Immigració, integració i autoinculpació\n16 maig 2021 10:11\nEn general m'avenc bastant amb els editorials del Diari de Balears. Però amb el del passat 1 de desembre, no m'hi avenc gens ni mica. Es referia al tema de la immigració arran de l'acusació que ha feta just ara el Consell de Mallorca al Govern d'en Matas de crear un futur problema de racisme si continua desbordada i sense control aquesta allau d'immigració que cau damunt les Balears a hores d'ara.\nL'editorial de què parl es planyia, amb raó, que la immigració no s'integra a les característiques identitàries del nostre arxipèlag. Però allà on consider que pegava una patinada que no té empena és en donar la culpa del problema al nostre poble, del qual deia que «no ha tingut la capacitat suficient per assimilar els diferents col·lectius humans que han elegit la nostra terra per treballar i viure. (...) mai no hem cregut en nosaltres mateixos». Bé, aquí hi ha una cosa a dir: La immigració només s'integra quan en té la necessitat. Si ens hi fixam, la majoria dels primers immigrants espanyols que vengueren a ca nosra els anys cinquantes i seixantes, se són integrats sense témer-se'n ni ells mateixos. Per què? Molt senzill: Perquè la immensa majoria de la població aborigen amb què es trobaren en immigrar aquí, no era passada per l'escolarització espanyola i, per tant, no dominava l'espanyol, idioma que amb prou feines entenia la nostra gent. Així fou que l'aprenentatge del català oral, mallorquí, menorquí o eivissenc, era una necessitat natural. La mateixa necessitat natural que va tenir a l'Argentina l'allau d'immigrants italianoparlants que anaren a viure-hi. A ca nostra, com a prova, en tenim la gentada que hi ha que té llinatges castellans i parla català habitualment. No dubtem que n'hi ha més dels que molts es pensen.\nAra bé: així com l'escolartizació va anar arribant a tothom, i no només als al·lots de bona casa, com passava antigament, el domini de l'espanyol "la immersió lingüística que tant critiquen quan és en català" es va anar estenent entre les noves generacions mallorquines que pujaven. Això, combinat amb la política lingüística espanyola, que procurava i procura que tots o pràcticament tots els mitjans de comunicació de masses siguin en espanyol, va fer que la nostra gent interioritzàs la idea que el català o mallorquí no servia per res. I quin va ser el resultat? L'únic que podia haver-hi: que la integració es va començar a produir a l'enrevés; a poc a poc varen començar a ser els aborígens els qui s'integraven als immigrants, com passa en qualsevol procés de colonització. A l'enrevés de com passa a qualsevol país lliure, on són els immigrants els qui s'integren a la societat receptora.\nAixí és que si Mallorca "i València i Barcelona" no haguessin perdudes per la força militar les estructures d'estats autònoms que tenien dins la Corona d'Aragó, ben segur que tant l'escolarització massiva com el desplegament dels mitjans de comunicació de masses se serien produïts en la llengua pròpia d'aquests tres estats autònoms, i no en la llengua de Castella, la potència que els va annexionar a les seves estructures polítiques i, per tant, lingüístiques d'ençà de la instauració de la dinastia borbònica.\nNo podem, per tant, acusar un poble com el nostre, privat durant tres segles de cap estructura política ni cap sistema educatiu propi i obligat des del poder a reduir a l'àmbit familiar l'ús de la llengua pròpia, d'incapaç d'integrar els immigrants. No podem. No perdem de vista tampoc que no parlam d'una immigració d'un 5, d'un 10 o un 15% de població, cosa normal i natural a qualsevol país, sinó de percentatges molt mes alts, que fins i tot per a una societat estructurada políticament durien feina d'integrar. Per favor! Si França amb els nord-africans. Alemanya amb els turcs o Espanya mateixa també amb els nor-dafricans ja perden les rialles! I això que parlam d'immigracions que enrevolten el 5% de la població i dins estats consolidats, amb escolaritzacions i polítiques lingüístiques pròpies des de ben antic. Comencem la casa pels fonaments. És feina dels partits mallorquins reclamar d'Espanya la restitució de les estructures d'estat que teníem dins la Corona d'Aragó. Exigim simplement que es faci justícia històrica. Res més legítim ja no podem demanar. Només llavors podrem dir si som capaços o no d'integrar la gent que és vinguda a guanyar-se el pa amb nosaltres. I no dubtem que, si recuperam els mecanismes polítics propis normals de qualsevol comunitat lingüística lliure, la integració es produirà d'una manera natural.


La Facultat d’Humanitats, crea una App que dóna a conèixer les diferents sortides professionals dels estudis humanístics | UIC Barcelona\nLa Facultat d’Humanitats de la UIC ha creat, amb la col·laboració de professionals del sector i l’Institut de Cultura de l’Ajuntament (ICUB), una aplicació per a telèfons mòbils amb l’objectiu d’ajudar els joves amb interessos humanístics a descobrir un ventall ampli d’opcions professionals.\nLa idea de fer l’aplicació Cultural Job Game “va néixer de nombroses converses amb alumnes i professors de batxillerat. Sovint ens pregunten quines sortides té el grau en Humanitats i l’app es proposa donar una resposta a aquest dubte mitjançant un joc lúdic i formatiu”, diu la degana de la Facultat d’Humanitats, Teresa Vallès.\nL’aplicació és un joc de preguntes i respostes tipus Trivial i està separat per nivells. Un cop assolit cada nivell, diferents professionals del sector expliquen, en un vídeo breu, en què consisteix la seva feina. Alguns d’aquests col·laboradors han estat, entre d’altres, Màrius Serra, periodista cultural; Berta Ribé, responsable del servei educatiu del Museu de la Música de Barcelona; Ruben García, product manager del Club TR3SC, o Paquita Navarro, responsable en projectes de digitalització de la Biblioteca de Catalunya.\nQui aconsegueixi superar tots els nivells de l’aplicació podrà participar el 30 d’abril –amb inscripció prèvia abans del dia 20– a una taula rodona i a un sorteig. El premi gros del sorteig serà una rebaixa del 80 % en el primer curs acadèmic del grau d’Humanitats i Estudis Culturals.\nTambé se sortejaran altres premis com: carnets de soci del club de cultura TR3SC, tiquets regal per valor de 30 euros de l’FNAC i diferent marxandatge de la UIC.\nL’aplicació està disponible per a dispositius Android a Google Play.\nLa UIC pagarà la meitat de la matrícula universitària als alumnes d'Humanitats\nEs presenta el llibre ‘La catedral de Sant Pere de Vic’, editat per Urbano, Crispí i Fuentes


IEC Històric ⋆ trellat.org\nInici » IEC\nIsidro Tormo i Sergi Núñez de Arenas*\nCorren temps complicats per ad aquells valencianistes que sempre hem tractat de vore el got mig ple en l’acostament i la germanor de les variades sensibilitats del valencianisme. És ben cert que hi ha diferències palpables en les distintes parts protagonistes d’aquella tan nomenada “Batalla de Valéncia” respecte al concepte que es té de la llengua valenciana. També és patent que a totes les parts implicades els unix una cosa comuna, transversal i indiscutible: l’enaltiment del poder valencià i la potenciació i foment de les característiques singulars de la llengua valenciana. O aixina ho enteníem alguns (independentment de les discrepàncies sobre la naturalea o l’ortografia usada).\nLlegir més »El trellat i un “Acord de cooperació per una normativa inclusiva i unitària”


C.B. NOU ESPLUGUES - Codi Êtic FCBQ\nD'ACTUACIÓ ENTRE CLUBS EN ELS FITXATGES DE MENORS\nAquest Codi Ètic d'actuació entre clubs en els fitxatges de menors és un pas més de la Federació Catalana de Basquetbol en la seva tasca de millorar el gran potencial humà a través de la pràctica esportiva i en la seva relació mútua. La preservació d'aquests valors permet a la societat unes pràctiques més acurades entre els diferents col·lectius que la integren, on la lleialtat, el respecte, el joc net i l'ètica adquireixen un paper preponderant.\nL'objectiu del "Codi Ètic" és el d'establir unes conductes de relació entre clubs basades en la IGUALTAT, el RESPECTE i el JOC NET.\n1. La COMUNICACIÓ ha de ser l'eina bàsica per aconseguir-ho.\n2. El PROGRÉS de l'esportista i de l'equip. Es tindrà molta cura en fer una anàlisi minuciosa dels avantatges i inconvenients que comporti el canvi de Club, tenint sempre present els drets individuals dels menors.\nCODI ÈTIC D'ACTUACIÓ ENTRE CLUBS EN ELS FITXATGES DE MENORS FCBQ


El mal joc del Barça desllueix la victòria contra el Slavia de Praga\nEl FC Barcelona ha guanyat aquest dimecres a l'Slavia Praga (1-2) a Eden Arena de la capital txeca, en el tercer partit de la fase de grups de la Lliga de Campions, després d'un mal duel en què van patir i es van veure tancats per un equip local que no va puntuar pel bon fer de Marc-André Ter Stegen i per la mala fortuna de marcar en pròpia porteria.\nEls blaugranes surten líders d'aquesta àrdua batalla de Praga en la qual van estar malament. Començar marcant, al minut 3, i complicar-se la vida fins a tal punt que has de la victòria al teu porter ia la fortuna d'un autogol del rival no és com per celebrar res, per molt que a nivell d'objectius el treball estigui fet.\nTot semblava anar de cara quan Leo Messi, al minut 3, va recuperar una pilota i la hi va donar a Arthur, que la va tornar a l'argentí, ja dins l'àrea, perquè rematés de primeres amb l'esquerra a la xarxa. S'estrena Messi en aquesta 'Champions', en què encara no marca infaust Luis Suárez que no va tenir ni la sort que li donessin el gol que va ser, finalment, en pròpia de Olayinka.\nPerò aquesta fortuna, aquest gairebé centre enrere que el davanter del Slavia Praga es va introduir en la seva pròpia porta, va donar tres punts d'or a un Barça que és líder, en combinació amb la victòria de l'Inter de Milà sobre el Borussia Dortmund. El camí cap a vuitens està encarat, però l'agonia viscuda a Praga ha de ser un seriós avís per a un Barça que segueix sense convèncer.\nNi l'empat a Dortmund ni el triomf a casa davant l'Inter mitjançant remuntada van servir per tranquil·litzar una parròquia blaugrana que es va deure tirar dels pèls veient jugar, més aviat patir, al seu equip. Sobretot quan Boril va culminar una gran contra l'Slavia per igualar momentàniament el partit, només començar la segona part.\nEls últims minuts, ja amb aquest 1-2 final al marcador, van ser un estira i arronsa del Slavia, un frontó checho, en què Ter Stegen, de lluny el millor del Barça amb fins a tres parades que van evitar gols clars, i la seva mur defensiu rebutjaven com podien les accions d'atac locals.\nDe fet, Ter Stegen va salvar l'última ocasió clara en el descompte a Husbauer, però va respirar també veient com Olayinka no encertava. L'Eden Arena per res va ser un jardí del paradís blaugrana, sinó més aviat un infern a la ciutat de les cent torres, estant algunes d'elles a la gespa llistes per rematar en qualsevol moment.\nTraient aigua, sofrint enrere i amb males accions al contraatac, el Barça va veure passar els minuts com si fossin hores. Ni Leo Messi va estar encertat per tancar el partit, Luis Suárez veia la porteria com si fos d'handbol si no d'hoquei patins i així, entre crits de joia de l'afició local al seu valent Slavia, el Barça va respirar només després d'escoltar els tres xiulets del col·legiat Bobby Madden.\nNo va funcionar el trident. Leo Messi va marxar visiblement enfadat al vestidor tot i el triomf, Ter Stegen les va pagar amb la seva porteria, malgrat la seva partit excel·lent. Semblaven les reaccions d'un equip perdedor, i no vencedor com va ser el Barça, on Antoine Griezmann va tenir una de freda i Dembélé, que va entrar per ell, va empitjorar l'escenari marrant tota acció o perdent gairebé cada pilota que li arribava.\nVa haver-hi nervis, i el Barça haurà de resar a Ter Stegen per donar gràcies per aquesta victòria que no deixa de tenir molt valor. Calia guanyar, i el Barça va guanyar ia més sortint líder, amb els seus 7 punts i sent l'únic invicte del grup. Va poder haver tancat el partit el Barça amb un tercer gol que no va arribar, i que va estar en botes de Luis Suárez i de Messi, que va errar en rematar una passada de la mort de Jordi Alba. No hi va haver res a lamentar per aquests errors, per aquesta vegada.\nUn doblet de Suárez aconsegueix la remuntada del FC Barcelona enfront d l'Inter de Milà


