L’Ajuntament garanteix alimentació a més de 2.000 persones amb suports econòmics i distribució de productes bàsics\nInici » Actualitat » Notícies » L’Ajuntament garanteix alimentació a més de 2.000 persones amb suports econòmics i distribució de productes bàsics\ndilluns, 20 abril, 2020 - 14:30\nDes que va començar el període de confinament, fa prop d’un mes, una de les principals línies d’actuació de l’Ajuntament del Prat ha estat donar suport social a les llars en situació de vulnerabilitat, més enllà d’atendre l’emergència sanitària. Durant aquest període, l’àrea d’Acció Social de l’Ajuntament ha garantit ajuda alimentària a més de 2.000 persones amb suports econòmics i distribució de productes bàsics.\nUna de les principals vies per atorgar aquests ajuts han estat les targetes de prepagament per a la compra d’aliments i altres productes bàsics. Concretament, s’han destinat prop de 42.000 euros de fons municipals a targetes de prepagament per cobrir necessitats alimentàries i bàsiques d’infants, joves, persones grans i persones amb dificultats socioeconòmiques urgents.\nTargetes moneder per a alumnes de primària amb beca de menjador i d’escoles bressol municipals\nD’una banda, amb fons municipals, s’han distribuït 65 targetes moneder per a alumnes de primària que compten amb beca de menjador, per tal que puguin seguir mantenint una alimentació saludable, mentre les escoles segueixin tancades. L’Ajuntament ha destinat un total de 8.580 euros a aquestes targetes (4 euros per infant i dia durant 33 dies). Aquests ajuts municipals complementen les targetes de prepagament destinades a infants amb beques de menjador del Departament d’Educació de la Generalitat, que té les competències en aquesta matèria, que es gestionen a través del Consell Comarcal del Baix Llobregat. Per aquesta via, s’han repartit 1.079 targetes a infants del Prat, per un valor total de 135.954 euros amb fons de la Generalitat.\nD’altra banda, l’Ajuntament ha distribuït 81 targetes moneder carregades amb un total de 10.692 euros entre nens i nenes que són alumnes d’escoles bressol municipals (durant 33 dies), també amb l’objectiu de garantir que tinguin una alimentació adequada durant el període de confinament. Com en el primer cas, aquests ajuts estan destinats a cobrir l’àpat del dinar i suposen un ajut de 4 euros per infant i dia.\nTargetes de moneder per al berenar dels joves del Centre Obert\nEn el cas dels joves que participen de les activitats del Centre Obert, també tancat ara per la situació de confinament, també s’han repartit 35 targetes de prepagament carregades amb un total de 2.310 euros (2 euros per jove i dia durant 33 dies). En condicions de normalitat, en aquest espai, que funciona fora de l’horari escolar, es reforcen aspectes relacionats amb l’aprenentatge, l’educació i la socialització dels joves i també se’ls reparteix el berenar. Així doncs, amb la targeta de prepagament, es vol suplir el cost d’aquest àpat que ara no es pot proporcionar de forma presencial.\nTargetes moneder excepcionals per a persones sense ingressos\nTambé s’han habilitat targetes moneder per a les persones amb seguiment dels serveis socials municipals que no compten amb ingressos suficients. També es reparteixen aquestes targetes entre persones, que tot i no tenir seguiment habitual per part de serveis socials, poden acreditar que necessiten suport per cobrir les seves necessitats alimentàries a través de la UPASS (Unitat de Primera Atenció de Serveis Socials). A aquestes targetes moneder, que s’han repartit a 99 persones en situació de vulnerabilitat, s’hi han destinat 14.625 euros.\nTargetes per ajudar a fer les compres necessàries per a la gent gran\nFinalment, cal destacar que s’han entregat targetes de prepagament per fer compres de productes bàsics i medicaments per a la gent gran, amb què el voluntariat que els dona suport s’ocupa d’adquirir els productes necessaris. En total, s’han repartit 23 targetes d’aquest tipus per un valor total de 5.621 euros per fer arribar a 40 persones grans productes que necessiten.\nEl Punt Solidari cobreix necessitats bàsiques de 550 famílies\nL’Ajuntament del Prat, amb els suport de diverses entitats de la ciutat, també segueix prestant ajuda alimentària i bàsica per d’altres vies, més enllà de les targetes de prepagament. Bona mostra d’això és l’activitat del Punt Solidari, espai municipal gestionat per la Creu Roja, des d’on es distribueixen lots de productes bàsics a 550 famílies en situació vulnerable en aquests moments, 37 més que abans de l’inici de la present situació d’emergència. A més, hi ha 25 famílies que reben els lots solidaris a domicili. A més de la Creu Roja, l’espai s’ha vist reforçat aquests dies gràcies al voluntariat de a Fundació Espigoladors.\nEs doblen els beneficiaris del servei d’àpats a domicili\nDes de la Fundació Rubricatus, i amb el suport municipal, també se segueixen repartint àpats a domicili a persones grans i s’ha multiplicat el servei arribant a 130 persones. Abans de la crisi de la COVID19, el servei arribava a 61 persones. Així doncs, ha crescut en un 112% el nombre de beneficiaris des de l’inici de la situació d’emergència.


Reagrupament: El silenci revelador de Jordi Pujol\nÉs simptomàtic que qui coneixia Catalunya pam a pam, pretengui fer-nos creure que desconeixia els negocis tèrbols dels seus fills\nAmb l'enigmàtic comunicat del passat 25 de juliol i la compareixença repressiva del 26 de setembre, l'expresident Jordi Pujol s'ha desemmascarat. No només admet haver estat un president que durant més de trenta anys va posseir diners a l'estranger i va ser un defraudador, sinó que, pel que sembla, també contribuïa o tolerava l'enriquiment de la seva prole. Ara tots coneixem, fins i tot aquells que van ser els seus fidels seguidors, la seva actitud dolosa i el seu fracàs com a pater familias d'un clan sospitós. Pujol ha arruïnat la seva carrera política i ha passat de tenir l'etiqueta de gran estadista a ser considerat com un dels presidents menys honrats dels 129 que hi ha hagut durant 655 anys.\nEn la compareixença de fa deu dies, tot i que la sol·licitud formal del Parlament era que expliqués el seu frau fiscal i també "el seu comportament durant l'exercici de la presidència de la Generalitat", Jordi Pujol va evitar parlar-ne, no va respondre ni un sola de les preguntes que li van formular i va esbroncar a tort i a dret de l'arc parlamentari. Era el moment oportú per aclarir, amb rotunditat, tot tipus de dubtes sobre la seva activitat i la del seu entorn, però no ho va fer.\nPotser no hauria convençut els seus detractors habituals, però és el que anhelaven aquells que durant anys van secundar i van confiar en la seva bonhomia. Va ser un silenci revelador d'un expresident que coneixia Catalunya pam a pam i que, en canvi, pretén fer-nos creure que desconeixia els negocis tèrbols dels seus fills i dels seus col·laboradors més pròxims. Un silenci que entela una trajectòria política que ara podem reinterpretar.\nJordi Pujol va començar la seva activitat en ple franquisme, durant els anys 50, amb el fer país, és a dir, amb la defensa com a ciutadà dels trets que configuren la nació catalana: llengua, història, cultura, tradicions, economia ... Molts catalans es van socialitzar políticament amb el fer país o lluitant per recuperar la identitat nacional catalana i van donar suport als que van ser represaliats per això; però Pujol, a més, estava creant un pòsit ideològic i discursiu que utilitzaria durant anys per enfortir vincles, sumar adhesions i aconseguir el suport social necessari per encobrir les seves malifetes. Mentre alguns desafiaven la dictadura amb altruisme i pensant col·lectivament, Pujol, pel que sembla, també tramava un futur prometedor per als seus acòlits.\nAl novembre de 1974, Pujol va fundar un moviment polític, Convergència Democràtica de Catalunya (CDC), i va decidir, en una conferència que va pronunciar al gener de 1975 a l'escola de negocis ESADE, iniciar la fase de fer política. Per a molts l'acció política era motor de les demandes socials i de la lluita contra l'immobilisme de la dreta franquista, però Pujol, en una premonitòria simbiosi entre negocis i política, potser va pressentir que l'activitat política podia esdevenir una plataforma idònia, no només per satisfer les seves aspiracions ideològiques, sinó també per protegir i ampliar els negocis familiars. Un contrast entre l'accepció més noble de la política i la més infame, que, per cert, han practicat fins a la sacietat els grans partits, PP i PSOE, que coneixien els abusos de l'expresident, els van silenciar aprofitant la facilitat de Pujol per pactar la governabilitat espanyola i que ara dissimulen o, pitjor encara, carreguen contra el seu antic company.\nPoc més tard, el gener de 1976, CDC es va constituir com a partit polític i en la III Assemblea, celebrada el maig del mateix any, Pujol va encoratjar els seus coreligionaris a Fer partit i crear una organització política sòlida amb l'objectiu de contribuir a la consolidació de la democràcia. El que per a bona part de la militància va ser una organització pal de paller de promoció de la consciència nacional, per a Pujol va poder significar la consecució de l'instrument necessari per aconseguir el poder, dirigir el tràfic d'influències i afavorir als seus descendents. I així va ser, quatre anys més tard es va convertir en president de la Generalitat de Catalunya i durant vint anys va liderar un govern que presumptament va utilitzar com a refugi de pràctiques irregulars i d'embolics familiars.\nJordi Pujol va dir que "un segon, de vegades, condiciona tota una vida". És cert, però vint anys de presidència de govern és temps suficient per aclarir moltes sospites de corrupció, frenar pràctiques il·legals, evitar que la família s'aprofiti del càrrec patern i treballar per mantenir un compromís ètic amb aquells que sempre es van mostrar fidels a la seva persona i amb el poble de Catalunya. No ha estat així. Per a molts el fer país, fer política i fer partit va acabar en un fer Negoci. Hem assistit a un desenllaç inesperat, trist i descarnat de la trajectòria de Jordi Pujol que ha ocasionat una metamorfosi radical i perniciosa de la percepció col·lectiva de la seva persona, del seu ideari, del seu partit i del seu país.


