la Trinxera: De les retallades a l'aigua i al Col·legi de Metges de Barcelona\n« Vaga General | Main | La Ruta del Císter »\nEn la darrera col·laboració vaig qualificar d’olla de grills la conselleria de Salut i tota la política sanitària de CDC. Era una novetat. Ara ha esdevingut una banalitat. Tothom ho pot constatar. Ho reconeixen els més alts càrrecs de la conselleria i de l’Institut Català de Salut (ICS). En síntesi, no se’n surten. Estan engabiats en una garjola que han construït ells mateixos. Varen partir del buit conceptual i de la immoderació moral per acabar sent-ne víctimes. Un antic alt dirigent sanitari de CDC ho resumeix amb una frase lapidària: “Han d’assumir que són incapaços, com tothom sabia, i això els hi costa”.\nNo saben com dur a terme les retallades sanitàries amb la celeritat i profunditat que volien. Ara bé, no han canviat d’ estratègia, sinó que només estan considerant un alentiment tàctic, si bé no s’aclareixen ni tan sols a nivell de tàctica. Un dia demanen a alts funcionaris que efectuïn un informe en un sentit. El dia següent requereixen que vagin vers un altre objectiu. Paral·lelament, parlen amb persones que creuen que els poden oferir alternatives més moderades, per oblidar-los l’endemà. Josep Prat està obsessionat a mantenir-se a la presidència de l’ICS fins al 29 d’agost en que podria jubilar-se, argumentant que aquell dia compleix els 65 anys. Mentrestant, faria bé de mirar amb cura el seu correu, perquè alguna citació judicial pot estar al caure.\nSignificativament, els dirigents sanitaris de CDC ordenen a interventors que deturin contractes que estaven en marxa. En síntesi, hi ha por. Saben que la unanimitat en contra seva del Parlament també es dóna en el si del personal sanitari i en el funcionariat –inclòs el més alt– mentre que les enquestes mostren que augmenta en tota la societat.\nTot això no obstant, Artur Mas i Germà Gordó continuen estant decidits a afavorir els clans sanitaris amics, ja citats amb noms i cognoms en aquesta col·laboració. No volen canviar de rumb. Per tant, es queden al paire. És la calma precursora d’una gran i duradora tempesta. De manera irresponsable, es prengueren la sanitat pública com si fos la vaca que els podia donar tota la llet que necessitaven, malgrat que per aconseguir-ho calgués matar-la. Varen començar llançats, mirant només al capítol 1 (personal) del pressupost. Somniaven en una sanitat sense treballadors. Com que ningú no s’ho esperava, varen poder fer molt de mal. Però no en tingueren prou. Així, optaren per retallar els sous de tots els funcionaris. Són dues novetats catalanes, atès que l’Estat només els ha congelat. Ara, amb el toc d’alarma de l’esmentada moció parlamentària socialista –aprovada per totes les forces, menys CiU– estan considerant portar les tisores a més àmbits encara.\nDe la sanitat a les aigües del Ter-Llobregat\nFonts de la conselleria de Salut –i no pas de Territori i Sostenibilitat, que és la competent– em diuen que està en vies de concreció la privatització de la gran empresa pública Aigües del Ter-Llobregat (ATLL), amb un patrimoni d’infraestructures pròpies de 1.800 milions d’euros.Té 700 quilòmetres de canonades de xarxa i subministra 230 hectòmetres anuals d‘aigua, servint així 4,9 milions de catalans (al voltant del 65% de la població), inclosa tota Barcelona. Les fonts em diuen que tota l’operació és portada directament per Mas i Gordó, no pas pel conseller Lluís Recoder.\nPer acabar-ho d’aclarir, em diuen que una empresa molt interessada és el grup de construcció i d’enginyeria Comsa-Ente, del qual n'és vicepresident Carles Sumarroca Claverol i president d’honor el seu pare, Carles Sumarroca Coixet, de 78 anys, casat amb Núria Claverol, antiga sòcia de l’esposa de Jordi Pujol (Marta Ferrusola) en un negoci de floristeria, Hidroplant. El preu d’adjudicació d’una concessió per un període entre 25 i 50 anys podria ser igual o superior al deute actual, estimat entre 500 i 700 milions d’euros. Un cop privatitzada, es podrien apujar progressivament el cànon i les taxes, argumentant que estan per sota dels nivells europeus. Llavors els guanys del nou concessionari podrien permetre, en pocs anys, amortitzar la compra i obtenir alts beneficis.\nSumarroca Coixet és íntim amic de Jordi Pujol. Fou fundador de CDC, president del diari 'Avui', promotor de la fallida Spanair i copropietari de Tipel, la desapareguda indústria de pells creada per la família de Lluís Prenafeta. Tipel va ser l’única empresa privada on treballà Artur Mas. Sumarroca Coixet també va crear i promoure laboratoris d’anàlisis clíniques i de diagnòstic, integrats avui en la multinacional Labco, la primera del sector a Espanya. Amb ocasió de les retallades sanitàries Labco, un bé suplementari respecte a la destrossada sanitat pública, està en plena expansió. El conseller delegat de Labco és Albert Sumarroca Claverol.\nPasses d’analitzar un sector a un fer-ho amb un altre i tornes de trobar retallades sobtades i inexplicades –és a dir, sense que abans se’n exposi al Parlament la possible justificació– així com unes mateixes persones com a possibles beneficiaris. Totes elles semblen capaces de ser generoses amb les necessitats econòmiques que pugui tenir CDC, després d’ anys d’estar a l’oposició. És un tema que Germà Gordó, com a gerent de CDC durant anys, coneix i sembla que segueix millor que ningú.\nHi apareix el Col·legi de Metges de Barcelona\nUn altre canvi col·lateral produït per les retallades és el distanciament entre Miquel Vilardell [a la imatge] i CDC. Vilardell és el cap de Medicina Interna de l’ Hospital Vall d’ Hebron, catedràtic de la Universitat Autònoma, president del Col·legi de Metges de Barcelona, president del Consell Assessor per a la Sostenibilitat i el Progrés del Sistema Sanitari del President la Generalitat, Artur Mas, i metge personal de l’expresident Jordi Pujol.\nVilardell és un metge reputat, respectat, i sobretot, molt honest. És partidari de mantenir la sanitat pública catalana. Mai no ha exercit la medicina privada, malgrat que, amb les seves credencials i la seva capacitat, si ho hagués fet hagués pogut guanyar molts més diners. Mas el va voler designar conseller de Salut. Mas el preferia a Boi Ruiz, amb qui no és comparable ni de lluny. Vilardell va veure que Mas el podia voler usar per fer empassar mesures que, com s’ha vist, són un desastre i contràries al que sempre ha pensat Vilardell. Mas volia rodejar-lo de personatges com Josep Prat o Josep Maria Via. Aquest darrer ha expressat en la premsa una visió encara més radical que la dominant. Això pot haver-lo anul·lat com a candidat a res. Quant a Prat, ja se sap què encarna i com obra. Segons em diuen amics del doctor Vilardell, aquest es va ensumar la jugada de Mas i per això va refusar ser conseller.\nRecentment, Vilardell, que és una persona prudent, no ha pogut estar-se’n de dir en públic el que sempre havia afirmat en privat: “Volem mantenir –digué– el sistema sanitari públic de qualitat. Manifesto el meu desacord amb la forma com s’estan duent a terme les reformes. Crec que s’han de parar i buscar un moment de reflexió. Les reformes que afecten la qualitat no poden posar-se en marxa perquè cal preservar el nostre sistema sanitari públic”. Afegí: “Les mesures que afecten l’eficiència, preses ràpidament, porten conflicte i malestar. Això crea intranquil·litat al ciutadà i malestar als professionals. Per això hem de dir 'no'.”\nUna presa de posició tan clara –i tan contrària la política de la Generalitat– ha tret a la llum un conflicte objectiu sabut, però que fins ara havia estat silenciat. Consisteix en la gran diferència entre els criteris de Vilardell i el que fa el Col·legi de Metges de Barcelona (COMB). Aquest sembla ser un exemple d’allò que Vilardell va voler evitar en refusar ser conseller de Salut. Vilardell és el president del COMB però el poder real i efectiu està en mans de Jaume Aubia, cap de l’inefable i enorme sector dit empresarial del propi Col·legi –el Grupmed– i de Jaume Padrós, vicepresident primer. Ambdós encarnen l’anomenada “CDC dels negocis”.\nTots dos sostenen criteris antagònics als del doctor Vilardell, acabats de reproduir. No hi ha cap dubte que l’home clau és Aubia, mentre que qui s’ha expressat més a favor de la política sanitària de la Generalitat ha estat Padrós, que va arribar a declarar que “sembla que la sanitat fos una barra lliure”. Pel que fa a Aubia, cal recordar que el març del 2008 el Banc d’ Espanya li va imposar, previ expedient, una sanció de 6.000 euros per “infracció molt greu”.\nAubia va passar a formar part de la junta del COMB el 1982, és a dir fa trenta anys, quan en va ser elegit tresorer comptador. Des de finals dels vuitanta fins al 1992, un dels més estrets col·laboradors d’Aubia va ser Josep Caminal Badia, avui director de la presidència de 'La Vanguardia'. Caminal va ser gerent del col·legi, malgrat no tenir cap titulació acadèmica, però sí una gran experiència política dins de CDC, com a col·laborador de Miquel Roca Junyent.\nAubia hi va estar més o menys allunyat només els dos anys (2002-2004) en què va ser director general en un govern de Jose Maria Aznar. Fins i tot en aquells anys, va mantenir una continua relació amb la cúpula d’afers del COMB. En retornar al COMB, va recuperar i eixamplar el poder que tenia abans. Passà a ser “conseller delegat del Grupmed”, un complex entramat d’empreses del COMB. El 2007 va canviar el nom del seu càrrec, passant a dir-se “President executiu del Grupmed”. La junta directiva del COMB està formada 'de jure' per 20 membres elegits. Però Aubia, en condició d’assessor, com alguns altres alts càrrecs, al voltant de cinc, hi està ben present, malgrat que ara no hi té cap mandat electiu. La seva força és ben sabuda: tots els metges consultats han indicat que el poder real rau en la persona d’ Aubia.\nEn canvi, Padrós és membre elegit de la junta des de també fa molts anys, potser des de la dècada dels vuitanta. Del 1988 al 1996 va ser diputat de CiU al Parlament de Catalunya. A continuació passà a ser secretari del COMB. Ara aspira a substituir Vilardell.\nEl conglomerat format pel COMB i les setze empreses integrades en el Grupmed (del propi Col·legi) té en plantilla un total de 279 treballadors. Analitzant la informació de publicació obligada no he estat capaç de saber quants treballadors tenia cadascuna de les empreses.\nSegons el pressupost oficial del 2010, el darrer aconseguit, el COMB tenia 30.286 col·legiats. Aquell any va ingressar 13,2 milions d’euros, dels quals 10,7 milions ho foren per quotes i serveis i 2,5 milions, del rendiment de les seves pròpies empreses. Són unes dades que contrasten amb altres de la pàgina 48 del mateix document. En efecte, l’encreuament de serveis i de pagaments pot ser exposat de moltes maneres, per raons fiscals i d'altres. Moltes dades són molt poc desagregades. També hi figura el rènting d’uns vuit vehicles, sense especificacions.\nNo hi ha hagut manera de saber quant guanyaven realment (és a dir, sumant-hi tots els conceptes) els membres de la cúpula de Grupmed. Però fonts molt contràries a la gestió de Jaume Aubia creuen que pot arribar a percebre 200.000 euros anuals. Respecte a un seu col·laborador i subordinat directe, creuen saber que guanya 120.000 euros anuals o potser fins i tot 144.000, afegint-hi un altre concepte. Curiosament, en els anys 2009-2010, per tant ja en plena crisi i, tot seguit, amb metges que, per la política de CDC no arriben ni a mileuristes, es varen incrementar dietes percebudes pels consells de Grupmed, on hi estan omnipresents Aubia i els més directes col·laboradors, la força fàctica decisiva. El 2009, el total de dietes percebudes per la cúpula del Grupmed va ser de 159.476 euros, que va passar a 328.964 euros el 2010. Això no es diu. Però en canvi es destaca que no han incrementat les dietes de la junta directiva. Vaja, que Vilardell cobra el mateix, infinitament menys que Aubia, mentre que, per desgràcia, també mana incomparablement menys.\nDos 'tapats' sanitaris\nMembres de la candidatura col·legial presidida per Núria Fernàndez, que en les eleccions del 2010 es varen oposar a l’elecció de l’actual, així com altres facultatius de diverses tendències, des del PSC a molts de CDC, passant per independents, optaren per contactar amb 'Eldebat.cat' per exposar un munt de problemes insòlits, sense parió amb els que pugui tenir cap altre col·legi professional. Em donen molts detalls respecte al poder fàctic d’Aubia i de Padrós, així com de la seva total adhesió a CDC i a la retallada sanitària.\nAquestes fonts elogien Vilardell i acusen d’infinitat de mals Aubia i Padrós. Per saber si una contradicció tan palesa era sabuda en el món polític i sanitari vaig parlar amb altres fonts. Un antic titular de la conselleria de Salut em digué textualment: “En el sistema sanitari sempre s’havia dit que hi havia dos tapats, que eren (Jaume) Aubia i (Josep) Prat”. Va precisar: “Aubia era la figura clau en el món dels negocis purs i Prat manegava el sector concertat, amb una gran capacitat per entendre’s amb els sindicats, fins i tot els de classe”.\nA continuació vaig comunicar aquesta informació a un altre antic titular de la mateixa conselleria, el qual em digué: “Hi estic d’acord”. Per descomptat, es tracta d’antics consellers de partits diferents.\nEl mot 'tapat' és un neologisme procedent de l’argot polític mexicà, per designar un candidat a president no declarat. Les fonts sanitàries al·ludides l’usen per extensió, per descriure persones claus però que es mouen a l’ ombra. Resulta impossible no recordar Josep Prat. Qui això escriu, el passat mes d’octubre va revelar a l’opinió pública la seva existència i immensa força, avui del tot confirmades. Però fins a llavors Prat havia passat desapercebut per a l'opinió pública. Les similituds entre Prat i Aubia poden deixar bocabadat, tant en el fons com en la forma.\nSense efectuar una breu mirada retrospectiva, ni recordar els factors merament de negoci no es pot entendre l’actual situació del COMB. Aquest havia estat molt escorat a la dreta fins al 1976, quan en fou elegit president Carles Pijoan, recolzat per l’esquerra. A les següents eleccions tornà a guanyar la dreta, que anà refermant el seu domini.\nEn veure que li era difícil guanyar, el PSC va optar per buscar, parlant amb CDC, una reiteració, en el COMB, d’una 'sociovergència', variant catalana del que a Itàlia batejaren com a 'consociativismo'. Hi va ser clau trobar la figura de Vilardell, molt ben vista pel PSC. En canvi, el PSC ja coneixia el poder d’Aubia i de Padrós i n’era molt contrari.\nDe fet, es portava el COMB a un repartiment del poder sanitari que ja existia en el sector concertat, on era clau bàsica, des de la Transició. Aquell 'consociativismo' ha perdurat fins que, després de les darreres eleccions catalanes, Artur Mas va poder i va voler esdevenir l’amo absolut. Fou un canvi substancial, històric, per anar a pitjor. Va demostrar la fragilitat i les contradiccions del model anterior, el de 'sociovergència'.\nEn el sector concertat, la 'sociovergència' hi va durar. Gestors i empresaris sanitaris de diversos colors polítics hi varen fer molts diners. Segur que varen tenir present l’etern problema del finançament dels partits. En canvi, l’entrada a la junta directiva del COMB de dos o potser tres socialistes –o un socialista i una socialista–, el 2006, no va pertorbar el gran poder d’Aubia, cap del sector empresarial i financer del col·legi.\nAra s’ha arribat a la prova del cotó. El molt respectable Vilardell està superat per una màquina complexa, mentre que els arribats de la mà del PSC estan integrats o marginats o les dues coses a la vegada. En tot cas, per al PSC la millor manera d’estar a l’aguait respecte al COMB encara és parlar amb Vilardell, el qual pot fer recordar, històricament i guardant moltes distàncies, la impotència del govern republicà a la vigília de fets tràgics. De vegades, ser de bona fe no és una virtut.\nDavant del cúmul de desgràcies aparegudes amb les retallades, o pel que sigui, hi poden haver hagut enyorances del passat model sanitari 'sociovergent'. Hi ajuda el fet que la situació actual és infinitament pitjor, malgrat que la precedent era dolenta i, com s’ha vist, molt fràgil.\nEn el marc de l’enyorança d’un passat sanitari “sociovergent” es pot situar la visita al primer secretari del PSC, Pere Navarro, efectuada per Manuel Ferré, alcalde d’Amposta (CiU) i president de la patronal Consorci de Salut, acompanyat de Josep Mayoral, alcalde de Granollers (PSC) i vicepresident del citat “conxorxi”, per usar una variació lèxica trobada per militants socialistes honestos. Aquella visita, efectuada amb confidencialitat, va ser revelada per aquesta col·laboració.\nAquell retorn al passat és un somni. Està particularment clar respecte al COMB. Molts metges reclamen un canvi, que per a ells passa per la fi del llarguíssim període de domini d’Aubia i de Padrós. En aquest clam hi ha l’antiga candidatura de l’any 2010, formada per joves professionals molt contraris a Aubia i a Padrós. Reclamen abans que res que el PSC i els molts metges de CDC que no combreguen amb la confusió entre negocis –dels que en detallen una complexitat monumental– ni tampoc amb els grans sous (de vegades en forma de dietes múltiples, que han augmentat estant ja en la crisi) ni el que consideren una gestió, sobretot financera, molt opaca. Volen una àmplia entesa per posar fi als pràcticament –o fàcticament– trenta anys de poder de Jaume Aubia, amb el corresponent pes dels negocis, o el que sigui.\nUn banc andorrà amb presència en paradisos fiscals\nEl mes passat, el banc andorrà Andbanc va adquirir l’agència de valors (Medivalor AV) del COMB, mentre anunciava que prendria una participació, no definida, a Medpatrimonia, societat d’assessorament financer i de gestió de grans patrimonis també del COMB. Ambdues estan adscrites, ben lògicament, al conglomerat col·legial concebut i dirigit per Aubia. Segons el 'Diccionari Enciclopèdic d’Andorra' (Andorra la Vella, 2006, pàgina 34) Andbanc “té filials a Las Bahames, Suïssa i Luxemburg”, així com una oficina de representació a Panamà.\nUn comunicat, de data 1 de març, emmarcava l’operació “en la voluntat del COMB de reforçar la seva posició institucional, mantenint-se al costat del metge en la seva evolució professional i personal”. Semblava que se’n fotessin. En efecte, molts metges han esdevinguts mileuristes, o ni això, per les polítiques de CDC, defensades pels seus destacats militants Aubia i Padrós. Molts facultatius no sembla que puguin ni somniar d'anar a Les Bahames uns dies de vacances.\nHi ha molts més temes. Com la construcció d’un pàrquing de tres-centes places, promoguda pel col·legi i connectat a la seva seu central. L’adjudicació de les obres va correspondre a l’empresa Hormipresa, de la qual Jaume Aubia n'és, segons acredita el Registre Mercantil, membre del consell d’administració. Ho era també en el moment de l’ adjudicació. Ara Hormipresa és en concurs de creditors. El projecte s’havia presentat als metges com a gratuït per al COMB. Però ja li ha costat 300.000 euros i li pot costar força més, segons hem diuen persones que assisteixen a les assembles col·legials.\nSuscripcions a 'La Vanguardia'\nMirant enrere s'hi troba de tot. Per exemple, un intent caríssim de crear una TV mèdica. O uns grans ajuts de la Generalitat (sembla que 400.000 euros) per a la integració de metges nouvinguts. Portaria el nom de “Conveni 2008 Metges Estrangers”. Hauria originat una factura (número 4050001964, de data 30.12.2008) en aparença relativa a aquella subvenció, per import de 267.5000 euros per subscripcions a 'La Vanguardia' amb la precisió “integració lingüística”.\nQuant a un llarg conflicte entre el COMB i el Col·legi de Metges de Girona, amb actuacions judicials compreses, relatives a les primes d’assegurances, n’hi ha per escriure un llibre. El Col·legi de Girona en va publicar, el 2009, un molt detallat informe.\nFoto: Miquel Vilardell, President del Col·legi de Metges de Barcelona\nPosted by leandre on Abril 13, 2012 07:23 PM | Permalink