Una malla de carrers, un conglomerat d'habitatges, una suma de cantonades i de confluències -- àlies places --, i un grapat més o menys digne d'edificis emblemàtics. Alhora es tracta d'una memòria d'afegitons arquitectònics, de serveis, relligada per la rodalia, per les barriades. I, en cas que se l'accepti com a part significant, el paisatge no construït, circumdant o interí, també pot formar part de la definició de ciutat. Però, vista així, la ciutat només seria un escenari, el paspartús on s'esdevé la vida ordinària. Aleshores, quin paper es reserva al ciutadà? En aquest sentit ens mancava l'urbà, que en el fons és l'entregent, el flux que bomben els carrers, l'anonimat consuetudinari. L'urbà és la cara B de la ciutat. El primer representa -- és a dir, presenta, un cop i un altre --l'auca humana, el pols que batega a l'espai públic, i al privat. La segona, en canvi, és la institució, les ordenances, el contracte, la maqueta on s'esdevé, nit i dia, el primer. No obstant, l'urbà i la ciutat es necessiten, binomi inalterable des que l'espècie decidí trencar els límits de la tribu. Dit d'una altra manera, l'urbà treballa de manera incessant contra la ciutat, i viceversa. La ciutat és el toc de queda, i l'urbà s'assembla més a l'estraperlo. En aquestes, els administradors de la ciutat -- polítics, sacerdots, policia --tothora han de garantir que l'urbà no se surti de mare. I per això, en general, l'urbà i la ciutat pacten. Tanmateix, si al llarg de la història s'ha donat el cas que l'un prevalgués sobre l'altra, el resultat ha estat la desaparició del grup, l'anihilació de la societat.\nÉs un contracte de compra-venda entre individus, les normes del qual són signades entre tots i totes. La societat és la manera menys dolenta -- diu un cor de passavolants --que tenim de sobreviure. La societat, vet-ho aquí, neix de dues necessitats. D'una banda, és l'efecte retruc de l'aliança per a caçar el mamut: ens ajuntem per matar-lo, ergo després ens en repartim la carn. I, d'altra banda, la societat es consolida a rebuf del problema del rebost, metàfora de l'acumulació de capitals: si matem més d'un mamut, bé n'haurem d'emmagatzemar la carn, defensar-la de les ràtzies veïnes, i bla, bla, bla... Sigui com sigui, aleshores cal que la societat, si vol seguir essent-ho, combregui amb alguna mena d'idees comunes. És de recepta, si es vol que el grup aguanti unit, àdhuc que creixi, que els seus membres s'agenollin davant d'un mateix déu, o déus, i s'arremolinin amb les mateixes concepcions sobre la moral, el mite i el tabú de l'incest -- per posar exemples a l'atzar. En aquesta tessitura, algú ha d'administrar aquests valors, i és llavors quan neix la casta governant, la classe social que estipula el què, el qui i el com. També és cert, però, que periòdicament algú qüestiona l'estat de la qüestió, dubta de la societat amb idees noves, i ho fa mitjançant la retòrica, la poesia, la representació... la creació artística, l'Art amb majúscula. D'aquí que liquidar un ritual no sigui un mer canvi de coreografia, d'aquí que cremar un retaule sigui l'avantsala per a la creació d'una altra idolatria.\nEns serà fàcil consensuar que l'Art comença on s'acaben totes les altres explicacions sobre el cosmos. L'Art neix quan la religió no és suficient, brolla allí on ja no calen intermediaris -- àlies clergues, gurus, o com es vulgui --, o, més curiós encara, l'Art envernissa tot allò que ja no és útil, que ja no fa del que li tocaria fer, o que fins i tot ha estat canviat de lloc sense previ avís. Una àmfora grega no és un objecte d'art fins que no s'enfonsa el vaixell que la duia plena d'oli, i fins que un arqueòleg becat no la desenterra 2.000 anys després. I al mateix temps, l'Art guanya la partida a la màgia, a les ciències exactes, i a les teories socials faraòniques, que miren d'explicar paraules altisonants com el Bé i el Mal. Per tant, l'Art s'esdevé en el precís instant que un membre de la societat, sorgit del medi ambient urbà, es proposa posar entre parèntesi el pacte general, el contracte que la ciutat representa. I com que l'Art és la proposta d'un nou contracte amb la realitat, no pot sorgir del no res, ans és peremptori que s'alimenti d'allò que ressenya o critica. L'Art del present és la norma del demà.\nCom utilitza l'Art la societat contemporània?\nHem de tenir en compte que el món tardocapitalista -- sovint anomenat postmodern --, ha culminat l’obra uniformitzadora de la Revolució Industrial, i podríem acceptar que l’angoixa senyoreja les urbs finiseculars. La tauromàquia dels carrers comprèn corrues d’individus que van i venen, compren i mengen, entren i surten, treballen i estimen, i es fan estimar... La indiferència pilota la nau món, la necrosi social corca col·lectivitats senceres, i d’aquí que el clam per la diferència, per petita que sigui, sigui el crit estrella del segle XXI. En efecte: malgrat que tots i totes hem esdevingut iguals -- clons! --, ara com ara demanem un punt d’originalitat pròpia, per mor de no desaparèixer en el marasme global. Pessimismes al marge, tant l'urbà com la ciutat se serveixen periòdicament de l'Art, aquí entès com a creació escènica i re-creació dels escenaris quotidians. Però els usos que se'n fan difereixen en un punt. La ciutat apadrina un tipus d'Art que converteix el ciutadà en espectador sempitern. La ciutat tradicional i tradicionalitzada s'apuntala en fastos cíclics que la re-presenten davant dels ulls com taronges dels espectadors. Hom ha parlat, és clar, de la societat de l'espectacle. Enfront, tanmateix, l'urbà s'ha servit de l'Art com un as a la màniga, de cares a prendre fitxes en el joc social. Grafits, música de carrer, performances, i un llarg etcètera, eclosionen allí on ningú se'ls esperava. I es tracta d'un vaivé: la ciutat absorbeix, oficialitza l'espontaneïtat, mentre l'urbà s'entesta a malfiar-se de les oficialitats. Ara que, repetim, l'una i l'altre es retroalimenten.\nOn situem PNRM en aquest procés històric?\nEnguany s'esdevé un punt d'inflexió en l'edició de PNRM. Amb deu anys a l'esquena, aquest festival de creació contemporània ha estat el reflex de la societat -- local i global --que l'acollia, n'ha estat l'expressió i el pensament, s'ha convertit en un espai on posar en circulació idees, queixes i lloances, anhels i somnis. Al llarg de tot aquest temps, edició rere edició, el grapat de dies que durava PNRM permetia que artistes i ciutadania, governants i contribuents, pensadors i opinaires dialoguessin entre ells, i amb la ciutat i el territori, en escenaris o a peu de carrer. Olot esdevenia, certament, un panorama, des del qual es podia escoltar el zumzeig urbà, apamar la ciutat amb ulls verges i maneres innovades, observar la pell i les entranyes de la societat contemporània. I l'Art, una vegada més, servia per canviar, desfer, desmuntar concepcions, judicis petrificats que sovint són les males herbes de l'hort social. Artistes de renom han ajudat a que això fos així. Però PNRM, no obstant, ja ha fet una bona part de la seva feina.\nPer què aquesta edició és un punt d'inflexió?\nLa societat, les ciutats i els seus habitants evolucionen a una velocitat que no és constant, però que és inescamotejable. A més a més, avui dia sabem que vivim moments de canvis veloços. En els darrers deu anys s'han ensorrat idees que tot just acomplien la majoria d'edat, s'han desplomat certeses que hom preveia de llarga durada. No és només la crisi global -- la crisi econòmica, de valors, del subjecte, d'explicacions fenomenals però buides de contingut, o fins i tot la crisi de l'Art i de la seva capacitat transformadora --, sinó que, ara com ara, es respira al món una deriva de proporcions gegantines. I això no vol dir que forçosament l'horitzó s'ompli de nuvolades. Les crisis sempre venen acompanyades de renaixements. I PNRM es reconverteix, justament, en un moment de màxima consagració com a festival, però també en un marc on s'està qüestionant tot allò que hi ha dessota el sol. Com que de tant en tant sí que es pot matar tot el que és gras, l'edició del 2011, amb el lema PNRMica 60, vol segellar una etapa i engegar-ne de noves. Si PNRM ha estat i vol seguir essent un revulsiu, res millor que utilitzar-lo de combustible per a d'altres maneres de fer, de mirar i de pensar. L'equip de PNRM ha cregut oportú escenificar un final de cicle i l'inici d'un nou projecte, adduint una proposta artística que es liqüi, que arribi a molts més creadors i espectadors, perquè ara toca que el màxim de gent se sumi a pensar i actuar.\nCom serà PNRMica 60?\nEn primer lloc cal dir que PNRMica 60 no substitueix PNRM, ni el supera, ni tampoc l'executa, en ambdós sentits de la paraula. PNRMica 60 és més aviat un viratge, un resum d'aquests deu anys de trajectòria, un pensament sobre el moment actual, i una aposta de futur. Per això PNRMica 60 no s'esdevé en detriment de les anteriors programacions completes, marca de fàbrica dels PNRM precedents. Al contrari, PNRMica 60 actua a mode de condensació, a la manera d'un nucli la gravetat el qual atrau les partícules antany disperses. I és arrel d'aquesta vocació que PNRMica 60 reunirà, realitzarà l'amalgama necessària per a encarar un present i un futur que només poden ser diferents. PNRMica 60 serà un cant a l'urbà, aquella manera quasi neguitosa i complexa que tenim de viure la quotidianitat. Val a dir, doncs, que aquesta edició no contempla una programació estesa i extensa en el temps, però sí en l'espai: proposa un exercici de màxima concentració temporal i de màxima dispersió territorial, emulant, qui sap, la gènesi permanent de l'urbà. En un moment donat, a Olot començaran 60 accions, que s'esdevindran al llarg d'una hora. La ciutat i la rodalia que l'envolta es veuran esquitxades, àdhuc impugnades. I el públic hi haurà de tenir un paper molt actiu. Parlem d'un espectador que es veurà obligat a decidir com i què vol presenciar, tractant-lo a la inversa de com se'l tracta normalment. De la mateixa manera que un dia qualsevol la ciutadania no domina el conjunt de la ciutat, en el moment de PNRMica 60 el públic s'enfrontarà a l'efímer dels espectacles, serà actiu quan es decanti pels uns i no pels altres, i és així com serà actor, també, de l'espectacle desplegat.\nPNRMica 60 és un espectacle dirigit?\nTalment comencen algunes contalles, era i no era. L'equip que munta PNRMica 60 és conscient que la ciutat necessita directors d'orquestra, i que l'urbà és l'orquestra que cal dirigir. Per a reflexionar al voltant d'aquests dos pols, és necessari emular-los, i cal re-crear tant la ciutat com l'urbà. Un dia qualsevol, un olotí anònim puja al volcà del Montsacopa. Allí passeja, deixa vagar la mirada 360 graus, anhela, a l'oïda li arriben les cacofonies urbanes, expelides per una ciutat i per un territori en ple funcionament. El seu pensament s'esbrava. Després l'anònim se submergeix altre cop en el tràfec humà d'Olot, i desapareix: ve de sentir el lloc on viu. Doncs amb PNRMica 60 volem que s'esdevingui el mateix. Hom pot assistir als espectacles a peu de carrer, i pot provar de fer una mena de decatló per a veure'ls tots. Però PNRMica 60 recomana a l'espectador que pugi al volcà del Montsacopa, i que miri i escolti com ho faria un dia de cada dia. Ara bé, l'espectador sabrà, se l'informarà que a 60 punts hi haurà 60 accions, i és just en aquest moment que el dirigisme cobra sentit. S'han triat 60 localitzacions, no pas a l'atzar, sinó en funció de l'objectiu principal de PNRMica 60: la transformació de la mirada, de cares a veure les coses com si fos la primera vegada que es fa. En paral·lel, l'espectador decidirà on fixa els ulls, quina estona dedica a cada acció, quin rèdit en vol treure, i serà així, i només així, que recobrarà la llibertat i es convertirà en un creador més. I ens referim a una llibertat, en efecte, que s'ha restat als creadors i creadores de les 60 accions, en un sentit que paradoxalment és complementari. En dir-los on han de crear, se'ls esperona a re-crear la ciutat, a dialogar amb l'urbà, a cercar la llibertat allí on teòricament no havia estat convidada. Si el marc físic, conceptual i temporal, s'ha constrenyit, l'estratagema creativa per a trencar-lo augmentarà en intensitat, i combatrà el campiquipuguisme propi del moment actual. Igual que hem dit que la ciutat i l'urbà és necessiten, i que funcionen en base al conflicte, a PNRMica 60 la llibertat i la coerció funcionen com un pèndol, que l'únic que cerca és l'equilibri del centre. Ningú no ha dit mai, en qualsevol cas, que la renovació sigui un camí fàcil.\nPNRMica 60 és un espectacle per a tothom?\nNo podia ser d'una altra manera, per no dir que, probablement, tots els espectacles siguin per a tothom. Una altra cosa és que algú consideri que allò que se li presenta no va amb ell, el molesta, o que se senti arraconat per la mateixa textura de la creació. Sigui com sigui, i a desgrat de no poder convertir tota la ciutadania en espectadora de si mateixa, PNRMica 60 ha volgut reblar el clau, convertint les 60 accions, o alguns segments de les mateixes, en una espècia de narrativa urbana. La vida, quan es recorda, s'estipula en capítols. La ciutat, quan es viu, també. Per això hi haurà diversos dramaturgs que proporcionaran visites guiades en funció dels espectacles. És a dir: el safari també és una manera d'apropiar-se l'urbs i de rejovenir la mirada envers la ciutat, car ajuda a transitar els entorns quotidians amb l'esperit del turista, que mira allò que mira amb l'emoció de la novetat. Repetim que l'Art ajuda a redescobrir, a repensar, a recórrer territoris -- ideals o físics -- que la familiaritat havia desdibuixat. PNRMica 60 explicarà una història, prenyada de moltes històries, que de fet és el que fem com a col·lectivitat des que ens llevem fins que ens n'anem a dormir.\nI doncs, quin sentit últim té PNRMica 60?\nNo es pot no jugar el joc contemporani. La ciutat ha de fer de ciutat, i darrerament a l'urbà tan sols se li demana que assenteixi. Tot amb tot, es pot jugar de diverses maneres. Tant és així, que un bum de creació escènica que s'escoli per la ciutat, per força la posarà entre parèntesi, la re-presentarà, l'oferirà dessota o a través de mirades noves. I l'efecte és terapèutic per a l'urbà -- això la classe dirigent ho sap prou bé --, car només cal moure les peces de lloc perquè la gent ens adonem, precisament, de quines peces eren les que estaven en joc. O millor dit: el carrer que trepitgem cada dia ens és invisible, els edificis que mirem són intangibles, els conveïns són efigies més que no pas enigmes, el frec a frec genera indiferència pel detall, fins que un artista decideix fer-hi alguna cosa. Aleshores la plaça del mercat es converteix en un circ, les façanes són les teles d'un nou estil pictòric, els ballarins pessigollegen estàtues o increpen símbols juràssics, les finestres fan d'espiells, les cantonades esdevenen oratoris i els bancs del parc són cadafals, els arbres lleven persones i les parades de bus serveixen de teatres improvisats, els conciutadans es destapen... I ara Olot és l'escenari, i els que hi actuaran són 60 col·lectius alhora, i durant una hora, la darrera hora del dia, per acabar el cicle del vell PNRM amb la darrera llum del sol de principis de juny. En qualsevol cas és un bon exercici d'acupuntura urbana. Cada escenificació serà una agulla, un ressort clavat al cos cansat de la ciutat i encontorns, una espoleta destinada a reactivar l'aparell circulatori i muscular de l'urbà, i sobretot encarada a la presa de consciència col·lectiva. I encara més: així se supera el format decimonònic -- ve de Grècia, i de Roma --del gran i únic espectacle, de l'àgora plena a vessar, per veure què i quina carnassa s'hi dóna, tothom veient el mateix. El fet que 60 accionss'esdevinguin l'una al costat de l'altra conforma una nova narrativitat de la ciutat, és com tornar a explicar-la, però sense modificar-la, que és la millor manera d'estimar-se-la críticament, o de criticar-la tot estimant-se-la. Però, lloances apart, el primer que no volem trobar a faltar, l'endemà, i amb la retina encara meravellada, és l'actuació del col·lectiu de creadors més nombrós: els espectadors. Perquè mirar no és participar, i anem a pams. Fer pujar els espectadors al volcà del Montsacopa ja trenca amb el punt de vista habitual, l'horitzontalitat a la qual s'han vist condemnats tradicionalment. En segon lloc, si l'Art és l'altaveu pels canvis de paradigma, o la terapèutica de la reflexió, res millor que la tàctica de guerrilla, l'escampadissa de grupuscles que, talment una varicel·la, contagiïn cruïlles, portes i carrers, boscos i prats. De veritat: caldria, per arrodonir la patent de la vacuna, que el darrer grup en actuar sigui el públic. Sí: els artistes faran la feina, capgiraran la percepció ordinària de la ciutat, però es tracta que, en darrer terme, els espectadors s'adonin que ells, ells també són els agents de la performança. Si no, quan surti el sol del nou dia -- i després de la feina de la brigada de neteja, que és poc amiga del confeti -- , a l'alba, dèiem, la ciutat tornarà a fer de ciutat, anorreat l'urbà per la síndrome dels dilluns. PNRMica 60 vol aconesguir que això no passi, i obrir la porta a treballar-hi, en un futur que ja ha començat.


