clàssics de cinema: de maig 2014\nEl 1966, Alain Resnais dirigeix "La guerra ha terminado", sobre un guió més o menys autobiogràfic de Jorge Semprún. Yves Montand interpreta Diego, un espanyol membre del Partit Comunista que viu exilat a París però viatja a Espanya sovint, de manera clandestina, per organitzar la resistència; ens trobem en un moment especialment delicat perquè sovintegen les detencions i per la perspectiva d'una hipotètica vaga general que podria acabar amb el règim franquista.\nEl film comença quan Diego travessa la frontera cap a França -amb alguns problemes- i acaba quan viatja a Barcelona per a una difícil missió. No s'està gaire temps a París, però en té prou per buscar-se una amant (una joveníssima Geneviève Bujold) i apaivagar les ànsies de la seva parella (Ingrid Thulin), assistir a avorrides reunions amb els seus camarades i fumar uns mil cartrons de Gauloises.\nMontand defensa molt bé un personatge dubitatiu, que es mou en terra de ningú, dividit entre dos països, dues dones, dues maneres d'encarar la lluita clandestina; tot i que no podem evitar la sospita que Semprún ofereix de si mateix un retrat idealitzat, el d'una mena de James Bond en versió existencialista. La confrontació entre una mirada ideal i la realitat més prosaica s'estén a la reflexió que centra la història: quin és el sentit de la utopia revolucionària en un moment en què ja ha plogut força des de la Guerra Civil i, a Espanya, el règim de Franco suborna les consciències amb el 600 i la televisió de dos canals, amb l'ajuda inestimable de les divises aportades pels francesos i les franceses amb bikini?\nLa dualitat abasta la pel·lícula en si mateixa. "La guerra ha terminado" és un assaig que Resnais narra amb el seu característic estil experimental però és igualment un thriller apassionant i prou accessible. Conseqüentment, el film va ser un dels escassos èxits comercials en la carrera del director i, alhora, va assolir un gran prestigi crític, amb premi del Cercle de Crítics de Nova York i nominació a l'Òscar inclosos.\nCom a curiositat, en el paper d'un francès anarquista trobem un jove José María Flotats. Ni de bon tros, la seva interpretació era tan afectada com les seves recents performances.\nUna escena d'amor de Resnais:\nPublicat per ricard a 12:52 6 comentaris:\nEtiquetes: ALAIN RESNAIS, ESCENES CLÀSSIQUES, LA GUERRA HA TERMINADO\nM'adono que la darrera entrada (sobre el finat Gordon Willis) era la que feia 500. Celebrem-ho recordant alguns dels posts més musicals d'aquest bloc que és a punt de fer cinc anys:\nPublicat per ricard a 4:38 4 comentaris:\nPublicat per ricard a 12:25 4 comentaris:\nPublicat per ricard a 11:38 2 comentaris:\nLa petita Hushpuppy viu en una zona pantanosa prop de Nova Orleans que hom anomena "La Banyera", segurament per la seva proclivitat a quedar negada per les aigües. Allà no hi ha res perdurable: les cabanes s'ensorren, les dones se'n van i la vida s'escola entre glopades d'alcohol barat. Potser és per això que la Hushpuppy se sent lliure i, alhora, lligada indisolublement al territori que trepitja amb les seves botes blanques, amenaçat pel fang i per la civilització.\nEl novell director Benh Zeitlin, a "Bestias del sur salvaje" (2012), mostra aquest univers en procés d'extinció i extrau poesia del detritus a través de la mirada voraç i de la imaginació febril de la nena protagonista, interpretada per Quvenzhané Wallis, la millor actriu de la seva generació -té sis anys!-.\nPublicat per ricard a 14:57 2 comentaris:\nEtiquetes: BENH ZEITLIN, BESTIAS DEL SUR SALVAJE\nSi afegim que surten John Hurt fent de líder rebel i Ed Harris exercint de demiürg, podem arribar a pensar que el darrer film del coreà Bong Joon-ho ("Memories of Murder", "The Host") no és el summum de l'originalitat.\nPublicat per ricard a 12:03 3 comentaris:\n"Muriel ou le temps d'un retour" (1963) és el tercer llargmetratge dirigit per Alain Resnais. Novament, el tema de la memòria és central, però a través d'enfocaments diversos: la protagonista, Hélène (Delphine Seyrig), es guanya la vida venent mobles antics, que guarda a casa seva (i es reventa els ingressos al casino); rep la visita d'un antic amant que li parlarà d'un passat més imaginari que real; mentrestant, el seu fillastre una mica raret viu turmentat pel record d'una noia anomenada Muriel que, segons sembla, ell i altres soldats van torturar durant la recent guerra d'Algèria.\nResnais experimenta amb el muntatge i alterna escenes llargues, com un sopar i un dinar en ambdós extrems del metratge, amb altres de brevíssimes que mostren als protagonistes deambulant per Boulogne-Sur-Mer, una ciutat de províncies que adquireix un protagonisme destacat i atorga al film un aire chabrolià. El muntatge d'aquestes seqüències el·ludeix les referències temporals, la qual cosa pot despistar l'espectador però resulta conseqüent amb el discurs sobre el pas del temps, la memòria i la impostura.\nEtiquetes: ALAIN RESNAIS, MURIEL OU LE TEMPS D'UN RETOUR\nVaig dir a propòsit d'"Honor de cavalleria" (2006) que la idea de filmar els temps morts de les aventures d'en Quixot i Sancho Panza em semblava una poca-soltada.\nEl punt de partida d'"Història de la meva mort" (2013) resulta més interessant: una hipotètica trobada enmig dels Càrpats entre Giacomo Casanova i el comte Dràcula; el primer representa la llum del racionalisme i, el segon, la foscor del romanticisme. Un viatge de la llum cap a la foscor en sentit tan metafòric com literal: a mesura que la pel·lícula avança, la nit i la violència s'imposen; la paraula, molt present a la primera meitat, acaba sent substituïda pel crit gutural del príncep de les tenebres.\nAlbert Serra recorre novament a actors no professionals i, tot i que el poeta i gestor cultural Vicenç Altaió defensa prou bé el personatge de Casanova, la resta d'actuacions són una mica zombis. Conforme a l'estil contemplatiu del director, hi ha moltes escenes de grup en què no passa gran cosa, i tenim la sensació d'assistir a un pessebre vivent. El film té idees brillants, com quan Casanova i Dràcula fan sagnar una noia endormiscada, el primer masturbant-la i el segon clavant-li els ullals com és preceptiu (una escena plàsticament impecable), i moments xocants i escatològics: Casanova menja tota l'estona i elimina el menjar en una estampa molt explícita, que fa exclamar el seu criat Pompeu (l'inefable Lluís Serrat, el Santxu d'"Honor de cavalleria") "si que has d'allò!". Del conjunt d'encerts i despropòsits en resulta un film inclassificable, pretensiós i ridícul, mancat de ritme, fins i tot exasperant, alhora curiós i agosarat. Albert Serra és com un nen -una mica malcriat mentre li vagin donant premis- i filma com un nen, la qual cosa només garanteix una mirada diferent. Potser encara m'acabarà caient simpàtic!\nPublicat per ricard a 13:35 2 comentaris:\nEtiquetes: ALBERT SERRA, HISTÒRIA DE LA MEVA MORT


Magnífica rivalitat en el Ral·li d’Andorra Històric - FÒRUM.ad\nEl 15/09/19 18:29\nL’equip format per Tere Armadans-Anna Vives (Porsche 911 Carrera 3.2) ha aconseguit la victòria en la categoria “Precisió-Blunik” (dispositius de mesurament electrònics) en el 48 Ral·li d’Andorra Històric, la prova estiuenca de regularitat per a clàssics en carretera tancada que organitza ACA Esport, la divisió esportiva de l’Automòbil Club d’Andorra. Aquest és el segon triomf de l’excel·lent equip femení després de la victòria que ja havien aconseguit en 2015.\nEn “Precisió-Original” (aparells de mesurament de sèrie), l’equip triomfador ha estat Gilles Trichaud-Loïc Trichaud (Peugeot 205 Rallye). Un total de 91 cotxes van prendre la sortida en la primera etapa disputada ahir dissabte i 76 han aconseguit acabar, dels quals 68 s’han classificat. En la categoria “Sport RX”, en la qual els participants utilitzaven exclusivament el mecanisme de mesurament Blunik RX facilitat per l’organització, els guanyadors han estat Eduard Poveda-Joan Jordan (VW Golf GTI).\nUn total de 318,82 km, dividits en 10 trams en carretera tancada (120,02 km), han conformat aquesta 48 edició, com totes les anteriors presentant les dificultats característiques de l’orografia andorrana que tant complau als conductors de cotxes clàssics. Un any més, el comú d’Andorra la Vella ha estat un magnífic amfitrió per a una prova que gaudeix de molta acceptació entre els esportistes del volant francesos, espanyols i, lògicament, andorrans.\nEn la categoria “Precisió”, en la qual corrien tant els equips equipats amb aparells de mesurament Blunik com els que utilitzaven els instruments de mesurament Originals del vehicle, l’equip Hugon-Secretant (BMW) marcava el primer escratx del ral·li i en el segon tram l’equip femení Armadans-Vives (Porsche) aconseguia ser el millor, sent Surret-Teil (Porsche) els més encertats en el tercer tram. Aquesta varietat en el més alt de la classificació propiciava que després de la primera passada als trams del dissabte Hugon-Secretant (BMW) avantatgessin per una mínima diferència de 3,1 punts a Armadans-Vives (Porsche). El segon gir arrencava amb el duo francès traient alguns punts a les noies, però l’equip femení reaccionava guanyant i col·locant-se líder en el penúltim tram i rematant la seva actuació amb un magnífic escratx en el sisè i últim de la nit, per la qual cosa arribaven al final d’etapa com a lideresas mostrant un nivell excel·lent, 4,9 punts sobre Hugon-Secretant i gairebé 13 punts sobre Vigué-Casas (Renault).\nNomés arrencar la segona etapa les fins a aquest moment líders retrocedien dues places en la general fruit d’un mal resultat a Fontaneda, amb una carretera molt delicada a causa de la humitat, on guanyaven Labouyrie-Lutran (Citroën). A Ordino s’imposaven Álvarez-Fontrodona (VW) però res variava en la general i en l’últim gir José Manuel López-Ramon Ferres (Volkswagen) aconseguien un formidable primer lloc just per davant d’Armadans-Vives, una segona posició per a elles amb la qual també aconseguien ascendir a aquesta mateixa posició en la provisional del ral·li. L’últim tram el guanyaven Carola-Riere (Peugeot), però Armadans-Vives aconseguien proclamar-se vencedores després d’un final de ral·li d’alta incertesa. Jean-Paul Hugon-Jacques Secretant (BMW) acabaven segons i Josep Maria Álvarez-Rubén Fontrodona (Volkswagen), tercers.\nLa nova categoria “Sport RX” ha satisfet els desitjos de tots, en oferir un sistema de navegació fàcil de seguir per les tripulacions que, després d’aquest debut, ha mostrat ser la solució per als pilots i copilots que o bé entren en l’especialitat o prefereixen un sistema de mesurament de metres que presenti poca complicació en el seu maneig i que els permeti gaudir de la conducció i del ritme d’un ral·li que, un any més, s’ha mostrat molt del grat dels participants.\nUn equip molt versat en la regularitat, Eduard Poveda-Joan Jordan (VW), aconseguia ser amb claredat el millor després del primer bucle del divendres en el qual va marcar un escratx, no sense abans mantenir un intens mà a mà amb diversos equips, entre ells Joan Carrancà-Sònia Carrancà (BMW) i Moloud El Allaoui-Diego da Silva (Renault), autors dels dos escratx restants. En la segona volta poc canviaven les coses, finalitzant la jornada amb Poveda-Jordan líders destacats, amb un nou escratx en el seu haver i un ampli marge sobre Carrancà-Viñas i Gentie-Gentie, aquests últims autors també d’un millor temps.\nEls quatre trams d’avui diumenge presentaven una dificultat important que propiciava abundants penalitzacions, especialment per estar molt relliscosa la carretera. El Allaoui-Da Silva (Renault) s’imposaven en els primers passos per Fontaneda i Ordino, però Poveda-Jordan (VW) mantenien el lideratge. En el segon gir a aquestes mateixes especials Gerard Espunyes-Dídac Cardenyes (Porsche) marcaven el millor registre i El Allaoui-Da Silva tornaven a guanyar en l’últim tram, de manera que aquest equip quedava al darrere dels que resultarien vencedors finals de la categoria: Eduard Poveda-Joan Jordan (Volkswagen Golf GTI).\nDesprés d’aquest reeixit Ral·li d’Andorra Històric, ACA Esport té ja en el punt de mira l’Andorra Winter Rally, la que ha de ser cinquena edició del ral·li de regularitat d’hivern per excel·lència que, amb base a Ordino, es disputarà el pròxim 22 de desembre.\nNotícia Anterior: Rudy Cabirou fa valer la seva condició de favorit a Vallnord-Pal Arinsal\nSegüent Notícia: El Grup de Folklore ‘Casa de Portugal’ participa a la desfilada nacional del vestit tradicional portuguès