ERC aspira a fer de frontissa i s’obre a canvis per refer el consens CÈLIA ATSET\nBarcelona“La vida entre dos partits dividits és difícil”. Aquest lament d’un dirigent d’ERC resumeix el que senten molts membres de la cúpula del partit, que assenyalen que la complicada entesa de CDC i la CUP s’agreuja amb faccions de les dues formacions tibant a banda i banda. En el cas dels anticapitalistes el sector menys favorable al pacte amb Junts pel Sí es va imposar per un estret marge, mentre que, en el cas dels socis de CDC, ERC dóna credibilitat als dirigents de la CUP que afirmen que faccions nacionalistes van frenar un pacte liderat per Carles Puigdemont que hauria facilitat aprovar els comptes. “Un sector de CDC ha treballat activament per dinamitar els ponts d’entesa amb la CUP i estava capitanejat per Francesc Homs i Artur Mas”, etziba un dirigent republicà, que tampoc no exonera els anticapitalistes del “greu acte d’irresponsabilitat” de tombar els comptes.\nÉs per això que els d’Oriol Junqueras esperen que, un cop passi el 26-J i es rebaixi la tensió electoral, CDC, ERC i la CUP puguin començar a parlar sobre com refer la unitat. De fet, els republicans creuen que el cop de puny de Puigdemont plantejant la qüestió de confiança és també un toc d’atenció intern per agafar el timó del partit, cosa que entenen que pot facilitar la cohesió del Govern i la capacitat per pactar amb els anticapitalistes. Malgrat tot, ERC avisa que el reforçament del president no pot implicar que ell pugui fer i desfer sense encomanar-se a ningú: “Si algú pretengués imposar un full de ruta seria un error”.\nAixí, la cúpula republicana admet que els passos a fer cap a les eleccions constituents, més que refer-los, cal concretar-los i millorar-los. Tot i això, reclama que aquestes modificacions es consensuïn primer dins de Junts pel Sí i després es pactin amb la CUP, a la qual veuen com un soci imprescindible per sumar majories i l’únic possible per avançar cap a la independència. Una tasca de construir ponts en què volen fer de frontissa. “ERC està situada en la centralitat política i el millor seria que els independentistes ens poséssim d’acord sempre i de forma immediata, però no sempre és possible”, va reconèixer ahir el seu cap de llista per al 26-J, Gabriel Rufián. Tot i això, altres dirigents també apunten que, es toqui o no el full de ruta, la confiança amb la CUP es reconstruirà si hi ha passos clars cap a la independència, els quals haurien d’anar arribant.\nCom sumar els ‘comuns’\nERC destaca que l’activació pròxima de la fase ciutadana del procés constituent i qüestions com el referèndum unilateral d’independència poden servir per sumar els sectors sobiranistes dels comuns al procés, si el 26-J es constata que Podem no pot forçar canvis a l’Estat. Ara bé, un dirigent republicà també alerta que la voluntat de sumar-los no pot allargar els terminis, ja que, es faci el que es faci, “Joan Coscubiela mai no beneirà el mandat del 27-S”.


El Centre de Serveis programa una jornada gratuïta sobre màrqueting digital dimecres 19 de novembre\nLa sessió ce celebrarà a les instal·lacions del Centre de Serveis per a empreses.\nL’Ajuntament de Castellar del Vallès ha organitzat per al proper dimecres, dia 19 de novembre, una jornada sobre màrqueting digital que tindrà lloc durant el matí al Centre de Serveis per a empreses.\nL’objectiu de la sessió és que els assistents aprenguin com posar en marxa i millorar la comunicació digital per tal d’obtenir millors resultats a partir de l’aprofitament del màrqueting digital. Així, durant l’activitat es tractaran temes com el networking, l’estratègia de màrqueting online per a l’empresa o les principals disciplines del màrqueting online. També s’explicarà com el màrqueting digital ajuda a vendre més i es posaran exemples de casos de bones pràctiques.\nLa jornada començarà a les 9.30 hores i anirà a càrrec de Toni Padrell, consultor de màrqueting online i expert en direcció estratègica i formació per al desenvolupament de negocis a Internet.\nPer poder-hi assistir caldrà formalitzar inscripció de forma gratuïta als correus electrònics gguillera@castellarvalles.cat o centredeserveis@castellarvalles.cat, o bé al telèfon 93 747 10 55. Per a més informació us podeu adreçar al Centre de Serveis, al carrer del Berguedà, 43 (P.I. Pla de la Bruguera). Cal tenir en compte que la sessió és oberta a tothom, tot i que es recomana especialment a empreses i emprenedors que vulguin optimitzar els recursos online.\nMés jornades i ponències al mes de desembre\nD’altra banda, el Centre de Serveis acollirà dues jornades més, també gratuïtes, el proper mes de desembre. Es tracta, d’una banda, de la sessió “Fiscalitat per a autònoms i Pimes”, que tindrà lloc dimarts 2 de desembre i que tractarà aspectes fiscals i comptables de l’impost sobre la renda de les persones físiques i de l’impost sobre el valor afegit i, de l’altra, de la sessió “Contractació laboral”, que se celebrarà dijous 4 de desembre i on s’explicaran, entre d’altres, els detalls de l’ajut a la contractació que ofereix l’Ajuntament de Castellar.\nL’horari d’ambdues propostes serà de 9.30 a 13.30 hores.