Carrer de les Cases Lletges - Diari de Girona\nxavier domènech 03.07.2020 | 00:18\nCarrer de les Cases Lletges Diari de Girona\nDos cràters de la Lluna deixaran de dur el nom dels científics nazis Philipp Lenard i Johannes Stark. Així ho ha decidit la Unió Astronòmica Internacional després de ser advertida sobre la biografia racista dels personatges, detall que ningú no va esmentar quan els van fer tal honor l'any 1970, i això que un d'ells havia estat condemnat per crims de guerra. Com que la decisió canviarà el nomenclàtor d'accidents geogràfics del satèl·lit, es podria aprofitar l'avinentesa per passar pel sedàs tots els altres topònims lunars i prevenir així un degoteig de reclamacions i modificacions que despistarien astrònoms i estudiants. Aquestes coses val més fer-les de cop, divulgar-les extensament i mantenir un temps prudencial la doble denominació. Però ja que s'hi posen, haurien d'assegurar-se que els noms nous no patissin la mateixa trista sort al cap d'uns anys, perquè si alguna cosa ens ensenya la història és que els herois llorejats i aplaudits d'un temps esdevenen perversos criminals quan la seva vida es jutja des dels paràmetres d'una altra època.\nEn els carrers i places de pobles i ciutats s'hi troben exemples eloqüents, de vegades amb un munt de canvis estratificats. Noms que s'imposaren durant la Restauració foren modificats per la República, després durant la guerra per decisió dels comitès, novament a mans de les autoritats franquistes per dedicar-los a prohoms del règim, i finalment «desfranquistitzats» per la recuperada democràcia. I a veure quan arriba el proper tomb.\nLa millor vacuna contra el mareig és evitar els noms de persones en aquesta funció indicadora. Una bona alternativa són els noms tradicionals atorgats de forma espontània per la població, sigui antiga o moderna, o els derivats de característiques reconeixibles. Els carrers Gran, Ample, Nou, de la Font, de l'Església, de la Rectoria Vella, de les Monges, dels Ferradors, de l'Era Xica. En un poble hi ha la plaça «d'Aquí Dessota», que és a sota de la part de dalt. I estendre la lògica als nous carrers: del Gos Baladrer, dels Sotracs, del Taller Pudent, dels Mosquits... o de les Cases Lletges, si els residents es deixen.


Josep Morales i Ester Casajuana encapçalen la VI Cursa dels Biberons - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nJosep Morales i Ester Casajuana encapçalen la VI Cursa dels Biberons\nEl Pinell de Brai (Terra Alta) va viure el passat diumenge la 6a Cursa dels Biberons, inclosa al calendari de Curses Open FEEC. El nom de la cursa és un record i homenatge als joves combatents que van estar presents en el conflice bèl·lic, al final de la guerra Civil Espanyola.\nEl dia primaveral va fer gaudir a tothom de les millors vistes de les Serres de Pàndols i Cavalls, escenaris de la Batalla de l’Ebre. Així doncs, durant el recorregut els corredors van recórrer i van poder trepitjar trinxeres, passar pel costat de monòlits i de refugis de soldats així com d’altres elements que recorden aquest dur episodi de la història.\nEl nombre total de participants de les diferents modalitats va ser de gairebé 500 corredors, incrementant els dorsals d’anys anteriors. Es va comptar, com altres anys, amb el Grup de Recreació Pàndols 38 i altres grups recreadors disposats al llarg dels diferents recorreguts per donar un punt històric i temàtic a la cursa.\nLa sortida de totes les curses es va dur a terme dins de la Catedral del Vi. Des de l’inici de la cursa, els tres primers classificats de la cursa absoluta, es van situar al capdamunt de la classificació durant tot el recorregut. Josep Morales (AE Matxacuca) va situar-se a la primera posició mentre que David Vidal (CE Pontsicà) va ocupar la segona posició amb només un minut de diferència respecte el primer i Pau Vila (CE Montblanc) es va col·locar en el tercer lloc amb una diferència de quatre minuts.\nGuanyador de la cursa Josep Morales durant el recorregut.\nPel que fa a la categoria femenina, les tres primeres classificades van ser Ester Casajuana (CE Alliberadrenalina) amb un temps de dues hores, Núria Mengual (CE Vilassar de Mar), qui va quedar en segona posició, va arribar a la meta 34 minuts més tard i la tercera classificada va ser per Fanny Barreda (Maeztrazgo Canyero’s Bar) amb només un minut de diferència respecte la segona.\nEn relació a la modalitat júnior, els corredors que van pujar al podi van ser Daniel Castillo (AE Matxacuca), Oriol Juan (UEC Mataró) i Aleix Solé (CE Montblanc). Tanmateix, les primeres classificades van ser Carla Enclusa (AE Mountain Runners del Berguedà), Laia Gonfaus (AE Mountain Runners del Berguedà) i Anna Ferré (BTT Montbike).\nPel que fa a la categoria dels més joves, en la categoria cadet els primers classificats van ser Francesc Roig (AE Muntanya de Capellades), Jan Castillo (CE Moianès Independent) i Erik Calero (CE Penedès). D’altra banda, les tres primeres noies en finalitzar la cursa van ser Martina Gonfaus (AE Mountain Runners del Berguedà), Lídia Criballés (UE Vic) i Berta Guitart (AE Mountain Runners del Berguedà).\nFinalment, la cursa exprés la va encapçalar Albert Soley a força distància de Narcís Franc qui va quedar en segona posició i el tercer classificat va ser Miquel Baselga per només un minut de diferència. En categoria femenina, les primeres classificades van ser Heura Piñol (CEM La Cameta Coixa), Beatriz Tena i Eva Sans.\nLa jornada es va disputar amb total normalitat, sense cap incident remarcable, i es va poder gaudir d’un dia d’història, cultura, esport i muntanya. Tot el poble s’ha fet seva la cursa i sobretot es destaca l’enorme participació de tots els veïns donant escalf a tots els participants al llarg dels recorreguts.\nGrup de Recreació Pàndols 38 juntament amb altres grups recreadors per donar un ambient històric i temàtic a la cursa.


El Suprem rebutja que la Comunitat Valenciana puga comunicar-se en valencià amb Catalunya i les Illes Balears - À Punt\nEl Suprem rebutja que la Comunitat Valenciana puga comunicar-se en valencià amb Catalunya i les Illes Balears\nEn la comunicació interterritorial entre les tres comunitats cal fer la traducció al castellà de tots els documents oficials.\nFaçana del Tribunal Suprem / Imatge d'arxiu\n15 de juny 2020 - 20:15\nEl Tribunal Suprem rebutja que la Comunitat Valenciana tinga competències per a decidir comunicar-se en valencià amb Catalunya i les Illes Balears. La decisió confirma la sentència dictada al juliol de l'any passat pel Tribunal Superior de la Comunitat Valenciana i anul·la part del decret sobre l'ús del valencià en l'administració.\nEl president de la Generalitat de Catalunya, Quim Torra, ha afirmat que acatar la sentència seria “acceptar una burla” i la presidenta del PP valencià, Isabel Bonig, li ha replicat que “les sentències es compleixen”, mentre que des de Ciutadans, Toni Cantó ha afirmat que “no és cap novetat que els colpistes no vulguen complir les lleis ni les sentències”.\nPer la seua banda, des de Compromís han criticat que aquesta decisió suposa “un atac frontal a l'autogovern” dels valencians, ja que des del punt de vista institucional “passa per damunt” de competències pròpies com determinar el règim d'oficialitat de les llengües i des del polític constitueix “un atropellament en tota regla dels drets dels valencianoparlants”, en paraules de la diputada autonòmica Nathalie Torres.