Gramàtica de la llengua catalana. Descriptiva, normativa, diatòpica, diastràtica · Antoni M. Badia i Margarit. El lingüista optimista · Exposicions de les Biblioteques de la UAB\nEn el marc de la variació i el canvi lingüístics, el romanista Antoni M. Badia i Margarit va publicar el 1994 una nova gramàtica de la llengua catalana: Gramàtica de la llengua catalana. Descriptiva, normativa, diatòpica, diastràtica. Segons una recerca feta a Google Scholar, l’obra és citada en més de 150 articles, sobretot per qüestions gramaticals específiques –connectors, doble negació, acusatiu preposicional, etc.– i també pel que fa a la distribució sociolingüística, més concretament estilística o funcional.\nAquesta nova gramàtica podia servir per a actualitzar la de Pompeu Fabra de 1918. L’autor ho va justificar per tres raons: (1) l’assumpció de novetats teòriques –és a dir, dels “nous punts de vista [que fins ara] ben poc s’han reflectit en una obra de caràcter general”–; (2) l’observança del canvi lingüístic –“la llengua, com a cosa viva, es modifica sens parar”–, i (3) la rellevància del llenguatge oral –“[el registre] dels textos radiofònics i televisius és diferent [del] de la llengua escrita”– (1994: 10).\nAquestes raons van portar Badia i Margarit a descriure la variació funcional, per primera vegada en una gramàtica catalana, d’acord amb tres “nivells d’expressió de la llengua”. Aquests nivells abracen des del nivell elevat (N1) fins al parlar col·loquial (N3) passant pel llenguatge corrent o llengua habitual (N2).\nCal fer dues observacions a la descripció d'aquests nivells.\nLa primera és que Badia assenyala que és molt prudent a l’hora de posar etiquetes a les formes i a les construccions. “No en poso tan sovint com caldria o com el lector desitjaria. En llur immensa majoria, les deixo sense marcar, la qual cosa significa que no sorprenen si hom les fa servir en qualsevol nivell”. El fet de marcar pocs casos, diu Badia, dóna més valor “a tots els trets que senyalo com d’un nivell o d’un altre”.\nLa segona observació és que “sovint hi ha diferències regionals en la consideració social dels elements gramaticals en joc. Allò que és vulgar en un indret no sempre ho és en un altre”.\n[Text adaptat de “La perspectiva diastràtica en la Gramàtica de la llengua catalana. Descriptiva, normativa, diatòpica, diastràtica (1994), d’Antoni M. Badia i Margarit”, de Joan Costa i David Paloma. A: Feliu, Francesc and Olga Fullana (eds.). The Intricacy of Languages. John Benjamins Publishing Company, 2019.)


Sis anys de blog, moltes gràcies! - Directorfrustrat\nPosted on 17/07/2018 by Pau Garriga\nUn disset de juliol de 2012 es publicava la primera entrada del Blog del Directorfrustrat, una publicació on exposava les meves esperances en el primer tràiler del Man of steel de Zach Snyder. Com podeu veure ja era un visionari en aquells temps.\nDurant aquests sis anys s’han publicat un total de 883 entrades al blog, on he parlat de cinema, sèries, videojocs, còmics, llibres i alguna que altra obra de teatre. Com diu el lema del blog No en sabem de res però parlem de tot.\nEncara que el gruix del blog va a càrrec d’un servidor, vull agrair a l’Àlex Sànchez i en Marc Rabasseda les seves col·laboracions ocasionals. Són menys de les que ells mateixos o jo voldríem però sempre són molt benvingudes.\nVull donar les gràcies a tots els perdeu uns minuts del vostre temps llegint els articles que amb més o menys constància vaig publicant al blog. Ni sóc influencer ni espero ser-ho mai, alguns dels articles que més content estic d’haver escrit no tenen amb prou feines visites mentre que una ximpleria que vaig escriure sobre una sèrie softporn d’HBO latino és l’entrada més vista de totes. Coses d’internet.\nEl millor d’aquests sis anys són el petit grup de gent que he anat coneixent a través de les xarxes socials i que ja formen part de l’univers del blog. Un grup de gent amb els que aprenc molt de cinema, que em descobreixen noves propostes i que m’ajuden a descartar-ne d’altres. Una petita comunitat virtual amb la qual parlar i debatre sobre uns temes que ens apassionen.\nAls que llegiu, als que compartiu, als que comenteu, a tots vosaltres, moltes gràcies!\nCine, opinió, Televisió


L’Hospital Infantil Vall d’Hebron celebra 50 anys i et convida a celebrar-ho – El blog del teu col·legi professional\nL’Hospital Infantil Vall d’Hebron celebra 50 anys i et convida a celebrar-ho\nFa 50 anys va nàixer l’Hospital Infantil Vall d’Hebron. Durant tot aquest temps ha treballat de valent i s’ha convertit en un referent mundial en les activitats d’assistència, docència i recerca pediàtrica. Per celebrar-ho, tindrà lloc el 10 de març una Sessió conjunta de l’Hospital Infantil Vall d’Hebron i la Societat Catalana de Pediatria.\nL’any 1966 es van inaugurar els hospitals Maternal i Infantil al complex sanitari de Vall d’Hebron. A l’Hospital Infantil s’atenia tota la pediatria amb les tècniques més avançades del moment. Es disposava de neonatologia de la majoria de serveis especialitzats per a la mainada, incloent-hi un important servei de cirurgia cardíaca.\nEl seu primer director va ser el Dr. Ángel Ballabriga (1920-2008), que es va donar renom internacional a l’hospital i que va fer una gran tasca envoltant-se d’un excel·lent grup de pediatres amb el que va desenvolupar diferents especialitats pediàtriques: neonatologia, endocrinologia, neurologia, oncologia, investigació… Al mateix temps va organitzar el Servei de Cirurgia Pediàtrica, que va adquirir un gran prestigi internacional.\nCom a grans fites, l’hospital va realitzar el 1970 la primera hemodiàlisi pediàtrica de l’Estat, el primer transplantament pediàtric de ronyó el 1981, i el primer transplantament de fetge i ronyó el 1985.\nL’any 1988 l’hospital infantil i el maternal es van integrar en un sol edifici, sota el paraigües de l’ICS, i es va consolidar l’Hospital Manternoinfantil Vall d’Hebron.\nEt volen convidar a celebrar amb ells les bones festes, els aniversaris d’uns serveis marcats per bons resultats, l’avenç i l’excel·lència dels professionals que els van aixecar i el que han sabut mantenir la medicina catalana al capdavant.\nPosted in ActualitatEtiquetat Ángel Ballabriga, hospital infantil, Hospital Infantil Vall d’Hebron, Societat Catalana de Pediatria\nMIR: 9 coses que has de saber si vols fer Oftalmologia\nMIR: Les 8 coses que has de saber si vols ser metge cardiòleg


Familiars dels presos polítics participaran en un col·loqui dissabte a Vilafranca | RTVVilafranca\nFamiliars dels presos polítics participaran en un col·loqui dissabte a Vilafranca\nEl Comitè Llibertat Vilafranca ha preparat un seguit d’accions per conscienciar i reclamar la llibertat dels presos i exiliats polítics aprofitant la celebració del Vijazz Penedès.\nEl germà d’Oriol Junqueras, altres familiars de presos i exiliats polítics, així com un membre de la Junta Nacional d’Òmnium seran aquest dissabte a les 7 de la tarda a Vilafranca per participar en un col·loqui organitzat pel Comitè Llibertat Vilafranca.\nEl col·loqui tindrà lloc a la Plaça de la Vila i enllaçarà amb la interpretació dels Músics per la Llibertat que, des del 15 de novembre, toquen cada vespre a Vilafranca per reclamar la llibertat dels presos polítics.\nTambé hi ha previstes diferents accions com la penjada de cartells i de pancartes en els diferents espais del Vijazz amb la voluntat de no oblidar que fa més de vuit mesos que polítics catalans són a la presó i a l’exili per defensar allò que els ciutadans van votar a les urnes.\nComitè Llibertat Vilafranca, exiliats, presos\nConcentració a la Plaça de la Vila per reivindicar de nou la llibertat dels presos


Per una banda la Marxa dels Castells de la Segarra, 55kms amb uns 900+ de desnivell on en Victor, la Bastús, la Lidia i en Toni van viure d'allò mes accidentalment.\nEls dos primers, van gaudir d'allò mes fent el darrer test seriós abans de l'objectiu que els espera el proper mes d'abril. Felicitats!!!\nLa Lidia, en canvi, va patir una petita lesió que l'obligarà a aturar-se durant unes setmanetes. Molts anims Lidia, ets molt forta i això no es res per tu.\nDiumenge també es va celebrar l' Ascens a Sant Sadurní, cursa de muntanya de 21kms i 1400+ aproximats on en Joako i la Manu van fer molt bon paper. Nois, aneu sumant kms pels vostres super-objectius. Felicitats\nI ja per acabar, i també sent una Mitja un diumenge però ara d'asfalt, la mítica Mitja de Montornes\nAllà la Julia, la Montse i en Leo van estar acompanyats d'uns supporters de luxe. També en Jag corria per allí (mai millor dit) fent de nou un tiempazu. Felicitats a tots!!!!\nI la setmana vinent...Marató de Bcn!!! Molts anims i força que la ciutat ja fa oloreta a running.


Verdures | a la taula i al llit... | Página 2\nAlbergínies farcides amb llonganissa i pernil\nRentem i tallem el pimentó a taquets, piquem una ceba i ho fiquem a fregir en una paella amb abundant oli i foc molt lent. Tallem les albergínies per la meitat i les buidem amb l’ajuda d’un ganivet o una cullera. Tot el que retirem ho tallem a trossos i ho afegim a la paella i junt amb els xampinyons tallats a làmines. Afegim un gotet d’aigua i una mica de sal i romer. Ho remenegem tot i ho tapem i ho deixem coure de 7 a 10 minuts fins que el pimento i la ceba comencen a coures. A continuació tallem les llonganisses a taquets i les afegim a la paella.\nMentre fregim la verdura fiquem les corfes de les albergínies en una cassola de fang i les fiquem al forn a uns 200º. Quan les llonganisses comencen a daurar-se afegim el pernil tallat a tires ho remenegem durant un minut i ho retirem del foc. Replenem les corfes d’albergínia amb les verdures i llonganisses i ho cobrim tot amb el formatge ratllat. Ho fiquem al forn i ho deixem gratinar durant uns 15 minuts fins que el formatge quede be rostit.\nEn lloc d’un got d’aigua, a la verdura podem afegir-li un got de caldo de pollastre o un xorret de mistela o conyac.