Guia de Navegació Bàsica\nA través de la Seu Electrònica pot iniciar un tràmit de manera electrónica o descarregar-se el corresponent formulari en PDF per a omplir-lo, imprimir-lo i presentar-lo de forma presencial en un registre físic.\nVull iniciar el meu tràmit de manera electrònica\nPer a iniciar un tràmit de manera electrònica a través de la Seu el primer que necessitarà és un certificat electrònic.\nNo tinc certificat electrònic\nSi no té un certificat electrònic, visite la pàgina d’ajuda sobre signatura i certificat electrònics per saber com obtenir un i conéixer la relació de certificats admesos per l’ADIF\nTinc certificat electrònic\nSi ja disposa d’un certificar electrònic inicie el seu tràmit des de la pàgina principal de la Seu Electrònica accedint a Inici nou tràmit. Accedisca al tràmit desitjat. Si és la primera vegada que accedeix a una aplicació de la Seu Electrònica de l’ADIF des del seu ordinador, es descarregarà i instal·larà automàticament un Applet de Java per a poder realitzar tots els procesos d’identificació i signatura. Quan haja completat aquest pas, seguisca les instruccions de l’aplicació per a formalitzar la seua sol·licitud. En finalizar el procés, obtindrà un document en format PDF.\nCom consultar els meus tràmits en Seu Electrònica?\nTé la possibilitat de consultar els tràmits iniciats.\nVull consultar els meus tràmits iniciats\nPer a consultar els seus tràmits, accedisca a Consulta dels seus tràmits en Seu Electrònica des de la pàgina d’inici de la Seu Electrònica. Abans d’accedir a l’aplicació, se li requerirà disposar d’un certificat electrònic (si té dubtes sobre l’ús del certificat electrònic, consulte l’ajuda sobre signatura i certificat electrònics). Una vegada validat el certificat, accedirà a una pantalla en la qual es mostraran tots els seus tràmits iniciats fins el moment en la Seu Electrònica de l’ADIF. A més, des d’aquí podrà tenir accés de nou al document en PDF original.\nQui pot realitzar la consulta dels seus tràmits?\nLa consulta dels seus tràmits és una gestió de caràcter nominal, és a dir, només la pot realitzar el mateix ciutadà que inicià el tràmit autenticant-se amb el corresponent certificat electrònic o, en el seu cas, el seu representant (si fou aquest qui inicià el tràmit).


Registre de marca a Albània\nRegistre de marca a Albània\nÉs important conèixer per endavant com funciona el registre de marca a Albània donat que cada país té la seva legislació particular i es poden cometre errors durant la tramitació que provoquin una pèrdua de diners i de temps.\nAbans de sol·licitar una marca a Albània és important conèixer les probabilitats d'èxit. Per conèixer si existeix una marca ja idèntica registrada pots utilitzar el cercador de marques a Albània que ofereix gratuïtament l'Oficina de Marques d'aquest país. No obstant aquest localizador solament detecta les marques idèntiques.\nSi un desitja estar segur que la marca es concedirà ha de contractar a un professional de la propietat industrial, com Volartpons, perquè realitzi un Informe previ a la sol·licitud de registre d'una marca a Albània. Aquest informe previ, mostrarà, a part de les marques idèntiques, les marques semblants a la qual desitges sol·licitar, i així evitar les temudes i costoses oposicions.\nUna vegada sabem que la marca que desitgem es pot registrar, hem de sol·licitar el registre davant l'Oficina de Marques. Els tràmits de sol·licitud d'una marca a Albània han de ser realitzats seguint les nombroses normes formals que estableix la legislació. Amb la finalitat d'evitar rebre suspensos de forma és convenient contractar els serveis d'un professional que estigui habituat al protocol a seguir d'aquest país.\nGeneralment la tramitació d'una marca en aquest país dura 8 mesos des de la data de sol·licitud fins avui de concessió.


Obert a Alemanya un procés contra Lufthansa per la tragèdia de Germanwings - Diari de Girona\nEs tracta del primer judici instruït per la justícia alemanya a demanda d'un grup de familiars de les víctimes\nefe berlín 06.05.2020 | 14:50\nEL monòlit de record als Alps de la tragèdia, en una imatge del 2019 DdG\nEL monòlit de record als Alps de la tragèdia, en una imatge del 2019\nL'Audiència de Essen ha obert aquest dimecres un procés contra l'aerolínia Lufthansa per la tragèdia de la seva filial Germanwings, ocorreguda en 2015 i en què 150 persones, 10 d'elles de les comarques de Girona, van morir a l'estavellar deliberadament el seu copilot l'aparell contra els Alps francesos.\nEs tracta del primer judici instruït per la justícia alemanya a demanda d'un grup de familiars de les víctimes, que reclamen una indemnització més elevada de la companyia i de l'escola d'aviació d'aquesta en Estats Units, on es va formar el causant de la catàstrofe aèria , Andreas Lubitz.\nLufthansa va pagar en el seu moment 10.000 euros a cada familiar directe de les víctimes i fins a 25.000 a l'hereu legal d'aquestes. Els demandants reclamen 30.000 euros, per a cada persona afectada, i altres 50.000 en concepte d'herència.\nEls 150 ocupants de el vol de Germanwings que cobria el trajecte entre Barcelona i Düsseldorf, el 24 de març de 2015, van morir a l'estavellar l'avió Lubitz, que va aprofitar una absència de l'pilot per tancar-se en la cabina, bloquejar la porta i provocar la tragèdia.\nEls demandants acusen l'escola d'aviació i a l'aerolínia de negligència, i exigeixen una indemnització. Lubitz patia depressió, havia estat tractat per successius metges i es trobava el dia de l'accident de baixa, el que va ocultar als seus superiors.\nLufthansa ha afrontat ja successives demandes per la tragèdia, tant davant la justícia dels EUA -seu de la seva escola de aviació- com davant la d'Espanya, d'on procedia part de les víctimes.\nSegons els demandants, Lubitz patia ja de depressió quan es va formar en aquest centre dels EUA. No obstant això, va concloure els seus estudis i va aconseguir la llicència de pilot.\nLubitz passar per unes 40 consultes mèdiques afligit de depressió i altres trastorns psíquics i tenia tendències suïcides. No obstant això, cap dels metges que el van tractar en els mesos anteriors a la catàstrofe va poder establir un risc de suïcidi.\nLes investigacions sobre les circumstàncies de la catàstrofe van ser assumides per la Justícia francesa, mentre que la Fiscalia de Düsseldorf va obrir diligències per intentar establir altres possibles responsabilitats civils en la tragèdia. EF


Repàs de la Guerra Civil a Gramenet del Besòs el proper dia 18 - El Web del Mirall.net\nRepàs de la Guerra Civil a Gramenet del Besòs el proper dia 18\nEl proper divendres 18 d’octubre, a partir de les 19 hores a l’Ateneu Julia Romera de Santa Coloma (carrer Sant Ramon, número 51), els historiadors colomencs Juanjo Gallardo i José Manuel Márquez faran una revisió històrica del període de la Guerra Civil a Santa Coloma i els primers anys del franquisme, tot presentant el seu llibre Revolución, Guerra y Primer Franquismo en Gramenet del Besòs, resultat d’una profunda investigació que van fer durant la seva etapa de professors d’història a l’antic institut La Salzereda (CIBA).\nJosé Manuel (1952) i Juanjo (1957) van ser fills de l’emigració andalusa a Catalunya. Es van llicenciar en Història Contemporània mentre simultaniejaven els seus estudis amb treballs en fàbriques com la SEAT o la DAMM i la seva militància a la CNT.\nProfundament crítics “amb l’absència de pedagogia antifeixista del Règim del 78”, van decidir crear un grup d’estudis (Grup d’Història José Berruezo) que ha permès recuperar una part important de la memòria històrica de la ciutat.\nSanta Coloma de Gramenet (Gramenet del Besòs durant la guerra civil de 1936 a 1939) és una de les ciutats catalanes que més s’ha transformat des d’aleshores. Va passar de ser un petit poble rural a una ciutat dormitori en pocs anys. Els dos historiadors repassen aquesta transformació social i els canvis i conflictes polítics que es van experimentar en un episodi crucial de la nostra història.\nFotografia: Els historiadors Juanjo Gallardo i José Manuel Márquez.


203 platges gironines han emès 2.151 sol·licituds per a desenvolupar-hi activitats aquest estiu - El Gerió Digital\nUn 36,7% són usos comercials com ara guingetes, lloguer d'embarcacions o para-sols\nDissabte, 21 de maig de 2022 11:15h\nUna guingueta a la Fosca de Palamós (arxiu)\nRedacció / Alt Empordà, Baix Empordà, La Selva / Girona\nEl Departament de la Vicepresidència i de Polítiques Digitals i Territori ha rebut la sol·licitud dels 69 ajuntaments del litoral català per instal·lar 5.828 usos temporals a les platges per a l’estiu d’enguany. La ciutadania podrà consultar els serveis amb els què compta cada platja al visor de costes i al visor de l’Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya (ICGC) a partir de Sant Joan.\nDe totes aquestes peticions, el 36,91%, corresponen a la demarcació de Girona, amb 203 platges, 2.151 activitats de les quals 790 són comercials (36,7% del total). Els serveis de temporada són ocupacions del domini públic maritimoterrestre per a activitats de lleure diverses, amb l’objectiu que la ciutadania pugui gaudir de serveis quan visita les platges i el mar més proper a la costa.\nPoden ser ocupacions comercials (guinguetes, lloguer d’embarcacions o de para-sols) o no comercials (dutxes, rampes, punts d’informació o serveis sanitaris). Es tracta de serveis que s’instal·len per a la temporada de bany, aproximadament entre juny-juliol i fins el setembre-octubre.\nEls ajuntaments costaners proposen la distribució dels serveis de temporada i cada any han de tramitar l’autorització d'ocupació, per verificar la situació dels diversos elements a les seves platges. El Departament de la Vicepresidència és l’ens encarregat d’atorgar les autoritzacions d’ocupació en domini públic maritimoterrestre (les platges i el mar més proper) i de la zona de servitud de protecció (la franja de terra immediatament següent).\nEnguany, els municipis han sol·licitat un total de 5.828 serveis de temporada a 467 platges de tot Catalunya, un mica més que l’any passat, quan es van sol·licitar 5.771 serveis. Dels 5.828 serveis demanats, el 35,76%, un total de 2.084, correspon a activitats comercials.\nLa gran part dels serveis de temporada sol·licitats, un 36,91%, corresponen a les comarques gironines, seguit de la demarcació de Barcelona, amb un 29,86%. Cal recordar que la ciutat de Barcelona té un règim especial i els seus serveis de temporada s’aprovaran a la comissió del Pla de Gestió Integral del Litoral, integrada per representants de l’Ajuntament, del Ministeri per a la Transició Ecològica i el Repte Demogràfic i del Departament de la Vicepresidència i de Polítiques Digitals i Territori.\nEls municipis de la demarcació de Tarragona han presentat el 24,83% de les sol·licituds i els de les Terres de l’Ebre, el 8,41%.\nD’altra banda, aquest 2022 un total de 94 platges catalanes han estat distingides amb Bandera Blava, un qualificació d’excel·lència europea que avalua l’estat de les platges i les aigües des del punt de vista de la qualitat ambiental. El Departament de la Vicepresidència i de Polítiques Digitals i Territori és qui comprova, entre altres, que les platges disposin d’accessos fàcils i segurs, que estiguin adaptades per a persones amb discapacitat, l’existència de banys públics, serveis de socorrisme i en definitiva que estiguin en condicions optimes per a rebre la distinció.


