Sumoll, Dorado de les varietats autòctones - Taca de vi\nLa Sumoll és una varietat negra autòctona catalana que fins fa pocs anys a tot Catalunya no hi havia més que unes quantes hectàrees (entre 40ha i 50ha.) i a la DO Penedès no estava ni autoritzada en el seu reglament. De fet, havia de sortir al mercat amb el nom (o mal nom), de vi de taula. Paradoxalment, abans de la fil·loxera, la Sumoll era una de les varietats més esteses per tota Catalunya, des de les terres de l’Ebre fins a l’Empordà, passant per la Segarra i el Bages.\nJuntament amb la devastació causada per la fil·loxera, altres factors com l’elaboració de cava, la moda dels vins amb varietats foranes, la dificultat en l’elaboració i uns vins resultants “poc refinats”, van fer que s’arrenquessin gran quantitat de ceps de Sumoll fins al punt de deixar-la en perill d’extinció. Així, durant molts anys va caure completament en l’oblit, essent una varietat menyspreada per alguns elaboradors i completament desconeguda pels consumidors. Al seu lloc es van plantar bastes extensions de Xarel·lo, Macabeu, Merlot o Chardonnay. Aquestes, unes varietats més fàcils d’elaborar i amb millor sortida al mercat.\nPerò tot això ha canviat els últims anys i després de la posada en valor de varietats autòctones com la Trepat, la Xarel·lo o la Garnatxa Blanca, ara ha arribat el torn de la Sumoll. I és que encara que sembli mentida que ho estiguem reivindicant, els vins amb varietats locals han arribat per quedar-se.\nÉs una varietat perfectament adaptada al territori, tan als tipus de sòls com al clima mediterrani. Resisteix bé la sequera i les temperatures elevades. De fet, ho agraeix ja que és una varietat que necessita madurar bé per a donar tanins més rodons i acidesa més equilibrada.\nTé una pell fina cosa que fa que els vins siguin de capa mitja-baixa.\nEl nas és molt seductor! Combina perfectament aromes florals (violeta), fruita vermella (cirera, grosella), sotabosc mediterrani (espígol, farigola) i tocs balsàmics (eucaliptus).\nEn boca té una molt bona acidesa (una mica verda), molt fresc i de cos mig. És poc alcohòlic i els tanins molt vius.\nVal a dir que són vins una mica rústics, salvatges, molt diferents als que es fan a Catalunya. Internacionalment es podria comparar amb una Nebbiolo o una Gamay.\nSi bé és veritat que no és un vi apte per a tots els públics, si que és un vi que el primer cop que es tasta, sorprèn, i com més es va provant, més va enganxant per la seva elegància subtil i amagada.\nConscients d’aquestes virtuts i sabent que una varietat com la Sumoll ajuda a diferenciar-se de la resta de DO (i explica molt bé el paisatge que la veu néixer), cada cop més elaboradors hi estan apostant. No és fàcil ja que, com ja he dit, és una varietat difícil de treballar al camp, amb maduracions irregulars i fermentacions complicades. Però cada cop s’està fent millor i els resultats són molt satisfactoris.\nAixí, sobretot la trobem al Penedès, cap a la zona de Rodonyà (Alt Camp) i al Bages.\nUn dels símptomes que la Sumoll és cada vegada una realitat més present, és el tast temàtic que es fa dintre la fira de vins Microvi que va tenir lloc divendres 28 abril a Sant Sebastià dels Gorgs (al final es va haver de fer a les caves Parxet per causes meteorològiques).\nEls Sumoll més destacats:


“El 'bullying' va molt associat als trastorns alimentaris”\nComprendre els joves. Especialista en psicologia infantojuvenil, dirigeix uns tallers que s’ofereixen a Ordino i la Massana sobre ‘bullying’, trastorns alimentaris o xarxes socials per a adolescents i pares.\nCom és la relació dels pares amb els fills adolescents?\nEl problema principal és la comunicació. El fill troba una dificultat de parlar amb el pare i explicar-li els seus neguits. Els pares es pregunten si sabran explicar les coses al fill o ajudar-lo. Es crea una distància que cada cop és més gran.\nCom trencar la distància?\nA través de l’empatia. Es tracta de posar-se a la pell dels nois i no minimitzar els problemes que expliquen. Els fills han d’entendre que els pares són el referent i els que els poden ajudar.\nCom ha d’actuar el pare si el seu


Antifrau i Anticorrupció escorcollen l'Ajuntament de Lleida - 7accents\nLleida Gerard Martínez/Judit Gómez 04.03.2015 12.15 h\nFuncionaris d'Antifrau emportant-se documentació de l'Ajuntament. (Foto: Imma González)\nTres tècnics de l'Oficina Antifrau i quatre membres de la Fiscalia Anticorrupció s'han personat aquest matí a les dependències de l'Ajuntament de Lleida per investigar possibles irregularitats administratives i despeses no justificades arran de la denúncia de l'exprimera tinent d'alcalde, Marta Camps, que va ser cessada ara fa dues setmanes pel paer en cap, Àngel Ros. Els representants d'Antifrau s'han presentat a la Paeria acompanyats de Camps a la recerca d'indicis d'un presumpte espionatge cap a ella, tal com va denunciar la mateixa regidora, que sospita que algú dins de la Paeria estava espiant el seu ordinador i el seu telèfon mòbil. D'altra banda, Fiscalia segueix la pista de diverses irregularitats en la gestió de Ros vinculades amb el cobrament de dietes i busca documentació sobre la concessió que va fer el consistori a la discoteca Larida, que es va prorrogar el juny passat i que va suposar l'exempció del pagament de 281.000 euros de l'empresa.\nÉs el primer cop que ambdues oficines es personen directament a la seu d'una administració per fer una investigació in situ. El tinent d'alcalde Rafel Peris ha explicat que els funcionaris estan demanant informació i expedients i que l'Ajuntament hi està col·laborant. L'alcalde, de viatge a Madrid, ha avançat la seva tornada a Lleida per tal d'encarregar-se personalment de la crisi.\n"Camps ja ha aconseguit la foto de l'escorcoll de la Paeria"\nEn declaracions a "El matí de Catalunya Ràdio", l'alcalde de Lleida ha assegurat que "no en sabia res" d'aquesta operació i que "la Paeria no té res a amagar". A més, ha carregat contra Marta Camps en assegurar que "ja ha aconseguit la foto de l'escorcoll de la Paeria".