Guillem Carreras / Ens de Comunicació / AMIC | Actualitzat el 20 abril 2018 a les 16:51\nAnna Costal és doctora en musicologia per a la Universitat de Barcelona i professora del Departament de Musicologia de l'Escola Superior de Música de Catalunya. Durant la seva trajectòria acadèmica, ha estudiat a bastament la importància de la música popular en la creació d'identitats i pertinences. Ja abans de començar formalment l'entrevista, m'alerta d'una de les premisses prioritàries que han guiat la seva recerca: la certesa que la música no es pot concebre com una creació merament ritual o artística, o el què és el mateix, el convenciment que sempre amaga unes connotacions socials i polítiques poderoses.\nEn el llibre Els cantadors del Pallars. Cants religiosos de la tradició oral als Pirineus, precisament vas estudiar amb deteniment un d'aquests casos de polifonia. Quines conclusions en vas extreure?\nHi ha força desconeixement sobre el cant popular a Catalunya en conjunt. S'han estudiat diferents àmbits, però de manera aïllada: els cants de taverna per un costat, els cors de Clavé per un altre, els garrotins i la música improvisada per un tercer, i així podríem seguir. L'estudi d'Els cantadors del Pallars va permetre descobrir uns cants polifònics, de caire religiós, que es cantaven al Pallars. Eren peces en llatí a dues, tres i fins i tot quatre veus. Allà vaig aprendre que la tradició polifònica de tradició oral a Catalunya és molt potent.\nEl cant col·lectiu és una característica comuna en tots ells. Encara que el cant sigui individual, es canta per un grup. Provingui de la tradició oral o de l'escrita, el cant està concebut per unir una comunitat. Aquest és el quid de la qüestió: l'associacionisme, sigui d'una manera més o menys oficialitzada. Cantar junts com a eina de cohesió.\nJuntament amb en Joaquim Rabaseda, has comissariat l'exposició virtual Sardanes. Sorprèn comprovar la quantitat de connotacions socials i polítiques que ha tingut des del seu sorgiment.\nLa sardana és un fenomen extraordinari. Cada vegada que els musicòlegs decidim investigar la dansa, ens trobem amb més i més elements que no coneixíem. El 2006, en Jaume Ayats va publicar la recerca Córrer la sardana: balls, joves i conflictes; durant aquesta dotzena anys que han passat fins a la preparació de l'exposició s'han fet nous descobriments. De fet, no podem parlar del "sardanisme" com un moviment homogeni i unitari. En els quasi 170 anys d'història de la sardana moderna, s'ha transformat contínuament per demostrar uns valors o ideologies canviants. Ni la manera com ballem actualment, ni els rituals associats a la sardana, són els mateixos que els dels nostres pares i avis.\nS'afirma que el nom de sardana prové de la Cerdanya, d'on seria originària, i que es trobaria associada als rituals relacionats amb la bruixeria. És plausible aquesta hipòtesi?\nAlguna cosa hi ha d'haver del cert, potser aviat aquesta hipòtesi es comenci a resoldre. Encara falta trobar més referències documentals. Hem de tenir present que les dones que a principis del segle XVII reconeixen ballar la sardana ho fan sota tortura. I també sabem que al segle XVI l'Església les prohibia. Els balls populars, que suposen l'ocupació del carrer, sovint han estat observats amb recel per les autoritats eclesiàstiques. Ara bé, el que podem afirmar és que la sardana llarga apareix a mitjan segle XIX, i els indicis marquen que no hi ha una evolució entre la sardana curta i la llarga.\nEl primer mètode per aprendre a ballar sardanes és publicat per Miquel Pardas l'any 1850. Pardas encara fa referència als "trencats i seguits", una nomenclatura que prové de l'antiga aliança que hi havia hagut entre el contrapàs i la sardana curta. Qui més ha estudiat l'element coreogràfic del contrapàs i de la sardana és en Carles Mas. Malauradament, i en general, costa localitzar testimonis documentals de la dansa popular.\nEls balls de l'Antic Règim estaven concebuts com una mostra pública d'exhibició. Els hereus de cada casa hi havien de demostrar la seva posició social i econòmica, sovint invitant a la festa. Durant el segle XIX, aquest esquema tan jeràrquic es trenca. S'accepta que tothom pugui exhibir-se a l'espai públic, i una manera de treure pit eren les sardanes llargues. Es considerava que els homes més preparats eren aquells que sabien comptar i repartir correctament. Saber comptar sardanes venia a demostrar uns coneixements matemàtics i una intel·ligència dels individus.\nLes dones també participaven d'aquestes dinàmiques?\nLa presència de les dones en l'àmbit festiu sempre ha estat problemàtica. El cas dels cants polifònics del Pallars del qual parlàvem és un bon exemple. Sabien cantar tan bé com els seus marits, però no se'ls hi permetia. En l'àmbit sardanista, passa pràcticament el mateix. Fins ben entrat al segle XX, les dones no podien demostrar públicament que sabien comptar i repartir. Encara ara, de fet, hi ha resistències en deixar que una dona marqui la tirada de la sardana.\nL'Àngel Madrià, editor d'Editorial Gavarres, em va proposar posar la imatge de Pep Ventura com a portada. Quan la vaig veure, vaig pensar en el famós quadre de Magritte Ce n'est pas une pipe. El llibre no tracta d'un sol individu, just al contrari, vol explicar com es vivia la música romàntica a Figueres, una ciutat plena de músics, de festa i d'espectacle. Igualment, la sardana moderna no va ser una creació individual, sinó col·lectiva. Pep Ventura, això sí, va destacar moltíssim en el nou model musical del segle XIX. Els músics ja no són contractats per l'autoritat musical, sinó que les cobles es constitueixen com a empreses privades. En aquest context, ell ha de crear un repertori prou atractiu perquè reclamin la seva cobla. No tenia una voluntat de crear un cànon, sinó d'augmentar les contractacions. Ventura era un músic autònom, un músic professional.\nLa preparació del llibre i l'exposició, així com el compacte, van ser possibles gràcies a l'empenta de la Direcció General de Cultura Popular, i especialment del conseller de Cultura Lluís Puig, que han posat tots els mitjans necessaris perquè sigui possible.\nQuina va ser la influència de l'òpera italiana en els primers compassos de la sardana moderna?\nLes òperes italianes gaudien d'una gran popularitat. En la línia d'allò que parlàvem, Ventura adaptava aquelles peces, que pensava que podien tenir més èxit, com ara La Traviata o La Sonàmbula, al format de la sardana. És un fenomen per a molts sorprenent i a considerar, sobretot ara que ens trobem immersos en el debat sobre la cobla contemporània. Ventura feia amb les òperes italianes allò que actualment fan les cobles contemporànies amb el Despacito.\nEn una entrevista, la també musicòloga Anaís Falcó subratllava la importància de la música com a agent de transformació social. Comparteixes aquesta opinió?\nEl mestre Jaume Ayats sempre ens ha repetit que la música no és un accessori, sinó que defineix molt bé la gent que la compon, interpreta i balla. És capaç de reflectir públicament unes idees i compromisos, i molt sovint també els conflictes d'una societat. No és un objecte inert, sinó una expressió viva.\nEs reconeix unànimement el paper de les corals claverianes com un poderós agent de democratització cultural. Les sardanes també participen d'aquest fenomen?\nA mitjan del segle XIX, Clavé detecta que hi ha tres manifestacions populars capaces de conquerir el carrer: les corals a Barcelona, els castells al Camp de Tarragona, i les sardanes a l'Empordà. Són expressions massives i que tenen en el seu àmbit d'actuació. Clavé considera que totes tres són primordials per a la difusió dels valors republicans, i així ho reflecteix en la peça Lo pom de flors, que compon l'any 1859.\nLa mort de Pep Ventura coincideix també amb la mort d'una època. La fi del Sexenni Democràtic (1868-1874) deixa pas a la Restauració borbònica, però també al naixement del catalanisme polític, fins llavors expressat únicament en l'àmbit cultural. Sorgeixen figures com Valentí Almirall, Torras i Bages, Prat de la Riba, i molts altres. Tot i que a l'Empordà s'erigeix la figura de Pep Ventura com a referent d'aquest moviment, és evident que la seva figura no encaixa en els posicionaments del catalanisme conservador. Com que les sardanes encara tenien una connotació republicana per a moltes persones, es decideix crear un relat mític sobre el seu origen. Apareix la creença que provenen del món hel·lènic i responen als valors de la fraternitat, la germanor i també el catalanisme.\nEs produeix un procés d'assimilació de la seva figura.\nEfectivament, però no vull presentar-ho com un procés necessàriament dolent. Si no s'hagués produït, de fet, probablement no s'haurien conservat els documents sobre Pep Ventura ni hauríem celebrat el bicentenari del seu naixement. Durant molts anys conviuen aquestes dues visions de la sardana. Una de tarannà ordenat i esquemàtic, vinculada a un moviment d'ordre com és el Noucentisme, que pretén erigir-la com a la dansa nacional de Catalunya; l'altra, que té en Vicenç Bou un dels seus màxims exponents, segueix els estàndards populars i festius. Durant els anys 20, les danses amb tocs castellanitzants, com el pas doble o el flamenc, són atacades.\nDurant el franquisme, la dansa es va concebre com una manifestació d'oposició al règim. "Ja que no podem parlar en català, ballarem en català". Com sobreviu la sardana aquest període?\nDurant el franquisme es produeix una paradoxa. El règim accepta la sardana i altres expressions com els esbarts, dins allò que anomenem "sano regionalismo". Es concep com una forma de resistència, i no són poques les persones que les segueixen ballant amb un esperit catalanista. La participació en les sardanes decau als anys vuitanta en la mesura que es considera que ja no hi ha cap anhel polític pel qual lluitar. Sorgeix la sensació errònia, però ben recurrent, que la sardana s'està perdent com a dansa. No s'és conscient que tota tradició evoluciona, i per tant implica sempre un sentiment de pèrdua. Ja en vida de Pep Ventura, alguns escrits proclamaven la desaparició de la sardana.\nHem viscut una tardor políticament convulsa. Com expliques que en les manifestacions s'hagi recorregut a cançons de protesta dels anys de la Transició? La generació actual no tenim les eines per crear els nostres propis himnes o balls populars?\nPer què la gent canta L'estaca? Probablementperquè agrupa diferentsgeneracions. La d'en Lluís Llach, que actualmentvorejaels 70 anys, però també la delsseusfills i nets, que també l'heminterioritzada. Ditaixò, sí que existeixendiferènciesgeneracionals. La proclama "elscarrersseransemprenostres"avui té un punt de rumba o batucada.\nSi t'hi fixes bé, t'adones que les tres grans expressions reivindicatives són les mateixes que a mitjans del segle XIX: la sardana, les corals i els castells. És sorprenent adonar-se d'aquesta coincidència! Tot i que per motius logístics en les grans manifestacions s'han imposat els castells, les tres segueixen liderant, en la majoria dels casos, la bandera del republicanisme.


Dies addicionals, lliure disposició,.... del PAS ~ @CCOOEducació Ajuntament Barcelona\n8.4.19 CCOO Educació Ajuntament Barcelona Tema: auxiliars administratius_notis , pas_Normatives , Subalterns_notis\nDIES ADDICIONALS DE VANCACES\nConveni art. 14.1 i Annex CEB art. 3 (nou)\nEn el supòsits d'haver completat els anys d'antiguitat en l'administració que consten a continuació es tindrà dret al gaudiment dels següents dies addicionals de vacances que es gaudiran preferentment amb les vacances d'estiu, en períodes no lectius.\n10 anys de servei: 1 dia\n15 anys de servei: 2 dies\n20 anys de servei: 3 dies\n25 anys de servei: 4 dies\nEls dies addicionals de vacances corresponents al 2018 es gaudiran durant l'any 2019.\nDIES LLIURE DISPOSICIÓ PER NO FLEXIBILITAT\nAnnex CEB art.2 (nou)\nCom a compensació per la impossibilitat de realitzar horaris flexibles ni reducció de jornada en els mateixos períodes ni pel mateix temps que el personal municipal, el PAS dels centres docents i serveis educatius amb l'horari adaptat, gaudirà de 2 dies addicionals d'assumptes personals durant l'any, prèvia autorització per part de la direcció del centre.\nEn cas de denegació haurà de ser motivada.\nConveni art. 5.3\nDisposem segons conveni 1 absència per indisposició.\nDIES ADDICIONALS AL COMPLIR EL 6è TRIENNI\nConveni art. 15.2 m\n6è trienni 2 dies addicionals de permís\n7è trienni 2 dies addicionals de permís\n8è trienni Increment 1 dia addicionals de permís per cada trienni més.\nDIES A RECUPERAR\nAnnex CEB art. 3\nExcepcionalment , atenent les necessitats dels servei i d'acord amb la Direcció del centre, 6 dels vuit dies de lliure disposició a que fa referència el paràgraf de l'article 15.2.m de l'acord de condicions laborals del personal municipal, podran gaudir-se durant el curs escolar, amb caràcter recuperable en el mateix curs.\nHORES A RECUPERAR\nConveni art. 13.7.2\nS'estableix 30 hores trimestrals per afers propis amb caràcter recuperable. La utilització d'aquestes hores es farà de comú acord amb el comandament immediat, tenim en compta les necessitats del servei i en fraccions mínimes de 30 minuts diaris i màximes de 5 hores.\nEs reconeix un règim especial d'utilització d'aquestes hores per motius de conciliació familiar, de 80 hores trimestrals, per a pares/mares de menors de 14 anys, per personal amb fills/es amb discapacitat psíquica, física o sensorial i per a les empleades i empleats amb cònjuge, pare o mare amb dependència funcional acreditades documentalment i que igualment requereixi assistència especial.\nLa utilització d'aquestes hores es farà de comú acord amb el comandament immediat, tenim en compta les necessitats del servei i en fraccions mínimes de 30 minuts diaris i màximes de 5 hores.\nLa recuperació en els dos casos es realitzaran abans que finalitzin els dos mesos següents al mes que han estat utilitzades, de comú acord amb la direcció i en fraccions de 30 minuts.\nLa denegació del gaudiment d'aquestes hores tindrà caràcter motivat.\nS'ha d'informar prèviament a la direcció.