S’inaugura el Cavatast amb l'aposta per la proximitat d’elaboradors i visitants\n01/10/2021 - 21:05h\nLa mostra de caves i gastronomia celebra la 25a edició aquest cap de setmana a Sant Sadurní, i s’inicia amb totes les entrades venudes\nLa inauguració del Cavatast ha donat aquest divendres el tret de sortida a un cap de setmana farcit d’activitats enogastronòmiques. Diverses representants del col·lectiu Cava Women -que es presenta demà dissabte en el marc de la mostra- han estat les encarregades de conduir el pregó inaugural de la iniciativa, que aquest any celebra el seu 25è aniversari. L’acte ha comptat amb la presència de l’alcalde de Sant Sadurní, Josep Maria Ribas, i del regidor de Comerç i Turisme, Ton Amat.\nUna mostra de format reduït\nEl format del Cavatast serà el mateix que es va proposar per la passada edició. La trentena de cellers i empreses que participen en la mostra de caves i gastronomia exposaran els seus productes en quatre escenaris: els cellers Freixenet, Vilarnau, Canals i Munné i Juvé i Camps.


Articles – Psicovic\nDurant aquestes setmanes de confinament les ciutats és com si haguessin estat al revés: escoles, carrers, bars, botigues i oficines han estat tancades i la majoria de nosaltres ens hem sentit protegits dins de casa. Hem tingut la sensació que el món exterior era perillós, i hem generat una nova por social, la por a…\nLa mort d’una persona estimada sempre és un moment complicat, però en la situació actual, a les emocions per la pèrdua (tristesa, ràbia, impotència) s’hi afegeix l’aïllament i el no poder-se acomiadar com es voldria. El fet de no poder celebrar el funeral de manera tradicional pot dificultar l’inici i la durada del dol. Algunes…\nCada cop més hi ha pares preocupats per l’ús que els seus fills fan de les noves tecnologies i que demanen consells. L’Internet pot ser molt útil per treballar, estudiar, buscar informació i connectar amb els altres, però també té perills i hem de prevenir als nostres fills. És important que siguin conscients de l’ús…\nAquest desembre del 2019 es van realitzar unes jornades amb el Dr. Russell Barkley, expert en el trastorn d’hiperactivitat amb dèficit d’atenció (TDAH).És professor clínic de pediatria a la universitat mèdica de Carolina del Sud i ha dedicat bona part de la seva carrera científica a l’estudi del TDHA, sobretot a la funció executiva i…\nPer moltes persones les festes de Nadal són una època d’alegria, de compartir, de retrobar-nos amb les persones estimades, però en aquestes dates també poden aparèixer altres sentiments com l’angoixa, l’estrès i la nostàlgia. Alguns consells per preparar aquestes dates amb antelació i disminuir la tensió que ens provoca: Planifica les trobades de manera que…\nSeguim avançant amb les persones TEA\nEl trastorn de l’Espectre Autista (TEA), és un trastorn del neurodesenvolupament que s’inicia a la infància i que afecta al desenvolupament de la comunicació, la interacció social i la conducta, amb presència de comportaments i interessos repetitius i restringits de les persones que el presenten.\nL’adolescència és una crisis evolutiva, una etapa crítica pel desenvolupament de les noves addiccions. Accions com:mirar constantment el whatsapp, facebook, comptar les calories que consumeixen en cada àpat, menjar només certs aliments perquè són “sans”, fer exercici constantment…. Aquestes són algunes accions que si es realitzen de manera compulsiva, poden arribar a ser patològiques…\nM’AVORREIXO!! Altes Capacitat Intel·lectuals és un terme que avui en dia és molt present a les aules de les escoles. I, és que actualment, ens podem trobar que hi ha almenys un nen o nena dins una aula que sovint presenta alguna de les variables que ens indiquen que pot haver-hi un possible cas d’altes…\nNo sempre és una simple erra… Tots coneixem algú que no diu bé la essa, que no diu bé la erra, o que no pronuncia correctament algun dels sons de la parla. Les dislàlies són les dificultats en l’articulació d’un o alguns sons de la parla, i poden ser causades per alteracions orgàniques en…\nEn els últims dies, diversos mitjans de comunicació s’han fet ressò de l’augment dels casos d’autòlisis o autolesions entre els nostres joves i adolescents. Però, què són les autolesions? A què es deuen? I què podem fer per reduir-les? Les autolesions són una forma d’expressar el malestar emocional que pateix la persona en aquell moment,…


CEIP de Bordils\nQue són els padrins i padrines de lectura? Els inicis.\nA l’escola vam inicar l'activitats de padrins o padrines amb els nens més grans de l'escola que voluntàriament feien llegir, un cop per setmana i a l’hora de l'esbarjo, als nens i nenes de P5. Aquesta activitat, iniciada el curs 05-06, tot i que es tractava d’una tasca voluntària i que es feia a l’hora del pati, tenia molt d'èxit entre els nens grans i petits.\nPer això, cada vegada hem anat introduint millores fins al curs actual en el qual fem tres apadrinaments:\n- Els alumnes de 6è apadrinen cadascú a un nen o nena de 1r i llegeixen un cop a la setmana.\n- Els nens i nenes de 5è, en parelles o grups de 3 alumnes, llegeixen contes a mig grup d'alumnes de P5.\n- Els nens i nenes de 4t, en parelles o grups de 3 alumnes, es preparen lectures pels nens de P4.\nEls nens i nenes grans que"apadrinen" a nens més petits, es preparen les lectures, busquen estratègies de lectura per captar la seva atenció, perquè entenguin bé el llibre i a més, es preparen jocs amb paraules pel final de la lectura. Cal deixar clar que els padrins i padrines no ensenyen a llegir, sinó que motiven i serveixen com a models de lectura als nens i nenes que estan en el procés d'aprenentatge de la lectura.\nAbans d'iniciar l'activitat s'ha de tenir en compte que cada nen de 6è ha de tenir el mateix padrí o padrina al llarg del curs per tal de potenciar una relació personal i afectiva entre ells dos. És important tenir en compte algunes característíques personals, tant dels fillols com dels padrins, per evitar possibles conflictes.\nCom s'organitza l'activitat?\nL'activitat s'inicia explicant i fent publicitat de l'activitat als alumnes dels cursos més grans. Se'ls explica en què consisteix, com s'organitzarà i quines són les pautes i consignes a seguir durant l'estona de lectura. De seguida entre els alumnes de quart, cinquè i sisè es va generar una curiositat i unes ganes de conèixer el seu fillol o fillola abans que s’iniciés l’apadrinatge lector. D’altra banda, entre els petits també sorgeix la curiositat pel padrí o padrina que els correspondrà.\nFinalment arriba el gran dia en què es troben els fillols, filloles, padrins i padrines per fer les presentacions i per conèixer els seus gustos i preguntes respecte de l’activitat conjunta que inicien. I a partir d’aquell dia, l’activitat ja comença!\nEls nens i nenes grans van a buscar al seu fillol o fillola i junts busquen un espai del pati o de la biblioteca on es sentin a gust. Allà porten el llibre que han preparat abans, per llegir aquell dia. Ensenyen la portada, el llegeixen i després fan alguna activitat amb paraules o relacionada amb el llibre. Abans d'acabar, acorden quin llibre faran la propera setmana i s'acomiaden.\nAmb la intenció de facilitar qualsevol assesorament que necessitin, el padrins i les padrines realitzen amb la mestra o en petit grup la preparació del llibre (lectura, estratègies, paraules difícils, com motivar al padrí...). La mestra i els companys els ajuda a escollir els llibres o contes a les sessions de preparació. La mestra segueix l'activitat, anota si funcionen les parelles, si els agrada els llibres que van escollint els seus padrins i quin tipus de llibres o contes són els que agraden als fillols.\nPer què fem aquesta activitat?\nLes escoles que porten anys realitzant aquesta activitat han valorat que:\n- es dóna un valor afegit a la lectura, perquè va acompanyada d'una relació personal,\n- s'assegura la regularitat de llegir,\n- s'educa en el respecte com a persones entre companyes i companys de diferents edats, tenint en compte les diferències pròpies de l'edat i les peculiaritats de cadascú\n- s'accepta la diversitat. No tots els fillols i filloles ni tots els padrins i padrines són simpàtics, macos, carinyosos, ..però ni l'un ni l'altre s'escullen i cal acceptar el que t'ha tocat.\n- es potencia la generositat perquè es tracta d'un servei en el temps de lleure.\n- s'assumeix un compromís i una responsabilitat. De la mateixa manera que aquest servei és voluntari, una vegada acceptat s'ha de mantenir fins a final de curs; no es pot defraudar el fillol o la fillola.\n- la feina es pren seriosament. Encara que vinguin enjogassats, saben ser responsables i els sembla que en part depèn d'ells el progrés del seu fillol o la seva fillola en la lectura.\n- fa créixer l'autoestima. Els nens i nenes de sisè que no tenen un bon concepte d'ells mateixos i creuen que no seran capaços de fer-ho bé, se n'adonen que poden ajudar les criatures més petites tan bé o més que els altres.\n- el fet de relacionar-se amb nens d'infantil els fa adonar de coses que ja havien deixat enrere, els fa reviure records i els fa sentir grans.\nL'experiència al llarg dels anys a la nostra escola ha estat molt profitosa i ens ha servir per constatar el que cada vegada compartim més en tots els àmbits de l'escola: que els aprenentatges sorgits de la relació entre els mateixos infants són més efectius que moltes intervencions de la persona adulta.\nSegur que els petits que han estat fillos, quan siguin més grans seran......padrins i padrines de lectura!


Nova dragadora de succió de disseny per al mercat d'Indonèsia - Notícies - Qingzhou Julong Environment Technology Co., Ltd\nNova dragadora de tall de disseny per al mercat d'Indonèsia\nNova dragadora de succió de disseny per al mercat d'Indonèsia Detalls del producte\nCreuadora de dragatge de succió per al mercat d'Indonèsia\nLa dragadora es pot utilitzar per excavar i transportar sediments cohesius per sota de la classe Ⅲ especificada en codi per a la tècnica de construcció d'enginyeria de dragatge emesa pel Ministeri de Recursos Hídrics (MWR) de PR Xina.\nEn el curs del disseny tècnic, hem considerat requisits especials per a condicions climàtiques tropicals locals com ara estat de distribució meteorològica i aigües i més\nEl seu casc consisteix en un pontó principal i dos pontons laterals que serà fàcil de desmuntar o muntar per transportar per carretera, ferrocarril o aigua, i serà fàcil de tornar a muntar al lloc del projecte. Els motors i la bomba de dragatge es troben al centre Pontón, els 2 pontons laterals serveixen com bunkers de combustible, tancs de llast i botiga.\nLa dragadora funciona amb motor diésel. La bomba de dragatge és impulsada pel motor a través de la caixa de canvis. A la caixa de canvis, hi ha dues bombes hidràuliques equipades per subministrar energia a tots els equips hidràulics, com ara torns de tall, gronxadors i escales, i els esponges, etc.\nL'àmplia cabina de control està dissenyada ergonòmicament amb vista de 360 graus. Tots els botons d'operació, commutadors, indicadors, indicadors estan equipats al taulell de control. Només dos operadors poden controlar tota la dragadora a la sala d'operacions.\nLa draga està pintat per 4 capes de pintura marina per protegir-se de la corrosió. L'ànode de ZINC es pot utilitzar per donar una millor funció anticorrosiva.\nComponent principal ------ Cutter\n------ Escala de tallador\n------ Pórtico d'escala\n------ Cabrestants oscil·lants\n------ Tronc d'escala\n------ Sala d'operacions\n------ Conjunt de generador dièsel de coberta\n------ Bomba de dragatge\n------ Caixa de canvis\n------ Motor dièsel\n------ Generador i bomba hidràulica, bomba hidràulica d'emergència\n------ Bomba d'aigua de segellat\n------ Spuds i spud hoisting rams\nNova dragadora de succió del tallador de disseny per al mercat d'Indonèsia Avantatges competitius primàries:\nNova dragadora de succió del tallador de disseny per al mercat d'Indonèsia Principals mercats d'exportació:\nNova dragadora de succió de disseny per al mercat d'Indonèsia Detalls del pagament:\nNova dragadora de succió de disseny per al mercat d'Indonèsia Detalls de lliurament:\nPort FOB: Xina (continental)\nTemps de lliurament: 25 - 45 dies\nTotes les marques o imatges de tercers que es mostren aquí són només per a finalitats de referència. No tenim autorització per vendre cap element que tingui aquestes marques comercials.