You are browsing the Blog for Alimentaria.\nmayo 24, 2012 en News\nEtiquetas: 2012, 50, Alimentaria, Ambrosía, Barcelona, Cook, Intervin, Mediterranean, Red, Sommelier, Sommelier, Tasting, White, Wine\nDe tasts per Intervin 1 (Alimentaria 2012)\nmayo 24, 2012 en Noticies\nVa ser una setmana intensa en la Alimentària. Tant, que els cops de cua d’aquesta setmana, no ens han permès seure i escriure sobre ella, i deixar constància de les pinzellades que més ens han marcat fins ara.\nUna de les pinzellades que més ens van agradar va ser l’espai de tast que Taste & Flavours va posar al pavelló d’Intervin. Sota el nom de “50 vins per al 2020″, l’enòleg Lluís Manel Barba juntament amb un Comitè de Tast compost de cinc sommeliers de prestigi, escollits per la Unió d’Associacions Espanyoles de Sommeliers (UAES) i l’Acadèmia de Sumilleria & Màster Sumillers d’Espanya (AS & MSE). Van seleccionar els 50 vins, atenent a criteris com el respecte al medi ambient, varietat en el terrer, major aportació de naturalitat, tècniques i materials nous, fruitositat, elegància o frescor, etiquetes atractives i, a més, el preu, ja que cap superava els 20 euros per ampolla. Buscant el que crearà tendència d’aquí al 2020.\nPodríem destacar-los tots, ja que la selecció va ser cent per cent encertada, però si haguéssim de destacar algun en concret, destacaríem:\nBermejo, una malvasia seca de Lanzarote. Vi blanc d’atractiu color i de gran complexitat aromàtica. Molt fruiter d’entrada, amb matisos de llimona i mango. Passa per boca de manera suau i untuosa, segueix recordant a llimona, també a herba seca ia la pell de préssec, al final el seu sabor dura i dura a la boca. Té un caràcter marcat de malvasia.\nEdetària, una barreja de garnatxa blanca, viognier i una miqueta de muscat de gra petit de Terra Alta. Vi blanc interessant, amb un perfum floral molt atraient. Principalment ens recorda flors i fruites blanques molt fresques, amb alguns detalls minerals. En boca és ampli i amb un cos sorprenent i de tacte cremós, és franc en boca ja que apareixen els mateixos aromes que notem al olorar-lo. El final és fresc i molt elegant.\nHabla del Silencio, syrah, cabernet sauvignon i ull de llebre d’Extremadura. Vi negre d’un preciós color purpura i d’un gran expressivitat aromàtica. Al principi, fa la sensació d’entrar en una herboristeria, complex definir els aromes, al poc van apareixent amb més o menys nitidesa, nous moscadas i aromes de sotabosc barrejats amb groselles o fins i tot cassís. En boca és d’entrada molt fresca i potent, amb un cos espectacular, reafirma tot el trobat al nas i l’acompanya amb punts de pastisseria. Després d’una bona estona encara es manté el seu record en boca.\nQuest, una barreja de cabernet sauvignon, cabernet franc i petit verdot de Costers del Segre. Vi negre d’elegants tons cirera i fi perfum. Al nas sorprèn agradablement la nitidesa amb la qual es aprencian seves fruites negres com les mores, amb sensacions especiades principalment de farigola i vainilles. En boca és intens, fresc però sense excessos, tornen les mores però aquesta vegada acompanyades d’herba fresca i romaní. Final agradablement amarg fins i tot invitant\nEtiquetas: 2012, 50, Alimentaria, Ambrosía, Barcelona, Blanc, Cuiner, Intervin, Mediterrània, Sommelier, Sommelier, Tast, Vi


Espiar amb Pegasus és il·legal, encara que ho autoritze un jutge - Editorial de Vicent Partal\nActualització: 06.05.2022 - 08:31\nLa directora del CNI, Paz Esteban, ahir al congrès espanyol. (Fotografia: Juan Carlos Hidalgo)\nLa compareixença, ahir, de la directora del CNI a la comissió de Secrets Oficials ha aprofundit més encara el fossar que s’ha obert entre el govern espanyol i Catalunya per l’espionatge amb el Pegasus.\nMalgrat el secret oficial, els uns i els altres, espanyols i catalans, han acabat explicant prou coses, algunes ben sucoses, per a fer-nos càrrec del que ha passat. I la cosa principal en què totes les fonts, espanyoles i catalanes, sembla que coincideixen és que el CNI ha reconegut que va fer servir el programari Pegasus per a espiar. Entre més, una part, com a mínim una part, de les persones que Citizen Lab va certificar que havien estat atacades. I que les va espiar, i això és molt important, sota control judicial. És a dir, que un jutge va autoritzar l’operació d’espionatge.\nAcostumats a la impunitat amb què fan anar les coses dins el seu estat, i a la impunitat de què gaudeixen facen el que facen, les autoritats espanyoles han comès ací una sèrie d’errades monumentals.\nLa primera i principal és haver reconegut de manera oficial, després de fer voltes mirant de negar-ho, que l’estat espanyol ha comprat Pegasus i l’ha fet servir. Sembla que ni això entenen, aquesta gent: l’alarma mundial i, en particular, l’alarma europea per l’ús de Pegasus es basa en les capacitats d’aquest programa que van molt més enllà del que es pot considerar un espionatge legal en qualsevol legislació, i molt en particular en l’europea.\nLa segona és una proclamació coneguda però que en aquest context, enmig d’aquest escàndol i en el punt en què es troben les relacions entre els governs català i espanyol, és molt important: el govern espanyol, el govern socialista i de Podem, considera com a enemics perillosos seus tots els dirigents independentistes. No tan sols el president Puigdemont, que això ja ho sabíem, sinó fins i tot el president Aragonès, que com va dir dimecres no pot haver fet més esforços per arribar a una entesa amb Pedro Sánchez que encarrile la via negociadora que tant ha defensat el seu partit. Ni així.\nFinalment, hi ha una tercera constatació que té un valor polític incalculable per al procés d’independència. Aquesta operació amb Pegasus és la prova definitiva i irrefutable que l’estat espanyol és capaç de passar per alt els seus límits legals i violar totes les seues pròpies lleis per combatre la dissidència política, en aquest cas l’independentisme. Amb la qual cosa es pot demostrar de manera fefaent que el famós “imperi de la llei”, aquell que ells han provat de contraposar a les lleis de desconnexió i la proclamació de la independència, no existeix a Espanya.\nI això ho puc afirmar amb aquesta rotunditat perquè el jutge que ha autoritzat aquesta operació, en realitat, ha autoritzat una operació il·legal. L’espionatge, com és lògic, també està regulat, i pot ser legal en casos molt determinats i amb condicions molt concretes i estrictes. Sobre les raons per a autoritzar-lo, supose que alguns podrien discutir-hi encara i malgrat tot, i afirmar si calgués que els presidents Pere Aragonès i Carles Puigdemont són terroristes. Però sobre les condicions amb què s’ha efectuat aquest espionatge no hi ha discussió possible. Ningú, ni un jutge, pot autoritzar coses considerades il·legals explícitament en el marc legal. I en aquest cas, com a mínim, n’hi ha dues: el fet que una empresa privada, i no pas una institució de l’estat, haja estat autoritzada a espiar ciutadans, i el fet que l’espionatge es faça des d’un país estranger i la custòdia del material aconseguit quede fora de l’abast del propi estat. Segurament és cosa dels molts nervis que tenen, però diria que aquesta vegada els han enxampat, de ple i sense excuses a les quals puguen agafar-se, amb les mans al plat.\n05.05.2022 · 22:14\n– si van adquirir també Candiru això no suposa una segona empresa implicada, un segon software a pagar? Una despesa molt més alta de la reconeguda fins ara?\n– la llei espanyola permet que un jutge pugui intervenir les comunicacions d’un ciutadà en certes condicions. Però prendre el control total d’un mòbil no és anar molt més enllà? (De l’editorial és dedueix que això és legal)\n– què passa amb els mòbils dels advocats espiats? Crec que aquí també es van cometre diverses il·legalitats (segons el mateix Boye)\n05.05.2022 · 22:21\nEspanya se sent prou forta per plantar Europa, així ho manifesten els seus euro representants que justifiquen, en seu europarlamentària l’espionatge.\nL’hi tenen la mida presa a les institucions europees, o van errats?\nAviat sortirem de dubtes .\nVan sumant les errades i encara no entenen que el partit no es juga dins del seu estat. Qui està espantada és Europa. O qualsevol, perquè amb aquests programes, qualsevol amb prou diners, només diners, pot arribar a suplantar qualsevol persona. Siga qui siga. Això, és el que fa por. Però ells encara no ho saben. M’ha agradat molt l’expressió “els han enxampat amb les mans al plat.