mira audiovisual » Blog Archive » producció local · Espots Andorra Turisme · 2005-2006\nproducció local · Espots Andorra Turisme · 2005-2006\nEls anys 2005-2006 vam participar a la producció i realització dels anuncis TV i cinema per la campanya de turisme del Govern d’Andorra destinada a Espanya, França i Benelux. La campanya estava orquestrada per l’agència Publicis Barcelona pel costat espanyol i per l’agència DDB Nouveau Monde pel costat francès.\nLa nostra feina va consistir en:\nCàstings: el Govern d’Andorra volia que els protagonistes siguin actors andorrans i ens vam encarregar dels càstings. S’havia de buscar una família que es passejaria en bicicleta de muntanya a l’estiu. El pare és en Jordi Esteve, la mare la Meritxell Jordana, el fill adolescent el David López i el petit el Joel Framis.\nLocalitzacions: Els guions preveien un llac on passaven els ciclistes, un prat i una casa. Desprès de varies cerques, es va escollir Siscaró i la Vall d’Incles per a l’anunci d’Espanya i una casa magnífica a La Cortinada, Ordino per a l’anunci francès.\nDiversos: durant les filmacions vam ajudar a les gestions i a la decoració de la casa que va ser buidada dels seus mobles i completament decorada de nou amb mobles i accessoris llogats per botigues d’Andorra. Es va tenir que canviar el transformador elèctric del poble de La Cortinada que no aguantava la potencià de l’il·luminació!\nDel costat espanyol la productora encarregada de l’espot era Blow-up/Mon Oncle i el realitzador era l’Aixalà. Els plans filmats a l’estiu van ser utilitzat desprès (dins les bosses de la compra) per editar l’anunci francès. L’anunci es va filmar al setembre del 2005 a Siscaró i a la Vall d’Inclès desprès de dos anulacions per culpa d’unes condicions meteorològiques adverses.\nEls anuncis francesos (Estiu-hivern) van ser filmats al gener del 2006 per la productora Dans le Sud Productions de parís. Els dos realitzadors eren la parella Fanny Castelli i Stéphane Le Parc, acompanyats d’un equip d’una dotzena de persones i d’un enorme camió de material. L’il·luminació, tant exterior com interior, era totalment artificial per evitar problemes amb la meteorologia. Els “chromas” es van realitzar amb una tela verda davant mateix de la casa a La Cortinada.\nTots els anuncis es filmaven en 35mm. És poden veure a les fotos les bosses de la compra blanques amb quadradets negres per l’integració en post-producció de les imatges.\nA la pàgina web de Dans le Sud Productions http://www.danslesud.fr/ podeu veure els anuncis estiu i hivern fent un clic a “Films”, segona pàgina.\nAquesta entrada ha estat escrita el Sunday, March 5th, 2006 a 17:32\ti es presenta sota Col·laboracions. Pots seguir qualsevol resposta a aquesta entrada a través dels RSS 2.0 feeds. Ambdós comentaris i pings estan actualment tancats.


La CUP rebutja entrar en un govern de concentració com a resposta a la sentència de l'1-O\nMaria Sirvent veu «pràcticament impossible» que la seva formació doni suport als pressupostos i veu «esgotada» la legislatura\nActualitzada 06/09/2019 a les 09:17\nSirvent ha defensat que hauria d'haver una resposta conjunta davant de la sentència de l'1-O i ha admès que s'estan fent «molts esforços» en aquest sentit. Però també ha afegit que el «context de precampanya ho perverteix molt». I és que, segons Sirvent, la política catalana està situada en un escenari que sembla de precampanya en el què cadascú fa la seva campanya pensant més en els interessos partidistes.\nTot i no fer una proposta concreta, la diputada de la CUP ha defensat que la resposta a una sentència condemnatòria ha de passar per «exercir» els drets i aconseguir el objectius polítics que han portat els «represaliats» a la presó o l'exili.\nPel que fa als pressupostos del 2020, veu «pràcticament impossible» donar el seu suport «si les coses continuen com ara». Per a la diputada, els 800 MEUR de més en despesa respecte als comptes fallits del 2019 ja estan compromesos i, per tant, el Govern no planteja polítiques noves en els nous pressupostos.\nComenta el contingut : La CUP rebutja entrar en un govern de concentració com a resposta a la sentència de l'1-O


Així va anar el Curs de Fotografia de Fauna al Zoo del Pirineu - Phototrekking\nAixí va anar el Curs de Fotografia de Fauna al Zoo del Pirineu\n19 Octubre, 2018\tAu, Ave, Curs, Curso, Taller\t0 Comments\nUn any més, i ja en van quatre, hem fet el Curs de Fotografia de Fauna al Zoo del Pirineu. Aquest cop amb gens de sol i gens de pluja… tot el dia ennuvolat, és a dir, un dia perfecte per fer fotos!\nLa mirada penetrant de l’astor és impressionant!\nXoriguer comú en vol\nEns vam reunir una bona colla per gaudir de l’espectacle de vol de les aus rapinyaires i els passeigs dels mamífers amb què el Zoo del Pirineu ens vol conscienciar de la diversa fauna que tenim al nostre entorn. Sempre amb la càmera a la mà i practicant fer fotos en vol, sortint i arribant a la mà, escombrades… un moment ideal per posar en pràctica les diferents tècniques fotogràfiques.\nEl corb menjant de la mà\nL’astor sortint de la mà de la falconera\nDesprés vam tenir a la nostra disposició un xoriguer petit i una òliba amb els que, de molt a prop, vam fer primers plans, detalls i vam practicar amb molts diversos fons. També un recorregut per les instal·lacions, i una revisió de les fotografies fetes durant el dia van fer que se’ns passés “volant” el curs.\nEl xoriguer petit fent de model\nGràcies al Zoo del Pirineu per fer tan fàcil la realització d’aquest curs. I moltes gràcies a tots els que vàreu venir! Qui no hagi pogut que reservi per qualsevol de les edicions (estiu i tardor) de l’any que ve!\nEl grup fent fotos a l’òliba… d’esquena! 😛


Torna la Fira d’Art Modern i Antic de Barcelona (FAMA) per convertir-se en referent a la ciutat - SIESTV\n16 nov. 2015 Torna la Fira d’Art Modern i Antic de Barcelona (FAMA) per convertir-se en referent a la ciutat\nLorenart, Gothsland i l’alemana Kotobuki són alguns dels galeristes que han confirmat la seva presència i que aposten novament per la mostra\nPosted at 09:02h in Arts, Cultura by siestv\nDesprés de l’èxit de la primera edició, el Gremi d’Antiquaris de Catalunya tornarà a organitzar la Fira d’Art Modern i Antic de Barcelona (FAMA) amb l’objectiu de consolidar-la i convertir-la en referent a la ciutat. Del 17 al 21 de febrer de 2016, les Reials Drassanes de Barcelona acolliran més de 5.000 anys d’història a través de l’art i les antiguitats que presentaran els prop de trenta expositors de tot l’Estat que es preveu que assisteixin en aquesta segona edició de FAMA. Quan encara falten més de quatre mesos perquè FAMA obri les seves portes, ja compta amb més d’un 50% dels expositors i reconeguts galeristes com Lorenart, Gothsland i l’alemana Kotubi han confirmat la seva presència per segon any consecutiu a la fira.\nLa mostra ocuparà uns 2.000 m2 i aplegarà més de 20.000 peces de mobiliari, pintura, escultura, joieria i ceràmica. El Gremi d’Antiquaris de Catalunya continuarà apostant per acostar el món de les antiguitats a tots els públics. Per aquest motiu, tindrà una durada de quatre dies i una presentació fresca i didàctica, amb una qualitat major i un control rigorós sobre les peces exposades. FAMA va dirigida a un públic heterogeni: des dels principals col·leccionistes de tot Espanya, fins a gent sense possibilitats d’adquirir grans peces però amb interès per conèixer-les i valorar-les, passant per gent jove atreta per l’art i les antiguitats. Es convertirà de nou en una excel·lent plataforma per a antiquaris i galeristes i una oportunitat per a professionals del sector i aficionats.\nSegons ha explicat el president del Gremi d’Antiquaris de Catalunya, Carles Xarrié, ”el nostre principal objectiu en aquesta segona edició és consolidar la fira i que Barcelona torni a ser capital de l’art i un referent en el sector”. Xarrié també ha destacat l’interès que té el sector per aquest certamen ja que a hores d’ara molts dels expositors de l’any passat tornaran a ser a FAMA.\nLa Fira va ser un èxit en la seva primera edició i els visitants varen poder gaudir de noms tan importants com Ramon Casas, Santiago Rusiñol, Modest Urgell, Joaquim Torres Garcia, Joan Miró, Pablo Picasso, Antoni Tàpies, Jaume Plensa, Miquel Barceló així com d’un mosaic romà del segle III dC, un bust original de la Grècia clàssica de la deessa Demèter o un penell gòtic dels segles XV-XVI. Prop de 7.000 persones van passar per les Reials Drassanes els quatre dies que va durar la fira.\nart modern, barcelona, fira, fira d'art modern i antic de barcelona


si una cosa és ben certa, és que no hi a duros a quatre peles per molt que ho intentem i ho desitjem... així que per aconseguir alguna cosa d'aquest món, sempre se n'ha de fer una altra a canvi.\naquest és el cas d'un concurs anomenat 'yosoyviajerobarcelo',un concurs en el que t'envien de franc a la destinació que escullis entre:\n3- turisme rural\n8- creuers pel mediterrani\n10- un cap de setmana en un SPA.\nEl concurs consisteix a grabar un vídeo divertit, representatiu de com seria el teu video/viatge si t'envièssin de franc allà on tu escollissis.\ncom a mostra un botó... us deixo amb un video fet per uns amics meus, en Roger i en David, q concursen on sigui necessari per a visitar NY... la ciutat de les llums cegadores... i si és de franc...millor!!!\nper cert, a tots aquells a qui s'els acaba d'encendre la llumeta de l'inspiració, teniu fins el dia 18 de juliol per a presentar els videos.\n[grabat per David B. i Roger G., cedit per Roger G.]\nPublicado por gina las 8:54 PM\nEtiquetas: viatges, youtube\nGinaa!!! no val!! contra menys gent participi més possibilitats tenim! res de fer-li publi al concurs! :P\nni que el meu blog tingues tants lectors!!!!!!!! :P\ntranki que amb akest video no us treuen el premi ni a la de tres! a més... pensa que ja he tingut algun que altre feedback sobre el video i ha triumfat molt!!! sobretot entre aquells que ja han estat de veritat a NY!\nEl que no entenc és per què volen anar aquests nois a NY de franc, si hi han anat abans pagant per a poder gravar aquest vídeo\nNY no te l'acabes mai!!!


La (no) immersió lingüística\n29/03/2018 Apunts amb llibertat\nZahia Guidoum Castiblanque, politòloga, sociòloga i coordinadora de Decidim Exterior\nLa realitat, però, és ben diferent. Els xiquets i xiquetes catalanes tenen un nivell de castellà equiparable, si no més alt, a la mitjana de l’estat espanyol. De fet, el sistema educatiu català, segons l’informe PISA (2015) supera l’espanyol, i està pel damunt de la mitjana dels sistemes educatius de l’Unió Europea i l’OCDE.\nNo cal anar-hi molt lluny per comprovar si el sistema d’immersió lingüística funciona. La finalitat d'aquest és la igualtat entre xiquets i xiquetes a l’hora de conèixer ambdues llengües vehiculars a la seua terra. A Catalunya el 80,4% de persones afirmen poder parlar el català, i 60,4% afirmen poder escriure’l.\nAl País Valencià, la situació és molt diferent. Sols el 50,9% de valencians i valencianes afirmen poder parlar en valencià. Situació encara pitjor quan es tracta d’escriure en la nostra llengua, on sols un 34,7% de valencians i valencianes declaren saber-ne. Ací en compte de tindre un sistema d’immersió, als col·legis hi ha una opció voluntària de tindre el valencià com a línia vehicular, el resultat del nostre sistema és, segons un estudi de la universitat de València, que al 2050 la nostra llengua ja quasi no es parlarà.\nLes forces de la dreta valenciana, han fet dels atacs continus a la nostra llengua la seua raison d’etre, amb la intenció de dividir el nostre poble i castellanitzar la nostra vida. El fet que dirigisquen els seus atacs contra Apunt, el nou sistema comunicatiu valencià, i Vicent Marzà, el conseller d’educació que està intentant establir –tot i els dubtes i l’excessiva tebiesa-- un sistema educatiu per aconseguir la igualtat d’oportunitats entre tots els xiquets i xiquetes independentment de la seua procedència, és sols una mostra més del seu odi visceral a tot el que siga valencià.\nDesprés de més de 20 anys amb el PP al poder, al nostre país no s’ha pogut viure plenament en la nostra llengua, ni amb normalitat. Ara que no hi són al poder, segueixen intentant-ho, el darrer exemple l’hem vist a Bellreguard, un poble petit però molt valent que a dia d'avui es troba lluitant per poder viure plenament en valencià.\nAquells que s’omplen la boca dia rere dia amb la defensa de ‘la valencianía’ no tenen cap problema amb l’atac sistemàtic a la nostra llengua, volent fer del valencià un parlar mort. Totes les xiquetes i xiquets del país valencià, no importa la seua procedència tenen el dret a parlar la llengua de la seua terra i tindre, el dia de demà, les mateixes oportunitats professionals sense importar la seua procedència. I per això, cal una defensa ferma del sistema d’immersió lingüística. A Catalunya, sí, però al País Valencià, també.