Valverde, durant la roda de premsa prèvia al partit del Wanda | EFE\nTot i ser una roda de premsa prèvia a un dels partits de l’any, l’Atlètic de Madrid-Barça del Wanda Metropolitano, Ernesto Valverde ha semblat més inquiet per les preguntes sobre el documental del Barça que s’ha estrenat aquesta setmana. “No sé per què no vaig anar a l’estrena del documental, pots anar-hi o no anar-hi. Sembla un interrogatori”, s’ha queixat Valverde visiblement inquiet per la pregunta. El tècnic blaugrana ha deixat clar que no ha vist el documental i que no li interessa tractar el tema. “No l’he vist per alguna cosa, no vull que me l’expliquis”, ha respost a un periodista. Sobre la decisió del vestuari i Piqué d’anar a una festa en la pretemporada del 2017, també ha volgut tancar el tema amb sorna. “Tu sempre feies cas al teu pare quan et deia que no sortissis”, ha contestat en to de broma a la pregunta.\nLa lesió de Dembélé ha estat el principal contratemps d’Ernesto Valverde respecte al partit contra el Dortmund. L’entrenador no podrà comptar amb el futbolista francès ni al Wanda ni en els pròxims dos mesos. El tècnic blaugrana s’ha referit a la nova lesió de l’extrem com una “fatalitat” i ha destacat que es trobava en un bon moment abans de patir el trencament muscular en el partit de Champions d’aquest dimecres contra el Borussia Dortmund. “Últimament estava entrenant bé i es trobava en un bon moment de forma. És una baixa molt important per a nosaltres”, ha explicat un Valverde que no ha volgut relacionar les lesions amb mals hàbits. “No sóc un especialista i no són el motiu de tantes lesions, és un jugador molt explosiu i s’ha hagut d’adaptar a una nova manera d’entrenar”, ha argumentat el tècnic.\nSergio Busquets és la principal baixa, juntament amb Dembélé, respecte al partit anterior. El migcentre català es perd el partit de Madrid per una sanció per acumulació de targetes i Valverde ha deixat obert qui substituirà el ‘5’. “Rakitic i De Jong són dues opcions vàlides”, ha dit un Valverde que ha semblat que es decantava més pel croat en aquesta posició. “Rakitic ens dona equilibri. De Jong també pot jugar allà però a vegades tendeix a incorporar-se molt a l’atac. En aquesta posició ens va bé tenir un jugador més fixe”, ha argumentat el tècnic del Barça.\nLes declaracions de Valverde prèvies a l’Atlètic de Madrid-Barça\nEl partit contra l’Atlètic i els precedents: “Ens ha tocat remuntar dues vegades. Nosaltres hem portat la iniciativa, però quan ens ataquen ens fan mal. “Tenen un sistema defensiu molt solidari, però ataquen bé i són molt perillosos. Són un equip físic que et fan ràpidament una pressió alta i individual. Has de tenir paciència per jugar contra ells i moure la pilota per trobar espais. Serà un partit físic però també tècnic. Qualsevol partit al camp de l’Atlètic és un examen. És un dels partits més important de l’any. Hem d’intentar a tornar a tenir la seguretat de tancar la nostra porteria i ser constants en el joc”.\nCanviar el xip i deixar enrere un mal inici fora de casa: No hem de deixar cap capítol a part. Hem tingut erros però hem fet coses bé. Em quedo amb les coses bones, som líders a la lliga i a la Champions.\nLa lesió de Dembélé: He parlat amb ell, ara està més tranquil. Després del partit estava molt afectat, És una baixa molt important per a nosaltres. Estava en un bon moment i el que va passar l’altre dia va ser una fatalitat. Va arribar fa dos anys i s’ha hagut d’acostumar al joc de l’equip. Ell ara estava millor, més tranquil i entrenant bé. No sóc un especialista en lesions musculars. No sé si tot bé arran de la primera lesió. No sé si és un problema del seu cos. Ell és un jugador explosiu i s’ha hagut d’acostumar a una forma d’entrenar diferent”.\nSobre el documental: “És un documental que el club ha decidit fer-lo per tenir més repercussió, algunes coses surten i altres no. Es veu una part del nostre dia a dia només”.\nArturo Vidal i sobre valorar marxar: “No és una pressió cap a mi, és una reflexió personal. Quan va arribar ja sabia que venia a un equip que hi ha molta competència. Ens aporta molt però tenim molta qualitat al mig del camp. Ja veurem que passarà, encara no estem en el mercat d’hivern”.\nGriezmann i tornar al Wanda: “Digui el que digui passarà el que hagi de passar. A nosaltres no ens ha d’influir ni a ell tampoc. Estem acostumats a jugar amb ambients durs a favor i en contra”.\nEl recanvi de Sergio Busquets en el migcentre: “És una possibilitat que Rakitic jugui. És un futbolista molt equilibrat, uneix molt l’equip pel recorregut que té i la seguretat amb la pilota. De Jong també és una opció. A vegades Frenkie ha jugat de migcentre però tendeix a incorporar-se a l’atac i necessitem un jugador més fixe que ens pugui donar equilibri”.\nA qui donaria la Pilota d’Or?: “No segueixo les gales perquè són molt llargues. Li donaria al millor que sempre és Messi independentment de la temporada que hagi fet el seu equip”.


Intel·ligència artificial, pintura i música a la performace ‘My Artificial Muse’ – Mollerussa Televisió\nIntel·ligència artificial, pintura i música a la performace ‘My Artificial Muse’\n20, abril, 2018\nLa intel·ligencia artificial, la música i l’art conviuran de manera directa dins el projecte ‘My Artificial Muse’ creat pels mollerussencs Albert Barqué-Duran i Marc Marzenit juntament amb l’alemany Mario Klingemann. Un espectacle en forma de performance que farà la seva estrena mundial al Teatre l’Amistat de Mollerussa el proper dissabte 12 de maig.\nEl projecte parteix del disseny d’una xarxa neuronal a càrrec de Mario Klingemann que utilitza un dibuix simplificat del cos humà per reproduir obres d’art completament digitals. Amb aquesta xarxa neuronal, l’artista Albert Barqué-Duran reprodueix una obra d’art de gran format mitjançant les instruccions que li arriben des d’aquesta xarxa neuronal. Per acabar de completar l’espectacle, la música electrònica de Marc Marzenit anirà reproduint les notes musicals de manera improvitzada amb un sistema tecnològic que permetrà plasmar tots els moviments del pintor en forma de música.\nUn espectacle únic en cada exhibició que fins al moment, ja té confirmades diferents representacions a nivell mundial. Les entrades per l’espectacle d’estrena que tindrà lloc a Mollerussa, ja estan a la venda.


Enfocament - IDE360\nde màrqueting farmacèutic\nl'estratègia a l'acció\nper assolir els\nAtraiem l'atenció dels teus clients\namb experiències i continguts rellevants\nEns submergim en l’univers de la teva marca, del teu mercat i dels teus clients per construir una estratègia clara, sòlida i unificada que t’ajudarà a connectar amb la teva audiència i a assolir els resultats que et proposis.\nTenim el nostre propi mètode 360\ni sabem que funciona\nAnalitzem amb deteniment\nPer començar, necessitem entendre el context en què viu i creix el teu negoci. Volem saber-ho tot sobre la teva marca, la teva audiència i el teu mercat per aconseguir un bon diagnòstic. Només així podrem posar en marxa una estratègia que funcioni de debò.\nEns submergim en el teu negoci per conèixer la teva proposta de valor i saber en quina situació et trobes per assegurar-nos que el que ofereixes és el que els teus usuaris necessiten.\nSituació actual de la marca\nContext i espai competitiu\nAvantatge competitiu i oportunitats\nInvestigació de l’entorn competitiu\nT’ajudem a tenir una visió global del context del mercat en què competeixes perquè puguis prendre millors decisions.\nT’ajudem a entendre com es comporten els teus usuaris i a mapar-ne el cicle de vida per descobrir oportunitats que facin que la teva marca i el teu negoci creixin.\nPensem en gran\nUn cop sabem on ets i cap a on vas, desenvolupem el full de ruta que guiarà les teves decisions a curt, mitjà i llarg termini. I plantegem les tàctiques i les accions concretes que t’ajudaran a créixer i a assolir els teus objectius.\nTotes les empreses tenen una història per explicar. Un naixement, un viatge, conflictes, valors que són la seva raó de ser i que donen forma al seu propòsit. Escrivim amb tu una història memorable que connecta amb la teva audiència i que no la deixa indiferent.\nOportunitat, posicionament i storytelling\nDirecció creativa, d’art i copy\nPer a marques i negocis que comencen, o per als que ja tenen un ecosistema omnicanal, definim un pla que situa l’usuari al centre. Recomanem els canals i els continguts que interessen a la teva audiència, la tecnologia i el calendari de promoció i de difusió\nIniciatives i continguts\nCanals i pla promocional\nEstratègia de segmentació\nNo tots els teus usuaris es comporten igual. Desenvolupem un pla de comunicació i missatges adaptats a les teves diferents audiències i al seu cicle de vida particular. I els anem millorant a mesura que coneixem millor el teu públic.\nSegmentació segons potencial, maduresa digital, interessos o comportament\nDesenvolupament de l’embut de conversió\nCaptació i qualificació d’usuaris\nPersonalització de missatges\nModel de mesurament\nDesenvolupem un model de mesurament que permet conèixer la contribució de cada canal i de cada iniciativa als objectius generals de la teva marca, a més d’incloure mètriques per al seguiment de totes les accions que duguis a terme.\nModel de mesurament i KPI (Key Performance Indicator)\nde l’estratègia a l’acció\nDe les paraules als fets. Perquè, al cap i a la fi, el més important de tot és posar en marxa experiències rellevants que permeten assolir i connectar amb la teva audiència amb la freqüència i la cobertura esperada, que construeixen la teva marca i que activen els teus productes i serveis.\nSituar el pacient\nal centre de la seva salut\ni del seu benestar\nProgrames per a pacients >\nAtreure i convertir el teu client\namb una comunicació\ndirecta i personalitzada\nArribar a la teva audiència\nper aconseguir més visibilitat\ni millors resultats\nVeure tots els serveis i productes\nMesurem per prendre\nMesurem, mesurem i tornem a mesurar. Perquè ens ajuda a entendre si estem avançant en la direcció adequada i a prendre decisions més precises per a la teva estratègia i per a les accions que duràs a terme d’ara endavant.\nLes dades ens permeten conèixer el comportament de l’usuari, saber com ha funcionat una acció en particular o esbrinar quin és el rendiment dels canals que fas servir per arribar a la teva audiència. Convertir les dades en conclusions clares ens dona informació per prendre millors decisions.\nDashboard de resultats quantitatiu i qualitatiu\nRecomanacions per a futures accions


Ròtova impulsa un conjunt de missatges per combatre la violència de gènere - Diari Serpis\n– Ròtova llança una campanya per conscienciar i mostrar rebuig a la violència de gènere en totes les seues vessants.\n– Amb l’objectiu de donar visibilitat, conscienciar i informar a la població sobre la igualtat de gènere, a més de rebutjar qualsevol classe de violència masclista\nl’Ajuntament de Ròtova ha repartit sobres de sucre en tots els bars i restaurants del municipi amb missatges d’empoderament i en contra de la violència de gènere.\nLa regidora en Polítiques Inclusives i Igualtat Isabel Pérez explica que “és important arribar a totes les persones, a cada dia, a cada moment. La visibilització i conscienciació sobre la igualtat de gènere, així com el rebuig a qualsevol mena de comportament que convide a la violència, al menyspreu o a la intolerància, ha de formar part de la realitat quotidiana del nostre poble.”\nA la campanya, que s’emmarca dins del Pacte d’Estat contra la violència de gènere, es poden trobar els missatges: “l’educació és la vacuna contra la violència”; “soc una taronja sencera”; “estimar no és posseir” i “no és no en qualsevol moment”.\nTelèfon d’atenció a víctimes de maltractes per violència de gènere: 016.\nRòtova impulsa la campanya “L’educació és la vacuna contra la violència”\nArticle anterior6 podis del Triaspot-Gandia en la prova que va tindre lloc a Ennova\nArticle següentGuardamar de la Safor instal·la un panell informatiu amb l’aforament de la seua platja


La guerra d'Ucraïna marca el Dia d'Europa 2022 | Cerdanyola Info\nLa bandera d’Europa va ondejar ahir a l’Ajuntament de Cerdanyola amb motiu del Dia d’Europa 2022. La institució municipal se sumava a l’efemèride amb un acte oficial en el que es feia lectura de la declaració de la jornada que recorda les paraules del ministre francès, Robert Schuman, quan al maig de 1950 apostava per una nova forma de cooperació i integració a Europa amb l’objectiu d’aconseguir la pau mundial.\nL’Ajuntament de Cerdanyola, amb l’alcalde al capdavant, Carlos Cordón, i representants dels grups municipals, així com ciutadans en general recordaven ahir les paraules de Schuman en un acte a la plaça de Francesc Layret. La declaració del ministre francès, realitzada en època de postguerra, va suposar la llavor del que avui en dia és la Unió Europea i va servir per superar poc a poc els estralls de la Guerra Mundial. 70 anys després, i quan la pau semblava garantida, el Dia d’Europa arriba en un moment en el que “el nostre projecte de col·laboració, pau i estabilitat es veu amenaçat per la invasió de la República d’Ucraïna per part de la Federació Russa”, tal i com assenyala la declaració institucional de la jornada.\nDavant aquesta invasió, la declaració institucional vol refermar la seva defensa de la “democràcia local i la diplomàcia municipal, basada en els valors de la pau” i expressa la seva “solidaritat amb els municipis i les ciutats ucraïneses”. També condemna “els atacs perpetrats contra la ciutadania i la sobirania ucraïnesa” i demana “l’aturada immediata d’aquestes accions bèl·liques que suposen una vulneració absoluta dels drets humans i de l’ordre internacional”.\nEl manifest es tanca amb una crida a la unitat “per afrontar els immensos reptes que tenim per endavant i aquí els governs locals tenim un paper fonamental, com hem volgut posar de manifest amb la nostra participació en la Conferència sobre el futur d’Europa”.\nArreu d’Europa, durant tot el dia d’ahir, es van succeir tot un seguit d’actes commemoratius, en línia i presencials, als quals es van sumar institucions públiques de tots els Estats membres, així com a les seves seus a Brussel·les, Estrasburg i Luxemburg. També es van organitzar conferències, concerts, exposicions i moltes altres activitats a tota Europa, com l’acte de Cerdanyola.