\n05.05.2022 · 22:48\nHem de suposar\nque sabeu cert que a més del Pegassus ses clavegueres han fet servir el Candiru (que passat poc temps després ja és indetectable) i,per tant,que han fabricat proves falses que no podreu rebatre. Cal denunciar-ho, ja.\n05.05.2022 · 22:55\nDes del Tractat d’Utrecht (1713) que l’estat borbònic de Castella sotmet barbarament a la Península d’Espanya, amb la indiferència del continent, a cada generació. Un total de tretze o catorze.\nPer tant, l’oportunitat d’aquesta generació és el canvi de paradigma planetari que ens ofereix la gran oportunitat d’organitzar-nos des de nosaltres mateixos d’una altra manera.\nSón els reptes de la globalització i la revolució tecnològica amb una cultura, unes estructures empresarials i una organització territorial que ens haurien d’esperonar.\nTan evidents com que fins i tot les xarxes oligàrquiques actuals del país s’adonen que han de canviar per tal de no perdre el seu paper dominant als Països catalans.\nPS. En aquest sentit, lamento que les notícies que considero rellevants pel conjunt del país real són desplaçades i sectoritzades com si no fossin el motor de la societat i de tot el país.\nPerquè, mentre l’escenari autonòmic ocupa les capçaleres i molts editorials, ningú posa en relació el territori, l’economia, la societat i la cultura que són el motor de la nació sencera. Proves recents:\n*La Generalitat obtindria 47.300 milions d’euros més de recursos amb la independència. (IEA)\n*El projecte, integrat per una seixantena d’empreses, comportarà l’electrificació de la planta de Martorell i la creació d’una fàbrica a Sagunt.(SEAT)\n*El Col•legi d’Enginyers Industrials demana que l’hidrogen encapçali la transició energètica amb projectes a Barcelona i Tarragona.(CEI)\n05.05.2022 · 23:18\nSaps què passa Vicent?\nQue els parlamentaris europeus són tan maltreballes que han demanat a l’estat español a que s’autoinvestigue.\nÉs com si encarregaren a l’assassí investigar el crim.\nNosaltres, la cultura catalana, tenim culturament una base calvinista.\nEls españols, la cultura españolocastellana, tenen una base catòlica (que ni tan sols cristiana), i mentiran i s’autoexculparan.\nUna altra característica important que els caracteritza és que allà on van ho podreixen absolutament tot.\nGuaiteu com van colonitzar Amèrica, i esbrineu com estan deixant les institucions europees, on un terç del funcionariat que s’ha “colat” és español profund.\nI per això, on van, “ho fan tot a banderes”.\nHo destrueïxen tot, xe !\nPer això tinc seriosos dubtes de que si no els lliguem els peus a una mola del fons encara puguen treure el cap a respirar sobre la immensa defecació que produeixen des de l’entrada al Mercat Comú ençà (Me’n recorde del filldeputisme quan tancaren Forns Alts de Sagunt) a canvi del vot favorable de Sandro Pertini.\n05.05.2022 · 23:36\nSi no fos que tenim uns dirigents qualificables de “tros de quòniam”, que formen un autèntic govern de Vichy (i esbravat, si em permeteu l’acudit fàcil) , el que tocaria seria fer un cop de cap, tirar endavant la declaració d’octubre del 2017 i sortir al carrer a aturar els tancs. Més vergonya i humiliació no, si us plau. Deixeu-vos de taules de diàleg, de comissions d’investigació, de jocs pseudo-olímpics, de reculades del català a les escoles i d’altres carallotades. Que, certament, ara sí que “Tot està per fer i aviat tot serà impossible”. No desaprofitem, una vegada més, una ocasió que el femer espanyol ens posa en safata.\n05.05.2022 · 23:52\nNo creo que el CNI no sepa, de todo los españoles, no por espiar, que son cosas feas, sino por inteligencia (esa es una de sus iniciales) de qué color es los calzoncillos de cada uno.\nNo obstante hay excepciones. Porque en un caso, muy especial, ha pedido permiso.\nSe entiende, en el caso de “los calzoncillos” la importancia es mínima. Aunque cree desconfianza. A no ser que la perdamos todos.\nPero el caso excepcional es diferente. Pide autorización.\nSe entiende. El que pierdan la “confianza mutua” los estratos sociales más altos es cosa grave. Es cosa que no se puede perder (la confianza mutua).\nAunque todos los demás, perdamos simplemente:\n05.05.2022 · 23:56\n“L’imperi de la llei” … senyor, quanta barroeria i estupidesa sempre hem de sentir. Surten noms i noms del poder (poder?) executiu però … i del judicial?. Qui és, com es diu, el jutge que, diuen, ho ha autoritzat?. L’imperi de la repressió és el que tenim a sobre, a sota i als costats del camp de concentració, mental, on seguim. Quan farem alguna cosa conjunta per sortir d’aquest guinyol circular?. Salut!.\n06.05.2022 · 00:43\nPer treure ferro al CNI, ara els acòlits del govern de Madrid ens diuen que es tractaria d’uns elements decontrolats de l’estat els que han comès el despropòsit il·legal de l’espionatge amb Pegasus a l’independentisme, i no s’adonen que reconèixer aquest descontrol de l’estat encara és molt pitjor.\n06.05.2022 · 06:04\nEstic amb el comentari del senyor Rovira. Li donarem gaires voltes més al tema?\nElls fan la seva feina i molt ben feta.\n06.05.2022 · 06:34\nI ara, què? Per més que quedi demostrat, passarà com amb l’Emèrit? Europa ja hem vist que mira cap altra banda i dirà que és un tema intern. Ho allargaran tant com puguin per utilitzar (com sempre) el típic “qui dia passa, any empeny? Si no aprofitem ara, que ens ho posen en safata, quedarà clar que als nostres polítics, no els interessa fer-ho. Buuuufff\n06.05.2022 · 07:11\nFranco es viu, arriba Sanchez155. España estat terrorista, estat franquista\n06.05.2022 · 07:45\nAixí definía fa mig segle el poeta José Bergamín l'”imperi de la llei” espanyol:\nEl imperio de la ley. ¿De qué ley? De la de su imperio, claro es. Mala ley si lo es imperante. Ley a la que llamó un poeta catalán: “común cobardía”. Una imposición de la fuerza por el terror. Una impostura.\n06.05.2022 · 08:09\nEm sembla completament infantil, que un dia diguin que no es pot investigar a ningú si no és amb autorització judicial i l’endemà surtin amb que no eren 65 sinó que eren només 18 i “oh sorpresa” aquest divuit havien estat autoritzats per un jutge desconegut. És que el nom del jutge també ha de ser secret? Els periodistes en ple ho comuniquen amb alegria per tots els mitjans, oblidant-se de què eren 65 + segurament 200 abans de la sessió secreta en què es va presentar que eren només 18. Quan jo era petit, a l’escola explicavem un acudit que ens feia molta gràcia pel ridícul que era: “Els quatre apòstols eren tres: Caín i Abel”… no s’assembla molt? Senyors periodistes, no ens mamem el dit: No podeu presentar com a cert un joc de mans fet per a curtets de gambals, i si ho feu, passareu a ser tant delinqüents com els del gobierno ehhhhpañol.\n06.05.2022 · 08:12\nLa UE sap perfectament com és Espanya i el taranna antidemocràtic dels seus representants, però no farà gaire bé res que posi en perill la Unió, ja prou tocada després de la marxa de UK. Els renyarà de nou, dirà que s’han d’acabar certes pràctiques, bla, bla, bla, com han fet en els temes de corrupció i tants d’altres. I Espanya seguirà passant-se aquestes recomanacions per l’arc del triomf. No en podem esperar res d’aquest teatre dolent. La solució està a casa. Hem de tirar endavant la declaració d’independència. És un bon moment perquè el món entendria bé els nostres motius i això facilitaria el reconeixement internacional. El principal problema, i ben gros, és la nostra acomodada classe política. Els hem de fotre fora el més aviat possible.\nMª CARME ESCAPA\n06.05.2022 · 08:17\nCompletament d’acord amb el comentari de Joan Mollá.\n06.05.2022 · 08:29\nTot el que dieu a l’article és cert, Vicens. Però vos imagineu un final i jo, personalment, n’albiro un altre. Tan de bo sigui jo la que s’equivoca!\nLa regressió dels valors (entre ells, els democràtics) és un fet aci, a Europa i al mon sencer. De veritat es replantefaran tot plegat per culpa d’una minoria dins un estat insubstancial on s’hi pot anar a prendre el sol per quatre rals i menjar pernil?\nEm direu pesimiste… El get és que estic cansada, avorrida de tot plegat. I la politica em fa fàstic.\n06.05.2022 · 08:35\nQui és, el jutge?