Documental que repassa l'obra, la trajectòria artística, la personalitat i el pensament de Josep Guinovart, estructurat al voltant de quatre àmbits: entrevistes fetes a les persones que van conèixer de prop l'artista (família, amics, galeristes, crítics d'art, colleccionistes, etc.[+]\nDocumental que repassa l'obra, la trajectòria artística, la personalitat i el pensament de Josep Guinovart, estructurat al voltant de quatre àmbits: entrevistes fetes a les persones que van conèixer de prop l'artista (família, amics, galeristes, crítics d'art, colleccionistes, etc.); imatges de Josep Guinovart treballant o parlant sobre els seus plantejaments artístics i de caràcter social; presentació de la seva obra de manera cronològica i, finalment, escenes actuals en què s'explica la feina de les persones que mantenen viu el seu llegat artístic i la seva memòria.[-]\nL'ESMUC és l'únic centre oficial d'iniciativa pública que imparteix a Catalunya el Grau en Música, en el marc de la nova ordenació dels ensenyaments artístics i la seva inserció en el Espai Europeu de l'Educació Superior.[+]\nL'ESMUC és l'únic centre oficial d'iniciativa pública que imparteix a Catalunya el Grau en Música, en el marc de la nova ordenació dels ensenyaments artístics i la seva inserció en el Espai Europeu de l'Educació Superior. La voluntat de l'Escola és reflectir la diversitat del panorama musical actual, entenent la música com un fenomen que té una dimensió i una funció professional i social molt importants. Per això, la realitat que ens envolta, la demanda i les possibilitats laborals que s'ofereixen als músics són aspectes que cal tenir molt en compte en el desenvolupament d'un projecte que està al servei dels futurs professionals de la música i també del conjunt de la societat.[-]\nTagliafierro, Rino Stefano\nCurtmetratge que converteix més de 100 obres de pintures clàssiques, que van des del Renaixement fins a finals del segle XIX, en una animació digital. L'animació flueix en una accelerada història d'ascens, esplendor i decadència il·lustrada amb alguns dels testimonis artístics més impressionants de la pintura renaixentista, manierista, barroca, neoclassicista, romàntica, simbolista.[+]\nCurtmetratge que converteix més de 100 obres de pintures clàssiques, que van des del Renaixement fins a finals del segle XIX, en una animació digital. L'animació flueix en una accelerada història d'ascens, esplendor i decadència il·lustrada amb alguns dels testimonis artístics més impressionants de la pintura renaixentista, manierista, barroca, neoclassicista, romàntica, simbolista... Una experiència única, sensual i d'una enorme bellesa que submergeix l'espectador en les pintures històriques i el seu ambient.[-]\nÉs un centre superior de formació, investigació i difusió de les arts escèniques creat l'any 1913. El conjunt de totes aquestes activitats el configuren com a una de les institucions escèniques amb més dinamisme i potencial d'Europa.[+]\nÉs un centre superior de formació, investigació i difusió de les arts escèniques creat l'any 1913. El conjunt de totes aquestes activitats el configuren com a una de les institucions escèniques amb més dinamisme i potencial d'Europa. Està format per quatre escoles (l'Escola Superior d'Art Dramàtic i el Conservatori Superior de Dansa, centres on es poden cursar estudis de grau superior; l'Escola d'Ensenyament Secundari i Artístic / Conservatori Professional de Dansa, centre que integra els estudis de secundària amb els estudis de dansa ; i l'Escola Superior de Tècniques de les Arts de l'Espectacle, que ofereix estudis de formació professional superior), un Centre de Documentació i Museu de les Arts Escèniques i cinc sales teatrals. Té la seu central a Barcelona i dos centres territorials a Terrassa i Vic. A l'Institut del Teatre s'imparteixen ensenyaments reglats i no reglats i s'organitzen diversos esdeveniments, com ara espectacles, conferències, congressos, exposicions i festivals.[-]\nL'escola d'arts i oficis de Banyoles. Una visió comparativa en el context de les escoles gironinesL'escola d'arts i oficis de Banyoles. Una visió comparativa en el context [..]\nJuanola i Tarradellas, Roser; Abellan Manonelles, Joan Anton\nEstudi i comparativa de l'escola d'arts i oficis de Banyoles amb altres escoles d'oficis de les comarques gironines. Entre el 1928 i el 1975, l'escola de Banyoles va formar els joves de la població i rodalies en fusteria, mecànica i construcció tant per a nois com per a noies.[+]\nEstudi i comparativa de l'escola d'arts i oficis de Banyoles amb altres escoles d'oficis de les comarques gironines. Entre el 1928 i el 1975, l'escola de Banyoles va formar els joves de la població i rodalies en fusteria, mecànica i construcció tant per a nois com per a noies. Aquest llibre permet una visió local i global alhora que ens acosta al paper d'aquests tipus d'escoles durant bona part del segle XX, així com la seva vinculació i repercussió en la societat.[-]\nCatàleg de l'exposició "Editat, exposat. La fotografia, del llibre al museu", organitzada en collaboració entre el Museu Nacional d'Art de Catalunya i la Maison Européenne de la Photographie de París. Des dels anys 50 fins a finals dels 70, els fotògrafs abandonen el llibre com a únic mitjà per a la difusió de les seves obres i sapoderen de les parets dels museus.[+]\nCatàleg de l'exposició "Editat, exposat. La fotografia, del llibre al museu", organitzada en collaboració entre el Museu Nacional d'Art de Catalunya i la Maison Européenne de la Photographie de París. Des dels anys 50 fins a finals dels 70, els fotògrafs abandonen el llibre com a únic mitjà per a la difusió de les seves obres i sapoderen de les parets dels museus. "La fotografia, del llibre al museu" explica aquest moment clau. El llibre reuneix lobra dels fotògrafs més rellevants de mitjan segle XX (William Klein, Robert Frank, Richard Avedon, Xavier Miserachs, Joan Colom, Ralph Gibson, Larry Clark, Irving Penn, Josesef Koudelka, Bernard Plossu)i dóna a conéixer els llibres originals que van servir de plataforma per a la difusió de les seves fotografies. Aquestes publicacions són també per si mateixes una obra dart. Es tracta de 10 llibres que van afegir al treball daquests fotògrafs el descriptors tan destacats com ara Truman Capote, Camilo José Cela, Josep Maria Espinàs, Joan Oliver o John Szarkowski. El catàleg conté textos de David Balsells, Jorge Ribalta, Francisco González i Gabriel Bauret.[-]\nPresenta els orígens de la indústria de la imatgeria religiosa dOlot, parlant dels moments de creixement i de dificultats; de linvent i laplicació del cartó fusta; dels tallers que van ser creats després dEl Arte Cristiano; de la conflictivitat social de la primera dècada del segle XX; de les advertències que va fer, al començament dels anys vint, lescultor Miquel Blay en el sentit de prioritzar la qualitat per sobre de la producció; de la importància social i econòmica que va tenir aquesta indústria durant moltes dècades.[+]\nPresenta els orígens de la indústria de la imatgeria religiosa dOlot, parlant dels moments de creixement i de dificultats; de linvent i laplicació del cartó fusta; dels tallers que van ser creats després dEl Arte Cristiano; de la conflictivitat social de la primera dècada del segle XX; de les advertències que va fer, al començament dels anys vint, lescultor Miquel Blay en el sentit de prioritzar la qualitat per sobre de la producció; de la importància social i econòmica que va tenir aquesta indústria durant moltes dècades. Amb més d'un segle d'existència darrera de cada taller hi ha una història i, sobretot, una activitat econòmica que va tenir molta importància per a la població.[-]


A diferència dels bons verds, els quals destinen els recursos obtinguts al finançament o refinançament de projectes ecològics, els bons socials busquen finançar projectes amb l’objectiu de mitigar un problema social determinat com, per exemple, l’accés a un habitatge assequible o a subministraments bàsics, la generació d’ocupació o l’empoderament socioeconòmic.\nPerò com que els emissors poden utilitzar aquestes emissions per al seu interès amb l’objectiu de reduir únicament el cost del seu finançament sense cap mena de reversió a la societat, l’Associació Internacional de Mercats de Capital (ICMA, per les seves sigles en anglès) estableix uns objectius per homogeneïtzar el marc d’actuació dels emissors que se cenyeixen als passos següents:\nÚs de fons: en aquest punt, els emissors han d’aclarir als inversors quins projectes es finançaran o refinançaran amb els fons obtinguts a través de l’emissió sostenible. Normalment, els fons van destinats a projectes ecològics o socials.\nL’emissor del bo ha de realitzar un procés per a la selecció i avaluació de projectes a través del qual informa, de manera clara i transparent, als inversors els seus objectius en matèria de sostenibilitat, el marc utilitzat per determinar l’elegibilitat dels projectes i el procés per gestionar els riscos ambientals i socials d’aquests projectes.\nGestió de fons: l’emissor controlarà i farà un seguiment amb l’objectiu que l’ús dels fons es destinin segons el marc detallat en el punt anterior.\nReporting: l’entitat emissora haurà de publicar, de manera anual, una llista dels projectes als quals s’han assignat els ingressos, així com una breu descripció d’aquests i els imports assignats. A més, es recomana l’ús de mesures tangibles i mesurables com, per exemple, el càlcul de les emissions de CO2 evitades o els metres cúbics d’aigua estalviats pel que fa als bons verds, o el nombre de llocs de treball creats quant a bons socials.