Dimarts, 19.8.2014 11:45h Economia\n3159 lectures Un comentari Envia\n3 d'agost 16.05h\nJo diria que aquesta és la manera de tractar la metròpoli a la colònia "comunidad valensiana". Si foren els nostres "governs" no estaríem tan abandonats enfront del món comercial. Cal reclamar el tracte que ens mereixem ara i ací. Tot i que el nom no fa la cosa, diu molt del qui el posa (Tobies) i País Valencià, en aquest cas significaria un valor afegit. Tothom prefereix dirigir-se a l'amo abans que parar-se en el criat i, Nosaltres els Valencians, de fet, som els criats de madrid, la ... Llegeix més


Èxit de participació a la campanya de donació de sang #Amicspersempre impulsada per l’Ajuntament d’Abrera i el Banc de Sang i Teixits:: Ajuntament d'Abrera\nDIMARTS, 07/07/2020 | 14:24 h\nÈxit de participació a la campanya de donació de sang #Amicspersempre impulsada per l’Ajuntament d’Abrera i el Banc de Sang i Teixits\nUn total de 46 persones han participat aquest dilluns 28 d’agost a la tarda a la campanya de donació de sang impulsada per l’Ajuntament d’Abrera i el Banc de Sang i Teixits sota el lema “Aquest estiu, dóna sang i fes #Amicspersempre”. Ho van fer a la unitat mòbil instal·lada a la Rambla Torrentet, davant del Casal d’Avis d’Abrera, entre les cinc de la tarda i les nou del vespre.\nSegons les dades facilitades des del Banc de Sang i Teixits, en total es van apropar a la unitat mòbil de donació de sang un total de 46 persones, de les quals finalment 41 van poder donar-ne. Les altres 5 van ser descartades després de realitzar les proves corresponents prèvies a la donació. Una dada molt positiva és que del total de 41 donants, 7 era la primera vegada que donaven sang, fet que es considera molt important perquè ajuda a renovar i mantenir el col·lectiu de donants de sang. De fet, des de l’organització han fet una valoració molt positiva d’aquesta campanya d’estiu realitzada a Abrera superant fins i tot les previsions.\nTant des del Banc de Sang i Teixits com des de l’Ajuntament d’Abrera agraïm a la ciutadania les seves donacions i els animem a continuar donant sang a les campanyes que periòdicament es realitzen al municipi.\nLa importància de fer-se donant\nDes del Banc de Sang i Teixits es recorda la importància de fer-se donant , ja que existeix una necessitat permanent de sang. Calen donacions diàries per garantir-ne la seva disponibilitat als hospitals per als seus tractaments i operacions, ja que els glòbuls vermells tenen una caducitat de 42 dies i les plaquetes de només 5 dues.\nA més, l’única forma d’aconseguir sang és mitjançant la donació voluntària i la participació de la ciutadania.\nCom a dades generals, qualsevol persona sana d’entre 18 i 35 anys que pesi més de 50 quilos pot donar sang. Les dones poden donar-ne un màxim de tres vegades a l’any i els homes, un màxim de quatre, i entre donació i donació han de passar un mínim de dos mesos.\nCal destacar que poden ser donants de sang persones que hagin patit hepatitis abans dels 12 anys, encara que no s’estigui en dejú, persones amb el colesterol elevat i si es prenen alguns dels medicaments més freqüents.\nTot i així, tant per a la seguretat de donant com del receptor, abans de la donació es fa una entrevista mèdica, i es mesuren la pressió arterial i el nivell d’hemoglobina.


Katy Perry va prendre un bebè fals a les vmes | CAT.burnbrightlove.com\nKaty Perry va prendre un bebè fals a les vmes\nUrgggh. De vegades els acudits terra just a la dreta en els VMA i l'audiència mor (en el bon sentit). De vegades, els acudits VMA fan els moribunds - cauen de la boca de l'amfitrió, cauen a l'escenari i es retorcen terriblement mentre tothom es queda mirant.\nAmfitrió sketch nadó falsa de Katy Perry al 2017 VMAs ahir va caure en l'última categoria. Perry - amb un nadó aterridorament fals en un portador davanter - va dir, "la meva gestió em van dir que hauria de tenir un nadó fals per augmentar la publicitat i tenen més seguidors Aquesta és Bella, patrocinat per Tea Fit.".\nUf. Cara resumeix bastant Ellen DeGeneres a la reacció de tot el públic, creiem que (com es documenta per un usuari de Twitter):\nL'obra de teatre fals-nadó, gràcies a Déu, es va embolicar ràpidament per DJ Khaled, que va entrar amb la seva boja-bonica (i molt real) fill, Asahd, al maluc.\nDJ Khaled és una papa seriós orgullós, i si vostè no ho sabia, nadó Asahd està amb ell gairebé tot el temps. (DJ Khaled ni tan sols s'assembla a la ment que Asahd té una habilitat per robar el xou.)\nDJ Khaled nadó Asahd és aquí - i DJ Khaled ha acabat la Lluna\nBroma nadó falsa de Perry pot haver bombardejat, però no perdre el punt. És cert que els nens s'han convertit en accessoris en els mitjans socials, tan de moda com Prada un embragatge o un nou coupé fab.\nNosaltres ens estimem alguns Asahd nadó, no vaig a mentir. Però fins i tot nadó Asahd el món té la seva pròpia compte d'Instagram, on els seus pares es publiquen fotos d'ell amb, per exemple, el seu nou armari Gucci.\n@childsplayclothing M'encanta tota la roba de Gucci Gràcies !!\nNo són només les celebritats, tampoc, que estan presumint dels seus nadons en línia.\nD'acord amb Avui en dia, ni més ni menys de 40 per cent de les mares mil·lenàries va fer comptes de xarxes socials en namesbefore dels seus fills als seus fills, fins i tot colpegen l'edat d'1.\nPer què? Bé, com molts de nosaltres, les mares van informar que només volien una manera fàcil de mantenir actualitzats els amics dels seus fills i les coses ridículament bonic que fan, com untar mantega als cabells o menjar fora del recipient per a gossos i amics.\nI el fet és, gatets, gossets i nadons en el rastell dels seguidors d'una manera gran. Alguns nadons tenen tan popular en línia, els seus pares es converteixen en "els influents mitjans de comunicació social" (ens estremecemos a terme) que fan diners de la "marca" que és el seu fill.\nL'acceptació de rosa Vanguard Award en els VMA Era tot el que esperàvem\nMolts de nosaltres som culpables de oversharing entremaliadures dels nostres fills en línia - i encara que la broma Perry bombardejat, encara ens dóna una pausa quan es tracta del que tenim en el futur. No estem tan segurs de com ens sentim res més sobre la nostra pròpia popularitat clavar a costa de la privacitat dels nostres fills.\nAudrey Rolling lluvia 2 setmanes després del part\n7 vegades completament ridícul que el vostre fill sol·licitarà un aperitiu\nEl que cal fer si trenca laigua abans darribar a lhospital\nCom gestionar tasques de vacances dhivern\nAshton Kutcher està lluitant contra lesclavitud infantil i el tràfic de sexe\nSón els americans sols en la seva obsessió per les dutxes infantils?\nActivitats gratuïtes per a televisions que mantenen als nens petits compromesos i feliços\nRegal daniversari 101\n7 coses que no aprendreu sobre la recuperació postpart en la classe de part\nLa mare del qual el segon embaràs gira al voltant del seu nen petit


La Moncloa planteja quotes d'autònoms segons els ingressos, entre 184 i 1.267 euros\nDos mecànics, en un taller de recuperació de cotxes (Europa Press/Carles Nin)\nEl Ministeri de Seguretat Social proposa establir 13 trams de cotització per als treballadors autònoms, en funció del volum d'ingressos, unes quotes que es consolidarien el 2031\n14/01/2022 - 07.36\nEl govern espanyol, a través del Ministeri de Seguretat Social, s'estaria plantejant noves regles del joc en les quotes dels autònoms, segons apunten les principals associacions que els agrupen, així com altres agents socials, que s'han reunit aquest dijous.\nEs mantindria una tarifa plana com fins ara, però, com a gran novetat, la quota es vincularia, en la franja més baixa, a garantir el salari mínim interprofessional.\nS'establirien tretze trams per a la cotització dels ingressos dels treballadors per compte propi amb quotes a la Seguretat Social que oscil·larien entre 184 euros al mes per a rendiments mensuals inferiors a 600 euros i al voltant de 1.267 per a aquells que superin 4.050 euros de facturació.\nImatge d'un bar de Santander (Europa Press/Juan Manuel Serrano Arce)\nEn marxa a partir del 2023\nTot i que les principals associacions de treballadors sol·licitaven l'aplicació immediata de la proposta, aquestes cotitzacions de caràcter progressiu es posarien en marxa l'any que ve i tindrien vigència fins al final del període transitori, fixat l'any 2031.\nLes quantitats aniran variant en el transcurs d'aquests nou anys, durant els quals es preveu una transició des del sistema actual fins al progressiu. És a dir, la quota mínima de 184 euros per a facturacions baixes no es fixaria l'any vinent, sinó que el 2023 s'iniciaria un camí de nou anys fins a consolidar les cotitzacions per trams.\nEl govern, a més, al llarg d'aquest període (2023- 2031), estableix una revisió cada tres anys assegurant, tot i les possibles fluctuacions, que dos de cada tres autònoms acabaran pagant menys amb el nou sistema de quotes.\nSegons els càlculs, l'estalvi en rendiments inferiors a 600 euros mensuals seria d'uns 1.300 euros a l'any. El canvi respon a la recomanació 5 fixada en el Pacte de Toledo i està destinat a establir un sistema "més just" i "corregir desigualtats", com assenyalen des del ministeri que encapçala José Luis Escrivá.\nLa proposta, dirigida als més de tres milions d'autònoms de l'Estat, planteja, en definitiva, que escullin entre els tretze trams de cotització en funció de les previsions de rendiment que facin, malgrat que, durant l'any, podran canviar de tram fins a sis vegades per reajustar les cotitzacions en funció del volum real d'ingressos.\nUn lampista treballant (Europa Press)\nDivisió entre les associacions d'autònoms\nDesprés de la reunió d'aquest dijous a la tarda entre ministeri i associacions d'autònoms, s'ha fixat una nova trobada dilluns vinent per continuar aprofundint sobre el sistema de cotització, en què s'espera continuar negociant.\nEls negociadors no s'han marcat una data límit per aconseguir l'acord amb l'objectiu, diuen, d'obtenir "el màxim consens per tenir un bon sistema". S'espera tancar un acord definitiu durant el primer semestre de l'any.\nLes reaccions a la proposta de les diferents associacions després de la trobada han estat oposades. El president de l'Associació de Treballadors Autònoms (ATA), Lorenzo Amor, ha estat taxatiu assegurant que "no els agrada gens la música" que han sentit aquesta tarda.\nPer l'ATA, la proposta suposarà que un autònom que "ara facturi 2.300 euros al mes, d'aquí nou anys pagui el doble que ara" a la Seguretat Social, i que el que en facturi 3.000 "acabi pagant el triple". López Amor ha conclòs que la proposta implicaria sortir "d'un sistema injust i entrar en un altre que encara ho seria més".\nEl Gobierno quiere que un autónomo que facture 2300/mes y no tenga gastos pague en 2031 el doble de cotización que ahora\nQue un periodista autónomo,por ejemplo,q facture 3000 pague a el triple dentro de 3 años\n Lorenzo Amor (@lorenzoamor_ata) January 13, 2022\nContràriament, el president de la Unió de Professionals i Treballadors Autònoms (UPTA), Eduardo Abad, ha fet una valoració en altres termes. Per ell, amb el nou sistema milers d'autònoms reduiran l'esforç contributiu, mentre que altres hauran de contribuir més.\nAquesta reflexió l'ha fet pensant en el prop d'un milió d'autònoms que obtenen rendiments del treball per damunt de 25.000 euros i cotitzen les bases mínimes. Una realitat, segons Abad, "que el sistema no es pot permetre". A diferència d'Amor, al màxim dirigent de la UPTA la música li sona bé.\nFinalment, des de la Unió d'Associacions de Treballadors Autònoms i Emprenedors (UATAE), la secretària general, María José Landaburu, també ha valorat "l'inici de la negociació i el to constructiu de la reunió celebrada". L'entitat espera que el nou sistema de cotització d'autònoms "arribi com més aviat millor a aquells que tenen menys ingressos".\nHoy nos hemos reunido con @inclusiongob para abordar la cotización por ingresos reales de los autónomos. Desde @uatae_es saludamos su compromiso de sacarla adelante y reclamamos que sea una realidad lo antes posible: que cada cual pague lo justo y mejore la protección de todos?? pic.twitter.com/iU8uIIsA13\n Mª José Landaburu (@MJLandaburu) January 13, 2022\nPer assolir aquesta fita entre els autònoms amb rendiments més baixos, la UATAE ha volgut insistir en la necessitat d'escurçar els terminis fixats del règim transitori perquè puguin acollir-se als trams més baixos abans de 2031.\nAutònoms Economia de butxaca