\n06.05.2022 · 08:44\nQue el “Catalangate” segueixi el seu curs i que nosaltres, els catalans, seguim el camí de la Independència:\nL’entrevistada, Diana Riba, ens parla d’una negociació amb el PSOE …, de quina negociació ens parla? De la “taula de diàleg” tal vegada? Perquè diàleg no és negociació! Ens parla, tal vegada dels tractes que es tenen entre ER i PSOE?\nQuan ER i CUP van pactar la investidura van quedar que en dos anys s’examinarà el compromís d’Aragonès i els resultats d’aquella “Taula de Diàleg” que tots sabem fantasma i falsa.\nVeig molt interès del MHP català de dir que hi ha coses que s’han trencat per part del PSOE, però que ells ER* no han abandonat ni abandonaran la “negociació” (?)\nAquest espionatge, en el nostre cas, de catalans que vam votar i guanyar la decisió de separar-nos d’Espanya i esdevenir la República Catalana Independent, és una nova acció de guerra d’Espanya contra nosaltres per a mantenir-nos permanentment sotmesos. Motius sobrats de separació i divorci.\nAquest cas de l’espionatge no ha de servir ni al MHP ni al seu partit, ni a la CUP, ni a Junts per encallar el pacte de la legislatura actual i condicionar-ne la valoració i actuació que en correspongui de la inutilitat i falsedat d’aquesta “Taula de Diàleg”.\nEl poble català que vam votar el 1-O el Referèndum i vam fer la DUI al Parlament, no acceptarem ni excuses ni dilacions falses que disculpin a ningú amb obligat coneixement de causa, amb el pretext que és el PSOE qui ha trencat la confiança de no sé quines negociacions.\nNo valen excuses Molt Honorable President, ni Diana Riba, tots sabem i hem de saber, havíem de saber amb qui ens les fèiem quan vam pactar aquesta legislatura traïda del 52%. Espanya és Espanya, els catalans, cap, no podem al’legar ignorància. Sabíem de segur, o hauríem d’haver sabut de segur que aquesta falsa “Taula de Diàleg” esdevindria falsa, una vulgar excusa per encimbellar-se en la Generalitat, donant suport al sempre demostrar enemic a canvi d’interessos de poder espuris.\nDonant suport a l’enemic, fent grans escarafalls, però mai trencar-hi cap pacte dels pactes agenollats, res que li sigui incòmode a l’Amo, res que restitueixi la dignitat i faci tornar els catalans independentistes a la unitat estratègica del 1r d’octubre i la DUI, per complir el Mandat del seu Poble\n06.05.2022 · 08:48\n¿ON SERÀ EL LÍMIT PER EUROPA?\nEl catalangate evidencia amb claredat la nul·la voluntat de negociar res amb cap polític independentista per part del govern espanyol, el govern socialista i de Podem, ni que siguin amb els autonomistes més llepaculs. L’estratègia és zero ponts amb Catalunya dissident. El fet de ser català és prou motiu per ser espiat. La realpolitik és la repressió i l’espoli. Espanya contra Catalunya.\nL’altra consideració ve de l’actitud dels espanyols al Parlament Europeu. Com diu Josep Almar, sembla que li han agafat gust a l’exabrupte, al hooliganisme parlamentari i des d’allà n’hi ha que ja els està bé… S’han desinhibit i estan tibant la corda. Potser aquests valors democràtics europeus que tant preuem, s’estan espanyolitzant. Veurem que dona tot plegat.\n06.05.2022 · 08:54\nPotser es comença a esquerdar la impunitat judicial.\n06.05.2022 · 08:57\n“prova definitiva i irrefutable que l’estat espanyol és capaç de passar per alt els seus límits legals i violar totes les seues pròpies lleis per combatre la dissidència política”. Seguim repetint el què sabem des de sempre. Seguiran els escàndols i seguirem dient el mateix, passaran els mesos i els anys i seguirem dient el mateix. Des del sofà, com aquell que mira un partit de futbol i està indignat amb el joc del seu equip, direm … que malparits que són i no ens aixecarem.\n06.05.2022 · 08:59\nHereus de la tesi de Rubalcaba:\nTot és “legal” i tot s’hi val per la unitat d’españa.\n06.05.2022 · 09:11\n06.05.2022 · 09:16\nPer tot plegat del que se sap només, és tan gros, que sobren motius per a dir, adéu Espanya. I demanar explicacions al Parlament Europeu per la seua sospitosa passivitat.\n06.05.2022 · 09:21\nPaís de la merda suprema, de la prepotència castellana, de la inquisició governamental i de la monarquia corrupte. I això no hi ha qui ho aturi perquè la societat de l’altre costat de l’Ebre ja està amarada de tot aquest sistema de país corrupte i ja accepta que “Madriz és España y España és Madriz” i el que es fa i es decideix allà és del tot justificable i permissible i més si va contra Catalunya i els catalans. Allà son verdaders súbdits i nosaltres ens sentim ciutadans…, però sotmesos !. El que he dit: País de la gran merda suprema.\n06.05.2022 · 09:31\nTenim uns polítics molt incompetents, i així ens va, però al final ho aconseguirem.\n06.05.2022 · 09:38\nNo hi ha pitjor violència que la que es disfressa amb aparença de legalitat\n06.05.2022 · 09:40\nPutin es l estat Rus i fa el que vol, el consejo amb el Lesmes es l estat espanyol i fa el que vol colocant jutges al suprem. Don Pablo del TS fa el que vol en el CNI i per tant estem debant d una dictadura del TS i CGPJ i TC, soportada per l UE. Hi ha molta feina a fer\n06.05.2022 · 10:08\nPàgina 20 de la novel·la “Judita” (1930), de Francesc Trabal (1898-1957):\n“Catalans i jueus només l’odi poden suscitar”.\nFa dècades, segles que estem advertits. Si no donem resposta, és culpa nostra. Prou de fer el ploramiques!\n06.05.2022 · 10:13\nEl jutge Garzón no va tenir q dimitir per un assumpte similar ?\n06.05.2022 · 10:25\nEvidentment Partal té tota la raó. No podem oblidar que el Pagasus es va comprar en temps del PP (Rajoy, Soraya…) i que tan embolicats estan el PSOE com el PP. Però cenyim-nos al cas actual. El PSOE, amb la ministra de la guerra, son responsables del mal ús d’aquesta tecnologia. És evident que ni uns ni els altres han entès el seu funcionament, perquè d’altra manera no se si s’haurien atrevit a permetre que els resultats de la investigació, i el seu ús (que tan d’una forma com de l’altra son delictius) pugui estar en mans d’una empresa privada, tutelada pel seu estat (Israel). Continuant amb la part política no entenc com se’n pot encarregat una persona que no te coneixement del que té encarregat (N.P.I.). La Margarita també és responsable d’haver posar com a cap una dona quin currículum desconec, però objectivament és massa gran per ocupar-se de qüestions tecnològiques (tot i que segur és més jove que no pas el soca que fins ara era el cap). I ara toca parlar del legislatiu. ¿Com pot ser que encara estigui vigent una llei franquista que d’una hora lluny es veu que és una llei perversa per afavorir la delinqüència dels Governs de torn? I com pot ser que ens anem assabentant que el secret -segons aquesta llei- estarà en els llimbs per segles dels segles? Els Governs del PSOE i els del PP en son responsables i interessats en que continuï.\nI per últim, els jutges. Els jutges avui, tenen encara el seu cervell -suposant que en tinguin- ancorat en els temps franquistes, i la seva comprensió lectora està sota mínims, lectora de les lleis i de la decència.\n06.05.2022 · 10:34\nEs com si el lladre investigui el seu robatori, encara el que ha sigut robat sera el culpable, per tots els mitjans de comunicació de Madrid, i La Vanguardia i El Periodico cada dia mes espanyolitzats, avui a RAC1 en Victor Amela tertulia d’en Jordi Baste n’era un exemple\n06.05.2022 · 11:12\nEl comentari del Pep Agulló -com de altres- m’agrada.\nQuan en una cosa ni hi ha res a fer, diria que no cal seguir-hi perdent el temps, mal ens ho vulguin fer creure, aquells que abans deien:\n“Negociar amb l’estat espanyol no té cap sentit, perquè l’estat espanyol sempre incompleix tots els acords a què arriba, no és de fiar. Declaracions a l’ARA 08/11/2012”.\nExcepte -es clar- que ells (els d’ERC) no siguin una raça especial, que doblegui voluntats, només que s’ho proposin.\nTampoc em quedaria a comprovar el comportament dels espanyols a Europa – que també sabem quina es la seva capacitat de fer la pena – sinó l’interlocutar directament amb Europa i el mon, que en definitiva son (crec) els únics que, almenys en potencia, tenim i ens queden per ajudar-nos.\nPer cert que al marge de que els venedors del programa Pegassus siguin jueus -el qual demostren, malgrat tot, la seva capacitat d’innovació – que l’amistat i col·laboració amb aquest país, ens seria molt útil – en contra del que molta esquerra ens vol fer creure- per a la nostra emancipació definitiva com a país.