Entrevista a Margarita Castaño, portaveu i coordinadora de Ciutadans Sant Quirze del Vallés | Diari Sant Quirze - News SQ\nInici » a-ultimesnoticies » Entrevista a Margarita Castaño, portaveu i coordinadora de Ciutadans Sant Quirze del Vallés\nDSQ. En primer lloc, qui sou Ciutadans Sant Quirze del Vallès?\nEm dic Margarita Castaño i sóc la coordinadora de Ciutadans a Sant Quirze. Ciutadans és un partit polític que va néixer amb una vocació catalana, com a alterativa a l’antiga formació del PSC i la seva deriva sobiranista, i que s’ha anat expandint per tota la geografia espanyola, amb Albert Rivera al seu front.\nA Sant Quirze fa dos anys que estem registrats com a partit polític, després de les darreres eleccions autonòmiques.\nEl Grup Municipal consta de dos regidors que van ser escollits per als quasi 1800 vots recollits en les eleccions municipals.\nDSQ. Us podeu considerar l’oposició a l’actual govern municipal?\nBé, oposició sí que som, però no competidors. Els nostres objectius són totalment diferents de Junts per Sant Quirze. Per això tenim els dos regidors, per observar el que fa l’actual govern. Però això són qüestions del grup Municipal de Ciutadans, mes que de l’agrupació en si.\nDSQ. En quina data veu començar la vostra singladura a Sant Quirze?\nVàrem començar formalment el novembre del 2015, amb l’Agrupació de Ciutadans Sant Quirze, no obstant ja existia un petit grup de simpatitzants, però no es van formalitzar com a grup Municipal fins aquesta data.\nDSQ. Qui compon la directiva del partit?\nSom 5 membres; el coordinador que sóc jo, Margarita Castaño; la secretària que és la Maite Millas, El responsable de logística és Luis Villas; el responsable de les xarxes socials és l’Enric Cabrera i per finalitzar, el nostre enllaç al Grup Municipal, és en David Sánchez.\nDSQ. Quines propostes polítiques aporten Ciutadans?\nMés que propostes, el que fem és una renovació de funcions. En Luis Villas, històric dins el partit, que va començar quant es va fundar, a part de regidor té una tasca molt activa en temes socials, com per exemple Càritas.\nJo, com a coordinadora, la meva tasca és donar-nos a conèixer més al poble de Sant Quirze, mitjançant activitats presencials al Parc de Les Morisques i a altres indrets del poble, per explicar als habitants les nostres propostes d’una manera més dinàmica, amb missatges més directes i apropament a les persones. D’aquesta manera hi ha un intercanvi d’opinions entre el ciutadà i nosaltres i escoltem les propostes que ens suggereixen per tal de portar-les a terme si algun dia governem. En resum, volem canalitzar les inquietuds dels ciutadans i traslladar-les al Grup Municipal per ser escoltades.\nDSQ. Tenint en compte l’actual crisi de govern, amb els casos de corrupció política que estem patint, us podeu considerar una alternativa al Partit Popular?\nJo, aquest tema el porto malament. No em considero de dretes, ni he votat mai al bipartidisme del Partit Popular ni al Partit Socialista. Si he votat a partits d’esquerres per tal de fer oposició al bipartidisme. A Ciutadans no ens agrada que se’ns vinculi al Partit Popular, ja que les nostres propostes no tenen res a veure amb les seves. Vàrem impulsar el pacte amb el PP no per afinitat amb ells, sinó per facilitar la investidura i no acabar en unes terceres eleccions. Ens hauria agradat que el lideratge s’hagués decantat més per al PSOE, però això no va ser així. Creiem que des de Ciutadans estem portant molt bé l’oposició de control del Partit Popular, aconseguint fites importants que serien difícils d’aconseguir si no fos per al nostre esforç continuat. Volem deixar clar que no ens agrada que estigui governant el Partit Popular, però la gent els ha votat i això és el que tenim. Les urnes són les que manen.\nCreiem que estem fent un paper institucional important al no permetre que se celebrin unes terceres eleccions. També conec persones que han votat al Partit Popular per por de què no surti guanyador Podemos.\nJo, personalment, estic satisfeta de què la gent voti a diferents partits de diferents ideologies; això és l’essència de la democràcia.\nLes persones que no són simpatitzants de les ideologies de la dreta ni de l’esquerra, tenen el seu lloc a Ciutadans. Podem dir que el centre és el que mes defineix al nostre partit.\nTots els partits polítics tenen coses bones i d’altres no tan bones; els partits els fan les persones. Per això és difícil trobar un partit perfecte, que agradi a tothom, ja que cadascú de nosaltres pensem de manera diferent. Aquest motiu ha propiciat les grans divisions entre molts partits, acabant els polítics dissidents, formant un nou partit amb un altre nom per tal d’evidenciar el canvi.\nLa democràcia es fonamenta no en el poder de les majories, sinó en el respecte a les minories.\nDSQ. Amb el que hem comentat, quina solució veieu que seria més efectiva?\nCrec que les persones, per tal de tenir un criteri clar i objectiu, en algun moment de la nostra vida, tots hauríem de ser polítics, encara que només fos per un període curt, com es feia abans amb el servei militar obligatori. D’aquesta manera ens n’adonaríem compte de la dificultat que representa ser-ho. Seria un gran pas per consolidar la democràcia.\nA banda d’alguns casos de membres corruptes, el polític honest hi dedica moltes hores i esforços a la seva tasca de fer millores en la societat que l’envolta. Penseu que no és fàcil de fer; des de fora, ho sembla, però no és així. Deixem que els polítics carreguin amb totes les responsabilitats i després, acostumem a criticar-los si no ens agrada el que han fet. Animo a la població a què s’impliqui, encara que sigui en l’àmbit Municipal, en intentar fer quelcom per la societat; així es donarà compte de l’esforç necessari. Necessitem noves idees per fer un gran canvi en l’actual model de societat i això és tasca de tots.\nDSQ. Com valoreu l’actual equip de govern de Sant Quirze?\nAquesta és una qüestió més adreçada al Grup Municipal en si. Creiem que ho estan fent bastant bé en general, amb col·laboracions amb les diverses formacions polítiques de Sant Quirze en la creació de noves plataformes, com pot ser de l’esport, de cultura i d’altres entitats diverses, però com que tenen majoria representativa, acaben fent el que volen, no acceptant a vegades el consens amb altres formacions polítiques i entitats. El fet de tenir la majoria no hauria de ser sinònim de tenir sempre la raó. La democràcia es fonamenta no en el poder de les majories, sinó en el respecte a les minories. Creiem que l’actual equip de Govern fa fallida en aquesta qüestió.\nDSQ. Que creieu que podria millorar l’actual equip de Govern?\nDoncs no solament escoltar les propostes dels seus votants, sinó escoltar a la resta de la població, independentment del seu color polític. Per exemple, a Sant Quirze hi ha molta gent ofesa perquè la bandera espanyola no oneja a l’Ajuntament.\nS’ha demanat diverses vegades formalment i la resposta Municipal és que la tenen baixada a mitja asta per tot el que envolta els fets dels refugiats i de la política Europea, però el resultat és que sempre està totalment abaixada.\nL’Ajuntament ha de tenir en compte que al nostre poble hi ha molta gent que se sent Espanyola i s’ha donat el cas de què hi ha persones que han deixat d’anar al Parc de Les Morisques perquè hi ha una bandera que no els representa, perquè és una bandera independentista i això creiem que és una opció política, no la bandera que representa a tots els Catalans. La bandera dels Catalans ha sigut sempre la senyera, no l’estelada. Imagineu-vos que passaria si ara que està governant el Partit Popular a Espanya, es posés la bandera del Partit Popular al Parc. De ben segur que als que no foren simpatitzants del Partit Popular, no els agradaria gens.\nPer això demanem a l’actual equip de Govern, una mica més de respecte institucional.\nEl fet de tenir la majoria no hauria de ser sinònim de tenir sempre la raó.\nDSQ. Creieu que Ciutadans té possibilitats de sortir escollit per governar en unes pròximes eleccions generals?\nEl primer objectiu que va proposar el nostre cap, Albert Ribera, era poder governar a Andalusia; hem de treballar molt per tal que la gent ens faci costat. Per tancar llistes, encara ens falten vots; haurien de canviar molt les coses. Mentre el Partit Popular tingui els vots que té, ni nosaltres, ni el PSOE ni Podemos tenim oportunitats. Nosaltres treballem de valent per tal de captar afiliats, però a vegades es fa molt feixuc el camí, a causa dels entrebancs que ens posen altres partits. El problema radica en anar per al centre; tens la dreta i l’esquerra que t’ataquen contínuament.\nDes de la seu del partit, tenim la confiança que en les pròximes eleccions podem tenir uns bons resultats. Però no hem d’oblidar que per governar Espanya, primer hem de tenir una posició preferent als Ajuntaments d’arreu i consolidar les bases, ja que som bastant nous en el món de la política i encara no ens coneix a fons gaire gent.\nConvidem a tots que vingueu a les nostres taules informatives que anem posant en diferents ocasions per tots els Municipis i ens coneixeu.\nDSQ. Per últim, que creieu que es pot millorar a Sant Quirze?\nSant Quirze és un poble preciós, amb una qualitat de vida molt bona, però per desgràcia, li falta més vida, més caliu. En ser una zona prioritàriament residencial, hi ha molts habitants que marxen fora el cap de setmana i no fan vida al poble. Tenim la fama de ser una ciutat dormitori, que no és del tot cert, però sí que es nota que la població en general no es passeja gaire per el poble i col·labora menys del que faria falta en els actes festius que s’organitzen al llarg de l’any.\nHem de col·laborar tots una mica més, no solament en els actes festius, sinó en el comerç local, comprar al poble, que té una amplia i variada oferta comercial i a preus assequibles. I sobretot, amb una gran qualitat en l’oferta de productes i serveis.\nCrida l’atenció que la majoria d’actes populars, veus públic assistint als diferents actes, però arriba la Festa Major i el dia de la botifarrada i el castell de focs, s’omplen els carrers de bat a bat. No saps d’on ha sortit tanta gent. Ja podria ser així en la resta d’actes!\nS’ha de fer més vida al poble; no ens cansarem mai de repetir-ho; ens hem d’involucrar més en la vida social del poble si volem estar orgullosos d’ell.\nDSQ. Quelcom mes que vulgueu afegir?\nSi, que jo, com a Coordinadora de Ciutadans, faré tot el que estigui a les meves mans per tal de donar resposta als ciutadans de Sant Quirze i que estic oberta a escoltar totes les propostes que em feu arribar. Estaré encantada de contestar a totes les vostres qüestions. Podeu entrar a la nostra pàgina de Facebook en el següent enllaç: Ciutadans Sant Quirze del Vallés\nDSQ– Moltes gràcies per concedir-nos aquesta entrevista i us desitgem que assoliu totes les vostres fites de millorar la qualitat de vida a Sant Quirze del Vallès. Els Santquirzencs estarem molt agraïts!\nCiutadans Sant Quirze del Vallés David Sánchez Diari Sant Quirze Enric Cabrera Luis Villas Maite Millas Margarita Castaño News SQ\t2017-07-05