BDBH - 08 JULIOL 2019 | Nova Ràdio Lloret\nBDBH – 08 JULIOL 2019\nAvui obrim el magazine informatiu matinal de la ràdio de Lloret de Mar explicant-vos que cada dia s’abandonen 30 milions de llaunes i ampolles de plàstic a l’Estat espanyol, que contaminen l’entorn. La dada l’ha donat a conèixer l’ONG Greenpeace, que alerta que cada any més d’un milió d’aus i més de 100.000 mamífers marins moren arreu del món a conseqüència d’aquesta contaminació.\nTot i que el nombre de plàstics que hi ha al mar i de les platges va a més, també creixen les neteges que s’hi duen a terme, sovint per part de voluntaris. Un exemple és l’activitat que va tenir lloc el passat dimecres a Fenals. Tres ONGs, entre elles Xatrac, van organitzar una neteja de la platja on el més important no va ser la recollida de residus sinó aprendre a classificar la brossa per tal de poder fer els estudis posteriors corresponents i saber en quina situació es troba aquesta platja.\nEn l’acció realitzada, hi van participar 5 persones. En només 30 minuts, van recollir 382 burilles de cigarret, 75 embolcalls de dolços, 49 fragments de vidre, 21 bosses de plàstics, entre d’altres.\nEntrevista a Santi Escartin, membre de Xatrac, per saber els detalls d’aquesta campanya realitzada dimecres de la setmana passada.\nAvui ens farem ressò de la mort ahir d’un jove, a qui van trobar al mar. Tot indica que va caure des del camí de ronda, a la zona de Cala Banys.\nEntrevista a Elizabeth Keegan, gerent de Lloret Turisme, sobre els tallers infantils en idiomes, en anglès i francès, que es fan aquest estiu al Museu del Mar. Tenen lloc cada dimarts i dimecres.\nEntrevista a Josep Maria Ribera, president del Club Unió Futbol Sala Lloret, perquè aquesta tarda es fa el sorteig d’una de les cites més esperades d’aquest mes de juliol: el torneig Santa Cristina de futbol sala.\nEntrevista a Guillem Pahilez, un dels impulsors de la revista LA DONA DELS NASSOS, que es presenta aquest divendres a la vila, en què la publicació fa referència a la torre llunàtica, l’hospital psiquiàtric que hi havia a Lloret.\nAcabem recomanant la visita de l’exposició col·lectiva dels pintors de Lloret a la casa de la Cultura.


Club Hoquei Olot » Es reprèn la Nacional Catalana\nLa federacio va fer oficial amb el comunicat següent que la lliga de Nacional Catalana es rependrà. Ho fa modificant el calendari per poder acabar la lliga a temps.\nComunicat de la Federació Catalana de Patinatge:\nAtenent al nombre de caps de setmana disponibles fins a l’acabament de la temporada 2020/21, es mantindrà el format de competició plantejat inicialment en dues fases, una repesca i una fase de rondes eliminatòries de playoff/playout.\nS’aplicarà la modificació del calendari per jornades inicialment previst en cas de reducció o manca de dates disponibles, tot anul·lant i esborrant aquelles jornades de nombre PARELL, disputades o pendents de disputa, previstes al calendari inicial de la competició. Concretament, quedaran anul·lades, sense efecte i s’esborraran tots els partits corresponents a les jornades 2ª, 4ª, 6ª, 8ª, 10ª, 12ª i 14ª de la primera fase de la Nacional Catalana masculina així com femenina.\nPer tant, els partits de la JORNADA 2 que es van jugar durant el cap de setmana del 04/10/20 quedaran anul·lats i sense efecte; mentre que els partits de la JORNADA 1 disputats durant el cap de setmana del 27/09/20 sí que es mantenen i comptabilitzen a la taula classificatòria.\nLa segona fase inicialment prevista a 8 jornades (doble partit contra cada un dels equips de l’altre grup) queda reduïda a 4 jornades per tal de poder seguir aplicant el criteri de la primera fase en la que només es preveu un sol enfrontament entre dos equips.\nPatrocinadors institucionals El calendari per les properes jornades es el següent:\nJORNADA 3 31/01/21\nJORNADA 5 07/02/21\nJORNADA 7 14/02/21\nJORNADA 9 21/02/21\nJORNADA 11 28/02/21\nJORNADA 13 07/03/21\nJORNADA 1 21/03/21\nJORNADA 2 28/03/21\nJORNADA 3 11/04/21\nJORNADA 4 18/04/21\nREPESCA 02/05/21 (pendent de confirmació)\nPLAYOFF 16/05/21 al 27/06/21 (pendent de confirmació)\nSegona jornada i victòria a casa: CH OLOT 5-2 SHUM