\n06.05.2022 · 11:16\nPer totes les raons exposades a l’editorial i més, la democràcia fa aigües no sols a l’estat dels castellans sinó a la consentida Europa. Aquesta EspaÑa, com la Roma de Viriat, els utilitza i espia però no es fia de traïdors, tot i que els manté l’almoina. I la UE fent la puta i la Ramoneta, com ja és habitual.\nEm repeteixo, Espanya és un Estat il.legal.\nEuropa no anirà mai bé tenint en el seu si aquest estat lladre, gandul i estrafolari.\n06.05.2022 · 17:14\nUna raó més que tenim per a ficar al nostre sac carregat de raons.\nEuropa es pot mostrar molt indignada però difícilment farà res que ens ajudi a nosaltres (pot posar una sanció i poca cosa més, i encara perquè l’afer ha implicat eurodiputats de diversos estats) si aquí no passa res.\nNo podem esperar que algú de fora faci la feina que hem de fer nosaltres.\n06.05.2022 · 23:24\nTots els implicats l’espionatge per part del CNI i jutges ja haurien d’estar en presó preventiva tal com varen fer amb els polítics catalans.\n07.05.2022 · 00:26\nESTAN TANT ACOSTUMATS A FER ELQUJE VOLEN QUE CADA VEGADA LA FAN MÉS GROSSA\nI Europa no sapcom fer complir les ordrs dels diferntas tribunals han dictat contra Espanya´\nper això segueixen i seguiran fent el que volen.\n25.06.2022 · 22:34


eleenalopez24 | Les Barraques Digitals\nConeix en Manel, l’Alba i en Leo\nPosted on Mai 30, 2017 by eleenalopez24\nAquesta setmana a Coneix els alumnes us portem el Manel de 4tA, l’Alba Iglesias de 4tB i el Leo Ménendez de la classe de 4tC.\nAquí teniu unes preguntes que els hi hem fet.\n1- Què opines d’aquests 4 anys a l’institut?\nManel: Ha sigut una nova etapa\nAlba: He conegut moltes persones noves i moltes d’elles importants\nLeo: he viscut experiències, n’he après d’aquestes i he canviat\n2- Què penses fer quan surtis de l’institut?\nAlba: batxillerat artístic\n3- Vas al viatge d’Itàlia? Quines són les teves expectatives per a aquest?\nManel: passar-m’ho molt bé\nAlba: passar-m’ho molt bé.\nLeo: que sigui inoblidable\n4- Ja estàs preparat/da per a la graduació del 17 de juny? Què portaràs?\nManel: sí, roba formal\nAlba: no, però segurament serà un vestit\nLeo: sí, roba per a l’ocasió\n5- Portes sovint aquest tipus de roba en ocasions especials?\nA continuació,us deixem una sèrie de preguntes una mica picants!\n6- Què preferiries, renunciar a un amic per sempre o a l’internet per a tota la vida?\nManel: a un amic\nAlba: un amic\nLeo: a un amic\n7- Què preferiries, no poder-te mirar mai més en un mirall o no sortir mai més de festa?\nManel: no mirar-me mai més a un mirall\nAlba: no sortir mai més de festa\nLeo: no mirar-me a un mirall\n8- En cas de que tinguessis xicot(a), l’escolliries a ell(a) o als teus amics?\nManel: A ella\nAlba: Als meus amics\nLeo: No ho sé\n9- Entre els teus pares i tots els amics que poguessis tenir, què preferiries tenir (per sempre més)?\nManel: No podria escollir entre aquestes opcions\nAlba: Els meus pares\nLeo: Els meus pares\n10- Si haguessis de triar entre netejar un vàter amb la llengua o menjar pèls d’un desconegut, què escolliries?\nManel: Lo del vàter\nAlba: Netejar el vàter\nLeo: menjar-me els pèls


recomana.cat - Fitxa d'obra: A tocar!\nBaró d’Evel practica un circ de poca altura acrobàtica, però d’alta densitat poètica. Camille Decourtye i, sobretot, Blai Mateu, presenten uns personatges desorientats, amb ganes de ser positius, i entusiastes, però amb una inseguretat que els aclapara. L’espectacle demostra la sensibilitat per afinar cada intervenció (preciosa la coreografia de María Muñoz projectant unes ombres a la pedrera; electritzants els fados de Lina, amb l’acompanyament de Refree) amb un treball constant de Frederic Amat als pinzells. Tocant la pedrera amb els ulls, convertint en un traç intuïtiu, de corbes sinuoses la tonada de Lina. La parella Camille/Blai es presenten en diferents passatges recuperats de Là i en el recurs màgic del vestit de guix negre (per descobrir el vestit blanc de sota), que també apareixia a Falaise. Altra vegada es mouen entre l’absurd inquietant de Beckett i el despropòsit més excèntric d’un august. L’espectacle transita àgilment alternant la paraula (poca i precisa) amb les imatges. I en això la il·luminació de cube.bz desplega tot un ventall de matisos, tot i que aparentment, el dispositiu sigui molt visible i rudimentari. El so de Roc Mateu embolcalla per moments i enganya entremaliat, en altres instants.\nImma Colomer és l'aplom: "La vida és tremolor". El text de Marina Garcés té la valentia i la reflexió que esperona a què la societat sigui conseqüent amb el futur de la humanitat. A no voler-se amagar-se davant l'amenaça i viure amb la inseguretat i la incertesa que combina molt bé amb les reflexions en veu alta del personatge de'n Blai. S'expressen diferent però canten una mateixa tonada.\nEl director del Grec Cesc Casadesús apel·lava a la poesia per inaugurar aquest Grec, tan vulnerable. A tocar! s’adequa perfectament a aquesta tessitura, tot eixamplant llenguatges artístics i també pulsions generacionals. És un molt digne espectacle d'inauguració (sobretot, tenint en compte les dificultats de producció), tot i que no excel·leix com els altres treballs de Baró d'Evel (que ja va entusiasmar des de Le sort du dedans). En aquesta peça, els Baró d'Evel tornen a conjurar la bellesa en l'estranyesa. (El virus de la Covid-19 és un cun cap regat de flors, preciós i assassí, alhora. Sintonitzen amb aquell text de Pirandello de L'home de la for als llavis.\nCamille ha trobat en la veu una angoixa afí a la incertesa de Blai. Com ja van fer a Bèsties (en què va debutar la seva filla Taïs) i ara han repescat aquella coreografia comuna de Lali Ayguadé, ara donen l’alternativa a Rita, de només sis anys. La nena és un vendaval fresc, despreocupat, com el passeig lliure del cavall i els corbs d'altres peces. Rita fa parella sovint amb el seu avi, Tortell Poltrona. Un privilegi de circ familiar tot i que Baró d’Evel disti molt de les entrades del Circ Cric. Si les dissertacions amargues i cíniques del clown fan petits esgarips a la composició rodona i alhora imperfecta del conjunt sí que domina el bis amb el seu infal·lible No somos nada. Reggae que avalua el pes d’un humà davant la immensitat de l’univers.


Cuca García de Vinuesa carrega contra María Teresa Campos\nLa col·laboradora, que va compartir 15 anys amb la famosa presentadora en el programa 'Día a Día', assegura a 'Sálvame' que si expliqués el que sap aniria a la presó\nper Redacció divendres, 6 de setembre 2019 - 11:16h\nCuca García Vinuesa va ser durant 15 anys la mà dreta de María Teresa Campos en el programa que presentava aleshores, 'Día a Día'; des de fa molt de temps però, no s’havia sabut res d’ella fins ara, quan ‘Sálvame’ ha contactat amb Cuca per esbrinar més coses sobre la cara oculta de la presentadora. Tot venia arran de les últimes declaracions que ha realitzat el periodista Víctor Sandoval, assegurant que Maria Teresa Campos hauria truncat un programa de Telecinco.\nD’aquesta manera, ‘Sálvame’ trucava a Cuca per telèfon per tenir més informacions sobre la presentadora, i la col·laboradora va admetre que no podia parlar: «Tu saps la por que costa que jo t’expliqui si això és cert, i explicar-te intimitats d’haver estat durant 15 anys a ‘Día a Día’? No ho puc fer això».\nCuca García de Vinuesa s'enfronta a María Teresa Campos | CatalunyaDiari.cat\nTot i haver-se de mossegar la llengua, la col·laboradora no va dubtar en carregar contra Maria Teresa Campos: «Seria meravellós que el vostre programa fos un programa informatiu, que jo pogués dir-te de la A a la Z el que vaig viure des del primer dia que vaig començar amb María Teresa. Jo m'ho sé tot. Jo sóc la vida del programa ‘Día a Día’. És que és un llibre perquè amb tot el que ha ocorregut amb la família Campos...», va prosseguir, argumentant que no podia revelar res del que sabia: «Jo m'haig de mossegar la llengua. Si ‘Sálvame’ aconseguís que jo expliqués el que he viscut en el programa de María Teresa Campos, primer, jo aniria a la presó i, segon, em poseu un monument». L’enemistat però, no vindria només del programa que van compartir juntes, ja que segons va revelar posteriorment Belén Esteban, un fet diferencial hauria provocat la ruptura de la seva amistat: Maria Teresa Campos li hauria pres la parella a Cuca García de Vinuesa.