un blog imprescindible Descans: el blog d'un home que descansa: Els falangistes surten d'excursió\nMolt cutre, al cap i a la fi. Molta vivaespaña molta unidadpopular però portaven banderoles de plàstic. Ridículs.\n14 de setembre de 2009, a les 0:12\nDonem-los les gràcies a ells per aquest 41% de participació i al Govern espanyol per publicitar el referèndum a tot el món. Ara, a veure quin teatret se'ns acut per la pròxima.\nRespecte al video, com ha canviat tot en poc temps... El Tinet Rubira, que presentava Plàstic a TVE en català ara és el director d'Operación Triunfo. A mi m'encantaven els Toreros Muertos, sobretot aquesta cançó:\n14 de setembre de 2009, a les 2:10\nA la crònica de tv3 se sentien força bé els càntics dels falangistes. En canvi, a la EiTb, quan cantaven els falangistes se sentia pràcticament silenciat pels cants independentistes. Curiós, si més no.\n14 de setembre de 2009, a les 4:13\nHola Josep!, gràcies per la visita, així t'he descobert. Xulo el teu bloc. I sí, els falangistes surten d'excursió, pobres, si es veiessin amb els meus ulls... (com deia la meva avia). I més d'un ja tremola amb el tastet d'Arenys. Serem una nació en el moment en que vulguem ser-ho. Visca la terra i visca Catalunya lliure!\nmariona (helena és alter ego literari)\n14 de setembre de 2009, a les 5:56\nEl títol del post sembla el d'una pel·li porno. Ja podrien anar a prendre pel cul els falangistes.\n14 de setembre de 2009, a les 13:52\nI només eren una vuitantena! I van fer més pena que ràbia, mira tu...jo que tenia ganes d'un xic de marro....\nSi Franco alçara el cap...\n14 de setembre de 2009, a les 14:50\nFins i tot venint d'aquesta trepa, no m'esperava pas que caiguessin tan baix. Quin fart de riure.\n14 de setembre de 2009, a les 16:52\nles banderoles eren de plàstic per una senzilla raó, poden trigar fins a 400 anys a degradar-se. I ells aspiren a l'Espanya Eterna.\nhem de fer una breu investigació històrica d'aquests personatges, Tinet Rubira, Àngel Llatzer, Xavier Sardà... com eren i que són ara.\nmmm... dubtes.... serà que TV3 volia demostrar que NO hi havia incidents? O que la Falange i el PP tenen els mateixos eslògans? O és una cosa purament tècnica dels micròfons que fan servir? No ho sé pas.\naixò avança. Però en aquesta cursa primer arribaran els de Groenlàndia, les Illes Faeroes i Escòcia.\na l'època del destape no s'atrevien a fer bromes amb segons qui, i després ja no tenien interès. Qui millor ha parodiat el feixisme amb el porno ha estat en Russ Meyer a MEgavixens.\nsí, i amb dos autocars. Semblaven els de l'IMSERSO.\nSI FRANCO ALÇARA EL CAP ES DONARIA UN COP AMB LA TAPA DEL TAÜT.\nen petites dosis són divertits.\n15 de setembre de 2009, a les 0:39\nAixò dels referèndums és com el temps o el futbol. Aconsegueixen que a l'ascensor o als blogs, tothom parli del mateix.\n15 de setembre de 2009, a les 12:06\nsi voleu promocionar el turisme a Ripoll la solució és ben senzilla, convocar un referèndum polèmic. Independència, legalització de les drogues, aplicació de la Xària, eutanàsia pels calbs... el que més sarau mediàtic provoqui i més turistes convoqui.\n15 de setembre de 2009, a les 12:27\nUn apunt magistral d'Agapito Maestre (segur que buscant als videos el veiem a Arenys amb una banderola de plastic a la ma):\n16 de setembre de 2009, a les 0:31\nla primera vegada vaig pensar que Agapito Maestre era un personatge de ficció.\nJa ho va dir una vegada l'humorista Oscar Nebreda "el competidor de El Jueves? L'ABC!"\n16 de setembre de 2009, a les 0:40


L'INSÒLIT CAS DEL QUADRE DESAPAREGUT\nEl/La Detectiu Feliu és un detectiu que ha resolt molts casos a la gran ciutat i per això l’han trucat de la casa de colònies on anem: Resulta que ha desaparegut un quadre molt important i valuós! Aquest quadre era un esboç d’una famosa obra del mateix Salvador Dalí i el va regalar a la casa de colònies com a pagament per l’estança que hi havia passat fa ja molts i molts anys.\nLa senyora de la casa, la Rosalia, el tenia penjat a una sala però un bon dia pel matí va adonar-se que el quadre havia desaparegut. El detectiu creu que el sospitós/a encara és a la casa i li ha demanat a la Rosalia que no deixi marxar a ningú!\nLa qüestió és que tot això ho decideix just el dia que arribem a la casa, per tant també estem “reclosos” a la casa fins que no descobrim qui és el lladre! Com que nosaltres acabem d’arribar, el detectiu ens descarta com a sospitosos i ens demanarà un cop de mà per resoldre el cas i evitar que el culpable se surti amb la seva!\narrow_back GRATALLOPS I ELS BANDOLERS\tHOLLYWOOD: EL MÓN DEL CINEMA\tarrow_forward


temps perdut: de maig 2013\nUn instante de eterno silencio, Alberto García-Alix, 2010.\nAquesta primavera he vist una de les exposicions de l'any. Autorretrat d'Alberto García-Alix (León, 1956), un fotògraf per qui tinc una especial predilecció, a la Virreina. 76 fotografies i 2 audiovisuals brutals a la preciosa planta noble del palau de la Rambla. I allà dins, el món de García-Alix, amors, nus, addiccions, sense cap mena d'hipocresia, entregat a nosaltres. La seva intimitat feliç o dolorosa. Em va entusiasmar.\nMi habitación en Barcelona, Alberto García-Alix, 1978.\nI és que ja he parlat en moltes ocasions de la meva fascinació pel món de la contracultura i l'underground de la Barcelona dels 70 i del Madrid dels 80. D'uns instants d'ingenuïtat on tot semblava possible. Alberto García-Alix va tenir la sort de viure intensament els dos moments. Escapant-se sovint a la Barcelona acollidora d'aquells anys, ell editava fanzines i vivint a l'antic hotel del Pi.\nAutorretrato con Ana Curra, Alberto Garcia-Alix, 1984.\nI Alberto també es troba amb l'explosió de la movida dels 80, n'era un protagonista. Autor de nombrosos retrats de personatges culturals de l'època. Parella sentimental en aquells anys de drogues, motos, amors i pèrdues, d'Ana Curra, dels Pegamoides i posteriorment de Parálisis Permanente, una de les muses de la movida, autèntica i enlluernadora. Avui dia és professora de piano al Conservatori de El Escorial.\nSusana en Formentera, Alberto García-Alix, 1999.\nGarcía-Alix prové d'una família culta i benestant, com quasi tots els que van caure en aquells anys en el món de l'heroïna, Eduardo Haro Ibars ( fill d'Haro Tecglen), Pau Maragall, Antonio Vega, Enrique Urquijo...i molts d'altres.Són els primers que van accedir a aquells paradisos artificials, plens de rituals, d'hedonisme, de voler gaudir de la vida que els va acabar atrapant i matant. Alberto es va salvar. I una de les seves cures, Formentera. Por eso volveré siempre a Formentera como un hijo pródigo necesitado de paz y de sol para alimentar sus sentidos. I aquesta fotografia m'encanta perquè m'hi veig totalment reflectida. Podria ser jo. I al sortir exultant de la Virreina, la Rambla, com una bufetada de la realitat. Vaig pujar-la mirant els seus preciosos arbres, per no veure en què s'ha convertit aquesta ciutat.\nI he anat a veure Las rosas de papel, un espectacle íntim sobre Jaime Gil de Biedma interpretat per Pep Munné, com alter ego del poeta, i Sílvia Comes, tocant diverses peces, de manera fascinant, a la guitarra. I escoltem a Gil de Biedma, els seus amors, les seves passions, la seva fragilitat, el seu diari, la seva vida, els seus poemes, Resolución de ser feliz por encima de todo, contra todos y contra mí, de nuevo-por encima de todo, ser feliz- vuelvo a tomar esa resolución. Pero más que el propósito de enmienda dura el dolor del corazón.\nEl dia abans vaig llegir aquest llibret que corria per casa, amb pròleg d'Ana María Moix. Absolutament recomanable. Una excel.lent introducció al món de Gil de Biedma.\nI a Las rosas de papel sonava Brassens i l'endemà havia mort Georges Moustaki, que es va posar Georges en honor a Brassens. Moustaki, banda sonora de la meva vida, company de tants viatges en cotxe escoltant les seves cançons.A qui vaig poder veure fa anys, encara en plena forma, al Palau de la Música. Un altre hedonista, apàtrida del Mediterrani, autor esplèndid, on desborda la seva joie de vivre. El nostre món va desapareixent...\nPublicat per Mònica a 1:09 3 comentaris:\nAlbert Camus fotografiat per Henri Cartier-Bresson, 1947.\nHe passat una setmana amb Camus gràcies a L'estranger que vaig veure representada al Lliure. Tenia molta curiositat per veure l'adaptació de la magnífica obra de Camus que havien fet Carles Alfaro i Rodolf Sirera amb direcció del primer.I no em va decebre, al contrari, em va agradar molt. Això sí, jo portava l'obra fresca, el dia abans l'havia rellegida després de molts anys, per cert em va semblar extraordinària, no la recordava amb tant entusiasme...I he de dir que em va anar molt bé, doncs penso que sense haver llegit el llibre, era fàcil perdre's una mica amb el desdoblament del protagonista, els secundaris...A partir d'aquí, una setmana llegint sobre l'existencialisme, Algèria, la resistència, l'absurd, i tot el món de Camus. I una altra relectura, Le premier homme, un llibre meravellós, autobiogràfic, inacabat, que l'escriptor portava al damunt quan va morir estavellat en el cotxe de Gallimard el 1960.\nFrancesc Orella i Ferran Carvajal, dos intèrprets per tota una obra. I tots dos són Meursault, el personatge principal aquí desdoblat, l'estranger, estrany a la doctrina moral imperant que el condemna per no plorar a l'enterrament de la seva mare. El pied-noir Meursault, anagrama de mer-mar- i soleil-sol, enlluernat pel sol d'Algèria tan present en Camus.Unes actuacions molt brillants, malgrat els problemes de so.\nI fascinant la música del muntatge, una Gimnopèdia de Satie amb tocs àrabs. Em va encantar. I això que per a mi L'étranger de Camus sempre ha sonat amb la veu de Robert Smith de The Cure cantant Killing an arab, la cançó que va escriure inspirat per l'obra.\nTomba de Camus a Lourmarin, Provence, desembre 2002.\nI la meva passió mitòmana per tombes de personatges que admiro em va portar a Lourmarin, a la Provença, a la preciosa tomba d'Albert Camus, una de les meves preferides. Senzilla, en el poble on aquell nen pobre d'Algèria, fill d'una mare analfabeta, descobert per un professor, que va arribar a guanyar el premi Nobel, va poder comprar-se una casa. Al sud de França, prop del Mediterrani, cercant el sol de la seva Algèria estimada.\nPublicat per Mònica a 22:06 Cap comentari:\nPublicat per Mònica a 21:36 Cap comentari:


MAPA | Aquestes són les 11 estacions de metro de Barcelona sense adaptar\nImatge d'arxiu del metro de Barcelona / Jordi Play\nLes parades que has d'evitar si vas amb cotxet, en cadira de rodes o molt carregat\nLa xarxa de metro de Barcelona té un percentatge d’estacions adaptades molt alt, del 93%. Això implica que 152 de les 163 parades estan adaptades. Però també significa que encara resisteixen 11 estacions amb barreres arquitectòniques, on és difícil accedir si es va amb un cotxet, en cadira de rodes o simplement molt carregat.\nLes 11 parades que falten són sobretot intercanviadors, pel que a efectes pràctics es tracta de 7 punts negres al mapa. Tenen en comú que són difícils d’adaptar però molt utilitzats cada dia, pel que dificulten els desplaçaments de molts milers de ciutadans cada dia. Requereixen grans inversions i són obres de llarga durada, que per tant no s’enllesteixen amb la mateixa celeritat que els treballs realitzats en estacions senzilles arquitectònicament i d’una sola línia. Per contra, quan es fan obres en un intercanviador es millora l’accessibilitat de diverses parades de cop i surt més rendible a la pràctica.\nEn el següent mapa es pot observar quines són les parades dels 7 punts negres a evitar actualment per qui tingui dificultats de moviment. Clicant cada punt es pot consultar també en quin estat està la seva adaptació: obres en marxa, en licitació o en projecte. Tots 7 estan ja en algun d’aquests tres estadis. La mobilitat universal inclou moltes situacions en què els viatgers necessiten rampes, escales mecàniques i ascensors per poder usar amb fluïdesa el transport públic.\nDues de les 11 parades ja està en obres: Maragall i Espanya. D’altres ja tenen en marxa la redacció els projectes d’adaptació: és el cas de Plaça de Sants (L1 i L5), Verdaguer (L4 i L5) i Urquinaona (L1 i L4). I aquest dimarts del Govern català ha donat a mostrat les últimes obres realitzades a l’intercanviador de metro de Maragall (L4 i L5), que encara no ha completat el procés d’adaptació. Durant la visita, el secretari de Territori i Mobilitat, Isidre Gavín, ha anunciat la licitació aquesta primavera d’un paquet d’obres a 4 estacions més: Clot, Ciutadella – Vila Olímpica, La Pau i Passeig de Gràcia.\n🛠 Licitarem obres d'adaptació i accessibilitat a les estacions de Metro:\n📍 Ciutadella-Vila Olímpica\n📍 La Pau\n📍 Intercanviador Passeig de Gràcia\n➡ I avui, estrenem obres d’adaptació: https://t.co/ATaBlzFoQp pic.twitter.com/wEY08flX0L\n— Territori (@territoricat) April 5, 2022\nDiscapacitat Metro mobilitat Transport Públic