Valentí Puig, Dormir mil anys | Alfred Mondria • Trapezi\nPublicat per Alfred Mondria • 17 de febrer de 2016\nEn l’autoretrat que es desprén del dietari Dones que dormen hi ha un Valentí Puig que delimita un territori —amb centurions i torres de guaita— a partir de la fe, l’hedonisme i un cert estoïcisme, amb províncies i fronteres de línies difuses, com els imperis vells i exhausts. A l’inici d’aquest quadern (1986-1990), l’autor es pregunta: “Per què la vida és tan vulnerable mentre l’art o el mal duren més?”. Pessimista antropològic, Valentí Puig sap que la decadència i la barbàrie dominen periòdicament els cicles de la història amb una inèrcia indeturable. “Entre Hobbes i Rousseau, tot el segle XX ens contempla. La clau de volta, de ben segur, és el pecat original”. Si bé una part de la vida consisteix a eludir un ecosistema pervers on s’ensenyoreixen depredadors i paràsits, potser no és un triomf menor arribar a governar l’instint i el ressentiment, dosificar la recurrència al sarcasme. És per això que decideix atrinxerar-se en aquells anys Mallorca endins i condensar tota l’energia en l’escriptura. De fet, un johnsonià Valentí Puig reconeix que quan s’ha escrit tot encaixa, des dels impulsos del nostre circuit nerviós als relleus del paisatge. Ara bé, armisticis i breus intervals de serenitat no ens poden fer oblidar que “mai no serem tan humans com el dia de la derrota”. Per tant, el que més s’aproxima a una idea efímera de felicitat siga el record d’una excursió de menut amb els pares en una illa inexplorada, o bé aquella navegació amb veler en què l’única responsabilitat era preparar uns bons dry martinis.\nEn el poemari Dormir mil anys s’activa també la voluntat de recuperar un paradís privat, que pot coincidir amb el moment “quan entràrem al port de Cabrera/ abans que comencés la nit de mala mar”. L’enumeració de Valentí Puig —junt a les comparacions, una de les millors empremtes del seu estil— pren embranzida amb un catàleg que desperta el somriure del poeta: cinemes de reestrena, nadar a la nit, una dona que t’espera sota la dutxa, tallades de meló i llesques de pa amb oli, perquè el contrast —injuriós— amb el pas dels anys són “cossos malalts, accidentats, tot metàstasi”. O bé recrear-se davant el Sant Sopar de Veronese, mentre els apòstols fan tertúlia en una Venècia que bull amb mercaders, nobles i bufons. La reflexió i l’apunt moral conviuen amb imatges en què han quedat abolits l’ambició i els projectes heroics: “Benaurats els qui no tinguin res més a fer”, més enllà d’una existència aparentment mediocre en una petita ciutat, amb locals que imiten el Flamingo, el Sirocco o el Rialto, i després poder tombar-se al llit de l’habitació amb sabates i encendre una cigarreta mentre es llig premsa esportiva. Valentí Puig desenrotlla una metafísica formada amb plàncton de l’oceà, magma biològic i civilitzacions perdudes, però també la quotidianitat i el dia a dia vulgar —i gloriós— de Larkin. “Eres al paradís agafat de la mà de ton pare”, ens confessa el poeta, o amb rampells inesperats en què sorgeixen de la memòria aquelles dones que fumaven mentolat o aquella xica que amb un moviment majestuós trasbalsava els cors jóvens mentre feia strike a la bolera.\nEncara que “rodona, completa, exhaustiva,/ només hi ha la culpa.” El software del mal es reprograma constantment en una època digital que no s’allunya massa del món descrit en Nit feixuga, en què les bèsties eixien a beure l’aigua del llac “i lluitaven a queixalades”. Lloms escatats de peixos, grans aus i monstres prehistòrics apareixen en bon nombre de poemes de Dormir mil anys: Valentí Puig es refugia en el Déu dels Salms, esquerp i tirànic, però també capaç de perdonar totes les febleses humanes. Com els anònims i benefactors confessors d’urgències, experts a abordar “desperfectes de l’ànima, estalactites de la gran cova/ on som sols l’ombra del que volguérem ser i no serem”. Cal acceptar, doncs, els manaments de la pietat tot i que ens sabem més partidaris de la burla ofensiva i d’exhibicions iròniques. En un dels versos més reveladors, el poeta reconeix que no sap “si creiem perquè és lògic o perquè és absurd”. Sí, desterrats —i esporuguits— Fills d’Eva, la fe no és incompatible amb una nova trinitat tecnològica: serotonina, sintrom, viagra.\nL’arrogància dels temps moderns no ens ha de fer oblidar que, en una de les millors imatges de Dormir mil anys, la mà que passa pel vidre entelat al bany deixa la mateixa marca que a la caverna primitiva. Tota l’herència genètica de l’evolució en un gest i, al cap i a la fi, del que es tracta és de firmar una treva, tal com recull el programa de Més vells: “Ser vells sí, envellir,/ però poder dutxar-se als matins aqueixa crosta senecta,/ llençar l’insomni enemic a la paperera i posar-se a escriure,/ retrobar llibres que vares subratllar i ja no recordes haver llegit.” Apaivagada l’ànsia de grans conquestes i la vanitat, ara ja tot es concentra en el passat i les trampes de la nostàlgia: “Tanta joventut indòcil per acabar/ estotjant records que només són púrria”, o la recreació d’aquella adolescència envoltada de llibres a Roques de s’Arenal, on tot era un combat per trencar el setge de la solitud i la timidesa. Ara bé, exclamar en Desig —a pesar de les rendicions que imposa la biologia— amb un crit rabiós com faria W. B. Yeats: “Però quin gloriós esvalot és la joventut!”, abans de passejar, lents i apesarats, a través d’una llarga filera d’epitafis que flanquegen els últims episodis d’una vida.\n“El record s’esquerda, com les pedres llescades/ pel fred i el glaç”, constata Valentí Puig en el poema Caminada, un to elegíac i de retirada —a estones combativa— que presideix Dormir mil anys. Distants queden ara aquelles imatges febrils de Blanc de blancs (2000), la maduresa desafiant de Molta més tardor (2004) o el replegament misantròpic i la combustió ideològica de Passions i afectes (2007) i Altes valls (2010). En la poesia de Valentí Puig ressonen —ara ja atenuats— els cants celebratoris de Píndar, la mordacitat irreverent de Catul i l’epigrama insidiós de Marcial, sense descartar l’astúcia lluminosa i encalmada d’Horaci. La poesia anglesa, Borges o els poetes catòlics francesos bateguen al darrere d’aquests versos que també són hereus de la coloració i les figures de Joan Alcover —Desolació—, la pressió lingüística i sintàctica de Gabriel Ferrater o l’aleteig musical de Carner.\n“Hi guaites i veus al mirall lunar de l’aigua un rostre/ d’altres temps, qui sap si el teu, del pare o de l’avi”, ens diu Valentí Puig en Tot es desfà, com en un poema —eixut i transparent— de Iehuda Amikhai: melancolia, dolor, renúncies vitals imperatives a més de pregàries irades conviuen en Dormir mil anys, “un esclat d’amor per les coses que foren i ja no són./ I tu, que ja no ets ni fores, ni seràs, ni vols ser”. Però cal aturar-se en L’ombra de la seu de Palma i, com dibuixà Josep Pla a partir de la catedral de Girona, veure com es consignen amb una sèrie d’estampes les edats de Valentí Puig: des de les cerimònies de la infantesa, quan anaven les xiquetes sense l’uniforme de l’escola mentre sentien sermons apocalíptics sobre els pecats capitals, fins al lloc que ara en la vellesa li correspon en l’últim banc del temple, a l’espera de ser mereixedor d’alguna recompensa d’un Déu magnànim: “mendicant un poema, una mare, un whisky amb gel, la bona pau”.\nEtiquetes: catalàpoesiaProaValentí Puig


El millor restaurant europeu Guia Michelin 2019 | Desar un tren\ncasa > Europa viatges > El millor restaurant europeu Guia Michelin 2019\nTemps de lectura: 6 acta(Darrera actualització de: 01/03/2020)\nEl millor restaurant europeu de la guia Michelin ofereix un gran començament la planificació d'un viatge en tren per Europa. La guia Michelin ara ofertes Els viatgers europeus una selecció de restaurants i hotels a 38 ciutats europees. Tres noves ciutats s'han afegit a aquesta 2019 edició: Zagreb i Dubrovnik, Croàcia i Revjavik, Islàndia. Anònim entrenat inspectors visitar i seleccioneu restaurants mentre s'aplica el cèlebre sistema de qualificació d'estrelles Michelin menjar, i utilitzar un procés similar per hotels. El resultat: una sèrie d'establiments recomanats per a tots els gustos i pressupostos.\nUliassi, situat a Senigallia a la costa adriàtica d'Itàlia, finalment té el seu tan esperat tres estrelles després de passar diversos anys en el nivell de dues estrelles.\nSegons el bloc restaurant Belles amants de restauració. Dirigit per la germana i el germà equip de Catia i Mauro Uliassi, el restaurant posa un fort enfocament en productes del mar i ofereix dos menús de degustació i plats a la carta. Uliassi és ara un dels altres nou tres estrelles restaurants a Itàlia. Això vol dir que totes les tres estrelles de l'any passat destinacions mantingut el seu estatus, incloent el famós restaurant de Mòdena Osteria Francescana.\nHi ha un munt de els trens rumb a Londres en diverses ocasions a través d'Europa. El cap a SaveATrain reservar un bitllet en qüestió de minuts per comprovar la millor menjar de fora!\nHolanda (o Holanda) és un petit país, i ple dels seus monuments més coneguts. bells camps de tulipes, molins de vent, formatge mercats, de fusta sabates, canals d'Amsterdam, obres mestres de vells mestres, pisa blava de Delft, innovador aigua-gestió i milions de bicicletes. I gràcies a Déu per les bicicletes. Amb el 2019 Guia MICHELIN per als Països Baixos tenen un total de 571 restaurants i 263 hotels. Vas a necessitar l'entrenament.\nhi ha ara 89 restaurants amb estrelles d'una sola en total. En Derozario a Helmond, Jermain De Rozario posa el seu propi gir a la cuina indonèsia. a restaurant Monarch Tilburg, Paul Kappe atrau els comensals amb la seva cuina moderna juntament amb sabors intensos, igual que Jeroen Brouwer en la Loohoeve en Schoonloo i Thomas Van Santvoort a noia en Kerkdriel. La intensitat de sabors és també el que caracteritza a la inventiva desplegada per Jim i Mike Cornelissen en Rijnzicht en Doornenburg, i és la delicadesa dels plats que s'ofereixen a OONIVOO Uden. Per als amants de la bona taula en luxe voltants, Bougainville a Amsterdam, i Voltaire a Leersum són mosts absoluts.\nTé una escena mercat d'aliments a l'amor, però els restaurants amb estrelles Michelin no són estimats per faltar tampoc!\nMadrid té al voltant 3,100 restaurants, però uns pocs escollits han estat guardonats amb estrelles pel reconegut guia Michelin. hi ha 16 restaurants a Madrid guardonats amb estrelles Michelin: Diverxo (tres estrelles); Santceloni, La Terrassa del Casino, Sergi Arola, Ramon Freixa Madrid and El Club Allard (dues estrelles); i Kabuki, kabuki Wellington, DSTAgE, Albora, La Cabra and Punt MX (un estel). A més, als afores de la ciutat amb un restaurant (closca) té dues estrelles i hi ha tres restaurants d'una estrella: casa José, Chiron i Montia. Tots ells serveixen menjar de classe mundial i ofereixen un servei excel·lent.\nLes creacions del Xef David Muñoz tenen gourmets impressionat a tothom. frescor, valentia i creativitat són la clau de l'èxit de Diverxo. El menú d'aquest restaurant canvia amb la temporada, però només té dues possibilitats. El menú Menú XOW i Glotón XOW. Tant els menús ofereixen el mateix menjar, i només varien en quantitat i preu.\nVols saber la millor manera d'arribar a qualsevol d'aquests llocs d'Europa en tren? Desar un tren és clar! El cap de més al nostre lloc web per trobar els millors preus, en segon!\nVols incrustar nostra entrada de bloc al seu lloc, pot prendre les nostres fotos i text i només ens donen un crèdit amb un enllaç a aquesta entrada del bloc, o fa clic aquí: https://iframely.com/embed/https%3A%2F%2Fwww.saveatrain.com%2Fblog%2Fbest-european-restaurant-michelin%2F - (Navega cap avall per veure el codi d'inserció)\n#Michelin #michelinstar #Holanda Menjar travelengland travelholland travelitaly travelnetherlands travelspain


La plantilla de la Policia Local de València arribarà a “una xifra històrica d’efectius” amb la següent incorporació de 234 nous agents | Valencia Extra\nLa plantilla de la Policia Local de València arribarà a “una xifra històrica d’efectius” amb la següent incorporació de 234 nous agents\nLa plantilla de la Policia Local de València aconseguirà arribar a la xifra més alta d’efectius des de fa més de 15 anys amb la següent incorporació de 234 agents que eixiran de les proves que s’estan realitzant en el marc de l’última convocatòria en marxa per proveir places d’agent al cos policial local. Així ho ha destacat la regidora de Gestió de Recursos, Luisa Notario, qui ha valorat que “gràcies a les ofertes públiques d’ocupació (OPO) des del 2016 i l’increment continuat de places d’agents, aconseguirem estabilitzar la plantilla de la Policia Local amb una xifra històrica de vora 1.700 efectius”.\n“Els nostres esforços per dotar la plantilla policial dels efectius necessaris des que arribàrem al govern municipal és un fet que es tradueix en xifres irrebatibles”, ha assegurat Notario, qui ha posat sobre la taula la convocatòria de 464 places des d’aquell moment. “Queda meridianament clar que el compromís del govern de Joan Ribó amb la Policia Local de València és inqüestionable”, ha afegit. A més, ha volgut ressaltar que de les 464 places, 307 han sigut per a nous agents —les altres 157 han sigut per a altres categories— i ha destacat que “eixes 307 noves places per a agents són, exactament, 307 més que les convocades pel Partit Popular en la seua última dècada al govern d’aquesta ciutat”.\nDijous que ve hi ha prevista la realització de la tercera prova de la convocatòria per a la provisió de places d’agent de la Policia Local, dirigida a valorar les aptituds i actituds de les persones aspirants. En el cas dels exercicis psicotècnics, hauran de superar almenys quatre dels sis factors, havent de superar en tots els casos el factor d’intel·ligència general. En relació amb la personalitat, una volta superades les puntuacions mínimes en les escales de control de les respostes es realitzarà una anàlisi global de l’estructura de personalitat amb test psicotècnic i entrevista personal a cadascuna de les persones aspirants que hagen superat les proves aptitudinals.\nA la prova concorreran 772 aspirants que han superat el mesurament i la prova de coneixements i es realitzarà al Palau de Congressos per garantir totes les mesures de seguretat.\n“Es tracta de la convocatòria més gran d’agents en la història de la Policia Local de València —ha recordat Notario—, que inclou 234 places: 161 que sorgeixen de l’Oferta Pública d’Ocupació de 2018, incloent-hi 50 de nova creació (37 per al torn lliure i 13 per a mobilitat) i altres 111 que cobreixen les places d’efectius que van optar en 2019 per acollir-se a la reducció de l’edat ordinària de jubilació, i, a més, s’han addicionat les 73 places d’agents de l’oferta pública de 2019. “Amb aquesta incorporació de 234 nous agents aconseguirem una xifra màxima des de fa més de 15 anys, el que ens permetrà aconseguir l’estabilització de la plantilla que hem procurat durant els darrers anys després que es quedara tan llastada per la manca de convocatòries durant una dècada als darrers deu anys de governs populars”, ha explicat.\nDe tots els processos finalitzats s’han incorporat ja a la Policia Local: en 2018, 13 oficials, quatre inspectors, quatre intendents i set intendents principals; en 2019, 39 oficials, 13 inspectors, 10 agents de carrera i 28 en pràctiques; i enguany, altres 32 agents. Queden així pendents de convocar les places derivades de l’OPO de 2019, 41 d’oficials, 12 d’inspectors/as, 9 d’intendents, una de comissari/sària i una altra més de comissari/sària principal.\nNotario ha recordat també que, “en paral·lel a les ofertes d’ocupació, subjectes a la taxa de reposició marcada pels Pressupostos Generals de l’Estat, per la qual cosa no es poden convocar totes les places que es convocarien de no existir aquesta restricció, estem utilitzant tots els recursos que tenim al nostre abast per dotar la Policia Local dels efectius necessaris, com és el cas de la incorporació d’efectius en actiu mitjançant el sistema de permutes i la incorporació d’interins”.