Barça Lassa – Igualada: Victòria per seguir dalt de tot (2-0)\nEls blaugranes s’imposen al conjunt de l’Anoia en un duel controlat pels blaugranes i en què les dianes d’Alabart i Pablo Álvarez han decidit el triomf\nBona victòria del Barça Lassa per tal de mantenir-se en lluita pel liderat. Els homes d’Edu Castro han disputat un inici de partit en què han tingut les ocasions més perilloses en atac. La insistència blaugrana ha tingut el seu premi amb dues dianes a la primera meitat, obra d’Alabart i Pablo Álvarez.\nEl duel ha començat amb un conjunt blaugrana molt intens en atac i buscant el primer gol amb insistència. L’Igualada, però, ha tingut una grna ocasió per avançar-se però s’ha topat amb la solidesa d’Egurrola. Al minut 5, Alabart ha arrossegat la bola en una gran acció individual per situar l’1-0.\nUn gol que ha donat seguretat als blaugranes tot i que els visitants no han abaixat els braços en cap moment i han plantejat un duel molt seriós. Els blaugranes els costava generar ocasions de perill clares, però novament la qualitat dels blaugranes ha servit per marcar el segon gol. Just després d’una acció perillosa de l’Igualada que gairebé suposa l’empat visitant ha arribat el 2-0.\nPablo Álvarez ha culminat una acció ràpida del Barça Lassa en una bona conducció de la bola i aprofitant la passada de Marc Gual. En aquesta primera part també ha disputat alguns minuts el jove Pablo Najera, que ha debutat a l’OK Lliga en el seu segon partit amb el primer equip per suplir la baixa de Barroso.\nEls homes d’Edu Castro han tingut ocasions per ampliar el marcador en la segona meitat, però entre el pal i el porter visitant han impedit que els blaugranes ampliessin l’avantatge. Alhora, la seguretat d’Egurrola sota pals ha servit per evitar que l’Igualada retallés distàncies. Un segon temps en què els blaugranes han tingut el control total del matx.\nLa ocasió més clara ha estat un llançament al pal de Marc Gual a dos minuts pel final. Amb aquest resultat, els blaugranes sumen 30 punts i es mantenen igualats al capdavant de la classificació empatats amb el Liceo. El següent repte del Barça Lassa serà aquest dissabte en partit de la Lliga europea a la pista del Benfica (16.00 hores).


Un lladre (d’amor) de cinema | CARINA FILELLA | Pantalla | La República\nUn lladre (d’amor) de cinema Un lladre (d’amor) de cinema Un lladre (d’amor) de cinema Un lladre (d’amor) de cinema + Un lladre (d’amor) de cinema E-mail\nUn lladre (d’amor) de cinema\nAmb tota la tenacitat per aconseguir finançament, la productora Montpalau Films vol dur a les pantalles el llargmetratge ‘Papasseit, lladre d’amor’, “un film atípic, original i poètic”, dirigit per Raimon Miranda\nMarta Fornieles i Raimon Miranda, productora executiva i director de Montpalau Films. MONTPALAU.\nJoan Salvat-Papasseit, a Montjuïc, l’any 1919 BIBLIOTECA DE CATALUNYA / REPRODUCCIONS: XAVIER BERTRAL.\nUn lladre (d’amor) de cinema Un lladre (d’amor) de cinema Un lladre (d’amor) de cinema Un lladre (d’amor) de cinema Un lladre (d’amor) de cinema E-mail\n“Hem sentit els seus poemes arreu però molta gent no sap qui és Papasseit; el film és una manera de reivindicar-lo”\n“Per moltes ganes que posis en un projecte cinematogràfic, et trobes un mur molt difícil de superar, que és l’econòmic”\nDes de la idea inicial i l’escriptura del guió fins que no arriba a la pantalla, el procés per fer realitat una llargmetratge no és cosa fàcil, i encara menys per a una petita productora. Els mecanismes de finançament s’espatllen sovint quan encara no et trobes en l’òrbita de les grans empreses culturals del país: “El pastís és molt petit”, i les grans productores es mengen els tall més gros, però el país és ple de productores que intenten, amb una tenacitat imparable, fer realitat els seus projectes cinematogràfics. És el cas de Raimon Miranda i Marta Fornieles, responsables de Montpalau Films, una productora amb seu a Pineda de Mar que ja va ser candidata als Premis Gaudí i als Goya el 2020 amb la pel·lícula En la nit fosca. Ara enfilen el camí d’un nou llarg de ficció, que vol ser un “merescut homenatge a un dels poetes catalans més destacats de tots els temps”, Joan Salvat-Papasseit (1894-1924).\nLa pel·lícula, Papasseit, lladre d’amor, té el guió fet, les localitzacions, la música, l’assessorament històric..., però falta assegurar-ne el finançament. “El cinema és car. Intentem aixecar el projecte, però tot és difícil, perquè aconseguir finançament és molt complicat avui dia. Les grans productores tenen el tros del pastís assegurat cada any, però les petites com nosaltres hem d’intentar aixecar produccions interessants a partir de les engrunes”, lamenta Miranda.\nCom a productors creatius, Miranda i Fornieles estan en el camí de buscar complicitats. Ja n’han trobat moltes, com la del músic andorrà Landry Riba, que signarà la banda sonora; els historiadors i escriptors Ferran Aisa i Remei Vidal, que els ofereixen l’assessorament històric; el president de la Fundació Brossa, poeta, actor i activista cultural, Vicenç Altaió, que recitarà un poema de Joan Brossa dedicat a Papasseit al final del film; el fotògraf Jimmy Gimferrer, que dirigirà la part visual i fotogràfica, i la productora Antaviana Films, que s’ha interessat en el projecte i s’hi involucrarà per fer-lo realitat. Com a poeta d’origen gitano que era Salvat-Papasseit, els productors també estan en contacte amb l’associació gitana de Mataró.\nVolen fugir del biopic habitual per convertir el guió “en un film atípic, original i poètic”. “No volem caure a fer una biografia típica, amb un tipus de narració més lineal, que és un llenguatge que utilitza més la televisió”, expliquen. “El cinema és una eina per fer-nos somniar, pensar i rumiar. Especialment, emocionar-nos i commoure’ns. Finalment, una arma poètica.”\nEl títol de la pel·lícula pren el nom del poema de Salvat-Papasseit Si jo fos pescador (Si jo fos pescador pescaria l’aurora, / si jo fos caçador atraparia el sol; / si fos lladre d’amor m’obririen les portes, / si fos bandit millor / que vindria tot sol:/ –els carcellers del món no em sabrien mai l’ombra, / si fos lladre i bandit no em sabrien el vol). “El títol intenta reflectir l’esperit de la seva obra. Ell era un aventurer de l’amor”, assenyala Miranda. Els poemes que apareixen al guió són alguns dels més emblemàtics de l’autor: “Alguns se senten mentre els està escrivint, d’altres amb una veu en off, d’altres mentre els recita en algun acte...”, explica. Uns poemes, com ara Res no és mesquí, Mester d’amor, Si anessis lluny i La casa que vull, que han estat musicats i popularitzats per diversos cantautors, sobretot de la Nova Cançó, com Ovidi Montllor, Lluís Llach i Joan Manuel Serrat. “Hem sentit els seus poemes arreu, però molta gent no sap qui és Papasseit; per això la pel·lícula vol ser una manera de reivindicar la seva obra i la seva figura.”\nLa música estarà molt present al film: “Per imprimir més força a les imatges, afegiré una música igual de poètica i lírica; amb els recursos de diversos autors, cantants, compositors, músics”, diu Miranda, que ha confiat la banda sonora a Landry Riba, que també serà qui “s’encarregarà de lligar la música del Gelem Gelem, l’himne nacional gitano, en aquesta ocasió interpretat pel grup Barcelona Gipsy Klezmer Orchestra i n’Gai n’Gai, amb la cançó Tu ho fas per mi.”