La novel·la detectivesca és el gènere novel·lístic centrat en la investigació d’un delicte, generalment l’assassinat, per part d’un protagonista (sovint individual), un "detectiu", que pot ser, bàsicament, un simple afeccionat, un professional de caire privat o un funcionari policial. La novel·la detectivesca és un dels grans gèneres que conformen la novel·la de gènere i constitueix una de les lectures de major èxit popular. El camp de la novel·la detectivesca s’encavalca a voltes amb el d’altres gèneres, com ara la novel·la d’acció (el thriller de l’anglès) i la novel·la de misteri.\n1 Concepte i terminologia\n2 Subgèneres de la novel·la detectivesca\n3 Història de la novel·la detectivesca\n4 La novel·la detectivesca als Països Catalans\nConcepte i terminologia\nEn català, la designació d’aquest gènere és imprecisa i fluctuant; hom li aplica diversos termes indistintament. Fins als anys seixanta els termes més habituals eren novel·la policíaca i novel·la detectivesca (generalment en la forma col·loquial novel·la de detectius); novel·la criminal és més rar. També hi ha la forma popular-tradicional novel·la de lladres i serenos (encunyada als cinemes de barriada barcelonins), que avui sovint és emprada irònicament. En l’actualitat el terme més difós és novel·la negra (del francès roman noir), tot i que, com insisteixen els especialistes, aquesta designació és específica d’un dels subgèneres de la novel·la detectivesca; potser ha contribuït en aqueixa popularitat del terme novel·la negra el fet que es tracta de gairebé l’únic subgènere conreat en la literatura catalana contemporània.\nEn les altres llengües romàniques el panorama terminològico-conceptual és similar. Així tenim l’espanyol amb novela policíaca, novela negra, etc.; l’italià amb romanzo poliziesco i (per la coberta groga de la primera col·lecció especialitzada italiana) romanzo giallo (o, més sovint, giallo i prou); el portuguès amb romance policial, romance de detetive i romance negro (romance noir al Brasil)... En la literatura francesa –màxima potència romànica en el camp de la novel·la detectivesca— sovint hom distingeix entre el roman noir (antonomàstic de la llegendària col·lecció Série noire) d’una banda i de l’altra el roman policier (amb la contracció polar) o roman criminel, sense que hi manquin termes especialitzats tan útils com roman de detection/roman problème/roman à énigme.\nLa literatura anglosaxona, que, com se sap, és la primera potència mundial de la novel·la detectivesca, presenta una major estandardització terminològico-conceptual, bé que amb fluctuacions. El terme genèric hi acostuma d’ésser detective fiction (crime fiction vehicula normalment un concepte més ampli) i els subgèneres principals es designen com a whodunit (‘qui-ho-ha-fet’), police procedural (‘procediment policial’) i hard boiled (‘bull fort’ o ‘bullit a pressió’).\nAcí proposem una terminologia estandarditzada basada en la sistematització conceptual, tot aprofitant l’experiència d’altres cultures i matisant la terminologia en ús en la nostra llengua. Així doncs, i atès que en aquest gènere sovint hom anomena detectiu tot investigador de crims (afeccionat, civil professional o policia), emprem novel·la detectivesca com a terme genèric amb què designar tot el gènere, equivalent, doncs, a l’anglès detective fiction. Com a termes específics designadors dels subgèneres principals emprem novel·la-enigma, novel·la policíaca i novel·la negra, equivalents, respectivament, dels anglesos whodunit, police procedural i hard boiled.\nSubgèneres de la novel·la detectivesca\nEls sugèneres principals de la novel·la detectivesca són els següents:\n--novel·la-enigma: tracta el crim com a misteri a resoldre, la qual cosa permet desplegar les dots excepcionals de l’investigador, més o menys excèntric, en general; d’aquesta manera, el centre d’interès és la investigació en si, per damunt del crim. Sovint es desenvolupa en ambients sofisticats de classe alta i tendeix a retratar el crim com a incident aïllat i estrictament individual, mer parèntesi en un statu quo immutable i bàsicament just.\n--novel·la policíaca: protagonitzada per funcionaris de la policia, en retrata els procediments.\n--novel·la negra: de voluntat realista i sovint crítica, no defuig els aspectes sòrdids del crim i el tracta com a símptoma de la societat que el fa possible.\nCitem, així mateix, el drama judicial, en què la investigació del crim es produeix en el context d’un judici (podent ésser l’acusat innocent o culpable) i en què l’investigador sovint és advocat o fiscal.\nHi ha altres subgèneres íntimament relacionats amb la novel·la detectivesca, però dotats de característiques que fan preferible d’encabir-los en la novel·la d’acció (per exemple, la novel·la d’espionatge i el rififì) o bé en la novel·la de misteri (per exemple, la novel·la de misteri psicològic, també coneguda com a "de suspense"). Les novel·les de gàngsters poden constituir un subgènere conjuntament, però cal incloure-les en la novel·la policíaca o en la novel·la d’acció segons l’element emfasitzat en cada obra concreta.\nHistòria de la novel·la detectivesca\nEn la prehistòria immediata de la novel·la detectivesca hi ha les memòries (1828-1829) de l’ex-prefecte de policia de París Eugène-François Vidocq, autèntic èxit de llibreria. Però el fundador indiscutible del gènere és Edgar Allan Poe (1809-1849), que crea els grans trets de la novel·la-enigma amb les tres narracions protagonitzades pel detectiu afeccionat Auguste Dupin: Els crims del carrer de la Morgue (1841), L’assassinat de Marie Roget (1842) i La lletra robada (1842-1843).\nDe Poe procedeix l’obra de Gaston Leroux (1868-1927, El misteri de la cambra groga, 1909). Tangencialment Wilkie Collins fa aportacions rellevants al gènere amb una novel·la de misteri, La Pedra Lunar (1868). Però qui cristal·litzarà les característiques definitòries de la novel·la-enigma fins a dur-la a la maduresa serà Arthur Conan Doyle (1859-1930) amb el seu Sherlock Holmes (1887-1927), tal vegada el personatge de ficció més cèlebre de la literatura mundial, sempre acompanyat del fidel doctor Watson. Bé que les aventures de Holmes engeguen en format de novel·la (Estudi en escarlata, 1887), Doyle hi trobarà el vehicle ideal d’expressió en la narració curta, posteriorment agrupada en reculls (el primer dels quals Les aventures de Sherlock Holmes, 1892); emperò, la seva obra mestra és precisament una novel·la: El gos dels Baskerville (1902). De la popularitat immensa atesa per Holmes només cal dir que es tracta de la primera ocasió en la història universal de la literatura en què un autor es veurà materialment obligat a ressuscitar el seu personatge (El retorn de Sherlock Holmes, 1905) per pressió del públic lector (i dels interessos editorials). Efectes col·laterals de l’èxit extraordinari de Sherlock Holmes seran la generació de múltiples imitacions i d’una sèrie interminable de pastitxos (l’elaboració dels quals continua encara) i, sobretot, la definitiva introducció del gènere en multitud de literatures, tant en traduccions com en forma d’estímul a la producció pròpia. L’escola sueca, per exemple, serà notable.\nSherlock Holmes i el doctor Watson segons una de les il·lustracions clàssiques de Sidney Paget per a l'Strand Magazine\nDurant moltes dècades la novel·la-enigma constituirà la forma predominant de novel·la detectivesca. Alhora, però, es desenvolupaven altres línies. Així, el 1886 apareix als EUA, amb el personatge de Nick Carter, un precedent llunyà del detectiu "dur" de la novel·la negra. El britànic Arthur Morrison acabar de dibuixar en Martin Hewitt (1894) el model del detectiu privat professional. Apareix el prototip del lladre de guant blanc amb el Raffles (1893) de E. W. Hornung i l’Arsène Lupin (1905) de Maurice Leblanc. Altres aportacions coetànies desemboquen de fet en la novel·la de misteri (com el Fantômas de Marcel Allain i Pierre Souvestre, 1911), en la novel·la d’acció orientada al misteri (com Els Trenta-nou Esglaons de John Buchan, de 1915, o la ingent producció de E. Phillips Oppenheim i d'Edgar Wallace) o en la novel·la de terror (com Mary Roberts Rinehart amb L’escala circular, 1907, també traduïble com L'escala de caragol).\nÉmile Gaboriau (1832-1873), tot partint de la tradició francesa (Balzac, Hugo, Féval), funda la novel·la policíaca (L’afer Lerouge, 1863), encara amb elements fulletonescos; influirà el jove Arthur Conan Doyle. Anna Katherine Green (1846-1935) implanta el subgènere als EUA (El cas Leavenworth, 1878). Al Regne Unit es desenvolupa la fèrtil escola realista de R. Austin Freeman (1862-1943, L’ull d’Osiris, 1911) i Freeman Wills Crofts (1879-1957, El barril, 1920); Francis Iles (pseudònim d’Anthony Berkeley, 1893-1971) la dota de densitat psicològica (La capsa de bombons emmetzinats, 1929, alternativament traduïble com a El cas dels bombons emmetzinats). Pierre Véry (1900-1960) exemplifica l’escola populista francesa (Goupi mans roges, 1937). Ja en els anys cinquanta l’estato-unidenc Ed McBain (pseudònim d’Evan Hunter, 1926-2005) n’estableix el model definitiu, realista i no exempt de cruesa. En aquest subgènere destaca l’obra excepcional del francobelga Georges Simenon (1903-1989), creador del comissari Maigret (1931) i autor de més d’un centenar de títols d’èxit internacional sostingut, alhora que d'una qualitat literària indiscutible.\nAmb precedents com E. C. Bentley (1875-1956, L'últim cas de Trent, 1913), l’Edat d’Or de la novel·la-enigma s’estén entre 1920 i 1939, aproximadament (el terme Edat d'Or fou encunyat per Howard Haycraft en la història clàssica del gènere, Murder for pleasure, 1944). És l’època dominada per les millors obres d’autors principalment britànics com Dorothy L. Sayers (1893-1957), Margery Allingham (1904-1966), Ngaio Marsh (noezelandesa, 1895-1982), A. A. Milne (1882-1956, La casa roja, 1922), Nicholas Blake (pseudònim de Cecil Day-Lewis, 1904-1972, La bèstia ha de morir, 1938), Michael Innes (pseudònim de J. I. M. Stewart, 1906-1994, Hamlet, venjança!, 1937) i, sobretot, Agatha Christie (1890-1976), creadora dels populars detectius Hercule Poirot (1920) i Miss Marple (1927) i autora d’èxit universal persistent; és la firma més traduïda de la literatura anglosaxona, contínuament reeditada en multitud de llengües. Entre les obres mestres de Christie és imprescindible citar L’assassinat de Roger Ackroyd (1926), Assassinat a la rectoria (1930), Assassinat a l’Orient Express (1934), Mort als núvols (1935), Mort al Nil (1937), Deu negrets (1939), Cinc porquets (1943), Teló (1975) i Assassinat adormit (1976). En la mateixa línia escriuen els estato-unidencs S. S. Van Dine (1888-1939, aventures de Philo Vance des del 1926) i John Dickson Carr (1906-1977), àlies Carter Dickson, el mestre del "misteri de cambra closa" (locked room mystery) amb obres senyeres com Els tres taüts (1935, també coneguda com L’home buidat), La cambra ardent (1937), Aquell que xiuxiueja (1946), etc., etc. Rex Stout (1886-1975) cerca un estil amb més de "regust americà" amb el seu Nero Wolfe (des del 1934). Més pintoresc, però força entranyable, és el tòpic detectiu xinès transplantat als EUA Charlie Chan (1925-1932), d’Earl Derr Biggers (1884-1933). A cavall entre la novel·la-enigma i la novel·la policíaca hi ha les històries d’Ellery Queen, signades amb el mateix nom del personatge, pseudònim conjunt dels cosins Frederic Dannay (1905-1972) i Manfred B. Lee (1905-1982); destaquem-ne El misteri del taüt grec (1932), El misteri de la creu egípcia (1932) i la tardana Cara a cara (1967). Convé constatar que el pas del temps no ha fet sinó confirmar el concepte de "Els Tres Grans" aplicat sovint a Christie, Carr i Queen. També té positiu interès el cicle de puzzles (aventures de Peter i Iris Duluth, 1936-1947) de Patrick Quentin (Richard W. Webb i Hugh C. Wheeler), que (simptomàticament?) comença en la millor ortodòxia de la novel·la-enigma i, passant pel suspens hitchcockià, acaba en un model negre de ressonàncies prou amargues. A partir de la novel·la-enigma Erle Stanley Gardner (1889-1970) posa les bases del drama judicial amb el seu advocat paralític Perry Mason (des del 1933).\nMentrestant, als EUA, les menyspreades revistes populars (pulps) com Black Mask generen la forma clàssica de la novel·la negra, testimoni d’una societat tensa i alienadora ofert amb els ulls desencantats de l’home del carrer. El primer autor del subgènere és el rudimentari Carroll John Daly (des del 1923). Però de seguida sorgeixen els mestres fundadors, Dashiell Hammett (1894-1961, Collita roja, de 1929, El falcó maltès, de 1930) i Raymond Chandler (1888-1959, La gran dormida, de 1933, El llarg adéu, de 1953), seguits de James M. Cain (1892-1977, El carter sempre truca dues vegades, 1934), Horace McCoy (1897-1955, Oi que maten els cavalls?, 1935), etc., etc. El nou subgènere es desenvolupa coetàniament al Regne Unit amb Peter Cheyney (1896-1951), James Hadley Chase (1906-1985) i Leslie Charteris (1907-1993). En aquest context l’estato-unidenc W. R. Burnett (1899-1982) funda la novel·la de gàngsters (El petit Cèsar, 1929).\nEl model clàssic de novel·la-enigma cau en descrèdit pels volts del 1945 (si bé alguns autors clàssics del subgènere continuaran conreant-lo). Raymond Chandler n’escriurà el cèlebre epitafi (El simple art de l’assassinat, 1944): "Hammett arrencà l’assassinat del gerro venecià i el diposità al carreró (...). Hammett retornà l’assassinat a la mena de gent que el comet per algun motiu, no pas per a fornir un cadàver; i que el comet amb els mitjans que té a l’abast, no pas amb pistoles cisellades, curare i verins tropicals. Retratà aquesta gent tal com són, i la féu parlar i pensar amb el llenguatge que empren per a aquest fi." L’acusació era prou justa. Massa coses havien canviat irremissiblement, i el món –el món de la creació literària, almenys— s’havia emancipat de la cosmovisió conservadora pròpia d’aquella elit britànica d’avantguerra que havia forjat aqueix crim artificiós reduït a pretext per a l’especulació intel·lectual en un marc aristocràtic. De fet, avui continuen produint-se multitud de novel·les que podríem afiliar a la tradició clàssica de la novel·la-enigma, però ja en un model profundament transformat per una certa pèrdua de la innocència: menor èmfasi en el component enigmàtic en si, juntament amb simplificació de la trama (difícilment tan complexa i tan ben travada com en l'Edat d'Or); equilibrant-ho, major aprofundiment en el retrat psicològic dels personatges i paper rellevant del marc social i les seves implicacions (en seria un exemple destacat l'obra de P. D. James, tan fosca o més que qualsevol clàssic negre). Quant al model clàssic, avui només s'escriuen novel·les-enigma esporàdicament, i ja en clau paròdica (o bé amb ambientació històrica, sovint remota). Emperò, els clàssics del subgènere (amb Christie al capdavant) conserven una immensa popularitat entre el públic lector, segurament perquè es tracta d’una lectura grata, absorbent i ideal per a l’escapisme (potser ara més que llavors, afegint-hi l’encant d’època).\nEn la segona postguerra mundial la novel·la negra desembarca triomfalment en una Europa devastada; com a símptoma, el mateix 1945 neix la mítica col·lecció Série noire. Des de llavors, la línia predominant de la novel·la detectivesca parteix de la novel·la negra, de la novel·la policíaca o de la combinació de totes dues (com exemplifica el néo-polar francòfon), o bé d'aqueixa novel·la-enigma profundament transformada en línia anàloga, tot plegat amb una complexitat i varietat creixents, i amb fronteres difuses envers una novel·la d’acció en desenvolupament expansiu. Autors destacats de la segona meitat del segle XX són, entre molts d’altres, els anglosaxons Jim Thompson, Ross Macdonald, Ed McBain (ja citat), Chester Himes, Mickey Spillane (creador de Mike Hammer), Julian Symons, Ira Levin, William Irish, Patricia Highsmith, P. D. James, Nicolas Freeling, Ruth Rendell/Barbara Vine i Donna Leon; els francòfons Boileau-Narcejac (pseudònim conjunt de Pierre Boileau i Pierre Ayraud, dit Thomas Narcejac), Sébastien Japrisot, José Giovanni, Frédéric Dard, Jean-Pierre Manchette i Didier Daennickx; els italians Leonardo Sciascia, Giorgio Scerbanenco i Andrea Camilleri; el neerlandès Robert van Gulik; l’alemany Hans-Jörg Martin; el duo suec compost per Maj Sjöwall i Per Wahlöö; l’espanyol Manuel Vázquez Montalbán; etc., etc.\nEn les darreres dècades una sèrie de corrents preexistents ha pres prou embranzida. Un de destacat és la novel·la detectivesca d’ambientació històrica: amb pioners de gruix com tot un John Dickson Carr (i una Agatha Christie), té tal vegada el punt d’inflexió en Robert van Gulik (recreació de la Xina del segle VII de mans d’un sinòleg expert), i avui toca abundosament tota mena de períodes, sense oblidar la Roma imperial; destaquem-hi Bruce Alexander (Bruce Alexander Cook, 1932-2003) amb el cicle sobre el tàndem Sir John Fielding-Jeremy Proctor, novel·les ambientades al Londres setcentista i plenes d’encant i d’humanisme, les quals algú ha definit, prou encertadament, com a “maridatge entre Conan Doyle i Dickens”. Un altre corrent en expansió és l’anomenada “novel·la ètnica” (com si la novel·la estato-unidenca no fos ètnicament estato-unidenca), ambientada en cultures no euròpides la lògica interna de les quals té un paper essencial en la trama: a banda de l’iniciador, Arthur Upfield (1888-1964), amb el detectiu australià (“indígena”) Napoleon Bonaparte, hi treballen, entre d’altres, James Melville (1931), amb el Japó, Tony Hillerman (1925), amb els diné (“navajos”), H. R. F. Keating (1926), amb l’Indostan, etc., etc. Finalment hi ha els inclassificables: així, les novel·les de Lilian Jackson Braun (1913), que tenen un parell de gats com a detectius protagonistes.\nLa novel·la detectivesca als Països Catalans\nLa novel·la detectivesca s’introdueix als Països Catalans vehiculada en les llengües estatals, traduccions incloses. Amb el temps, la realitat sociològica del país s’imposa en forma de traduccions al català. Una de les primeres col·leccions modernes de novel·la curta en català, La novel·la sensacional (Salvador Baixarias, 1908-1909), és dedicada íntegrament al Holmes de Doyle, amb magnífiques cobertes de Junceda; ateny trenta-set títols. La iniciativa és d’una precocitat raonable: les primeres traduccions franceses de Holmes daten del 1894, i les primeres d’espanyoles del 1906. Holmes tornarà a treure el nas en revista (com en les traduccions de Salvador Vilaregut per a De tots colors, 1910, o les de Llegiu-me, en els anys vint) i en volum (Edicions Ibèria, 1927). Carles Riba tradueix tot el Poe detectivesc (Els assassinats del carrer Morgue, 1918) i posteriorment repetirà amb el terrorífic; algunes de les narracions seran recuperades separadament per La novel·la estrangera en els anys vint i pels Quaderns literaris de Janés i Olivé en els trenta. La novel·la nova extracta títols relacionats amb la prehistòria del gènere: El comte de Montecristo de Dumas (1918); La policia per dins: memòries d’en Canler, cap de policia de París (1820-1850) (1918). Durant els anys vint la revista Llegiu-me publica alguna narració curta d'Ellery Queen, i cap al 1930 la revista Imatges en publica d’Agatha Christie; una versió teatral del cèlebre Ackroyd, adaptat per Michael Morton, arribarà als nostres escenaris (el text apareixerà com a volum 388 de L’escena catalana, el 1933, sota el títol de El “Commendatore Campanel·li”). Esporàdicament, alguna altra traducció d’obra amb connotacions detectivesques apareix en col·leccions generalistes de narrativa.\nSherlock Holmes i el doctor Watson en una de les cobertes de Junceda per a _Literatura sensacional_ (1908)\nPel que fa a la producció pròpia d’avantguerra, l’auca dedicada per Albert Llanas al Detective Sherlock Holmes (1908, català pre-normatiu, és clar) és signe inequívoc de la popularitat del gènere. Emperò, en el camp de la novel·la no hi ha ni l’auge massiu que conegué llavors el gènere sentimental ni precedents rellevants com en la ciència ficció i l’erotisme, sinó a penes alguna temptativa esporàdica d’autors cultes com Cèsar August Jordana (El collar de la Núria, 1927) i una jove Mercè Rodoreda (amb la paròdica Crim, 1936). El teatre hi és més actiu: ja el 1909 s’assenyala un primer pastitx holmià (El detectiu Jeph-Roch Homs, de Salvador Bonavia), que no serà pas l’únic; A. Albert Torrellas adapta a l’escena Cor delator de Poe com a monòleg (v. 1908); en acabat d’adaptacions del Raffles de Hornung (1908) i de El misteri de la cambra groga de Leroux (Carles Costa i Pujol per a De tots colors, 1913), en els anys vint i trenta abunda la matèria detectivesca (o de fait-divers) al Paral·lel, bé que sovint en termes vodevilescos i dins la tradició populista del fulletó (L'assassinat del carrrer 42, d'Amichatis i Gaston A. Màntua, de 1934).\nPerò l’autèntica arrencada de la novel·la detectivesca catalana es produeix en la negra postguerra franquista, en part com a tasca de servei, i es deu a Rafael Tasis (1906-1966) amb tres obres pròpies que són mostres magnífiques d’adaptació cultural: La Bíblia valenciana (1955), És hora de plegar (1956) i Un crim al Paralelo (1960). La primera és un dels rars exemples de novel·la-enigma de la literatura catalana, amb l’encant afegit d’un rerefons bibliòfil de rellevància nacional ambientat a la Barcelona republicana. La segona es podria encabir en la novel·la negra, ni que sigui per la sordidesa quotidiana d’escenaris i personatges, en un retrat ben lúcid del clima moral del franquisme. La tercera és una novel·la policíaca que explota intel·ligentment el filó del Paral·lel barceloní d’entreguerres. A destacar l’aparició de personatges fixos: el comissari Vilagut i el periodista Caldes. Així mateix, Tasis realitzarà algunes de les millors traduccions del gènere.\nDe seguida pren el relleu el prolífic i polifacètic Manuel de Pedrolo (1918-1990), literat avantguardista alhora que apassionat de la novel·la de gènere i militant incansable per la normalització de la lectura en català. En el camp específic de la novel·la detectivesca --a banda del clima "negre" i inquietant que travessa gran part de la seva obra ingent-- publica L’inspector arriba tard (1960), Joc brut (1965) i Mossegar-se la cua (1968) i fa nombroses traduccions.\nLa figura de Pedrolo és central, així mateix, com a impulsor de la primera col·lecció especialitzada, la mítica La Cua de Palla (1963-1970), que fa disponibles en català els clàssics de la novel·la negra, sobretot anglosaxona, juntament amb Simenon i amb alguns títols del mateix Pedrolo. [És característic de les forçades servituds del mercat català el fet que durant els anys cinquanta s’haguessin publicat a Barcelona desenes de títols de Simenon traduïts per literats catalans (com ara Ferran Canyameres, amic personal de l’autor), però en espanyol: fer-ho en català era, d’antuvi, il·legal.] Sota aquest impuls sorgeixen altres col·leccions: Aymà Editors llança L’Enjòlit (1964-1965), dedicada a les aventures de James Bond (llavors en el zenit de la popularitat pel cinema), però també amb títols pròpiament detectivescos (negres i policíacs); Editorial Molino treu L’Interrogant (1965), amb quatre novel·les d’Agatha Christie, incloent-hi les emblemàtiques L’assassinat de Roger Ackroyd i Assassinat a l’Orient Express. Però totes aquestes iniciatives acaben fracassant per l’escassetat de públic lector: la massa popular a què hom s’adreçava no estava alfabetitzada en la seva llengua, i, a més, els equivalents en espanyol, de tiratge ampli, eren molt més barats.\nAixò no obstant, alguns franctiradors fan aportacions al gènere: Llorenç Sant Marc (pseudònim de Joan Carandell i Marimon) amb el díptic Males companyies (1970) i La brillant història (1971); Ramon Planes amb Crim al carrer Tuset (1973); Núria Mínguez amb una dedicació assídua engegada amb Una casa a les Tres Torres (1974). Alguns autors consagrats fan crítica social en clau detectivesca, com Maria Aurèlia Capmany (El jaqué de la democràcia, 1972) i el nordcatalà Jordi Carbonell (Un home qualsevol, 1979).\nJa en el nou context sociocultural dels anys setanta, un jove intel·lectual inquiet com Jaume Fuster (1945-1998), ben conscient dels factors que soscaven persistentment la projecció social del llibre català, reprèn el combat sistemàtic per la novel·la detectivesca en la llengua del país, tant amb la seva obra (De mica en mica s’omple la pica, de 1972, Tarda, sessió contínua, 3,45, de 1976) com amb la tasca crítica i divulgativa. Serà una feina preparatòria.\nÉs als anys vuitanta, amb nous condicionaments sociopolítics, quan es produeix l’eclosió de la novel·la detectivesca en català, tant de producció pròpia com traduïda, en el marc d’un auge de la novel·la de gènere que abasta també l’eròtica i, en menor mesura, la ciència ficció, la fantasia mítica, l’humor i el terror. Es generalitza llavors (abusivament) el terme novel·la negra com a designació global del gènere detectivesc. A Jaume Fuster (La corona valenciana, 1982) i al col·lectiu Ofèlia Dracs (Negra i consentida, 1983) se sumen tot d’autors procedents de la literatura general, com Josep Maria Palau i Camps (Assassinat al club dels poetes, 1983), Maria Antònia Oliver (Estudi en lila, 1985), Antoni Serra (El blau pàl·lid de la rosa de paper, 1985), Margarida Aritzeta (El correu de Trípoli, 1990), Isabel-Clara Simó (La veïna, 1990), etc., etc. N’hi ha que s’hi dediquen més o menys en exclusiva, com el supervendes Ferran Torrent (No emprenyeu el comissari, de 1984, Penja els guants, Butxana, de 1985, Un negre amb un saxo, de 1987, Gràcies per la propina, de 1995), Andreu Martín (Muts i a la gàbia, de 1986, Crònica negra, de 1988, Barcelona Connection, de 1989), Albert Draper (pseudònim conjunt d’Emili Castellanos i Miquel Colomer, Tres dies de juny, 1987) i Magí Rosselló (Faraó, 1988). Hom crea personatges característics: el Lluís Arquer de Fuster (Les claus de vidre, 1984), l’inspector Jaume Arbós de Palau (1983), la Lònia Guiu d’Oliver (1985), el Celso Mosqueiro de Serra (1985), el Butxana de Torrent (1984); també n’hi ha per al públic juvenil, com En Felip Marlet (1979), de Jaume Carbó, i el detectiu Flanagan, d’Andreu Martín i Jaume Ribera (No demanis llobarro fora de temporada, 1989). El clima "negre" alimenta també altres gèneres, com la novel·la d’acció en clau fortament política que conrea el tàndem Jordi Querol-Moisès Mercè (Abans moros que catalans, de 1984, València 1977, de 1989).\nEl gruix d’aquesta producció autòctona s’inscriu en el subgènere negro-policíac, mentre que Palau s’inspira en Christie i Simenon; potser només Núria Mínguez converteix en nucli de la seva producció la novel·la-enigma, d’altra banda homenatjada en pastitxos com A Mayerling, una nit... (1990), de Nèstor Luján, que reuneix Holmes i Poirot en la investigació del cèlebre cas, o, ja en el camp del teatre, per Jaume Fuster en Les cartes d’Hèrcules Poirot (1983) des de la Cerdanya dels darrers quaranta.\nMentre la majoria d’editorials inclouen la novel·la detectivesca, catalana o traduïda, en col·leccions generalistes de narrativa, arriben a sorgir dues col·leccions especialitzades en el gènere: Seleccions de la Cua de Palla (1985-1997), d’Edicions 62, represa d’un clàssic, ara sota la direcció de Xavier Coma i dedicada monogràficament a la novel·la negra; i La Negra (1986-1998), de La Magrana, amb autors catalans i traduccions d’autors coetanis, sobretot d’altres literatures europees.\nCom acabem de veure, també les traduccions són massives; exemplifiquem-ho amb els clàssics emblemàtics del gènere. Quaderns Crema publica íntegrament els Contes d’Edgar Allan Poe (1980, 4 volums) en la traducció ribiana, més endavant publicats per altres segells separadament o en selecció, sovint amb traduccions noves. Laertes publica tot Sherlock Holmes (1984-1992) en la col·lecció L’Arcà (majoritàriament de misteri i terror); mentrestant, L’Atzar recupera les traduccions de 1908-1909, amb les il·lustracions de Junceda (El detectiu Sherlock Holmes, 1981-1984); tant Cruïlla com Bromera treuen narracions soltes, amb noves traduccions; i entre el 1981 i el 2000 sengles editorials llancen fins a sis traduccions diferents de El gos dels Baskerville. Entre el 1990 i el 1999 en tindrem tres de noves de El misteri de la cambra groga de Gaston Leroux (la primera de les quals com a El misteri de l’habitació groga). El 1985 Editorial Molino recupera els quatre títols de Christie de 1965, ara al si de Seleccions de Biblioteca Or, i, alhora, La Llar del Llibre (l’antiga Catalònia) crea la sèrie Agatha Christie al si de la col·lecció Nova Terra, sèrie que haurà superat la trentena de títols al tancament (1994). El 1996 Columna-Proa recupera aquestes traduccions, la majoria al si de la col·lecció monogràfica Agatha Christie, ara amb les atractives cobertes de l’edició britànica. El 1988 Àrea llança una col·lecció dedicada monogràficament a Maigret: Àrea Simenon. D’altra banda, les reimpressions d’aquests clàssics es multipliquen.\nL’eufòria s’esllangueix als anys noranta, tal vegada per saturació del públic, i Seleccions de la Cua de Palla i La Negra acaben tancant. En resta, però, un bon gruix de traduccions i, sobretot, la definitiva normalització del gènere al si de la literatura catalana; de manera que, ja a un ritme més pausat, continuen tant la producció pròpia com la traducció, havent esdevingut la novel·lística detectivesca una opció entre tantes. Entre les darrers sorpreses hi ha l’aparició de la novel·la negra nordcatalana, amb el Perpinyhard (1995) del col·lectiu Emili Xatard.\nPel febrer del 2006 Edicions 62 llançava La Nova Cua de Palla, en una nova etapa de la mítica col·lecció.\nVal a dir que, en contrast amb els subgèneres negre i policíac, la bibliografia catalana presenta encara greus deficiències quant a l’anostrament dels clàssics de la novel·la-enigma de l’Edat d’Or: tret d’Agatha Christie, en són inèdits en català (pràcticament o absolutament) tots els autors emblemàtics, com ara John Dickson Carr/Carter Dickson, Ellery Queen, Margery Allingham, Ngaio Marsh, Nicholas Blake, Michael Innes, Anthony Berkeley/Francis Iles, Patrick Quentin, el Milne detectivesc i tants d’altres. Un buit sorprenent, atès l’èxit continuat d’aquests autors (ja ens hi hem referit), els quals hom continua reimprimint en anglès, francès, espanyol, etc. Tocant als autors recents –sobretot anglosaxons-- la puntualitat traductora és prou satisfactòria, però tot i així hom hi troba a faltar, per exemple, Bruce Alexander, James Melville i Lilian Jackson Braun.\n· Symons, Julian. Historia del relato policial. Barcelona: Bruguera, 1982. ISBN 84-02-09020-6.\n· Del Monte, Alberto. Breve storia del romanzo poliziesco. Bari: Laterza, 1962.\n· Boileau-Narcejac. Le roman policier. Paris: Presses universitaires de France, 1975.\n· Díaz, César. La novela policíaca. Barcelona: Acervo, cop. 1973. ISBN 84-7002-149-4.\n· 100 anys amb Sherlock Holmes: elemental, estimat Holmes. [Barcelona]: Fundació Caixa de Pensions, 1987. ISBN 84-7664-091-9.\n· Comas, Xavier. Temes i autors de la novel·la negra: de la "Série noire" a "La Cua de Palla". Barcelona: Edicions 62, 1994. ISBN 84-297-3793-6.\n· Comas, Xavier. Diccionari de la novel·la negra nord-americana. Barcelona: Edicions 62, 1985. ISBN 84-297-2319-6.\n· Fuster, Jaume. "Lladres i serenos que xamullen com vós i jo". Serra d’Or, núm. 346 (set. 1983), p. 50-52.\n· Canal i Artigas, Jordi. "De ‘La Cua de Palla’ a ‘Seleccions de la Cua de Palla’: normalització i mercat". Serra d’Or, núm. 433 (gener 1996), p. 69-71.\n· Piquer Vidal, Adolf; Martín Escribà, Àlex. Catalana i criminal: la novel·la detectivesca del segle XX. Palma: Documenta Balear, 2006. (Arbre de mar; 23) ISBN 84-96376-77-X\n· Pla, Xavier. Simenon i la connexió catalana. València: Tres i Quatre, 2007. (La Unitat; 194) Premi d'Assaig Joan Fuster 2006. ISBN 978-84-7502-776-0\n· Classic crime fiction – (http://www.classiccrimefiction.com)\n· A l’ombre du polar – (http://www.polars.org)\n· Massó Carballido, Jaume. Salvador Vilaregut, primer traductor al català de Sherlock Holmes. – (http://personal.telefonica.terra.es/web/circuloholmes/pastiches%20y%20articulos/Salvador%20Vilaregut%20cat.htm)\n· Fuster, Jaume. Manuel de Pedrolo i la novel·la policíaca en llengua catalana –\n· Biblioteca La Bòbila. La Cua de Palla. – http://es.geocities.com/groc_negre/cyber.html\nLlicència Creative Commons. Aquest article es prot reproduir a la Wikipedia catalana citant-ne la procedència\nNovembre del 2005. Revisat, octubre i novembre del 2007