La copa menstrual: l'aliada més saludable, barata i sostenible per al teu període - Socpetit.cat\nLa copa menstrual: l’aliada més saludable, barata i sostenible per al teu període\nL’enfortiment del feminisme en l’últim temps ha servit per a donar major visibilitat a moltes qüestions de l’univers de les dones, que han estat relegades, per tradició, a una bombolla de secretisme. Entre elles està la regla o menstruació, un tema tabú associat a molts prejudicis per als homes, però també per a moltes dones. En quantes ocasions hem acudit al bany per a canviar-nos el tampó o la compresa, amb el pudor de què algú ens descobreixi? A vegades, encara que tanquéssim el puny per a amagar-los bé, els colors de l’embolcall ens delataven. En l’actualitat es fan passos en ferm per a acabar amb aquests tabús que aconsegueixen avergonyir a dones per una cosa tan natural com és la regla. Unida a aquesta campanya de visibilització, ha aterrat una alternativa molt interessant als tampons i compreses: la copa menstrual. Avui la descobrim….\nLa copa menstrual és un recipient reutilitzable, normalment de silicona hipoal·lergògena, que es col·loca en la vagina per a recollir el flux menstrual durant el període. Disponible en diferents materials i mides, la copa menstrual té una durabilitat de deu anys. A més, el seu disseny ergonòmic aconsegueix que s’adapti perfectament al cos, evitant fugides i fent molt fàcil el seu ús. La copa menstrual és una bona companya del període perquè és….\n– Saludable. Gràcies a la seva superfície de silicona hipoal·lergògena, la copa menstrual no causa reaccions de sensibilitat o al·lèrgia en la vagina. Els tampons, en canvi, sí que provoquen sequedat i poden suposar problemes greus de salut com la Síndrome del Xoc Tòxic (SST). Segons un estudi de Lily Cup ONE, un 57% de les joves revela haver sofert danys en el cos per la utilització de compreses i tampons.\n– Higiènica. La silicona mèdica, al no tenir porus, impedeix que la brutícia s’acumuli, i amb això prevé la mala olor.\n– Còmoda. A diferència de les compreses, les copes menstruals s’adapten amb facilitat als teus moviments naturals. A més, el mercat ofereix en l’actualitat una infinitat de models i de mesures perquè puguis optar per la més adequada per a tu.\n– Duradora. Amb la copa menstrual oblida’t del temps! Si en el cas dels tampons el temps recomanat és de 8 hores (per a evitar tenir una infecció), en aquest cas pot estar fins a 12 hores.\n– Barata. Havent comprovat que tot són beneficis per al nostre cos, és el moment de pensar en la butxaca. Encara que en el projecte de Pedro Sánchez dels Pressupostos Generals de l’Estat es planteja reduir l’IVA de les compreses i tampons del 10% al 4% (considerant-los, COM SON, productes de primera necessitat), aquests articles d’higiene íntima continuaran sent molt més cars que una copa menstrual (que té 10 anys d’ús). És a dir, en dues o tres vegades de menstruació ja hauràs recuperat la inversió de la copa (en comparació amb el cost que suposa ara utilitzar tampons i compreses).\n– Ecològica. La copa menstrual és sostenible i completament respectuosa amb el medi ambient. Com es pot utilitzar el mateix recipient durant 10 anys, no genera residus. Com assenyala, l’estudi de Lily Cup ONE, cada any es rebutgen 20.000 milions de productes d’higiene íntima tradicionals, sense comptar els centenars d’anys necessaris per a la seva biodegradació. Dues dades: les compreses (sent el 90% de material plàstic) triguen 300 a desaparèixer, i els aplicadors de plàstic també requereixen segles per a la seva desaparició.\nLily Cup TM One, d’Intimina. Especialment dissenyada per a principiants, aquesta copa ultrasuau recull el flux menstrual (lleuger o abundant), respectant la flora vaginal sense causar sequedat. La seva forma de bombolla única té una mida petita. El seu preu: 21,21 €.\nSeguim amb la proposta de la clínica Rozalén, que aposta clarament per les copes menstruals de Lady Cup. Estan disponibles en molts colors i amb bossetes decorades per a presentar d’una forma molt estètica una eina tan útil per a la higiene íntima com és la copa menstrual. El seu preu: 28,51 €.\nEnna Cycle d’Enna, és l’única copa menstrual que s’utilitza amb aplicador i una subjecció que fa molt fàcil la seva extracció de la vagina. Disponible en farmàcies.


La PDaD dóna suport a la concentració convocada per les organitzacions SOS Bebés Robados i SOS Raíces a la Ciutat de la Justícia pel proper dimarts 16 de setembre a les 10h.\nEstàs aquí:Inici Comunicats La PDaD dóna suport a la concentració convocada per les organitzacions SOS Bebés Robados i SOS Raíces a la Ciutat de la Justícia pel proper dimarts 16 de setembre a les 10h.\nJUser: :_load: No es pot carregar a l`usuari amb id: 685\nDivendres, 12 Setembre 2014 02:00\nLes organitzacions defensen els drets de les víctimes dels robatoris de xiquets i xiquetes que es perpetraren durant el franquisme i fins a principis dels 1990 amb total impunitat. La trama implicà individus ben posicionats a les administracions públiques, el món de la salut i l’església catòlica, i implica organitzacions religioses com la Casa Bressol Santa Isabel de València.\nSOS Raíces és una organització de persones nascudes a la Casa Bressol que busquen les seues mares i de mares i famílies que busquen els fills i filles deixats a la institució. Els testimonis de pressions i enganys sobre joves i adolescents embarassades, per a aconseguir que signaren els documents de renúncia a lamatria potestad, s’allarguen fins hui, quan la majoria de dones acollides a la institució són joves migrants sense recursos.\nTambé hi ha testimonis de dones que, alliberades de l’estada a la Cassa Bressol i d’eixa pressió, es retractaven de la renúncia i reclamaven fer-se càrrec de la filla o el fill. En eixe cas, també com succeeix ara, la institució utilitza els llargs processos civils com a eina contra les mares. Després de patir la duresa del procés, les mares veuen com la resolució sempre estableix que la restitució dels seus drets va contra els dels i les infants, que porten de 4 o 5 anys convivint amb les seues famílies adoptives.\nLa Casa Bressol Santa Isabel es nega, a més, a acatar les resolucions judicials favorables a les víctimes. És el cas de la que obliga la institució a facilitar les dades de les seues mares a les persones que porten anys, fins i tot dècades, demanant-li aquesta informació.\nAra, la Fiscalia de València ha arxivat massivament, sense cap justificació i com s’està fent a tot l’estat, les denúncies per les xiquetes i xiquets furtats. La concentració coincideix amb la reunió exigida per aquestes organitzacions per a rebre explicacions per aquesta decisió.\nDes de la PDaD, manifestem tot el nostre suport a les mares que han hagut de patir la por a la persecució i el rebuig social, a l’abandó de les pròpies famílies i a la certesa de la misèria. A les que decidiren donar els seus fills i filles en adopció per a continuar amb les seues vides i a les que, encara hui, han de patir el fals suport de la gent que s’aprofita de la seua situació, explota les seues pors i instrumentalitza la seua pobresa i precarietat imposada.\nDonem tot el nostre suport a les mares i pares que patiren el robatori dels seus fills i filles, que hagueren d’assumir allò que els deien sobre la mort d’aquests fills i filles que, en la majoria de casos, no veieren mai, i que s’han hagut de convertir en David contra Goliat per a conèixer eixa veritat que els tornen a negar.\nDonem suport a les persones que busquen les seues mares i famílies, que volen exercir els seus drets fonamentals i que topen amb el mur de silenci de qui es creu impune.\nTotes són persones lluitant pel seu dret a decidir, com les que ho fan per decidir sobre la seua pròpia vida i el seu propi cos i s’enfronten a persecució de la interrupció voluntària de l’embaràs. Lluiten, lluitem contra la mateixa gent que cosifica i s’apropia de la maternitat fins a través de les dones i els seus fills i filles, sotmesos a aquests procediments d’extracció, normalment il·legals i sempre il·legítims, que esgarren la seua vida, la seua identitat i el seu futur.\nPer tot plegat, la gent de la PDaD estarà amb les organitzacions convocants a l’esmentada concentració del dimarts 16 de setembre, a les 10h, i dóna suport a les accions que emprendrà pels drets de totes les persones afectades.\nDaDPV RT @DaDPV: Decidim insta a abordar el necessari canvi de model econòmic al País Valencià https://t.co/cKV5fF7JQF via @nosaltreslaveu\nDaDPV RT @nosaltreslaveu: Decidim insta a abordar el necessari canvi de model econòmic al País Valencià https://t.co/tA76LLWiZa\nDaDPV RT @perlhorta: @_alejandroramon En estat de #crisiclimàtica, no basten actes simbòlics. O actuem amb decisió o no fem res. Ens cal plantar…\nInfanteAntoni RT @reciprocitat: Volem reciprocitat i la volem ara! És un dret del qual ja gaudeixen la resta de comunitats lingüístiques europees. #Recip…\nInfanteAntoni RT @InfanteAntoni: La meua comprensió i solidaritat amb la posició de @joanbaldovi Els valencians i les valencianes ja estem més que carreg…\nInfanteAntoni RT @Andres_Boix: Més "cosetes" que l'Ajuntament de València va clavant al sector del PAI de Benimaclet que no hi tenen res a veure però, és…


L'Exèrcit de Birmània aconsegueix el control del país i arresta Suu Kyi - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'Exèrcit de Birmània aconsegueix el control del país i arresta Suu Kyi\nLa detenció de la líder de facto i del president del país es va fer un dia abans que es formés el nou Parlament sorgit de les eleccions de novembre, els resultats de les quals van ser rebutjats per l'Exèrcit\nadrián foncillas. pequín 01.02.2021 | 22:46\nLes forces de seguretat es van desplegar per la capital de Birmània efe\nLes forces de seguretat es van desplegar per la capital de Birmània\nBirmània va tornar ahir a la seva dolorosa normalitat. L'Exèrcit va liquidar la dècada de precària democràcia posterior al seu mig segle al poder i va obrir un context tan inquietant com imprevisible. La líder de facto, Aung San Suu Kyi, va demanar al poble que la idolatra que lluiti al carrer contra l'aldarull i sobren els precedents de falta de tacte militar contra les protestes. L'episodi confirma les línies tortes amb què es va escriure el trànsit al poder civil. Les servituds a l'estament militar no només han impedit que es solidifiqui la democràcia, sinó que han arruïnat la imatge global de Suu Kyi, el seu principal actiu, per la seva tebiesa amb el genocidi Rohingya.\nEl país del sud-est asiàtic es va despertar amb talls telefònics i d'internet, molts bancs tancats i només amb el canal de televisió afiliat als militars, Myamwaddy News, en obert. Els uniformats havien detingut una trentena de polítics, escriptors i activistes. La nòmina inclou Suu Kyi i Win Myint, president del país. El vicepresident, imposat per l'estament castrense gràcies a les atribucions que li confereix la Constitució, va cedir els poders al cap de les Forces Armades, Min Aung Hlaing, que va decretar l'estat d'emergència durant un any. El general en el càrrec va ser sancionat al desembre de 2019 pels Estats Units i ha estat acusat de diverses atrocitats contra la minoria Rohingya.\nDenúncies de tupinada\nLa pulsió colpista de l'Exèrcit birmà i la intensa rumorologia minimitzen la sorpresa. El portaveu militar, Zaw Min Tan, no havia descartat la setmana passada el cop d'Estat i, tot i que l'alerta va ser atribuïda després a un malentès, sobre Birmània hi havia des de llavors molta incertesa. El cop d'Estat es deu a la indigestió dels resultats de les eleccions de novembre. La Lliga Nacional per la Democràcia (LND), liderada per Suu Kyi, va arrasar amb un 83% dels vots i al Partit per al Desenvolupament i la Unió Solidària, apadrinat pels militars, li van correspondre només 33 dels 476 seients parlamentaris. La vergonyant derrota va desencadenar les seves denúncies de tupinada i les exigències de noves eleccions netes. Els observadors internacionals i la comissió electoral van admetre inexactituds comprensibles en un país com Birmània, però que en cap cas van provocar canvis substancials en el resultat.\nUn comunicat de l'oficina de Min Aung Hlaing va explicar que el país serà cridat de nou a les urnes després de reformar la comissió electoral i investigar les llistes de votants. «Unes noves eleccions lliures i netes seran convocades i les atribucions del Govern seran entregades al partit que guanyi complint les normes i estàndards democràtics», assenyalava. El motí va arribar només unes hores abans de l'estrena del nou Parlament.\nSuu Kyi va clamar des de Facebook que «les accions dels militars porten de nou el país cap a la dictadura». «Demano al poble que no ho accepti i que protesti amb tot el seu cor contra el cop d'Estat», va afegir. Els birmans van tornar ahir a un bucle que creien enterrat i és dubtós si pesarà més la defensa democràtica o la por a una altra repressió sagnant. El respectat historiador Thant Myint-U va resumir els incerts temps que s'acosten: «Les portes s'acaben d'obrir a un nou futur. Tinc la sensació que ningú pot controlar el que passarà. I recordo que Birmània és un país inundat d'armes, amb grans divisions ètniques i religioses, i en el qual milions de persones amb prou feines poden alimentar-se».\nLa pobresa, la repressió i les tensions ètniques havien unit durant dècades Birmània a la crònica negra asiàtica. Les eleccions de 2010 van permetre el seu primer govern civil després que la Constitució aprovada dos anys abans concedís als militars un 25% dels seients parlamentaris, carteres tan sensibles com Interior o Defensa, l'amnistia de tots els seus excessos i obrís la porta del seu retorn «en condicions extraordinàries».\nAung San Suu Kyi simbolitza el devastador trànsit del mite a la política, de compartir taula amb Gandhi, Luther King i Mandela a defensar un genocidi. A «La Dama» l'han penalitzat tant els seus errors com aquesta simplista visió d'Occident de la complexitat asiàtica. El seu rostre d'angulosa bellesa està molt present als carrers birmans, des de cartells i quadres a records per a turistes, ferm encara com a referent immarcescible d'un poble que li va concedir més del 80% dels vots en les últimes eleccions. Però la seva aura a la resta de el món no ha resistit la seva falta de contundència o la seva complicitat, segons les fonts que s'escoltin, davant de les accions portades a terme per l'Exèrcit cap a l'ètnia musulmana rohingya.\nSuu Kyi va dinamitar dos anys enrere el que li quedava d'imatge a la Cort Internacional de la Haia que investigava les onades repressives del 2016 i el 2017 que van matar almenys 10.000 rohingyes i en van empènyer 700.000 a la diàspora. Va al·ludir al «patiment» dels que van fugir cap a Bangla Desh sense aclarir que escapaven de la violència militar ni identificar-los com a rohingyes. Va ser el més a prop que va estar de disculpar-se en un discurs que va transitar de manera perillosa per terrenys negacionistes: les acusacions sobre genocidi són «objectivament enganyoses» i el cas és «incomplet i incorrecte».\nÉs cert que el món no entén l'embolic ètnic d'un país cosit amb fràgils fils que exigeix molt de tacte per no tensionar la majoria budista, armat fins a les dents i de pulsió guerrera. També és cert que Suu Kyi no té control sobre l'Exèrcit malgrat el títol de líder de facto que li confereixen els seus càrrecs d'Estat i ministra d'Exteriors perquè els seus fills estrangers impedeixen l'oficialitat de la presidència. Però res explica la seva tebiesa davant del que Nacions Unides qualifica d´«exemple de manual de genocidi» ni es correspon a aquell «extraordinari exemple del poder dels que no tenen poder» que l'any 1991 va justificar que rebés el Nobel de la pau.