\nLa pel·lícula arrencarà en el mateix moment del naixement del poeta i serà el recorregut fins a la seva mort, només trenta anys després, a conseqüència de la tuberculosi. La vida de Salvat-Papasseit va estar marcada pels problemes de salut, però sempre es va revelar com a vital i optimista: “La filosofia de la pel·lícula va agermanada amb el caràcter i el que representa Salvat-Papasseit. Va ser un jove que ens va donar una ensenyança de vida extraordinària. Malgrat les dificultats que va tenir a la vida, sempre estava content, era molt optimista i positiu. I nosaltres volem transmetre aquest tarannà a la pel·lícula: el cant a la vida que ens va ensenyar”, explica Marta Fornieles. D’origen humil, de formació autodidacte i amb grans dificultats vitals des de ben petit, “va ser una persona molt lluitadora”: “Hem volgut reflectir aquesta lluita seva no solament per sobreviure, sinó per ser una persona culturalment excepcional. Per això creiem que és una figura que cal reivindicar, perquè havia quedat una mica oblidada, relegada a un segon pla dins de la cultura catalana malgrat que és un personatge clau del segle XX.”\nEn el vessant personal, la pel·lícula incidirà especialment en la seva relació amb la família, sobretot amb la mare, la dona i les dues filles i amb el seu germà, a més de l’amistat amb alguns dels intel·lectuals més destacats del seu temps. Una altra faceta que destaca és el seu vessant d’articulista en diferents mitjans de l’època, que fins i tot el van en dur unes setmanes a la presó (el març del 1916, per l’article Un pueblo, Portugal, publicat a Los Miserables, va ser condemnat a dos mesos i un dia de presó).\n“El guió em genera tanta emoció, que penso filmar amb algunes pinzellades visuals de caràcter surrealista, per dotar-lo d’un valor afegit. Perquè tant la seva poesia literària com la poesia visual cinematogràfica convisquin de manera harmoniosa i equilibrada; que coexisteixin”, assegura Miranda.\nAmb la nova llei de l’audiovisual no n’hi haurà prou per facilitar les produccions en llengua catalana. Els ajuts encara estan ben lluny dels que preveu, entre d’altres, el model audiovisual francès. I per això aquesta petita productora maresmenca no només truca a la porta de la Generalitat de Catalunya per intentar esgarrapar subvencions, sinó que també ho fa a la del govern d’Andorra. I és que el govern andorrà subvenciona les produccions audiovisuals que comptin amb almenys un 30% de les escenes rodades en aquest petit país. “Sí, aquí la situació és tan delicada que que algunes escenes les rodarem a Andorra, busquem productores andorranes i intentem rebre també una subvenció d’allà”, explica Miranda. Això els obliga a adaptar el guió: “Una tercera part del rodatge haurà de ser a Andorra. Estem incorporant escenes noves al guió, que és una eina viva que mentre vas caminant es va construint.”\nMalgrat que ja tenen diverses opcions, de moment no han concretat els actors protagonistes: “Mentre el finançament estigui enlaire no podrem concretar-ho. Nosaltres som la productora creativa i estem buscant productores que disposin d’un capital i que hi vulguin invertir, i institucions que s’hi vulguin implicar. A partir d’aquí, ja podrem entrar en una fase més avançada. Ara per ara, és un projecte i, per molta il·lusió i per moltes ganes que hi posis, et trobes un mur molt difícil de superar, que és l’econòmic. Pensem que a França hi ha deu vegades més subvencions que aquí”, destaca Miranda, que va fundar Montpalau Films l’any 2010.\nLa República 19-02-2022, Pàgina 32


Autoritzada la licitació de les obres del convent de Sant Diego d'Alaior\nEl Consell de Govern d'aquest divendres ha autoritzat una despesa d'un màxim de 839.693,28 euros per a la licitació de les obres en el convent de Sant Diego d'Alaior, conegut com Pati de sa Lluna, amb la finalitat de redistribuir els espais per a ús de centre de gastronomia i rehabilitar les pintures murals.\nL'Agència d'Estratègia Turística de Balears (Aetib) és propietària del convent de Sant Diego, un convent franciscà del segle XVII catalogat com Bé d'Interès Cultural (BIC) des de l'any 1993, ha informat en la roda de premsa posterior al Consell de Govern, la portaveu de l'Executiu balear, Pilar Costa.\nL'Aetib va presentar el projecte en el Pla Anual d'Impuls del Turisme Sostenible 2016, perquè les actuacions anessin finançades amb la recaptació de l'impost sobre les estades turístiques d'acord amb la finalitat de recuperació i rehabilitació del patrimoni històric i cultural de Balears.\nEl projecte, amb un import total de 884.693,28 euros, va ser aprovat per la Comissió d'Impuls del Turisme Sostenible al gener de 2017. El passat 15 de gener, l'Ajuntament d'Alaior va atorgar el permís d'instal·lació i obres, i és per això que ara ja es pot licitar l'expedient.\nEl projecte consisteix en la finalització de la rehabilitació integral del convent de Sant Diego; la instal·lació completa de la climatització; la finalització de dues sales per albergar un nou ús, plantejat com a centre de gastronomia menorquina; la neteja i la impermeabilització de l'aljub; la restauració completa de les pintures murals i la col·locació de les ja restaurades, i la restauració de totes les claus de volta.


Labora proposa reflexionar sobre la reducció de la jornada laboral\nEl passadís de les Arts al Passeig Ribalta de Castelló acull este diumenge un debat obert on ciutadania i experts abordaran un possible model de treball amb menys hores.\nAmb el to provocador, innovador i qüestionable d’aquelles propostes que naixen amb l’objectiu estudiat d’obrir el debat, Labora, des de la seua Direcció General i amb la col·laboració de l’Ajuntament de Castelló proposa per este diumenge una ‘fira’ que invita a la reflexió respecte a la reducció de la jornada laboral.\nLa iniciativa, que tanca a la capital de la Plana els esdeveniments ja acollits a València i Alacant, vol “posar el debat de la reducció de la jornada laboral sobre la taula i escoltar a la gent del carrer, a veure què opinen, que és precisament on més aprenem nosaltres”, ha reconegut el Secretari Autonòmic d’Empleo, Enric Nomdedéu a la seu del consell a Castelló.\nBaix el títol “Teletransportat al futur del Treball”, i Labora aposta en esta fira per “plantejar la reflexió de si treballant menys hores podríem arribar a ser més productius i per tant, replantejar-nos com voler decidir o dissenyar eixe futur laboral”, segons ha apuntat Nomdedeu. Per a aconseguir això, la jornada de diumenge planteja un sèrie de conferències amb experts de diferents sectors vinculats al món de les noves tecnologies, de les experiències observades a l’àmbit laboral d’altres països, o en els models alternatius al que en estos moments impera a l’estat Espanyol, però espera sobretot “comptar amb la participació activa de la ciutadania, mitjançant les seues preguntes, plantejaments, etc.”, com ha destacat el Director General.\nA la presentació de la trobada que tindrà lloc al passeig Ribalta a partir de les 11 del matí d’este diumente 6 d’octubre, des de l’ajuntament de Castelló, la regidora Patricia Puerta, ha agraït poder acollir este forum de debat i ha destacat també l’estreta col·laboració que en les accions vinculades a l’orientació, emprendedurisme o la recerca activa de treball tenen iniciatives en marxa com ara Castelló Crea o altres projectes similars de col.laboració entre administracions.\nAixí, baix l’afirmació de considerar el treball com “el peatge que hem de pagar per ser mitjanament feliços”, que planteja Nomdedéu, esta trobada, que també tindrà un caràcter lúdic, planteja el punt de partida per obrir el debat sobre eixa necessitat de reflexionar sobre “el futur del treball que volem”, segons s’ha reiterat a la presentació d’esta jornada. Un enfocament “heurístic”, però on també es plantejaran diferents punts de vista com els de la conciliació al món real entre l’àmbit familiar i laboral, entre altres qüestions.\nEl que queda pendent ara, una volta encetat este espai de reflexió públic, obert i participatiu és on aniran a parar eixos plantejaments, per això el següent pas d’esta iniciativa busca extraure unes conclusions sobre les quals “sindicats i patronal es posaran a treballar, en un futur”, segons hi ha explicat el responsable autonòmic de Labora, tot i que ha reconegut que el calendari d’estes possibles reunions encara queda per concretar.