Can Bonet - La Pallissa | Una casa envoltada de natura on es respira tranquil·litat | Turisme Rural Girona - Costa Brava - Pirineu\nCan Bonet – La Pallissa\n> Cases Rurals > Casa Rural Independent > Can Bonet – La Pallissa\n"Una casa envoltada de natura on es respira tranquil·litat"\nCan Bonet és una masia catalana del s. XVII, ubicada al poble medieval de Sant Martí Vell, a la falda de les Gavarres. Situat al nord del Gironès, es troba a prop de la capital, Girona, i del seu conjunt monumental. També està ben comunicada cap a les platges de la Costa Brava i els poblets més bonics del Baix Empordà.\nLa masia ofereix tres allotjaments únics de lloguer íntegre, amb capacitat per a nou persones, per gaudir d’una tranquil·la estada rural: El Celler, un rústic apartament per a parelles o famílies; La Volta, ideal per a famílies i amics; i La Pallissa, un romàntic apartament per a parelles.\nL’allotjament rural La Pallissa és un lloc molt acollidor i romàntic ideal per a dues persones. És l’antic paller de la casa que ha estat reformat amb molt d’encant i manté elements arquitectònics del s. XVII. Disposa d’una habitació doble amb llit de matrimoni sobre un tatami. La cuina està equipada amb forn, nevera amb congelador, petits electrodomèstics i tot el parament necessari per a l’estada. El menjador-sala d’estar té uns grans finestrals, que fan que el bosc entri a la casa, i una preciosa llar de foc de disseny. El bany és complet amb dutxa, assecador, tovalloles i amenities. A més a més, té una àmplia terrassa exterior amb esplèndides vistes al bosc.\nCom a zones comunitàries, hi ha una gran zona enjardinada amb un bonic porxo equipat amb taula i cadires, la piscina de lona desmuntable de grans dimensions per refrescar-se a l’estiu, zona de jocs, gandules, un petit hort i animals domèstics com gallines i oques que faran la delícia dels més petits.\nMolt a prop de Can Bonet hi ha alguns dels pobles més bonics de l’Empordà com Monells o Peratallada, i les platges més boniques de la Costa Brava com Begur, Pals o l’Escala. Si us agrada fer excursions, en el terme municipal, a 400 metres d’altitud, hi ha el santuari de la Mare de Déu dels Àngels, des del qual hi ha unes espectaculars vistes de la Costa Brava, la plana empordanesa i els Pirineus.\nCan Bonet accepta mascotes.\n10 km30 km30 km30 km5 km6 km25 km\nCan Bonet – El Celler\nCan Bonet – La Volta\nFitxa actualitzada el 26/05/2021\nBarri Mercadal, 1\n690 66 14 40 / 687 32 94 91\nA Can Bonet trobareu en Jordi, l’Ane i el petit Martí. Viuen a la casa rural per fer-vos l’estada més còmoda, divertida i amb la millor atenció. Els encanta viure el camp i cuidar la casa per fer-vos sentir com a casa vostra. Podreu gaudir d’una estada en una autèntica masia catalana amb hort, gallines i un gran jardí amb zona boscosa. Sempre els trobareu a la vostra disposició, tant per explicar-vos la zona, com la vida al camp, sereu molt benvinguts!\nRestaurant El Nou Suquet\nRestaurant Ca La Margarita


L'Auditori de Cas Serres acull aquest diumenge una innovadora versió de dansa d'El Petit Príncep de Saint-Exupéry - Consell Insular d'Eivissa\nL'Auditori de Cas Serres acull aquest diumenge una innovadora versió de dansa d'El Petit Príncep de Saint-Exupéry\nAquest diumenge, l'Auditori del Centre Sociocultural de Cas Serres acollirà la representació de ''El Principito'', una adaptació de l'obra clàssica d'Antoine de Saint-Exupéry a càrrec de la companyia de Danza Pasodos. Aquesta funció forma part del circuit TALENTIB 2017\nEn aquesta versió, la companyia Danza Pasodos explica ballant i interpretant la coneguda història del Petit Príncep a través d'una innovadora dansa clàssica i contemporània. El repartiment compta amb onze artistes i un nen sobre l'escenari. És un espectacle idoni per a famílies, joves i no tan joves, i compta amb música d'Holst i Amores Tangos, així com una coreografia de la premiada directora artística mallorquina Laura Macías.\nMés enllà del ballet, aquest 'Principito' és una pel·lícula, una simfonia de colors, una història de trobades i sorpreses que servirà per despertar el nen interior de l'espectador.\nL'obra es representarà aquest diumenge 19 de novembre a les 12 hores a l'Auditori del Centre Sociocultural de Cas Serres. Els interessats en assistir, podeu fer les reserves de les entrades al tel. 680 104 856 de dilluns a divendres de 10 a 15 hores.\nEl preu de les entrades és de 6 euros. Les entrades reservades o que s'hagin aconseguit per sorteig, si no s'han retirat a taquilla 15 minuts abans de començar l'espectacle, es podran posar a la venda si hi ha demanda. Per tant es demana que hi hagi puntualitat. D'altra banda, una vegada començat l'espectacle ja no es podrà accedir a l'auditori.\n131117 Programa El Principito


Carnaval Solsona 1974 | EA3BB\nHomenatge a en Manel Casserres i Boix i a en Joan Roure i Jané\nManel Casserres i Joan Roura han sigut dues personalitats rellevants en la recuperació de Carnaval solsoní.\nA el mestre geganter Manel Casserres es deu bona part de la imatgeria: la seva creació del Gegant Boig ha quedat com a símbol del carnaval, seguit de tota la família boja: la Geganta Boja, el Mocós i la Geganteta Boja. També van sortir del seu taller el Tòfol Nano, el Xut de Solsona, la Draca, els Nans i l’Olímpic.\nDel mestre Joan Roure son la composició i arranjament de les partitures que animen la festa, com els pasdobles per a banda, amb el Bufi com a estrella.\nTots dos personatges, cada un en la seva especialitat, apareixen en aquesta pel·lícula de l’any 1974. Uns dies abans de celebrar el carnaval vaig poder assistir a l’assaig dels gegants que s’estrenaven aquell any: una còpia burlesca dels quatre gegants solsonins.\nEn una nau gran, en Manel Casserres acompanyat d’en Joan Cuadrench “Bufi”, provaven els gegants (alguns com la geganta, encara sense acabar de vestir) al so del flabiol d’en Ramon Rafart.\nAquell any el Carnestoltes va ser un esquiador ja que es va inaugurar l’estació d’Esquí del Port del Comte. Es pot veure tota la comparsa de la Rua i també una part de les Contradanses\nEl dimarts al capvespre, aprofitant l’instrumental de l’orquestra Montgrins, una colla de “jubilats” parodiaven una cobla que tenia per nom “La Principal de Samarruga de Baix”, al·ludint a la seva edat. Era dirigida pel mestre Roura. Fou una sort poder enregistrar aquelles imatges ja que jo no visc a Solsona. Sóc de Santpedor, casat amb una solsonina. Però vaig estar atent a l’esdeveniment.\nAra he digitalitzat de forma casolana aquelles imatges enregistrades per mi sobre pel·lícula de cine amateur de 8 mm i penjar-ho a la xarxa, per compartir-les amb tothom que vulgui. És un document que ja te quasi quaranta anys!\nPenso que la qualitat és acceptable tenint en compte que l’original és un format molt petit, però ben conservat. Espero que us agradi.\nCarnaval Solsona 1974 from Pau Prat Parella on Vimeo.


Darrer dia de novembre amb sol, menys fred i retirada del vent - El temps\nDarrer dia de novembre amb sol, menys fred i retirada del vent\nEl mes s'acomiada amb un ambient hivernal i molt estable\nNéstor Gómez 30/11/2021 - 15.20 Actualitzat 30/11/2021 - 16.05\nArriben dies plàcids per gaudir del paisatge nevat i del sol de la mà de l'anticicló situat sobre la península Ibèrica. L'aire fred que ens ha dut aquesta glopada intensa d'hivern ja ha marxat. Però compte, se n'acosta una altra de bona per dijous, amb una nova caiguda de les temperatures.\nAlbada amb el Montseny de fons (Emili Vilamala)\nEl dia serà assolellat però no pas arreu del país. Durant el matí hi haurà núvols baixos a l'Alta Segarra, al prelitoral i al litoral. Uns núvols que ens acompanyaran fins a primera hora de la tarda. Després, a poc a poc es retiraran. Al Pirineu durant tot el dia lluirà el sol amb un vent residual als cims.\nDe bon matí, on la nit sigui serena, les temperatures davallaran amb glaçades intenses a les valls del Pirineu i zones de la Catalunya Central i del pla de Lleida. A la costa i al prelitoral, per efecte dels núvols, les temperatures seran similars a les de dilluns o una mica més altes. Pel que fa a les temperatures diürnes, pujaran lleugerament. Les temperatures més altes del dia rondaran els 16 ºC.\nDimecres lluirà el sol durant el matí i tindrem l'arribada d'un canvi de temps a la tarda. Serà dijous quan tornarà el fred intens, am neu al vessant nord del Pirineu i vent arreu.\nEl temps TN migdia -30112021-


Fi: 23/12/2021 Detall\nFragment d'una de les imatges que es poden veure a l'exposició. Foto: Daniela Medina\nUna de les imatges que es poden veure a l'exposició. Foto: Daniela Medina\nUna exposició fotogràfica que s'inaugura coincidint amb el Dia internacional per a l'eliminació de la violència envers les dones. Explica les històries sobre precarietat laboral, assetjament i desigualtat que han hagut de viure a l’entorn laboral deu dones, només pel fet de ser-ho.\nNo són casos aïllats, sinó reflex d'una situació massa comuna, d'aquí que aquesta mostra vulgui conscienciar la població i denunciar aquests casos. Són testimonis anònims, però reals, als quals la fotògrafa Daniela Medina aporta la mirada artística.\nA la sala es poden veure les creacions fotogràfiques de Medina, acompanyades dels testimonis de les dones i d'un element participatiu en forma d'un mural en el qual totes les persones visitants podran participar i dir la seva. És un projecte impulsat per Barabara Educació SCCL amb el suport econòmic de Barcelona Activa, mitjançant la convocatòria Impulsem el que fas 2020.\nPer inaugurar la mostra, el divendres, 26 de novembre, a les 19 h, hi haurà un concert de Lidia Uve, una cantautora de Barcelona que es defineix com una artista "reivindicativa, feminista, lírica, poètica, dolça i transgressora". L’actuació serà a l’aire lliure i complirà amb totes les normes contra la covid-19.\nMés informació sobre l'exposició “Juntes i visibles”.\nDivendres, 26 (inauguració): 18 h\nResta de dies: És imprescindible concertar la visita.\nL'entrada és lliure, però cal concertar la visita.\nEnllaç per reservar la visita a l'exposició “Juntes i Visibles”.\n675 84 36 23\nMés informació sobre l'exposició “Juntes i visibles”\nMés informació sobre el Dia internacional per a l'eliminació de la violència envers les dones