VilMeteo » Glaciars\n« I si portaren raò?\n“Menos es mejor” »\nTrobem a la red milers de pàgines amb fotos del evident retrocés d’alguns glaciars. Els que estàn creixent, que son menys però existeixen, no son tan fotografiats. Bé, relacionen aquest retrocés amb l’ascens de temperatures impulsat per l’augment de concentració de CO2. Però si coneixem una mica l’historia climàtica del nostre planeta ens podem adonar de unes quantes coses.\nEn primer lloc, s’ha d’apuntar que els glaciars existents a la península ibèrica (restringits als Pirineus), es van formar o adquirir les màximes extensions durant l’anomenada “Petita Edat de Gel”, que ocorregué entre els segles XVII i XIX. De la mateixa manera, els glaciars alpins també van arribar als màxims en extensió en aquesta época. Entrem en situació.\nLa Petita Edat de Gel fou un període que posa fi a un altre interval de temps anomenat el Òptim Mitjeval, caracteritzat per les elevades temperatures. En la Petita Edat de Gel, les temperatures sofriren un descens important a l’hemisferi N. Hi ha tres màxims de fred durant aquesta época, el 1650, el 1770 i el 1850 amb el que es donaria casi per acabada la Petita Edat de Gel. L’Òptim Mitjeval es caracteritzà per temperatures elevades, entre 1-2ºC superiors a les actuals. Temperatures suficients per a que no quedés rastre de glaciars als pirineus.\nAmb aquestes condicions, es creu que els glaciars ibèrics i gran part dels alpins, tenen l’origen en la Petita Edat de Gel. Posteriorment, hem sofrit un calentament fins els nostres dies, que ha fet que els glaciars vagen retrocedint. Una imatge de l’evolució de les temperatures:\nDurant aquest període gelat, per fer-nos a la idea, per exemple ocorregué que l’Ebre es congelà en més d’una ocasió i durant algunes setmanes, o també que hi havia neu permanent a les muntanyes mediterrànies.\nLes causes per a aquest refredament es sustenten bàsicament en dues raons. Per una part una molt baixa activitat solar, l’anomenat Mínim de Maunder. Per una altra banda, la elevada activitat volcànica contribuí segurament a aquest refredament, ja que les seves cendres i materials en suspensió provoquen una major reflexió de la radiació solar que per tant no arriba a la Terra. Actualment vivim un mínim solar prou accentuat, el tractarem més endavant.\nA més, el retrocés d’alguns glaciars ha deixat al descobert antigues vies romanes i poblats d’aquella época. Evidència que no sempre havien estat ahi, els glaciars.\nEls mitjans de comunicació es plenen la boca amb glaciars en retrocés però poques o cap vegada ens mostren els que estan creixent, com son per exemple Nisqually, Paradise (en el Rainer), Pio X, Perito Moreno en la Patagònia, alguns nòrdics i la gran part del antàrtics, glaciars molt més extensos per cert que no els pirinencs o el famós glaciar del Kilimanjaro. També recorde veure en els mitjans tergiversar l’informació per tal de que el creixement del Perito Moreno es convertís en retrocés, però es un altre tema.\nAmb tot açò, podem arribar a 2 conclusions:\n-Els romans emitien tant de CO2 amb es seus carros que van provocar la quasi desaparició del glaciars per on van construïr poblats i infrastructures de comunicació.\n-El CO2 potser no afecta tant al clima com alguns pensen. El clima es un sistema molt complexe, amb moltes variables i una d’elles no pot dominar el clima.\nJo em decante per la segona opció.\nThis entry was posted on dissabte, gener 31st, 2009 at 5:28 am and is filed under Canvi climàtic, CO2.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can skip to the end and leave a response. Pinging is currently not allowed.


28/06/2010: "Jimmy Carter, l’home de Plains"\nSelecció Oficial Festival Internacional de cinema de Toronto 2007\nSelecció Oficial Festival de cinema de Venècia 2007\nEmissió: dijous 1 de juliol\nSense ficció presenta un retrat en primer pla - signat pel director d’El silenci dels anyells- del que va ser el president número 39 dels Estats Units d’Amèrica, guanyador del Premi Nobel de la Pau el 2002, guardonat pels seus esforços infatigables per trobar solucions pacífiques als conflictes internacionals i pel seu paper de gran impulsador de la democràcia i dels drets humans. Ara, Jimmy Carter rep el Premi Internacional de Catalunya i per aquest motiu Sense ficció li dedica l’emissió d’aquest documental.\nJoan Salvat ha entrevistat Xavier Rubert de Ventós, president delegat del jurat del Premi Internacional Catalunya. Rubert de Ventós ha valorat la trajectòria de Carter i ha explicat les claus per donar el premi a l'ex president dels EUA.\n21/06/2010: "Salvem la Luna"\n• Un documental guanyador de 24 premis internacionals\nEmissió: dijous 24 de juny.\nPer una nit familiar com la de Sant Joan, Sense ficció presenta una història real que ha recollit nombrosos guardons a festivals d’arreu del món: la història de la Luna, una orca amistosa amb els habitants de la costa de Vancouver que sembrarà la polèmica entre partidaris i detractors del fet que un animal salvatge vulgui viure tan a prop dels humans.\n16/06/2010: "Notícies de Johannesburg. Joc net"\nLa narració dels fets que mostren com el boicot esportiu mundial va contribuir a provocar la caiguda de l'apartheid.\nTot just una setmana després d’inaugurar-se el Mundial de futbol de Sud-àfrica, Sense ficció emet un dels capítols de “Notícies de Johannesburg”, una sèrie documental sud-africana que relata la història del moviment mundial contra l’apartheid i que s’estrenarà el dia 20 al Canal 33.\nEmissió: dijous 17 de juny.\nEl documental que emet Sense ficció, titulat “Fair play”, explica que part d’aquesta lluita es va dur a terme, entre el 1958 i el 1981, en l’arena de l’esport. El documental, que incorpora imatges d’arxiu desconegudes i entrevistes a figures clau del moviment antiapartheid, mostra com atletes i activistes de tot el món van decidir negar-se a competir amb els equips sud-africans integrats només per blancs. D’aquesta manera van boicotejar els Jocs Olímpics des de l’any 1964 i van crear un espectacle mediàtic mundial que va forçar el Comitè Olímpic Internacional a excloure els equips apartheid de les futures competicions i de totes les disciplines esportives, amb l’excepció del rugbi.\n07/06/2010: "El laberint"\nEmissió: dijous 10 de juny.\nJoan Salvat ha conversat amb el director de "El laberint", Jordi Mercader, que ha exposat les seves reflexions després d'haver fet aquest treball .\n03/06/2010: "Adéu, Espanya?" vídeo del documental\nM. Dolors Genovès ha conversat amb Joan Salvat sobre el documental. Podeu veure tota l'entrevista en el següent clip.


Creen un servei de distribució de medicaments a pacients de risc a l’Alt Penedès | RTVVilafranca\nCreen un servei de distribució de medicaments a pacients de risc a l’Alt Penedès\nEl Consell Comarcal de l’Alt Penedès i l’Hospital de l’Alt Penedès han organitzat un servei de missatgeria per les persones que tenen prescrita medicació que s’ha de recollir a la farmàcia hospital.\nProp de 400 persones dels 25 municipis de l’Alt Penedès inclosos dins l’Àrea Sanitària de l’Alt Penedès, Gelida i Sant Llorenç d’Hortons pertanyen a l’Àrea Sanitària de Martorell, podran gaudir d’aquest servei gratuït mentre durin les mesures d’aïllament social conseqüència de la COVID-19.\nEs tracta de persones amb malalties cròniques, patologies respiratòries o problemes de ronyó, entre d’altres, que regularment es desplacen a l’Hospital de l’Alt Penedès per rebre aquest tractament ambulatori.\nEl servei de farmàcia de l’Hospital ha elaborat un llistat de pacients i s’hi ha posat en contacte telefònicament per planificar els lliuraments a domicili. El repartiment es farà a través del servei de missatgeria del Consell Comarcal i serà aquesta Administració qui n’assumirà la logística i el cost. Fins ara, per a les persones que no podien venir a buscar la medicació a l’Hospital, el repartiment es feia amb la col·laboració de la Creu Roja i de persones voluntàries.\nEn previsió de l’allargament del confinament, s’ha decidit utilitzar el servei de missatgeria facilitat pel Consell Comarcal per garantir que tots els medicaments arriben als seus destinataris. Aquesta empresa de missatgeria farà lliuraments mensuals o bimensuals per a la majoria de casos, i lliuraments urgents per als pacients que prenen medicaments que requereixen refrigeració.\nConsell Comarcal de l'Alt Penedès, hospital, medicaments


Jardí d’Aclimatació de Montjuïc | Guia BCN: agenda d'activitats, directoris i cursos de Barcelona Jardí d’Aclimatació de Montjuïc\nIniciats antigament a l’orient de la Mediterrània, en llocs com Egipte o Mesopotàmia, els assajos d’aclimatació de plantes no solament han contribuït a la coneixença de les noves espècies, sinó que també han enriquit sobre manera la diversitat de la flora local.\nEl Jardí d’Aclimatació de Barcelona està ordenat en parterres, entre els quals destaquen, sobretot, grans arbres. Els exemplars estan prou separats entre ells per poder contemplar-los de manera individualitzada. Això és lògic si tenim en compte que l’objectiu d’aquests jardins era conèixer les possibilitats de desenvolupament d’espècies vegetals d’arreu del món en el clima de Barcelona i, per tant, necessitaven espai.\nEstà situat entre l'Estadi Olímpic i les Piscines Picornell.- Accessos: Av de l'Estadi junt a l'Estadi Olímpic.


Cal Maiol reivindica una escola 0-18 a Can Batlló | betevé\nLes famílies denuncien que s'ha canviat el projecte que se'ls va presentar\nSandra García Prat | dimecres, 28 de març del 2018, a les 19.30\nL'Escola Cal Maiol havia de traslladar-se a Can Batlló. Segons el Pla general metropolità del 2006 amb aquest canvi d'ubicació el centre educatiu tindria 8000 metres quadrats i podria ampliar l'oferta educativa. L'AMPA de l'escola assegura que té documents on es plantejava que hi hauria un institut i una escola bressol, però la modificació del PGM que es va fer l'any passat va suposar canviar la ubicació del centre dins del recinte de Can Batlló i reduir 3000 metres quadrats l'espai reservat per a aquest equipament. Anna Sànchez mare alumna Cal Maiol “La Bordeta és l'únic barri del districte que no té institut públic, la resta sí que en tenen. A més ara mateix estan prevista la construcció de 1500 habitatges nous. Per tant si ja era necessari, ara amb l'arribada de tota aquesta gent ho és més” Meritxell Font presidenta AMPA Cal Maiol “No és un tema de que Cal Maiol vagi allà amb una escola bressol i un institut. El barri de la Bordeta necessita un institut” Des del districte asseguren que la modificació del PGM que es va fer l'any passat va comptar amb el suport de les entitats veïnals i els partits polítics i que és el Consorci d'Educació qui ha de decidir quins usos tindrà aquest solar. Laura Pérez regidora Sants-Montjuïc “Desmentir que hi ha una proposta o que s'ha contradit amb una inicial. Ara mateix el que hem de fer és desenvolupar-ho amb el consorci d'educació, que és qui té competència i nosaltres com a districte intentar que l'intelocució i la informació sigui fluida amb l'AMPA i la part del veïnat que està preocupada” Per aconseguir aquesta comunicació, el districte i l'AMPA de l'Escola Cal Maiol tenen previst reunir-se a la tornada de vacances.\nL’Escola Cal Maiol fa anys que té uns terrenys reservats a Can Batlló. El Pla General Metropolità del 2006 hi destinava una superfície de 8.000 metres quadrats on, segons l’AMPA de l’escola, s’havien de fer una escola bressol i un institut. Això però podria canviar amb la modificació del PGM que es va fer el 2017. Aquest pla va canviar la ubicació de l’equipament educatiu dins del recinte de Can Batlló i en va reduir 3.000 metres quadrats la superfície.\nSegons l’AMPA, amb aquest canvi també s’ha aprofitat per modificar el projecte que se’ls va presentar i ara l’escola només oferirà formació a nens d’entre tres i 12 anys. Consideren que, amb aquesta mesura, no es podran satisfer les demandes educatives de la Bordeta sobretot tenint en compte que és l’únic barri del districte sense institut i que ens els propers anys es preveu la construcció de 1.500 habitatges dins del recinte fabril de Can Batlló.\nEl districte assegura que la modificació del PGM es va fer amb el suport de les entitats veïnals i dels partits polítics. A més, també deixen clar que en cap moment no s’ha modificat cap projecte perquè l’únic que existia era una reserva de sol per a equipaments educatius i ara li tocava al Consorci d’Educació decidir els usos. Tot i això, la regidora Laura Pérez es mostra oberta a escoltar les demandes de la comunitat educativa i fer-les arribar al Consorci.\n— AMPA — Can Batlló — Consorci d'Educació de Barcelona — instituts\nLes persones amb risc de patir d’Alzheimer tenen afectacions morfològiques al cervell