Dos dels equipaments culturals més importants de Mataró ja ho tenen tot a punt per aixecar el teló. Parlem de la Sala Cabanyes i el Teatre Monumental, que arrenquen nova temporada el 5 d'octubre i el 27 de setembre, respectivament.\nSis muntatges a la Sala Cabanyes\nEl teatre mataroní ha posat a la venda un abonament perquè els espectadors puguin gaudir de sis muntatges per 70 euros. El primer de tots, "Capvespre al jardí", dirigit per Jordi Gironés, s'estrenarà dissabte 5 d'octubre. Després d'aquesta obra, la Sala carregarà attrezzo i vestuari per aterrar a Can Gassol. Allà tindrà lloc la representació de "Litus", sota les ordres del mataroní Pere Vázquez.\nAmb l'arribada del fred, tornaran els tradicionals Pastorets de Mataró, dirigits per tercer any consecutiu per Marc Molina. L'espectacle nadalenc per excel·lència serà també el primer muntatge que es farà a l'escenari de la Sala, després de la renovació del terra que s'ha realitzat aquest estiu.\nAmb l'arribada de 2020, i durant el mes de febrer, està previst que s'estreni "Bona nit, mare", de Santi Clavell, a l'Espai Saleta. Al llarg de març i abril, per la seva banda, arribarà el torn de la popular comèdia d'embolics "Pel davant i pel darrere", dirigida per Josep Maria Rabassa. Posteriorment, Enric Lucena tornarà a trepitjar l'equipament mataroní amb "Un Déu salvatge".\nFinalment, l’espectacle de les Fires, un dels moments més assenyalats del calendari teatral a la ciutat, serà el musical “Mary Poppins”, de gran èxit al West End londinenc, dirigit en aquest cas per Antoni Blanch.\nQuant al Teatre Monumental, l'obra que farà els honors de la nova temporada és "Jerusalem", dirigida per Julio Manrique i protagonitzada per Pere Arquillué. Hi ha programades dues representacions: divendres 27 i dissabte 28 de setembre a les 20.30 hores.


Burjassot es converteix en un dels punts de rodatge de la comèdia “Llenos de gracia”, protagonitzada per Carmen Machi – Ajuntament de Burjassot\nBurjassot es converteix en un dels punts de rodatge de la comèdia “Llenos de gracia”, protagonitzada per Carmen Machi\n6 setembre 2021|Burjassot\nDes del mes de juliol, Burjassot s’ha convertit en un gran plató de rodatge dirigit pel director Roberto Bueso, qui ha triat el municipi per a rodar algunes de les escenes que es veuran en la seua nova pel·lícula “Llenos de gracia”, protagonitzada per la genial Carmen Machi i inspirada en fets reals.\nEn innombrables ocasions els carrers de Burjassot, els seus parcs o els seus punts més emblemàtics han sigut protagonistes de diverses sèries o pel·lícules, donant així major valor si cap al municipi i projectant la seua imatge per tot el món, sense oblidar l’important motor econòmic que suposa per a la localitat.\nEn la comèdia “Llenos de gracia”, Carmen Machi està acompanyada de Paula Usero, Pablo Chiapella, Nuria González, Anis Doroftei i Manolo Solo, entre altres, juntament amb un talentós grup de joves. La pel·lícula conta, a més, amb un grup de joves intèrprets d’entre 9 i 14 anys que han sigut seleccionats entre més de 2.000 candidats procedents de més de 60 col·legis i clubs esportius dels voltants de València.\nLa pel·lícula, dirigida per Roberto Bueso (La banda), que signa el guió al costat d’Óscar Díaz, està produïda per Misent i MOD Produccions.\nA més de Burjassot, el rodatge s’està desenvolupant també en altres localitzacions de la Comunitat Valenciana com Carcaixent, San Antonio de Benagéber, Quesa, Paterna, L’Eliana i Gandia i finalitzarà el pròxim 10 de setembre. La pel·lícula compta amb un equip tècnic i artístic majoritàriament valencià.\n“Llenos de gracia” és el segon llargmetratge de Roberto Bueso després de la seua òpera preval “La banda”, amb la qual va debutar en 2019. La banda va participar en la Secció Oficial de la 22 edició del Festival de Màlaga, Cinema en Español, i va estar nominada al Premi Especial dels Premis Feroç 2019. A més, la pel·lícula es va alçar amb tres Premis de l’Audiovisual Valencià i va obtindre huit nominacions.\nCarmen Machi dona vida a la Germana Marina, i per a ella “aquesta és una pel·lícula amb un guió meravellós, molt ben escrit, en el qual els xiquets són els qui van escrivint la història. Per a mi estan sent uns companys estupends, dels quals s’aprén moltíssim”.\nDesprés de la seua recent nominació al Goya, Paula Usero ha reconegut la seua felicitat per rodar en la seua terra i ha destacat “el feeling que s’estableix entre el meu personatge i el de Carmen, una actriu a qui sempre he admirat moltíssim i que per a mi és un exemple a seguir”.\nPer part seua, el director Roberto Bueso ha assenyalat que “tornar a treballar amb el mateix equip de professionals que em va acompanyar en la meua primera pel·lícula és tota una garantia, i et proporciona una tranquil·litat que evidentment no tens amb una òpera preval”. El cineasta també ha destacat l’exhaustiu treball de cerca dels protagonistes, triats entre més de 2.000 aspirants, “tots ells són xics especials, molt treballadors, i que han format la seua particular família”.\nFinalment, el productor Fernando Bovaira, qui ja va recolzar el debut de Bueso amb “La banda” i per a qui “Llenos de gracia” és “una història sobre la importància de l’educació i la transmissió de valors”, ha ressaltat les possibilitats que actualment té la indústria cinematogràfica autòctona, “és el moment idoni perquè les institucions valencianes facen un pas endavant i aposten, des de la defensa de la cultura pròpia però sense plantejaments excloents, per desenvolupar la indústria local i donar oportunitats als magnífics equips tècnics i artístics valencians”.\n“Llenos de gracia” és una producció de Misent Produccions, MOD Produccions i The Nun Produccions AIE, i compta amb la participació d’RTVE, Movistar+, À Punt Mèdia i el suport del IVC (Institut Valencià de Cultura) i arribarà als cinemes el 8 de juliol de 2022, distribuïda per PARAMOUNT PICTURES SPAIN. Les vendes internacionals són a càrrec de FILM FACTORY.\nBurjassot, cinema, pel·lícula, Carmen Machi, rodatge\nSetmana Cultural 'Ínsula Barataria'\n‘Ínsula Barataria-Castella-La Manxa’ celebra una Setmana Cultural oberta a la ciutadania


Una crema descontrolada, possible origen de l'incendi a Pego\nUna crema descontrolada podria ser l'origen de l'incendi forestal declarat des d'aquest matí en un paratge escarpado del municipi de La Vall d'Ebo (Alacant), que afecta també a zona de la veïna localitat de Pego i que ha obligat a desallotjar diversos habitatges com a mesura preventiva.\nEl conseller de Governació i Justícia, Luis Santamaría, qui ha ofert als mitjans de comunicació una valoració de l'incendi, ha indicat que prop de trenta famílies han estat desallotjades preventivament de les seves cases a la zona dels Verdales, a Pego, i que la carretera CV-712 entre els quilòmetres 19 i 20 ha hagut de ser tallada.\nSantamaría ha confirmat que un total de catorze mitjans aeris -alguns d'ells enviats pel Ministeri de Medi ambient-, set brigades d'emergència amb set autobombes, bombers del Consorci d'Alacant i de València, la Unitat Militar d'Emergències (UME), agents mediambientals i voluntaris treballen en l'extinció de l'incendi forestal. En aquest sentit, Santamaría ha explicat, després de mantenir una reunió de coordinació amb els tècnics d'emergència desplegats a la zona, que les labors d'extinció s'han centrat a protegir els habitatges i tractar de frenar l'avanç de l'incendi cap a massa forestal.\nA més, el conseller ha assenyalat que "la principal causa d'investigació del foc apunta a una crema descontrolada com a origen del mateix", segons un comunicat de la Generalitat. Ha recordat que la Comunitat Valenciana es troba en Nivell 3 per risc d'incendis forestals, per la qual cosa ha tornat a apel·lar a la responsabilitat ciutadana, perquè les condicions meteorològiques són "adverses, encara que es preveu que millorin en les properes hores, quan està previst que role el vent, ja no faci ponent, baixin les temperatures i augmenti alguna cosa la humitat".\nSantamaría ha agraït la col·laboració de totes les administracions implicades en aquesta emergència, així com de les comunitats autònomes limítrofes que, com Murcia, col·laboren en l'extinció de l'incendi.


ESBORRANY CONCLUSIONS AUTOMOBILE\nVeure el correu electrònic al navegador\nEl primer Automobile Talks del 2022 dona xifres de previsió i recuperació econòmica per enguany\nNou èxit de convocatòria en format digital\nAquest dimarts, s'ha celebrat en format online el primer Automobile Talks del 2022 per analitzar la previsió de mercat i les matriculacions per enguany tenint en compte totes les variables i els estudis macro econòmics actuals. El vicepresident del Gremi del Motor i Faconauto, Agustí Garcia, ha donat el tret de sortida amb una radiografia de la situació actual. Garcia considera urgent a curt termini impulsar el mercat amb el pla de xoc temporal després d'haver baixat el 2021 les matriculacions respecte l'any anterior. També que aquestes mesures urgents han d'anar en l'àmbit laboral i el suport a la solvència empresarial, ja que moltes empreses han d'afrontar ara la devolució dels ICOS, accelerar la reforma de la fiscalitat vinculada al vehicle de motor i buscar la seguretat jurídica òptima.\nD'altra banda, també ha estat interessant el detall de la macro economia que ens ha presentat Juan Ramón Garcia, Economista principal a la unitat d’Espanya i Portugal de BBVA Research. En el mercat de comercials nous a Catalunya, el creixement previst és del 12,9% i 22.000 unitats. Aquest creixement supera el 9,2% espanyol. Atribuïm aquesta diferència a la previsió d’una activitat comercial i industrial major a Catalunya i al final de la moratòria de les Zones de Baixes Emissions de Barcelona, que impulsa la renovació del parc. El pes en el mercat espanyol es xifra en el 13,3%, inferior als anys precovid i per la mateixa raó impositiva exposada pels turismes. En el mercat català de la motocicleta nova, el creixement es preveu del 8,3% i 44.000 unitats. El pes de Catalunya s’estima en un 24,3%, o sigui que pràcticament una de cada quatre motos, es matricula a Catalunya.\nPel que fa referència a les transferències, o sigui, el mercat de segona mà, el pronòstic de creixement del mercat d’automòbils a Catalunya és del 5,7% i 302.000 unitats, que representa i un pes en el conjunt espanyol del 15%. En el mercat de comercials usats a Catalunya, el creixement previst és del 17,1% i 57.000 unitats. Aquest creixement supera el 3,3% espanyol. El pes en el mercat espanyol es xifra en el 17,1%, superant amb escreix els anys precovid.\nAquest és el resum de les xifres esmentades:\nUs enllacem amb tot el material de l'Automobile Talks. Podeu recuperar els següents materials:\n- La sessió enregistrada a youtube\n- El dossier macro econòmic de l'economista del BBVA Research, Juan Ramón García\n- El dossier informatiu de l'analista i director comercial de MSI Iberia, José Manuel López\nDOSSIER BBVA RESEARCH (ESTUDI MACRO ECONÒMIC)\nDOSSIER MSI IBERIA (ESTUDI DEL SECTOR DE LA DISTRIBUCIÓ)\nAmb la col·laboració / Con la colaboración\ninfo@gremidelmotor.org // gremi@gremidelmotor.org