Seguretat_Obert: Pedagogia de la seguretat\nFins ara hem treballat amb molta informació i coneixement al voltant de la Seguretat en l'ús de les tecnologies. Això fa que estigueu més preparats que d'altres persones que voldran estar, com a mínim, tant protegits com vosaltres.\nAra sou peces clau per a la sensibilització de la resta de la població vers la seguretat aplicada a les noves tecnologies.\nCom podem transmetre aquest coneixement adquirit?\nQui estic formant? Detecció.\nPrimer de tot caldrà plantejar-se: qui són els aprenents? quina és la seva edat? quina és la seva experiència prèvia? en definitiva, des de quin punt partim.\nLa diferència entre el punt de partida i el vostre coneixement com a formadors serà el seu camí d'aprenentatge. D'això en les teories constructivistes s'anomena Zona de Desenvolupament Proper.\nQuè vull ensenyar? Objectius.\nUn cop sapiguem des d'on partim, haurem de plantejar-nos què volem mostrar-los. És possible que vulguem o puguem transmetre tot el nostre coneixement a tots els alumnes.\nMolt possiblement als infants no els parlarem de les lleis constitucionals però si dels bons hàbits i de les possibles amenaces, per exemple.\nAixí doncs ens proposarem un objectiu a assolir, que en cada cas serà diferent i adaptat als alumnes concrets. Això farà que els siguin més efectius els aprenentatges, ja que és la manera de que els siguin significatius.\nSi tenim un objectiu molt ambiciós serà difícil de veure'l materialitzat, és per això que us recomanem desgranar aquest gran objectiu en objectius més concrets i assequibles a curt termini, de manera que els alumnes puguin veure resultats aviat que els motivin a continuar aprenent i així de mica en mica anar avançant per la Zona de Desenvolupament que comentàvem anteriorment.\nQuan marqueu objectius heu de pensar tant en els aprenentatges concrets que voleu que facin els/les alumnes com el desenvolupament competencial que faran gràcies a aquests nous coneixements. D'aquesta manera quan els faci aprendre què és el correu brossa (objectiu 1r) també els ensenyo a ser autosuficients i crítics (objectiu 2) ja que aprenen a diferenciar el que és fiable del que no (possible objectiu 3).\nCom assolir el repte.\nPer aconseguir els objectius que plantegem no n'hi ha prou en nombrar-los o explicar-los per a que la gent ho integri com a propi. En el cas de la seguretat no n'hi ha prou amb saber de què va, és necessari interioritzar fins al punt de que sigui una pràctica habitual el fet de protegir-se, són aprenentatges que hauran de quedar lligats a la manera d'actuar davant la xarxa en cada moment.\nÉs per això que depenent dels objectius, l'alumnat, el grau de coneixement previ i la disponibilitat d'eines haurem d'escollir unes metodologies o altres.\nEn el proper recurs del mòdul trobareu un recull de propostes que us poden servir per a dur a terme les formacions. Entre els recursos podreu inspirar-vos o triar per a plantejar les vostres formacions.\nEn qualsevol cas es recomana que siguin experiències com més vivencials possibles i que s'acostin a les realitats del grup de manera que els aprenentatges però també les classes siguin significatives per als que aprenen, serà la millor manera de que interioritzin els nous coneixements.\nCom avaluar el procés d'aprenentatge.\nÉs evident que molts cops el propi aprenentatge es demostra en el moment de ser aprés. També és cert que depenent de la metodologia escollida per a treballar els continguts ens portarà a avaluar o a fer-nos una impressió del que han aprés els/les alumn@s. Un altre cas que ens podem trobar és que per saber si realment han interioritzat el que els hem mostrat és un cop ha passat una mica de temps i es roben davant de situacions de risc per a la seguretat a la xarxa.\nA més de tot això, com a formadors us caldrà prendre la decisió de com voleu avaluar o fins i tot si és necessari en alguns casos.\nPodeu avaluar de manera quantitativa a través de proves tipus examen, o qüestionari, on avaluar si han assolit o no els coneixements. Aquest sistema tot i revelar el grau de coneixement sobre els temes a nivell teòric en un moment concret, té una contra partida, no sabem si han interioritzat els aprenentatges fins a assumir-los com a conductes pròpies. Tot i així pot ser molt indicat per a certs col·lectius.\nL'avaluació qualitativa implica una mica més de feina per al formador que ha d'estar atent al procés constantment i en pot avaluar la qualitat de cada moment de l'aprenentatge. Aquest sistema es pot convertir en complex si el nombre de persones que s'avalua és elevat.\nPerò també ens permet aportar a l'avaluació l'observació in situ de conductes realitzades pels alumn@s davant de situacions concretes.\nAvaluar la formació\nPer avaluar el resultat de la formació hem de contrastar els objectius plantejats i contrastar-lo amb el que hem assolit.\nD'una banda aplicar aquest criteri a cada aprenent ens ajudarà a veure si ha arribat a assolir allò que preteníem tant en continguts com en competències.\nD'altra banda avaluar de manera genèrica si el grup ha arribat a assolir els objectius.\nEn aquest punt arribar un nou aprenentatge per a vosaltres formadors. Es tracta de confrontar la vostra idea formativa inicial amb la realitat i veure si és ajustada o allunyada.\nSi està ajustada, els participants han assolit els objectius que havíem plantejat, sabem que és una bona pràctica i adequada per a treballar aquest contingut.\nSi està allunyada, els coneixements assolits pels participants no compleixen amb els objectius plantejats, cal revisar el pla inicial i reformular-lo.\nAixò no significa que estigui tot malament sinó que possiblement hem estat molt ambiciosos o que la metodologia que hem triat per a assolir aquests objectius no era l'adequada.\nEn aquest cas cal intentar esbrinar que és el que ha anat malament, fer una mica d'anàlisi de com ha anat la sessió i veure en quin punt els alumnes no han seguit el camí que els teníem preparat. Quan hàgim identificat on ha fallat la planificació ja tindrem la manera de modificar-ho i millorar-ho amb una estratègia més ajustada als nostres alumnes, i a vegades, simplement posant uns objectius més propers.\nUn darrer aprenentatge\nEl teu propi aprenentatge. En cada procés formatiu que inicieu amb els vostres alumnes aprendreu coses noves i sorgiran nous reptes que us faran cercar i trobar noves estratègies. Aprofiteu aquests moments i aquests aprenentatges no esperats i no prèviament pautats per a la vostra pròpia formació i la d'aquells altres alumnes que formeu a partir d'aquests moments.\nEsperem que amb aquestes pautes sigueu capaços de formar i sensibilitzar molta població per a que estiguin segurs cada vegada que són d'avant d'una eina tecnològica.\nSalta a... Salta a... Presentació del curs Informació prèvia Quatre consells pels debats virtuals El concepte de seguretat Els àmbits on és aplicable la seguretat Les dimensions públic-privat La família, l'empresa, l'escola, l'administració... En resum... Consells per a infants i joves, i per a les seves famílies La campanya A Internet, posa-hi seny! Consells per a persones adultes: ús intel·ligent de les TIC La comunicació interpersonal o intergrupal Recomanacions relatives a l'us del correu electrònic Les eines de missatgeria instantània Recomanacions relatives a l'us de les eines de xat Els continguts a la xarxa Recomanacions relacionades amb els continguts Filtres de protecció en qüestions de navegació Les eines 2.0. i les xarxes socials Els espais lúdics i de joc La seguretat i la telefonia mòbil E-govern i e-democràcia Recurs: Guia d'usos i estil a les xarxes socials de la Generalitat de Catalunya L'Administració electrònica Exemple dins l'e-administració: EACAT Banca en línia Mesures de seguretat de la banca per Internet Altres operacions i gestions telemàtiques Recomanacions generals: introducció a la protecció de les dades personals Recurs: vídeo sobre l'Agència Catalana de Protecció de Dades El comerç electrònic La botiga virtual Formes de pagament en línia Mesures i consells relacionats amb la banca i les compres en línia Recurs Joves.cat: Guia per comprar per Internet Recurs de VeriSign: Picar o no Picar? La firma electrònica i el certificat digital Elements i conceptes claus Preparar l'ordinador i demanar un certificat L'ús pràctic de certificats digitals! Manuals CATCert Protegim el nostre equip informàtic Equips informàtics Suports d'emmagatzematge de la informació Sistemes informàtics Components de xarxa Topologia de xarxes locals Canals de comunicació: com ens connectem a Internet Les amenaces informàtiques: tinc un virus? Virus i cucs: malware infecciós Malware que s'amaga: troians, rootkits i la porta del darrera. Malware publicitari: amb l'objectiu de fer diners També cal vigilar amb... Mesures de protecció Actualitzar sistema operatiu i programari Antivirus Tallafocs Còpies de seguretat Encriptació de dades Context i precedents (Europa i Espanya) La situació a Catalunya Estudi sobre la seguretat de la informació a les llars i ciutadans 2010 El rol de Catalunya en matèria de seguretat Pla nacional d'impuls de la seguretat de les TIC a Catalunya Termes i especificacions a tenir en compte respecte de la protecció de dades La Llei Orgànica de Protecció de Dades (LOPD) Recomanació 1/2008 de l'APDCAT Condicions generals de la difusió de dades per Internet Definició: Propietat intel·lectual i mesures proposades Qui és qui en matèria de propietat intel·lectual Drets de la Propietat Intel·lectual Més respostes sobre propietat intel·lectual Els Creative Commons i les llicències de compartició Llei de Serveis de la Societat de la Informació i del comerç electrònic LSSI - La Llei d'Internet fàcil (pdf: 1220kb) Intitucions de referència en matèria de seguretat en l 'ús de les tecnologies Espais web informatius i fonts d'informació. Metodologies per a l'aprenentatge