Lúa Coderch, nova proposta. – laveujovetv.cat\nLúa Coderch, nova proposta.\n29 setembre 2015 Leave a Comment Written by Artur\n“Fins que tingui sentit”, segona exposició a l’aparador del Centre d’Art de les Terres de l’Ebre\nL’espai expositiu Fora d’Hores, l’aparador creat al Centre d’Art Lo Pati d’Amposta per ser vist tots los dies de la setmana, inaugurarà el dissabte 3 d’octubre una nova proposta dins lo cicle Durant l’exposició el centre romandrà tancat.\nLa instal·lació “Fins que tingui sentit” de Lúa Coderch consta d’un terminal telefònic instal·lat al lateral de l’aparador que, durant l’horari d’exposició, sona periòdicament i de forma imprevisible: si en aquell moment hi ha algú davant l’aparador i decidix respondre a la trucada i despenjar el telèfon, pot tenir una breu conversa amb algú a l’altra banda de la línia, o simplement escoltar. Durant l’horari, a més de les trucades, l’interior de l’aparador també s’activa i s’il·lumina, constituint en certa mesura un reclam.\nLúa Coderch (Perú, 1982) viu i treballa a Barcelona. És llicenciada en Belles Arts i màster en Produccions Artístiques i Recerca per la Universitat de Barcelona i es va formar també com a escultora a l’Escola Massana. Va obtenir la beca PAIR de la Fundació Suñol, la beca de creació artística de laFundació Guasch-Coranty i la beca del CoNCA per a la recerca i la creació en àmbits artístics i de pensament, i ha estat artista resident a Smart Project Space (Amsterdam). Ha exposat individualment en espais com Fundació Suñol, l’Espai Cub de La Capella o l’Espai 13 de la Fundació Miró(Barcelona), la Capella de Sant Roc (Valls), EspaiDos(Terrassa) o les galeries Àngels (Barcelona) o Bacelos (Madrid), i recentment ha guanyat lo Premi Miquel Casablancas de Sant Andreu Contemporani.\n#lopatitancat és una proposta a cura de la crítica d’art i comissària Cèlia del Diego, concebuda per a l’espai expositiu Fora d’hores de Lo Pati que s’il·lumina quan lo centre tanca les seues portes (tots los dies, de 20.00 a 24.00 hores), i pretén posar en qüestió la dicotomia entre els binomis obert-tancat, presència-absència, representació-autenticitat. Lo projecte cerca reflexionar sobre la necessitat d’estar present a totes hores, aquella que mou cada vegada més museus i centres d’art a crear un espai que amplie les seues hores de visibilitat, la que mou los artistes a promocionar contínuament lo seu treball, o la que mou els ciutadans a projectar en tot moment una imatge construïda d’ells mateixos en lo món global.\n“Fins que tingui sentit” s’inaugurarà el proper dissabte 3 d’octubre i es podrà visitar tots los dies de la setmana, de dilluns a domenge, de 20:00 a 00:00.\nDiada de Sant Cosme i Sant Damià.


II Fòrum de la xarxa HibriturSelva | Hibriturselva\n← Presentació d’HibriturSelva a la trobada de projectes innovadors de la Galera\nVídeo-resum del II Fòrum HibriturSelva (28/11/2014) →\nII Fòrum de la xarxa HibriturSelva\nPublicat el 2 desembre 2014 per HibriturSelva\nEl passat 28 de novembre va tenir lloc el II Fòrum de la xarxa HibriturSelva, l’espai de trobada anual per a la reflexió del turisme a la comarca de la Selva i que en l’edició d’enguany es va debatre sobre l’oportunitat que tenim a la Selva de poder vincular el potent focus d’atracció turística del litoral amb una oferta diferenciadora i complementària d’interior. Fruit de l’interès despertat per l’esdeveniment, al que es va superar el centenar d’assistents, reforça la idea d’establir aquest Fòrum com un espai de trobada anual de referència entorn al turisme a la Selva.\nL’acte, que va tenir lloc al restaurant El Trull de Lloret de Mar, es va iniciar amb la benvinguda per part de l’alcalde de Lloret de Mar, Romà Codina, i del president del Consell Comarcal, Salvador Balliu, els quals varen coincidir en ressaltar la bona oportunitat que representa el fet de vincular la força turística de la costa amb les possibilitats que ofereix el centre, anant més enllà del sol i platja, i innovant en la creació de productes turístics diferenciadors.\nEl Fòrum es va dividir en dues parts. El primer bloc, presentat per l’alcalde d’Hostalric, Josep Antoni Frias, va comptar amb tres ponències inicials d’un cas pràctic d’èxit. En primer lloc, una representant de Turisme de Tenerife, Mayte Mederos, va explicar “L’experiència de Tenerife: Puerto de la Cruz Xperience” (veure la presentació aquí), que la van seguir dos empresaris del mateix territori, primer Valerio del Rosario, de l’empresa El Cardón (veure la presentació aquí), i després, Enrique Talg, director de l’Hotel Tigaiga. Tots ells es van referir al canvi de concepció turística que ha protagonitzat Puerto de la Cruz en els darrers anys, beneficiant el turisme de tota la zona, tal i com podria passar entre el litoral selvatà i el seu interior. Seguidament, es va comptar amb la participació de José Antonio Donaire, que va parlar sobre “Turisme i Territori” (veure la presentació aquí), oferint un continu d’idees i deixant entreveure la necessitat de reinventar-se, innovar continuament, etc., per tal d’esdevenir un territori més atractiu, oferint quelcom més enllà del sol i la platja. Per finalitzar aquest primer bloc, el regidor de Turisme de Lloret de Mar, Jordi Orobitg, va presentar el “Pla de Reconversió Turística de Lloret de Mar” (veure la presentació aquí), en el qual cal sumar quants més actius millor, per tal de fer la destinació més atractiva.\nDesprés de la pausa, es va iniciar el segon bloc, que va ser introduït per l’alcalde de Sant Hilari Sacalm, Albert Santaugini, que va deixar pas al tècnic del projecte HibriturSelva, Marc Corominas, a fer una petita descripció del procés que s’ha desenvolupat durant aquest any de projecte per a crear producte turístic, mitjançant la cooperació públic privada (veure la presentació aquí). Per tal d’exemplificar la feina feta, després de les explicacions es va deixar pas a que tres dels productes assessorats enguany expliquessin la seva experiència: productes al voltant de la ratafia (Xavi Amat), Oktoberfest (Jordi Pomar) i visita a la granja Mas Bes (veure la presentació aquí) (Carles Comas).\nAbans de finalitzar l’acte, va tenir lloc una enriquidora taula rodona per posar sobre la taula el tema tractat durant el Fòrum. La taula va comptar amb la participació de de la Subdirectora General de Programació Turística, Carme Rubió, el gerent de la companyia Traveltec, Jordi Martí, el responsable de Lloret Turisme, Maurici Carbó, el cofundador del parc La Selva de l’Aventura, Emmanuel Grymonpré, i el vicepresident de la Mesa Empresarial de Turisme de Lloret de Mar, Enric Dotras. La taula, que va ser moderada per Luis Falcón, va servir per copçar l’interès mutu per part de tots els integrants de la taula, que pertanyen a diferents perfils: agències receptives, administració, empreses d’activitats d’interior i hotelers de la costa.\nPodeu veure més fotografies del Fòrum i també un vídeo-resum de l’esdeveniment.\nAquesta entrada ha esta publicada en HibriturSelva, Jornades, Notícies. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


“Hi ha partits importants abans de la final” | FCBarcelona.cat\n“Hi ha partits importants abans de la final”\nMascherano: “Hi ha partits importants abans de la final”\nJavier Mascherano vol aparcar la final de la Copa fins a l’abril i que l’equip no es distregui de la Lliga i la Champions. L’argentí confia que el Barça guanyi dissabte l’Atlètic de Madrid i mantingui la distància amb el Reial Madrid.\n“Falten dos mesos per a la final. Estem contents però hi ha partits molt importants abans del 20 d’abril, començant pel de dissabte davant l’Atlètic de Madrid”. Javier Mascherano té clar que el Barça no pot pensar en res més que en els compromisos més immediats i deixar de banda la final de la Copa del Rei tot i l’atractiu que ofereix el duel davant el Reial Madrid: “La motivació és jugar la final de la Copa del Rei. El nom del rival la magnifica per com ho viuran els seguidors, la premsa i els entorns. Tothom parlarà d’aquesta final, però nosaltres no podem pensar en això perquè si no tindrem problemes en les altres competicions”.\nLa primera final és contra l’Atlètic de Madrid\nMascherano ha volgut destacar per davant de cap altre partit el del proper dissabte davant l’Atlètic de Madrid. L’argentí no es refia gens ni mica del mal moment de l’equip de Quique Sánchez Flores: “Els equips grans, i l’Atlètic de Madrid ho és, són més perillosos quan estan ferits. Tenen un molt bon equip, amb grans jugadors i que vénen de guanyar una UEFA Cup i una Supercopa d’Europa davant el campió del mon. No els hem de menystenir gens ni mica perquè segur que voldran fer un gran partit contra nosaltres”.\n“El Reial Madrid lluitarà fins al final”\nEn el frec a frec amb el Reial Madrid al capdavant de la classificació, el Barça té com a principal objectiu mantenir la diferència de set punts. “El més important és mantenir la diferència amb el nostre rival i no obsessionar-nos a ampliar-la. El Reial Madrid lluitarà fins al final i nosaltres hem de seguir guanyant partits i millorar dia a dia per mantenir les diferències”, assegura Mascherano\n22 golejadors diferents\nDesprés que davant l’Almeria marquessin Adriano i Afellay, ja són 22 els jugadors que han vist porta aquesta temporada. Mascherano és l’únic que queda per marcar, fet al qual el jugador no dóna cap importància: “El que és important és que 22 jugadors hagin marcat. No és normal. Mai ho he vist en cap altre equip. És un símptoma del que aquest equip és capaç de fer. Els companys em fan broma pel fet que sigui l’únic que no ha marcat cap gol, però no em preocupa. No em van fitxar per fer gols, sinó per a altres coses”.\nMascherano, durant la roda de premsa posterior a l'entrenament d'aquest dijous. Fotos: Miguel Ruiz- FCB\nGran relació amb Busquets\nMascherano i Sergio Busquets competeixen per un mateix lloc en l’equip, però això no és cap obstacle perquè la relació entre tots dos sigui excel•lent, tal com ha assegurat l’argentí: “És impossible portar-se malament amb el Sergio. És un noi fantàstic. La meva experiència em diu que el millor és competir i conviure de manera sana. Puc aprendre molt de Busi, ja que ell s’ha format en el planter i té molt clars els conceptes que ha de dominar un migcentre en aquest equip”.


Sant Pere de Sabella a Conesa - Fires, festes, oci i llocs per visitar.\nSant Pere de Sabella a Conesa\nEsglésia romànica de Sant Pere de Sabella fou edificada cap a la fi del segle XII. És un temple d’una única nau amb volta de canó lleugerament apuntada que fou remodelada a mitjans del segle XIV, quan es va sobrealçar l’absis i s’hi va afegir una capella lateral.\nL’absis exteriorment és de trets molt simple, amb una única obertura i un fris amb mènsules, algunes de les quals conserven una senzilla decoració.\nLa portalada està decorada amb dues arquivoltes damunt d’impostes molt austeres. L’arquivolta interior descansa damunt columnes amb fus llis i capitells decorats; en el de l’esquerra sota un fris decorat en ziga-zaga, s’hi representa una figura d’una au amb les ales desplegades i cap humà, franquejada per una mena de gos o llop que l’ataca i una figura humana molt tosca amb el cap desproporcionat respecte al cos; en el de la dreta es repeteix l’au amb les ales obertes flanquejada per una figura humana que es presenta en l’acció de volar o tirar-se damunt l’au i una altra que ha desaparegut a causa de l’erosió.\nL’altre element significatiu de l’església és el campanar d’espadanya d’una única obertura que posteriorment fou decorat amb tres esteles discoïdals, forma de disc encarat cap al sol a sobre d’un suport trapezoïdal, procedents del cementiri proper.\nA l’exterior trobem un interessant sarcòfag de pedra amb una tapa decorada amb diversos escuts que l’erosió ha deteriorat i que fan difícil la seva identificació.\nCom arribar a Sant Pere de Sabella a Conesa ?


