegurar l'accés de tots els ciutadans a la política i que la societat civil estigui ben articulada, així com que les polítiques s'adoptin amb el millor coneixement possible amb les persones més qualificades.\n"El bon govern exigeix de les dues coses. Participació democràtica i coneixement extern són factors complementaris. Sense rigor i anàlisi expert les polítiques públiques acaben tenint efectes indesitjats, consolidant desigualtats i deslegitimant el procés democràtic. Sense participació ciutadana, el coneixement expert s'até necessitats equivocades i corre el risc de desatendre problemes reals de la ciutadania ", ha afegit.\nPer materialitzar-lo, Escrivà ha sostingut que la transparència és la "cola" perquè govern eficaç i govern democràtic funcionin conjuntament de forma vigorosa, ja que segons ell la transparència permet que coneixement expert sigui fiscalitzat i orientat a les necessitats socials.\nHa advertit que fins al moment la forma de fiscalitzar l'acció de govern ha tingut un "biaix procedimental", ja que no existeixen pocs organismes que monitoren les administracions, però tots ells estan orientats a valorar els procediments, no els resultats.\n"Això genera disfuncionalitats", ha advertit, ja que el resultat són polítiques més orientades a complir amb els estàndards procedimentals que amb els resultats socials de les mateixes, cosa que només veu possible si hi ha una manca de transparència.\n"L'avaluació de polítiques públiques necessita transparència perquè avaluadors puguin explorar la riquesa de les dades de l'administració per millorar les polítiques públiques. Per inèrcia, por o incomoditat, les dades no són prou explotats", ha afegit, i advocat per estendre un cultura de la transparència que permeti l'explotació de les dades.