VCB plafons tenen llarga durada de vida mecànica i elèctrica - notícies de la indústria - Shaanxi Joyelectric internacional Co, Ltd\nVCB plafons tenen llarga durada de vida mecànica i elèctrica\nÚs del quadre VCB té les següents avantatges:\nCada comprovació visual de l'erosió contacte\nDisminueix el temps d'inactivitat, així com per tant pèrdua de minuts al client\nTots els components són separats a través de l'altre per tenint full metal. Aplicacions el grau de protecció IP4X per l'aplicació coberta i IP54/55 per a l'exterior, protecció i mesurament amb la numèrics o estàtiques o electromagnètics metres i relés segons del client requisit, prestatgeries en o fora de l'interruptor de la prova per a la posició de servei i viceversa tenint rehabilitats porta bloquejat, mecànica m / l de prevenció prestatgeries o per separador mentre en la condició , dibuix de tipus PT haver fusibles i compartiments de l'acte àmplia capaços d'alçada pel compartiment de cable.\nTota la sèrie de productes de plafó VCB és acceptat per les característiques com ara:\nComissió fàcilment i d'erecció\nAlguns dels paràmetres de la realització de proves de qualitat per panell VCB inclouen:\nProva d'augment de temperatura\nSense pèrdues de càrrega\nTotes aquestes comprovacions de qualitat VCB pot organitzar mitjançant l'aplicació d'instruments de proves intel·ligent instal·lada en el Laboratori d'examen de producte.\nVCB (Buit magnetotèrmic) gamma\nHi ha molts tipus de panells VCB disponibles que reparteix actuació superior. Per a la prevenció d'incendis així com sobrecarregues d'energia, VCB són utilitzats en les zones on es pot produir la crisi elèctric. Aquests VCB tenir aplicació en el sistema de mitja tensió. Diferents tipus de VCB es donen aquí:\nEls panells exteriors disposen la TVM VCB adequada per a les instal·lacions de l'aire lliure. Qualsevol situació perillosa que resultin per exigència elèctric pot prevenir-se a través d'aquests panells. Aquesta gamma de circuit és apropiat per la mitjana distància corrent elèctric. Aquests panells són duradores, robustes , i ofereix consistència rendiment. A més, aquests circuits són molt rendibles.\nPorcellana revestit VCB\nPorcellana cnoi VCB pot ser posat en la base amb la zona contigua una factoria. Poder és subministrat a través de les caixes de cable o el sostre passants o la combinació de cable i boixa de sostre. Terra: totes les CGP es pot realitzar a través de la integral a terra: interruptors, esal tipus de prop o a través de la capacitat de fer o mitjançant sorteig de terra: el camió amb els enllaços sòlids per autobús alimentador o al bar de costat. Aquestes CGP són molt rendibles com proporciona prestacions de coherència.\nVCB carretó és molt fàcil en instal·lacions i també molt durador. Els carretons són principalment utilitzat en la indústria de subministrament elèctric, així com poder.\nUn parell de: Comparació entre buit i SF6 magnetotèrmic