Catalunya informarà ara al matí de les xifres del coronavirus\nEl nou balanç suma 43 víctimes mortals i el total ascendeix a 11.766\n22 de de maig del 2020. 11:21\nLes víctimes mortals comptabilitzades per les empreses funeràries a Catalunya en les últimes 24 hores a conseqüència de la Covid-19 ascendeixen a 43, cosa que eleva el total de morts des del començament de la pandèmia a 11.766, segons informa aquest divendres al matí el departament de Salut de la Generalitat. Aquesta informació diària passa ara a ser al matí, en lloc de com fins ara, quan Salut informava els mitjans de les últimes dades ben avançada la nit.\nDel total de víctimes declarades per les funeràries, 6.571 han mort en un centre hospitalari o sociosanitari, 3.917 en una residència de gent gran i 772 en un domicili, mentre que els restants són casos «no classificables per falta d’informació», segons indica Salut en el comunicat.\nEl departament de Salut informa que fins ara a Catalunya hi ha hagut un total de 64.037 casos positius acumulats de coronavirus SARS-CoV-2.\nSospitosos sense prova\nD’altra banda, hi ha un total de 216.269 casos possibles d’infecció de coronavirus. Són persones que presenten símptomes de la malaltia i que, sense prova diagnòstica feta, un professional facultatiu classifica com a possible cas.\nDes de l’inici de l’epidèmia fins ara, un total de 4.005 persones han sigut ingressades de gravetat i actualment es troben en aquesta situació 234.\nA més, 2.892 professionals de residències estan aïllats per sospita o confirmació de tenir la malaltia.\nTambé s’han comptabilitzat fins ara un total de 36.579 altes hospitalàries de persones diagnosticades per Covid-19.\nQuant a les residències de gent gran, un total de 13.446 persones han sigut confirmades com a positius de coronavirus i 36.160 en són casos sospitosos.


Les botigues de barri han estat clau en el confinament i ho seran en la desescalada | Ser on siguis\nLes botigues de barri han estat clau en el confinament i ho seran en la desescalada\nMon Jun 08 08:26:43 CEST 2020\nAquests comerços reforcen el teixit social, potencien la sostenibilitat, tributen localment i fomenten l’activitat emprenedora\nHi ha prop de 500.000 establiments de proximitat a Espanya, segons la Confederació Espanyola de Comerç (CEC). Des del punt de vista econòmic, el seu paper és clau: no en va, representen el 5,3 % del producte interior brut (PIB) espanyol. Des del punt de vista social, els seus beneficis són múltiples i clars: reforcen el teixit social, potencien la sostenibilitat, tributen localment i fomenten l’activitat emprenedora, entre d’altres.\nHa estat durant el confinament, i ara durant la desescalada, quan a aquests beneficis s’hi han incorporat dues fortaleses fins ara poc ponderades: d’una banda, el seu paper de pilar sobre el qual es fonamenta el consum mínim per a la supervivència d’una societat i, de l’altra, la resiliència. Tanmateix, aquests negocis estan demostrant una gran fortalesa durant la crisi derivada de la COVID, malgrat la caiguda del 31,5 % de la facturació que han patit durant aquest abril, en comparació del mateix mes del 2019, segons dades de l’Institut Nacional d’Estadística (INE). “Es tracta d’un sector dinamitzador de l’economia en èpoques de bonança i amb un comportament menys contractiu en temps de recessió”, afirma la Confederació Espanyola d’Organitzacions Empresarials (CEOE), mitjançant l’estudi El sector comercio en la economía española.\nNo obstant això, la situació ha afectat de manera diferent segons la naturalesa del negoci. Segons Pulso, l’eina de Banc Sabadell que permet analitzar l’evolució de la recuperació econòmica del país, en el sector del vestit i el calçat, per exemple, les vendes han disminuït un 60 % respecte al mateix període del 2019, mentre que la facturació en alimentació, que ha estat la despesa principal de les famílies espanyoles durant aquest període, ha registrat un augment que ronda el 30 % respecte a l’any anterior. A més, Pulso reflecteix clarament la preferència pels negocis de proximitat, ja que els comerços d’alimentació petits han facturat un 37 % més respecte al 2019, davant del 31 % i el 28 % dels d’alimentació més grans i mitjans, respectivament.\nAixò és un reflex fidel de com el comerç local ha satisfet les necessitats dels seus veïns. “La limitació de moviments i la necessitat d’evitar llargues cues han fet que els consumidors que habitualment compraven en grans superfícies es decantin pel comerç de proximitat del seu entorn, o fins i tot l’hagin descobert”, explica Carlos Moreno, portaveu de CEC, que agrupa les principals associacions provincials de comerç de proximitat i algunes sectorials. De fet, moltes botigues també han ampliat horaris per atendre els repartiments a domicili, sense cost extra, i, en molts casos, han desenvolupat un e-commerce improvisat, a vegades en col·laboració amb altres comerciants.\n‘Apps’ i xarxes socials per estar més a prop\nLa percepció del consumidor sobre el petit comerç ha canviat. “Aquests establiments s’han adaptat a les necessitats del client”, explica el portaveu de la CEC. A l’abril, prop del 46 % dels negocis al detall van estar tancats al públic. “Molts han hagut de crear o optimitzar el seu canal de vendes en línia, com les ferreteries, que, en alguns casos, han arribat a quadruplicar les vendes”. Aquesta aposta els ha retornat quota de mercat pel fet d’adequar-se a la demanda dels clients, agafant comandes a través de les xarxes socials i diferents aplicacions. Per ser exactes, la mitjana espanyola de l’augment de la facturació del sector de bricolatge i el parament de la llar respecte al mateix període del 2019 se situa en un 31 %, segons Pulso.\nUn exemple de desenvolupament tecnològic amb el qual els comerciants poden vendre a distància és MercApp, dels desenvolupadors Softcode, que permet a qualsevol establiment crear la seva pròpia botiga en línia a través de WhatsApp. N’hi ha prou d’enviar un “hola” a un número en concret i la plataforma ajuda l’usuari a muntar la botiga. És gratuïta fins al setembre. “De moment s’hi han registrat uns 50 establiments”, comenta Francisco Larios, gerent de Softcode. A una escala molt més gran, el gegant estatunidenc Facebook ha anunciat la posada en marxa de la seva botiga virtual Facebook Shops, una eina que permetrà a les empreses presents a la xarxa mostrar el seu catàleg.\nMoltes pimes han decidit col·laborar per constituir els seus propis espais virtuals. Els comerciants de la comarca de Siero (Astúries) s’han unit en la plataforma Comerciosiero.es per oferir informació útil sobre protocols d’accés als locals, a més d’ofertes per als clients. D’altra banda, la patronal catalana PIMEComerç ha posat en marxa l’aplicació La compra, que permet comprar en el comerç de proximitat des de casa. A través de Facebook també han sorgit iniciatives com ara “Nuestra tienda de al lado”, per dinamitzar les compres a l’àrea de Lleó. L’impulsor és el jove lleonès Jahel García i té una xarxa de 2.000 comerços i 40.000 seguidors.\nTambé les administracions locals s’han activat en aquest sentit. L’Ajuntament de Madrid ha començat la campanya Volveremos si tú vuelves, que inclou una plataforma des de la qual es poden descarregar bons i cupons per comprar en establiments de la capital. Serveix per fer costat al comerç i al sector de l’hoteleria de la capital. Una acció a la qual s’han sumat els consistoris de Saragossa, Terol, Sòria i Valladolid, entre d’altres.\nTanmateix, hi ha altres maneres de dinamitzar el consum. L’empresa tecnològica amb presència en una vintena de països ServiceTonic ha premiat els seus treballadors amb 300 euros per gastar-los en comerços de barri i animen altres empreses a fer-ho amb l’eslògan #IncentivoPersianasAbiertas.\nCarlos Moreno, portaveu de la CEC, considera que la reobertura dels comerços i la tornada al consum estan tenint “una bona arrencada”. És l’hora perquè aquest tipus de comerç es consolidi, recuperi el terreny que ha perdut durant dècades i reforci els seus valors intrínsecs per fidelitzar clients. “És clau apostar per allò que diferencia el comerç de proximitat: la proximitat, la comoditat, la qualitat, l’atenció personalitzada i l’experiència de qui t’atén, que és un expert en la matèria, i l’assessorament del qual és fonamental”, afegeix Moreno. De fet, la proximitat és un dels aspectes que els consumidors començaran a reclamar, juntament amb el preu ajustat i el concepte “bio”, d’acord amb l’Anuario de la Innovación, de Food Retail & Shoppers 2020-21, en el seu suplement Post Covid.\nAixò, juntament amb la creació d’una estratègia en línia, un sistema rendible de lliurament a domicili i la garantia d’higiene per a una compra més asèptica, serà una de les claus en el futur d’aquest vast conjunt de negocis que acompanyen els ciutadans en la seva vida diària.\nPER QUÈ CAL TRIAR EL PETIT COMERÇ?\nLa Confederació Espanyola de Comerç (CEC) resumeix en cinc punts els beneficis que les botigues al detall aporten al seu entorn: 1r, dinamitzen la vida dels barris, la qual cosa repercuteix en benefici de la comunitat; 2n, constitueixen un element estratègic en la qualitat de vida de les persones, un aliat en un model de ciutat sostenible, vital i més humana; 3r, tributen localment i des del punt de vista immobiliari revaloren la zona on se situen; 4t, fomenten l’activitat emprenedora de petits empresaris i autònoms, i contribueixen a la riquesa local; 5è, contribueixen a una oferta sostenible amb la venda de productes de petits elaboradors locals, marques de la zona o fins i tot d’artesans.\nFotografia de Marcus Lenk a Unsplash