Reus bonificarà el 95% de l'IAE, l'IBI i ICIO per atraure grans empreses i generar ocupació | Diari de Tarragona\nL'alcalde Carles Pellicer qualifica la reforma fiscal "d'ambiciosa" i "històrica"\n15 de Octubre de 2020 - 14:46 hs\nL'Ajuntament de Reus bonificarà el 95% dels impostos d'activitats econòmiques (IAE), de béns i immobles (IBI) i el de construccions, instal·lacions i obres (ICIO). Foto: A. M.\nL'Ajuntament de Reus bonificarà el 95% dels impostos d'activitats econòmiques (IAE), de béns i immobles (IBI) i el de construccions, instal·lacions i obres (ICIO) a les noves empreses que s'instal·lin a la ciutat i aquelles que ampliïn la plantilla amb la creació de llocs de feina estables. El consistori ha presentat aquest dijous el paquet de mesures fiscals per l'any 2021 que té com a objectiu captar grans empreses, generar ocupació al municipi i fomentar la construcció d'habitatges de protecció oficial. El seu alcalde, Carles Pellicer, ha qualificat la proposta fiscal d'"ambiciosa i històrica". "És una de les reformes fiscals més importants de la ciutat que no té comparació amb altres", ha afirmat.\nLa proposta de reforma fiscal, que inclou un paquet de sis bonificacions, té com a objectiu atraure noves grans empreses a la ciutat, generar ocupació i fomentar l'habitatge de protecció oficial. Segons Pellicer, es tracta de la reforma fiscal "més important de la història recent de la ciutat" i suposa una "ambiciosa" política d'incentius i d'estímuls fiscals que permetrà "treure tot el potencial que té Reus". A més, també l'ha qualificada de "pionera" entre els municipis de l'entorn i entre les grans ciutats del país.\nLes noves mesures preveuen incorporar tres noves bonificacions a les tres principals ordenances fiscals. En concret, es bonificarà el 95% de l'IAE a les empreses que inverteixin per ampliar la seva capacitat productiva -tant de les noves companyies o de les ja instal·lades a la ciutat- i que generin llocs de treball estables; també es bonificarà el 95% de l'IBI a les noves empreses que s'instal·lin a la ciutat o que inverteixin o ampliïn la seva capacitat de producció. Així mateix, l'Ajuntament rebaixarà el 95% de l'ICIO en aquelles obres que suposin la implantació de noves activitats empresarials; inversions i en les actuacions que suposin la creació de nous llocs de treball de les empreses que ja estan ubicades a Reus.\nSegons ha detallat la regidora d'Hisenda, Mariluz Caballero, les empreses que vulguin obtenir aquestes bonificacions hauran de contractar un mínim de 25 persones, creant llocs de treball estables, i la seva contractació s'haurà de tramitar a través de l'IMFE Mas Carandell. "Introduïm una clàusula important, hauran de tramitar les contractacions del personal a través del servei de Mas Carandell, això afavorirà la ciutadania de Reus i de l'entorn", ha valorat Caballero. A més, ha explicat que les rebaixes fiscals de l'IAE i l'IBI tindran una vigència de deu anys, dels quals els cinc primers tindran la bonificació màxima, mentre que la resta d'anys la rebaixa fiscal es reduirà en un 10% cada any.\nPel que fa a les mesures per fomentar l'ocupació, la reforma fiscal modifica les bonificacions de l'IAE vigents fins ara i es bonificarà entre el 25 i el 50% a aquelles empreses que augmentin la plantilla amb contractes indefinits. En concret, es bonificarà el 25% en els casos que l'increment sigui entre un 10 i un 15% - fins ara era del 10%-; si la plantilla creix entre un 15 i un 25%, la bonificació serà del 40% - fins ara era del 15%-; i si augmenta més de 25%, es rebaixarà el 50% - fins ara era del 25%.\nFinalment, per impulsar la construcció d'habitatge de protecció oficial, el consistori preveu bonificar el 95% de l'ICIO per a les obres de nova edificació en edificis d'habitatge protegit. Es tracta d'una mesura nova. A la vegada, també rebaixarà a la meitat l'IBI dels habitatges de protecció oficial durant deu anys. Fins a l'actualitat, només es bonificava el 50% durant els primers sis anys i en el setè i vuitè any el 30%.\nL'equip de govern ha assenyalat que no s'incrementaran la resta d'impostos i preveu debatre la proposta de reforma fiscal en el pròxim plenari previst per al 23 d'octubre. "Són sis mesures d'estímul econòmic, la reforma més ambiciosa que situa Reus a la capçalera fiscal del país", ha destacat la regidora d'Hisenda.


Els nostres avis i rebesavis es limitaven a collir les olives sense cultivar l'arbre això feia que la producció d'aquestes plantacions fos molt escassa i estigues sempre a mercè de les plagues i de les condicions climatològiques adverses.\nDesprés varen començar a utilitzar els fems animals i humans com a adobs aconseguint un important augment de la producció i del vigor de l'arbre. Es va aconseguir que els arbres donessin collita tots els anys.\nUn altra millora fou la introducció de noves tècniques d'esporga que varen possibilitar una millora de l'estat de l'arbre i que se'n reduís la mida aconseguint plantacions amb un numero mes elevat d'arbres (mes espesses) i al reduir la mida s'aconseguí mes facilitat al recol·lectar l'oliva.\nUn altra millora que seguí a l'esporga fou la utilització de plaguicides i fungicides per lluitar contra les plagues i les malalties dels arbres.\nDins d'aquesta col·lecció de millores en aquest cultiu s'ha de remarcar la implantació dels regs per degoteig que permeteren, optimitzant l'aigua, una independència de l'arbre respecte a les sequeres que abunden en les nostres contrades.\nEn l'actualitat gracies a les noves tecnologies s'han reduït les feines que requereixen d'un esforç físic del pagès, l'ús de maquinaria ha substituït part de la ma d'obra humana i animal en la realització de les feines que abans eren les mes dures (llaurar, recollir la rama, etc...) això ha representat una millora important en la qualitat de vida i de salut del propi pagès.\nPerò totes aquestes millores que hem vist i que han anat arribant amb el pas dels anys no han aconseguit canviar la quantitat d'hores que el pagès es passa treballant al camp, aixi igual que els nostres avis i rebesavis els nostres pagesos han de treballar mentre hi ha llum del dia i quasi tots el dies de l'any per poder conrear unes plantacions que en temps de collita aportin prou per poder subsistir tot l'any.\nAntigament, en les nostres contrades, l'obtenció de l'oli es feia de forma poc efectiva i força rudimentària. Amb el temps els sistemes s'anaren modificant i modernitzant fins arribar als temps actuals amb sistemes ràpids però sempre seguint els mètodes mes tradicionals.\nAntigament el procés era:\nUn cop el pagès portava les olives a la cooperativa el següent pas era moldre-les, per fer-ho s'utilitzaven el que es coneixia per "curres" i consistia en unes pedres cuneïformes que fregaven a unes altres pedres amb les olives entre mig i que les convertia en pasta. Les curres eren pedres que pesaven centenars de quilos i que s'acostumaven a moure a base de tracció animal.\nLa pasta resultant del procés anterior es posava en una espècie de catifes anomenades "esportins" i s'apilaven en forma de columna, així quedava una capa de pasta i un esportí, així alternativament. Per acabar es premsava la columna aixafant la pasta i separant la part liquida (aigües i olis) de la solida (pinyol, pela, etc...). El líquid resultant era filtrat per netejar-lo d'impureses solides.\nPer acabar, aquest oli anava a parar als dipòsits d'emmagatzemament i de allí fins a la venda.\nLes olives es molen i desprès es baten de manera que la pasta resultant es mes fina i la quantitat d'oli que es pot extreure es superior.\nEl pas següent es, per mitja de maquines centrifugadores, separar els líquids dels sòlids.\nFinalment també per decantació es separa l'oli dels demes líquids.\nPodem observar, comparant els dos sistemes, que el procés d'obtenció de l'oli ha sofert canvis però tots limitats als aspectes mecànics, que n'han millorat la producció. En definitiva s'han mantingut els metodes tradicionals assegurant un oli que ha perdurat invariable amb el pas dels anys.\nEnvasat i Venda.\nFa molts anys els clients es tenien que portar els seus propis embasos per poder-se endur l'oli que compraven, es adir l'oli es venia a granel. Però amb el temps aquest sistema es converti en engorros i poc competitiu i es decidí comercialitzar l'oli amb incloient l'embas.\nDes de llavors es porten utilitzant bidons de 5 litres de plàstic i que s'empaqueten en caixes de 4 bidons. Per ampliar l'oferta també es posà a disposició del client altres formats de botelles i setrills de vidre amb caixes per regal.\nLa venta es produeix directament en les nostres instal·lacions, a traves de comanda telefònica, o be a traves d'Internet. L'oli se us farà arribar a traves de les empreses de paqueteria convencionals.\nSi veniu el podreu tastar abans de comprar-lo.