El primer ministre d'Etiòpia Abiy Ahmed premi Nobel de la Pau\nHa estat guardonat pel seu paper clau en la reconciliació entre Etiòpia i Eritrea\nAbiy Ahmed, actual primer ministre d’Etiòpia, ha estat guardonat amb el premi Nobel de la pau. El jurat ha destacat el seu paper clau per a posar punt final al conflicte entre el seu país i Eritrea, que van lliurar una guerra (1998-2000) que va deixar més de 70.000 morts. Ahmed s’ha imposat a més de 300 candidats i succeeix en el palmarès al cirurgià congolès Denis Mukwege i l’activista iazidita Nadia Murad, premiats ambdós per la seva lluita contra la violència sexual.\nEritrea es va independitzar d’Etiòpia el 1993, després de més de trenta anys de guerra. Les relacions entre ambdós estats sempre han estat molt tenses, sobretot perquè no hi havia acord entre els límits de la frontera. Aquestes desavinences van acabar desembocant en una nova guerra. I no va ser fins al juliol del 2018 que no van restablir relacions, en gran part gràcies a Abiy Ahmed.\nL’any passat, Ahmed ja va ser nominat al Nobel, però es va quedar sense el premi. De fet, molts pensaven que ja no rebria el guardó, perquè recentment a Etiòpia hi ha hagut greus casos de violència ètnica que han deixat milers de desplaçats. Enguany, una de les favorites per al Nobel de la pau era l’activista Greta Thunberg.


la Pobla Tornesa | enciclopèdia.cat\nMunicipi de la Plana Alta, estès des dels vessants occidentals de la serralada del desert de les Palmes (puig Bartolo, 729 m alt.), de la Maigmudella (547 m) i del Gaidó (481 m) fins al pla de l’Arc; accidenta també el terme, a l’W, el vessant oriental de la Balaguera (499 m), on hi ha les restes d’un poblat ibèric.\nÉs drenat per la capçalera de la rambla de la Pobla o de la Pobleta del Riu , que aflueix per l’esquerra (juntament amb la de Cabanes) a la rambla de la Viuda. El sector forestal té unes 700 ha de pinedes. L’agricultura és bàsicament de secà, amb 920 ha de cereals, garrofers, vinya i ametllers; només hi ha 15 ha d’horta. Part important de la població activa ha hagut de recórrer a l’emigració temporera o al treball industrial a d’altres centres de la comarca, fins que darrerament s’han instal·lat diverses indústries (taulells). El poble (710 h agl , poblatins o poblaïns ; 298 m alt.) és a ponent de la serralada del desert de les Palmes, a la confluència de les carreteres de Sant Mateu i d’Albocàsser amb la de Castelló, la qual forma el carrer Major de la vila. L’església parroquial de Sant Miquel, d’una sola nau, és obra del s. XVIII. Es conserva el casal dels barons de la Pobla.


el dia de juliol 03, 2020\nLes correries i infidelitats de la reina Maria Luisa de Borbón-Parma són de sobres conegudes. Això ha portat a assenyalar una suposada homosexualitat del rei Carlos IV. Hi ha alguna evidència?\nEn 1765 Maria Luisa de Borbón-Parma es casava amb el príncep d'Astúries, futur Carles IV. El jove hereu va mostrar el seu més absolut desinterès per la seva dona, com també cap a qualsevol dona. Però tampoc se li coneix gens d'interès cap al gènere masculí.\nEn canvi la princesa sempre va mostrar un interès enorme cap a tots els joves amb bona planta que passaven per la cort. Això va alarmar el rei Carlos III que apartava immediatament a qualsevol jove que s'apropava massa a ella. També va informar el seu fill, qui no li va donar la més mínima importància. Segons Fernando Bruquetas (1) el futur rei va dir al seu pare "els reis tenen esposes que no els enganyen, perquè cada reina no té un altre rei prop més que el seu marit". L'enfadat Carlos III va contestar: "Carlos, que ximplet ets. Les reines també poden ser putes ... "\nManuel de Godoy va arribar a la cort de Madrid en 1784, el matrimoni encara no tenia fills (només tres filles). El rei va incorporar al guapo i jove noble extremeny a la guàrdia de Corps. El matrimoni de Carlos i María Luisa es van fixar en ell i "li van obrir les seves estances" (2), a això Fernando Bruquetas afegeix: "Godoy, sense deixar de festejar la princesa, va coquetejar amb el príncep". Pocs mesos després naixia el futur rei Ferran VII. Carlos III ja ancià poc va poder fer, el 1788 moria, i Carlos IV passava a ser rei, segurament ja amb una bona cornamenta. Immediatament la cursa de Godoy pujaria com l'escuma i en poc temps seria nomenat el príncep de la Pau.\nPer a l'autor del blog "Retratos de la història" (2), l'homosexualitat de Carles IV era evident "Que abans que aparegués el ben plantat extremeny en escena, la llavors consort de l'hereu de Carlos III ja tenia romanços adúlters amb altres vigorosos mascles i que, fins i tot durant la privanza de Godoy, aquesta no va menysprear acollir al seu llit a un tal Mallo, que va cobrir de regals i joies per provocar la gelosia de l'extremeny encapritxat amb Pepita Tudó. " En canvi Fernando Bruquetas és més acurat en afirmar-ho, assenyala que el rei va poder ser complaent o que el noble extremeny va poder cedir davant "les galanteries del rei, per evitar perdre la seva posició en la cort"\nJosé María Zavala a "Bastardos i borbones" assenyala que amb Carles IV s'extingiria la dinastia dels borbons a Espanya. Es basa en la confessió que la reina va fer abans de morir assenyalant que cap dels seus fills ho era del seu espòs. Però ella era de la casa borbó, una dinastia per cert on això de la paternitat sempre ha estat més que dubtosa.\nLa veritat és que Godoy va haver de mantenir la seva relació amb la reina ja envellida i desdentada, segurament també amb un rei engreixat i fofo. Tots dos amb els anys sentien cada vegada més gelosia de les amants de Godoy. I van concertar un casament d'aquest amb la marquesa de Chinchón, cosina del rei. El matrimoni va ser un desastre, ja que s'odiaven mútuament (1)\nMaría Luisa va morir a Roma el 1819, gaudint del seu saqueig del tresor reial, es va anar assenyalant el seu profund amor per Godoy. Carlos IV poc després a Nàpols, recordant que només Godoy li havia estat fidel. Ferran VII va prohibir el retorn a Espanya del noble extremeny. La marquesa de Chinchón moria a 1828, immediatament Godoy es casava amb la dona que va estimar sempre: Pepita Tudó. Isabel II va aixecar el desterrament. Però mai va tornar. A París, en 1854 Godoy moria amb 84 anys.\nZabala, José María. Bastardos y Borbones: Los hijos secretos de la dinastía


Diferents entitats, associacions i administracions creen la Xarxa de Custòdia del Territori amb l’objectiu d’impulsar una nova manera de treballar basada en la concertació entre propietaris i diferents agents per a la gestió i conservació dels territoris i els seus valors.\nLa custòdia del territori és una iniciativa d’actuació per a la protecció i la gestió sostenible dels espais oberts, d’aplicació molt recent al nostre país, que es basa en el respecte i la conservació del medi natural, el paisatge i el patrimoni cultural. La custòdia es fa efectiva després que el propietari del territori i l’entitat de custòdia arribin a un acord per conservar el territori i els seus valors. L’ acord es produeix entre el propietari del territori i una entitat de custòdia, que pot ser una entitat privada sense afany de lucre o bé una administració pública pròxima al territori.\nAquesta filosofia s'origina a Catalunya entrat l’any 2000. Tot i així, anteriorment ja s’havien creat dues fundacions que utilitzaven l’estratègia de la custòdia del territori en els respectius projectes: la Fundació Natura (1997) i la Fundació Territori i Paisatge (1997).\nLes primeres xerrades sobre la custòdia del territori a Catalunya van tenir lloc el novembre de l’any 2000 al Castell de Montesquiu (Osona) sota el nom de I Seminari internacional de Custòdia del Territori. En aquestes trobades, impulsades per la Fundació Territori i Paisatge, es van donar a conèixer les diferents experiències sobre custòdia del territori que s’havien produït a altres països, com els Estats Units, Canadà, França i també Itàlia, i hi van intervenir organitzacions i institucions públiques i privades. Com a resultat d’aquestes trobades es va consensuar la Declaració de Montesquiu, on es definien les necessitats per al desenvolupament de la custòdia a Catalunya i es posaven les bases per a la creació de la Xarxa de Custòdia del Territori (XCT).\nArran del Seminari també es van editar dues guies referents a la custòdia: La custòdia del Territori. Una guia per a la implantació a Catalunya i la Guia d’opcions per a la custòdia del territori en finques privades. Guia pràctica per a la propietat.\nL’ any 2001 va tenir lloc la II Reunió de la XCT a Planes de Son i Esterri d’Àneu (Pallars Sobirà), organitzada novament per la Fundació Territori i Paisatge i amb el suport del Departament de Medi Ambient de la Generalitat de Catalunya, on es van debatre les iniciatives i els elements per a constituir com a entitat jurídica la XCT. L’ any següent es va elaborar el Pla director de la XCT, amb la participació dels ens interessats, i es va començar a distribuir un noticiari electrònic mensual anomenat Custòdia de 30 en 30.\nLa XCT es va constituir formalment el 6 de març de 2003 a Vic amb la participació de trenta-un membres entre els quals hi havia diferents entitats, associacions i administracions.\nSegons es defineix la pròpia XCT, «la XCT és una organització sense ànim de lucre, que té com a base facilitar les iniciatives voluntàries de conservació de la natura, del paisatge i també del patrimoni cultural en finques privades i municipals, per gestionar-ne i conservar-ne correctament els valors i recursos». Els objectius de la XCT són el respecte, la conservació, la difusió, l’assessorament, la formació i el diàleg sobre la custòdia del territori i la seva divulgació. Utilitza diferents eines i mecanismes de gestió per posar en contacte els usuaris de la custòdia, de manera voluntària, mitjançant acords de custòdia a partir dels quals s’intenta arribar d’una manera acurada a la gestió d’un territori entre propietaris i entitats de custòdia (qualsevol organització pública o privada). Tanmateix, la filosofia de la custòdia rau, en definitiva, en el fet de tenir cura de la terra.\nLa XCT compta amb una assemblea de membres que al mateix temps col·labora amb un grup de treball. La XCT també té un consell directiu i executiu i un director tècnic (Jordi Pietx). Aquesta estructura principal es complementa amb diferents assessors, tècnics i responsables que treballen per gestionar tots els projectes de la Xarxa. Tanmateix, la XCT desenvolupa una sèrie d’activitats que reben el suport d'allò que anomenen «nodes d’expertesa» i «nodes territorials». Els primers fan referència a la sèrie de professionals que els recolza en les diferents àrees temàtiques que porten a terme. Quant als nodes territorials, representen les entitats de diferents àrees geogràfiques, a més de les organitzacions col·laboradores que també participen en projectes de la XCT. La XCT es finança amb les aportacions del Departament de Medi Ambient de la Generalitat de Catalunya (amb un conveni de tres anys de durada 2003-2006 i un import de 60.000 €), la Fundació Territori i Paisatge (amb un conveni anual renovable per al mateix període que l’anterior i amb un import de 45.000 €), la Universitat de Vic (amb la cessió del laboratori de la XCT) i diferents organitzacions i persones que contribueixen amb una quota anual.\nDurant el 2003 la XCT va organitzar seminaris sobre acords de custòdia del territori, concretament els dies 9 d’abril i 8 de maig, a Osona i el Baix Empordà, respectivament, amb la presentació de la guia Opcions per a la custòdia del territori en finques privades. Del 17 al 19 d’octubre es van organitzar les I Jornades de Custòdia del Territori a les illes Balears, els dies 25 i 26 del mateix mes es va realitzar, a la Comunitat Valenciana (Muro, el Comtat), una jornada sobre custòdia del territori i del 20 al 23 de novembre va tenir lloc a Tremp (Pallars Jussà) la III Reunió de la XCT.