Golejada del Barça a Granada amb un doblet de Messi i Griezmann | betevé\nEl Barça tanca una setmana rodona amb el tercer triomf consecutiu a la Lliga (0-4)\nRedacció Esports | dissabte, 9 de gener del 2021, a les 20.21\nEl Barça ha signat la tercera victòria consecutiva a la Lliga després d’imposar-se al Granada per 0 a 4. El conjunt de Ronald Koeman ha encarrilat el duel a la primera meitat amb tres gols, un de Griezmann i dos de Messi, que el converteixen en el pitxitxi en solitari de la Lliga amb 11 dianes. A la segona meitat, el francès ha sentenciat el matx amb el segon gol al seu compte particular.\nEl partit però no ha començat de la millor manera per als blaugrana. No s’havia arribat als dos minuts de joc quan el Granada ha donat el primer avís. Una pilota morta a la frontal de l’àrea per un mal refús de Busquets ha propiciat el xut d’Antonio Puertas, al qual ha respòs magistralment Ter Stegen a mà canviada. Pedri, protagonista els darrers partits, ha començat a deixar espurnes de qualitat i a punt ha estat de marcar un autèntic golàs després d’una gran jugada personal.\nGriezmann es retroba amb el gol\nTot seguit, al minut 12, ha arribat el primer gol del Barça transformat per Griezmann. Busquets ha intentat una passada, però Soldado l’ha refusat i l’ha caçat el francès a l’interior de l’àrea per fer pujar el 0 a 2 al marcador amb una bona definició. Griezmann estava en fora de joc, però la pilota li ha arribat als peus per una passada defectuosa del futbolista del conjunt andalús, per tant, el gol ha estat vàlid. El davanter francès, que no marcava a la Lliga des del 29 de novembre del 2020, ha signat el quart gol al campionat regular.\nLa diana inicial ha esperonat el conjunt blaugrana i, al minut 25, ha començat el festival golejador de Leo Messi. Griezmann, amb una bona conducció, ha cedit la pilota per a Messi i amb una rosca inapel·lable ha clavat l’esfèrica a l’escaire. L’argentí, que està de dolç en aquest inici d’any, ha estat l’encarregat de transformar el tercer del Barça. I ho ha fet amb un remat de falta directa. Messi ha xutat al pal del porter, per sota de la barrera, i Rui Silva ha estat incapaç de reaccionar. Es tracta del primer gol de falta directa dels últims 71 llançaments.\nDescans per a Leo Messi\nEl Granada ha sortit més intens a la represa, però no ha posat en dificultats a Ter Stegen. D’altra banda, els blaugrana, tot i l’àmplia renda, han continuat posant setge a la porteria andalusa. Frenkie de Jong ha provat sort amb un xut que ha marxat per sobre del travesser. Tot seguit, Griezmann ha signat el seu doblet a Granada. El francès ha aprofitat una centrada de Dembélé des de la banda dreta per afusellar amb un remat creuat.\nAmb el 0 a 4 i el partit ja resolt, Ronald Koeman ha decidit donar descans a jugadors com Leo Messi. L’argentí ha deixat el camp per Braithwaite. Pjanic, Trincao i Riqui Puig també han saltat al terreny de joc als darrers minuts de la segona meitat.


Anirà a la presó perquè el seu fill es va ofegar mentre ella xatejava amb el mòbil\nEls fets van passar el passat 17 de març de 2014. Els investigadors han acusat a Claire de no haver prestat la deguda atenció al seu fill per estar parlant per telèfon amb el seu nòvio a més de pujar fotos a una xarxa social , cosa que la condemnada va negar en un primer moment. Però les evidències del seu rastre a la Xarxa desmentir la seva coartada i van ser fonamentals per sentenciar, tal com informa el diari The Telegraph.\nEs dóna la circumstància, a més, que la sentència rebuda per Barnett no és la primera amonestació que rep aquesta mare. Anteriorment, els serveis socials ja havia visitat a Claire en 2013 després que dos dels seus fills estiguessin a punt de ser atropellats en un carrer prop de la casa en la qual vivia en aquella època.\nTant en aquest cas com en la mort del seu fill de dos anys, Claire ha sostingut a través del seu advocat que ella solia permetre'ls jugar a l'aire lliure sense la seva supervisió. Posteriorment es van mudar a 1 unifamiliar i va mantenir aquest costum que li ha costat la vida a un dels seus fills.\nArtículo anteriorAda Colau: Manifestar-davant els jutjats és un "dret" en democràcia\nArtículo siguientePatricia Conde y Ernesto Sevilla, juntos


Lego es llança a la cursa armamentística\nUn estudi conclou que el gegant mundial de joguines incorpora cada cop més armes entre les seves peces\n3 min. Barcelona 28/05/2016 18:21\n651x366 La incorporació d'Star Wars al catàleg de Lego va disparar la presència d'armes. / GETTY La incorporació d'Star Wars al catàleg de Lego va disparar la presència d'armes. / GETTY\nLa cursa armamentística mundial té la seva rèplica a Lego. Aquesta és, almenys, la conclusió d'un estudi de la Universitat de Canterbury (Nova Zelanda) publicat aquesta setmana. La investigació analitza científicament, entre altres coses, el nombre d'armes que contenen les capses de Lego i quantes n'hi ha que representin escenes de violència.\nLes dades són reveladores: si al catàleg del 2001 la proporció de capses de Lego amb armes era del 5%, el percentatge es dispara al 30% el 2014. I el creixement del nombre de peces relacionades amb violència o armes, en relació amb el total de peces al mercat, és del 10% anual. Això en una companyia que és el primer fabricant de joguines del món.\n540x475 Correlació entre el percentatge de caixes de Lego amb armes (sets with weapons) i les peces relacionades amb armes (parts with weapons) al llarg dels anys. / PLOS ONE Correlació entre el percentatge de caixes de Lego amb armes (sets with weapons) i les peces relacionades amb armes (parts with weapons) al llarg dels anys. / PLOS ONE\nLa conclusió de l'estudi és clara: "La violència en els productes de Lego s'ha incrementat amb els anys, fins al punt que els productes de la companyia ja no són tan innocents com abans". Lego es defensa argumentant que jugar al conflicte és una part natural del desenvolupament infantil i que, allà on pot, utilitza l'humor per rebaixar la tensió.\n540x528 L'augment del nombre d'armes a les caixes de Lego / PLOS ONE L'augment del nombre d'armes a les caixes de Lego / PLOS ONE\nEls mateixos autors de l'estudi admeten que l'augment de la proporció d'armes a Lego no vol dir que n'arribin més als nens, ja que la investigació no ho relaciona amb el nivell de vendes de cada producte, però sí que, quan es mira els catàlegs de la companyia publicats entre el 1973 i el 2015, la percepció d'escenes amb violència ha anat augmentant fins a arribar, ara mateix, al 40%.\nEl patró al revés\n"El patró podríem dir que és al revés. No és que Lego incorpori més violència, és que la societat és cada cop més violenta i les joguines són el reflex de la societat", reflexiona Imma Marín, presidenta a Espanya de l'Associació Internacional pel Dret dels Infants a Jugar (IPA).\n"El joc és una representació de la realitat i, mentre hi hagi guerres al món, el joc violent continuarà. Aquest és el cercle viciós que hem de trencar", assegura Olívia Viader, una de les autores del llibre 'Mentes militarizadas'. "M'imagino uns nens i nenes jugant a construir ciutats i granges amb valors molt diferents dels que tindrem si el joc va sobre la guerra”, conclou Viader.\n540x306 Interior d'una botiga de Lego a l'Àsia. / REUTERS Interior d'una botiga de Lego a l'Àsia. / REUTERS\nLego va patir a principis del 2000 una greu crisi que gairebé l'arrossega a la fallida per la competència provinent, entre altres, dels videojocs. Va ser aleshores quan la companyia es va reinventar amb la venda de productes de grans produccions cinematogràfiques com 'Star Wars', 'Batman' o 'Harry Potter', amb un component més gran de violència, segons l'estudi. I els beneficis no han parat de créixer des d'aleshores.\n"Però, atenció!, jo puc jugar tot el dia al Monopoly i això no em converteix en una capitalista despietada", reflexiona Imma Marín, que alerta que el fet que els nens "juguin a bons i dolents forma part de la infantesa, però que ho facin els adults també, això ja no tocaria".


Els millors tipus de música per escoltar en l'oficina\nEscoltar música per treballar és una activitat molt estesa avui dia. Bé sigui per concentrar-te, per trobar la inspiració o simplement per desconnectar, la música és un mètode eficaç per donar via lliure a l’esperit empresarial. No és estrany entrar en una oficina, en un despatx o a un centre de negocis i veure a la gent amb els cascos posats, i és que la música es converteix en una taula de salvació quan necessites donar una mica d’oxigen a la teva jornada laboral. Per això, en les següents línies, t’expliquem els tipus de música per escoltar en l’oficina segons l’estat d’ànim que necessitis a cada moment. Dóna-li al play!\n♩ Música relaxant per treballar:\nTens al teu al voltant moltes distraccions? Els teus companys no et deixen concentrar-te? Tranquil, els sons relaxants seran el teu millor aliat en aquests dies en els quals qualsevol cosa et molesta. En aquest sentit, escoltar la pluja de fons, les ones del mar o el so de les aus pot ajudar-te al fet que et relaxis i et concentris 100% en les teves tasques diàries. Aquest tipus de sons aconsegueixen que la ment humana s’abstregui de qualsevol cosa externa que impedeixi fomentar la productivitat.\n#Sabies que els sons relaxants potencien la concentració en el treball?\n♫ Música clàssica per treballar:\nAlguns, per contra, per concentrar-se en el treball opten per la música clàssica, ja que aquest tipus de sons fomenten l’eficiència laboral. Mozart, Beethoven o Bach es convertiran en la teva millor inspiració si cerques altes dosis de creativitat. Aquesta música destaca per la seva bellesa i el seu equilibri, la qual cosa afavoreix el desenvolupament d’un treball molt més òptim.\nLa música clàssica fomenta l’eficiència laboral\n♬ Música alegre per treballar:\nSi escoltes música en l’oficina i cerques que el teu estat d’ànim es trobi com si estiguessis de vacances, opta per cançons animades. Confecciona la teva pròpia playlist amb temes destacats de la música d’ahir i avui. No et preocupis si barreges estils o si d’un pasdoble passes a un tema disco, el realment important és que la música que escoltis et faci mantenir un somriure i puguis contagiar el bon rotllo tant a companys com a clients.\n#Sabies que la música serveix per fomentar el bon rotllo en el teu lloc de feina?\n♪ Música col·laborativa per treballar:\nPerquè el dia en l’oficina es passi ràpid, et proposem fer una llista col·laborativa amb la resta dels teus companys. La clau està a escoltar temes variats, conèixer nous estils i generar un ambient d’equip que vagi més enllà dels temes estrictament professionals. El que uneix la música que no ho separi ningú!Així doncs, ja saps que la música és una eina perfecta perquè els dies en l’oficina siguin productius i el resultat del teu treball diari sigui un èxit. I tu, quina música escoltes mentre treballes?\n“La música és la vida emocional de la majoria de la gent”.


Detenen els pares d'un nen de 4 anys ingressat per mals tractes - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nDetenen els pares d'un nen de 4 anys ingressat per mals tractes\nEl menor va sortir ahir del coma i evoluciona favorablement, mentre que els progenitors són a la presó\nUn nen de quatre anys, d'origen xinès, va haver de ser ingressat la setmana passada a l'Hospital General Universitari d'Albacete pels danys que tenia per mals tractes dels seus pares adoptius, que van ser detinguts. El menor va sortir ahir del coma i evoluciona favorablement.\nEl Jutjat d'Instrucció número 2 d'Almansa instrueix les diligències i investiga totes les circumstàncies per poder determinar amb seguretat la responsabilitat penal que pugui derivar-se dels fets i si hi va haver maltractament intencionat al nen. La Fiscalia va explicar que dijous passat els pares adoptius del nen, d'origen xinès, van acudir amb el menor, de la mateixa nacionalitat, a l'Hospital d'Almansa i que dos dies més tard, el dissabte 15 de abril, el jutge de guàrdia d'Almansa va acordar l'ingrés a la presó provisional dels pares com a presumptes responsables dels maltractaments al seu fill adoptiu. En aquest sentit, la Fiscalia d'Albacete va apuntar que si hi va haver intenció de matar «podríem estar davant d'un homicidi en grau de temptativa agreujat per l'edat del menor i pel seu parentiu».