Demà comença la Festa Major - Ràdio l'Escala\nDemà engega la Festa Major de l'Escala. Una festa especial, marcada per la pandèmia, que ha provocat una retallada important d'actes. La comissió de festes recorda la necessitat de reservar localitat per als actes.\nLa Festa Major de l'Escala 2020 passarà a la història com aquella festa que va haver de reduir dràsticament els seus actes, especialment els que es programaven a l'aire lliure per respectar les mesures sanitàries de distanciament. Actes com el Festival Nàutic, les barrakes, les fires o els focs artificials han desaparegut del programa. Actes com el pregó es podrà seguir només a través de la televisió local. Actes com les sardanes o els espectacles familiars es concentren a plaça Catalunya amb aforaments limitats i amb reserva prèvia. I actes tradicionals com els concerts d'orquestra es mantenen a la Sala Polivalent però amb aforaments molt limitats.\nAquesta limitació d'aforaments ha provocat que per a alguna de les activitats ja s'hagin exhaurit les localitats. És el cas, per exemple, del kakay experience, el bateig de mar amb Pàdel surf i l'Escape Room del divendres. A la banda contrària, queden encara moltes localitats per a una de les dues sessions de concert de la Selvatana, de demà, o per a la presentació del CD de sardanes del Xaxu de dijous.\nDemà és Santa Màxima, dia patronal i principal de festa, amb l'obertura de l'exposició dedicada a l'Estany de Poma a l'Alfolí de la Sal, espectacle infantil i de circ a plaça Catalunya, ofici solemne a l'església i pregó retransmès per Canal 10 Empordà a dos quarts de dues. A la tarda, doble concert de l'orquestra Selvatana a la Sala Polivalent, a les cinc i a les vuit (quasi exhaurides les entrades per a la sessió de les vuit; més d'un centenar de localitats diponibles per al de les cinc). La jornada es completa amb espectacle familiar a la tarda, concert de sardanes amb la cobla local Principal de l'Escala a les deu a plaça Víctor Català i concert jove amb el grup de versions Sixtus a plaça Catalunya.Per als espectacles familiars i per al concert jove queden disponibles encara més de la meitat de l'aforament.Les reserves es poden fer, recordem-ho, a l'oficina de turisme.\nEl més calent a l'aigüera (II) 21/09/20\nInfo Veus 12/09/20


Roda de Berà premia als seus joves talents literaris | Diari de Tarragona\nRoda de Berà premia als seus joves talents literaris\nPer tercer any consecutiu Arnau Virgili, amb l’obra “Ho sabíeu”, va ser el guanyador de la categoria infantil B.\n4 de Diciembre de 2017 - 19:48 hs\nEl Casino Municipal de Roda de Berà va acollir l'entrega dels premis, que enguany arriba a la cinquena edició.\nL’Ajuntament de Roda de Berà va lliurar el proppassat dissabte a la tarda els premis del cinquè Concurs Literari “Roca Plana”, amb la celebració d’una gala al recinte teatral del Casino Municipal.\nLa cita cultural va estar presentada, per segon any consecutiu, per la periodista Sònia Camí i pel conegut clown i actor de televisió Ferran Aixalà, qui de nou va aconseguir arrencar riallades a l’auditori.\nL’acte es va iniciar amb la projecció del documental “Big Men” de Jordi Canyigueral, presentat per Antonio Barrero, director del Festival Internacional de Cinema en Català.\nLa cinta, busca la connexio entre els germans Iker i Eneko Pou, dos dels millors escaladors del món, l’escultor Xicu Cabanyes, i el mestre d’aixa Sebastià Vidal, tot plegat unint esport, art i, sobretot, natura.\nSeguidament es van desvetllar els tres guanyadors de cadascuna de les quatre categories contemplades enguany al certamen. En total, fins el 10 de novembre, es van rebre 33 obres literàries sobre la temàtica “La mare terra”, de les quals 7 corresponien a la categoria infantil A, de 9 a 11 anys; 13 a la categoria infantil B, de 12 a 14 anys; 6 a la categoria juvenil, de 15 a 17 anys; i 7 a la categoria d’adults, per a majors de 18 anys.\nQuant a la seva procedència 26 autors eren de Roda de Berà, 3 d’Altafulla, 2 de Bonastre, un de Torredembarra i un més de la Pobla de Montornés.\nEl Jurat va estar format per la regidora de Cultura de l’Ajuntament de Roda de Berà, Teresa Ferré; per Cristina Serrano, tècnica de la Biblioteca Municipal Joan Martorell Coca; per Helena Cobos, tècnica de la Biblioteca d’Altafulla; per Montse Creus, tècnica de la Biblioteca Punttic de La Nou de Gaià; per la docent Pilar Franquet; per Josep Maria Fortuny, coordinador pedagògic de l’Institut Roda de Berà, tots ells com a vocals; i per Ricard Benimeli, arxiver municipal, com a secretari.\nPer a cadascuna de les quatre categories es va acordar un primer, un segon i un tercer premi, els quals van ser obsequiats amb un llibre digital; una tauleta i un lot de llibres, respectivament.\nFinalment, l’alcalde Pere Virgili va sortir a l’escenari per lliurar el primer premi de la categoria d’adults a Salvador Cardona, qui no va poder assistir, i va dedicar unes paraules a tots els assistents, felicitant als guanyadors i guanyadores i encoratjant-los a no deixar mai d’escriure.\n1r premi: “Carta a la mare terra”, de Júlia Salvador. La regidora Teresa Ferré va lliurar aquest premi.\n2n premi: “La Mare Terra”, de Kenú Bueno. Helena Cobo, de la Biblioteca d’Altafulla va fer entrega del premi.\n3r premi: “Avui he somiat”, d’Àlex Simón. El director del FIC-CAT, Antonio Barrero, va lliurar aquest premi.\n1r premi: “Ho sabíeu”, d’Arnau Virgili. L’alcalde de la Nou de Gaià, Abel Martí, va lliurar el premi.\n2n premi: “Agraïment a la Mare Terra”, de Carla Camps. No va recollir el seu premi.\n3r premi: “Un amic inoblidable”, de Carla Amills. La regidora de Cultura de la Nou de Gaià, Laura Balaguer, va ser l’encarregada de lliurar aquest premi.\n1r premi: “Mare Terra”, Paula Sánchez. Eduard Rovira, alcalde de Torredembarra, va lliurar el premi.\n2n premi: “La Mare Terra”, Joana Fernández. Josep M. Fortuny, coordinador de l’Institut Roda de Berà es va encarregar de lliurar el premi.\n3r premi: “L’extinció de la Mare Terra”, de Mariona Fernández. Pilar Franquet, com a membre del jurat, va ser l’encarregada de lliurar aquest premi.\n1r premi: “La mare és la terra, però... I el pare? Qui és el pare?”, de Salvador Cardona. L’alcalde Pere Virgili va desvetllar el nom del guanyador, qui no va assistir a l’acte.\n2n premi: “El túnel se’n va”, d’Anna Maria Muntaner. Teresa Duch, autora de capçalera de la Biblioteca Municipal Joan Martorell Coca, va lliurar aquest premi.\n3r premi: “Pachamama”, d’Eva Maria Giménez. La responsable de la Biblioteca Municipal rodenca, Cristina Serrano, va ser l’encarregada de lliurar aquest premi.


Bloc de notes de Josep Romeu: dilluns, 13 / de febrer / 2012\nJa hi estem acostumats que els polítics ens presentin les seves gestes com a fites transcendentals, com a moments històrics o com a dates que marquen un abans i un després del que sigui. És així com explicava la vicepresidenta del Govern espanyol, Soraya Sáenz de Santamaría, la nova reforma laboral. Rajoy ja era conscient que aquesta havia de ser una reforma contra els drets dels treballadors, i per tant ell ja augurava una vaga general com a resposta. I la veritat és que no ni si es mereix això.\nBen mirat la reforma no deixa de ser una continuació de la que havia emprès el PSOE en l’anterior legislatura, basada fonamentalment en abaratir els costos d’acomiadament i a propiciar més precarietat laboral. No ha sorprès ningú, doncs, que la proposta presentada pel PP hagi rebut el rebuig frontal dels sindicats; si de cas, el que sorprèn és la poca contundència amb què s’expressa aquest rebuig. Però, l’aspecte més pervers de la nova reforma laboral del PP és que es digui que té la intenció de fomentar l’ocupació, i sobretot l’ocupació indefinida. Té el mateix objectiu que l’anterior: facilitar la precarietat, reduir els contractes indefinits, i, en definitiva, deixar en mans de les empreses l’ús i dessús del personal, de la mateixa manera que es pot contractar una furgoneta o llogar un local. Cada vegada més, la legislació deixa de contemplar els treballadors i la seva aportació en la creació de riquesa com un actiu equiparable al del capital, per a esdevenir simple matèria que s’aprofita quan convé i es llença quan ja no és útil. Aquesta és l’única filosofia.\nS’ha de tenir molta caradura per defensar que aquestes reformes es fan per a fomentar l’ocupació i per a propiciar que sigui contractació indefinida. Després de la primera reforma laboral, la contractació va continuar caient, i sobretot va caure la contractació indefinida; fins al punt que al mes de desembre de 2011, els contractes indefinits representaven entre un 5 i un 10% del total dels nous contractes. I no és que els impulsors de l’anterior reforma erressin en l’anàlisi de la situació ni en el pronòstic del que representaria la nova legislació; l’únic error, igual que ara, és la mentida i l’engany de dir-nos que pretenen un objectiu, quan és evident que s’aconsegueix a consciència exactament el contrari. Altrament, els qui fan aquest pronòstic haurien de dimitir dels seus càrrecs i reconèixer la seva incapacitat si no es produeixen els resultats esperats.


Rebem la visita d'alumnes de l'escola Josefina Ibáñez dins l’activitat ‘El meu Ajuntament’:: Ajuntament d'Abrera\nDIVENDRES, 18/01/2019 | 12:52 h\nRebem la visita d'alumnes de l'escola Josefina Ibáñez dins l’activitat ‘El meu Ajuntament’\n23 alumnes de l'Escola Josefina Ibáñez ens van visitar, el dimecres 29 de novembre, acompanyats pels seus mestres. Els nens i nenes van fer una visita guiada per l’Oficina d’Atenció Ciutadana (l’OAC), la Sala de Juntes de Govern Local i la Sala de Plens, on els va rebre l’alcalde d’Abrera, Jesús Naharro.\nL’Escola Ernest Lluch i l’Escola Francesc Platón i Sartí, està previst que vinguin més endavant.\nEls nens i nenes van presentar el seu ”programa electoral” a l’alcalde, diverses propostes per fer d’Abrera un poble millor. També van fer diverses preguntes a Jesús Naharro sobre la seva feina.\nLes aportacions dels alumnes i les preguntes que han fet a l’Alcalde s’emetran per Ràdio Abrera el 17 de desembre a les 12 h aproximadament.