Vídeos de la secció Cara a cara del programa Preguntes freqüentsPreguntes freqüents\nAnalitzem l'actualitat política i l'estat de les negociacions per formar govern a Catalunya amb Ramon Cotarelo i Josep Huguet.\nCara a cara al "Preguntes freqüents" sobre la situació econòmica que deixa la pandèmia i els pressupostos generals de l'Estat, amb l'exsecretari gener\nal de CCOO a Catalunya Joan Carles Gallego, que serà el número dos de Catalunya En Comú-Podem, i el president de la Cambra de Comerç de Barcelona, Joan Canadell.\nCara a cara al "Preguntes freqüents" sobre la situació econòmica que deixa la pandèmia i els pressupostos generals de l'Estat, amb l'exsecretari general de CCOO a Catalunya Joan Carles Gallego, que serà el número dos de Catalunya En Comú-Podem, i el president de la Cambra de Comerç de Barcelona, Joan Canadell.\nDimecres 21 d'octubre s'activarà el rellotge electoral amb una data a l'horitzó: 14 de febrer. Avui conversa a dues bandes amb Laura Borràs, diputada\ni portaveu de JxCat al Congrés, i José Zaragoza, diputat del PSC al Congrés.\nDimecres 21 d'octubre s'activarà el rellotge electoral amb una data a l'horitzó: 14 de febrer. Avui conversa a dues bandes amb Laura Borràs, diputada i portaveu de JxCat al Congrés, i José Zaragoza, diputat del PSC al Congrés.\nLa sèrie "Drama", emesa a TV3, ha aixecat un debat sobre l'ús de la llengua catalana a TV3. Com ha de ser el català a la ficció televisiva? En parlem\namb Josep Maria Virgili, catedràtic d'institut de llengua catalana emèrit, i l'actor Hugo Bassiner.\nLa sèrie "Drama", emesa a TV3, ha aixecat un debat sobre l'ús de la llengua catalana a TV3. Com ha de ser el català a la ficció televisiva? En parlem amb Josep Maria Virgili, catedràtic d'institut de llengua catalana emèrit, i l'actor Hugo Bassiner.\nAquesta també setmana ha estat marcada per l'acord en matèria de fiscalitat entre el govern i els Comuns . Jéssica Albiach, presidenta d'En Comú Podem al Parlament, ho debat en directe amb Pilar Rahola.\nQuè n'opinen els expresidents de la sentència del procés? I de la reacció política i civil? Això és el que ens han explicat José Montilla i Artur Mas.\nAl tram final del programa hem tingut un cara a cara entre la periodista i escriptora Anna Grau i el filòsof i portaveu de Primàries Barcelona, Jordi Graupera, sobre l'1-O i el procés\nCris Puig ha entrevistat la dirigent de la CUP Eulàlia Reguant, després que la formació anticapitalista ha decidit presentar-se a les eleccions del 10\nN. També s'ha sumat a la conversa la dirigent de JXCat Laura Borràs, que ha parlat de les pancartes, l'empresonament i les eleccions espanyoles.\nCris Puig ha entrevistat la dirigent de la CUP Eulàlia Reguant, després que la formació anticapitalista ha decidit presentar-se a les eleccions del 10N. També s'ha sumat a la conversa la dirigent de JXCat Laura Borràs, que ha parlat de les pancartes, l'empresonament i les eleccions espanyoles.\nRecupereu el debat sobre el nou curs polític amb Sònia Sierra, portaveu adjunta de Ciutadans al Parlament; Eduard Pujol, portaveu adjunt de JxCat al P\narlament; Sergi Sabrià, president del grup parlamentari d'ERC; Eva Granados, portaveu del PSC al Parlament; Jéssica Albiach, presidenta del grup parlamentari de Catalunya en Comú-Podem; Carles Riera, diputat de la CUP al Parlament, i Santi Rodríguez, portaveu del PP al Parlament. Els preguntarem com es presenta la Diada i quina ha de ser la resposta a la sentència del Suprem.\nRecupereu el debat sobre el nou curs polític amb Sònia Sierra, portaveu adjunta de Ciutadans al Parlament; Eduard Pujol, portaveu adjunt de JxCat al Parlament; Sergi Sabrià, president del grup parlamentari d'ERC; Eva Granados, portaveu del PSC al Parlament; Jéssica Albiach, presidenta del grup parlamentari de Catalunya en Comú-Podem; Carles Riera, diputat de la CUP al Parlament, i Santi Rodríguez, portaveu del PP al Parlament. Els preguntarem com es presenta la Diada i quina ha de ser la resposta a la sentència del Suprem.\nHem analitzat l'auge dels populismes amb el professor de Ciència Política Jorge Verstrynge i amb Ferran Sáez, doctor en Filosofia.\nQuina valoració fan de l'avançament electoral de Pedro Sánchez? Qui ha tallat el diàleg entre La Moncloa i Generalitat? N'hem parlat amb els diputats al Congrés Carolina Telechea (ERC) i José Zaragoza (PSC).\nCara a cara sobre el judici entre Aamer Anwar i Marc Molins\nHem analitzat el judici que està a punt de començar amb dos advocats: Aamer Anwar (expert en drets humans) i Marc Molins (penalista).\nCara a cara sobre el judici entre Aamer Anwar i Marc Molins (VO) 1a part\nEscolta la primera part en VO del cara a cara sobre el judici que està a punt de començar amb els advocats Aamer Anwar (expert en drets humans) i Marc Molins (penalista).


60È ANIVERSARI DE CHLOÉ A BARNEYS NOVA YORK - FESTA\nMare És La Paraula\nGuies De Regals 2021\n60è aniversari de Chloé al Barneys de Nova York\n'Ella és la deessa de les estacions i jo volia que Chloë fos la deessa de les estacions!' explicat Janine Malinowski d'escollir el nom grec aleshores poc comú per a la seva filla, Chloë Sevigny, a la dècada de 1970. Una altra deessa de les temporades gairebé el doble de l'edat de Sevigny és la casa de moda francesa homònima, celebrada ahir a la nit al Barneys de Nova York en honor al seixanta aniversari de la marca. 'Va ser una temporada força dura perquè teníem moltes limitacions de temps, però al final em va encantar molt el resultat', va dir l'actual deessa de la casa de moda. Clare Waight Keller, de la col·lecció més recent enviada per la pista de París fa dues setmanes. Les limitacions de temps, però, no semblen inhibir Keller, que va arribar a Nova York a les 15.00 hores. aquella tarda des de París i sortirà dijous al matí a primera hora cap a Miami.\n'M'agradaria celebrar el meu aniversari així!' va dir el dissenyador rient del còctel convertit en carnaval creat al tercer pis. De fet, els convidats van ser rebuts per una paret de l'alè del nadó rosa més pàl·lid que combinava amb els ruscs espumosos de caramels de cotó amb gust de xiclet que zumbaven a les safates dels cambrers. Globus rosats i rossos planejaven per la perifèria de l'espai peinat Bob Racine amb cues trenades. Mentre Harley Viera-Newton Amb DJ a la cantonada, grups de models es van dedicar a posar per a diverses sessions fotogràfiques de consum de cotó de sucre. Una quadra al nord (el passeig va ser lleuger, però es van demanar cotxes per als hostes), un grup més íntim que inclou Pat Cleveland, Humberto Leon, Jen Brill, Atlanta de Cadenet, i Laura Amor es va reunir per sopar al restaurant Amaranth, on la decoració va canviar a ranunculus blancs i Peter Beards.\nquan va néixer la lluna\nSevigny, amb un vestit vintage de Chloé adornat amb un violí de perles d'or, va arribar al sopar amb Malinowski i va saludar el CEO de Chloé. Geoffroy de la Bourdonnaye i Mark Lee. 'Quan era jove, recollia ampolles de perfum i tothom sempre em donava productes Chloé: els envasos de pols, les locions, els perfums', va dir Sevigny sobre la seva primera aliança amb la marca. Com de la Bourdonnaye recordaria més tard als convidats: 'Una vegada una noia Chloé, sempre una noia Chloé'.\nObteniu més informació sobre la història de Chloé al club Dpedia.com.\nquin és el meu horòscop avui\ncalculadora de signes de lluna astrologia cafeteria\nSagitari i bessons es porten bé\naire terra foc aigua signes\nsón compatibles amb capricorns i taure\nquin és el meu signe d'Urà\nàries node nord libra node sud


El Corte Inglés de la Comunitat Valenciana obrirà de 9 a 18 hores a partir d'aquest dijous | Valencia Extra\nEls centres d’El Corte Inglés de Castelló, València, Alacant i Elx modifiquen els seus horaris i estaran oberts a partir d’aquest dijous 21 de gener, de 9.00 a 18.00 hores, excepte el supermercat que es mantindrà obert fins a les 20.00 hores, segons ha informat el grup en un comunicat.\nAquest horari s’estableix, de dilluns a dissabte, després de la decisió adoptada per la Generalitat Valenciana de limitar per dues setmanes l’horari d’obertura del comerç amb la finalitat de combatre la pandèmia del coronavirus.\nA més d’arrancar el seu horari més prompte, per primera vegada a les 9.00 del matí en lloc de les 10.00, El Corte Inglés ha potenciat “al màxim” la seua venda en línia: el servei de recollida en botiga, Clic&Car, i els enviaments a domicili es podran realitzar fins a les 20.00 hores.\nSegons destaca el grup, “tots els centres d’El Corte Inglés són de confiança i assegurances tant per als seus empleats com per als seus clients gràcies a les màximes mesures de seguretat que s’han establit des de l’inici de la pandèmia”.\nA més de gel hidroalcohòlic a l’entrada i en diversos llocs dels establiments, s’han instal·lat vinils en el sòl recordant la necessitat de guardar la distància personal, mampares biològiques en caixes, punts d’informació o taulells amb la finalitat de propiciar el distanciament entre les persones.\nTambé s’ha instal·lat cartelleria i potenciat la megafonia informant dels espais, escales i accessos modificats temporalment. L’ús d’ascensors és per a persones amb mobilitat reduïda, amb carrets de bebé o amb carros de compra, i es limita el nombre d’ocupants a una persona per cada dos metres quadrats de superfície útil en la cabina.\nAixí mateix, disposa d’indicadors per a informar en cas que l’aforament del centre o de la planta aconseguisquen el màxim admissible i personal de seguretat especialitzat es troba realitzant comptatges periòdics de l’ocupació de cada planta i secció, regulant els accessos si és necessari.


La "Energy Performance of Buildings Directive (EPBD)", formulada mitjançant la directiva europea 2010/31/UE, té com a principal objectiu accelerar les polítiques d’estalvi energètic en el sector de l’edificació amb la finalitat d’aconseguir una reducció d’un 20% del consum energètic de la Unió Europea. Entre altres mesures l’article 9 de la Directiva, regula que a partir del 31 de desembre del 2020 els edificis nous han de ser de consum energètic quasi nul, mesura que avança al 31 de desembre del 2018 per edificis ja ocupats i/o de propietat de l’administració pública. En relació a aquesta mesura, la directiva recomana que els estats membres estableixin objectius intermedis en el 2015 per adoptar de forma gradual els objectius el 2020. En relació a la rehabilitació d’edificis, on s’emmarca el present estudi, s’han de prendre una sèrie de mesures necessàries per garantir que es compleixin els requisits mínims quan es renova com a mínim el 25% de l'edifici o de la seva evolvent. La mateixa directiva explica que per ajustar i fixar els requisits mínims d’eficiència energètica s’han d’emprar mètodes basats en el balanç cost-benefici, amb el fi d’assolir els nivells òptims de rendibilitat.\nEn el context català, el projecte MARIE, liderat pel Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya, té com a objectiu general definir una estratègia per a la millora de la rehabilitació energètica el parc d’edificis del Mediterrani. Un dels objectius de MARIE és la revisió del marc legislatiu de Catalunya, amb l’objectiu d’accelerar el compliment dels objectius europeus. En el transcurs del projecte MARIE s’ha desenvolupat la caracterització de l'estat actual e les diferents regions mediterrànies del projecte i, més concretament de Catalunya. Amb això s’han detectat les principals barreres (legislatives i estructurals, tècniques, financeres, de coneixement i de comportament) que estan dificultant aconseguir els objectius esmentats anteriorment. D'igual forma, s’han caracteritzat el parc d’edificis de Catalunya i s’han analitzat l’impacte global de diferents escenaris d’actuació (Potential Impact Evaluation).\nEn aquest context, el present estudi, pretén donar les eines necessàries a l’administració per tal que sigui capaç d’establir els criteris mínims de rehabilitació energètica, garantint els nivells òptims des d'un punt de vista energètic i econòmic i, proposant solucions adaptades a les característiques particulars de Catalunya (clima i construcció).\nL'objectiu general del projecte és realitzar un estudi tècnic d'optimització de la rehabilitació energètica de l'habitatge de Catalunya. Els resultats permetran d'utilitzar els coneixements adquirits per proposar els requisits mínims de l'eficiència energètica d'habitatges i avaluar com aconseguir gradualment edificis d'energia gairebé zero (NZEB en les seves sigles en anglès).\nGener, 2014 - Desembre, 2014


Els escoltes es reivindiquen: "Antoni Gaudí ens voldria aquí!" | betevé\nL'Agrupament Escolta Antoni Gaudí reclama que el Patronat els busqui un espai alternatiu per mantenir l'activitat en espera d'un emplaçament definitiu\nÍngrid Colomer | Laia Balasch Solé | dissabte, 8 de febrer del 2020, a les 15.27\nAmb el lema “No marxem. Ens fan fora”, més de mig miler de persones s’han manifestat a l’entorn de la Sagrada Família per reivindicar la continuïtat de l’Agrupament Escolta Antoni Gaudí a les dependències del temple, un espai on curiosament va viure l’arquitecte. Després de més de sis dècades instal·lats en aquest local de la parròquia, el temple va comunicar ara fa un any als escoltes que s’havien de traslladar perquè volen donar un nou ús al local i construir-hi un espai de memòria de Gaudí. La data límit és aquest estiu.\nEls responsables de l’agrupament afirmen que ha de ser el Patronat del Temple qui els busqui un altre local mentre l’Ajuntament no finalitza la construcció de la Fàbrica del Sucre, que serà l’emplaçament definitiu. Escoltes Catalans té la intenció de negociar-ho amb el Patronat en una reunió que està fixada per a la setmana vinent.\nEls infants de l’agrupament han protagonitzat la capçalera de la manifestació, en què s’han cridat lemes com “L’Antoni Gaudí ens voldria aquí’ o “Volem més lleure i menys negoci”. A la mobilització s’hi ha sumat l’Associació de Veïns de la Sagrada Família, que han fet proclames contra la gentrificació, el turisme massiu i els lloguers excessius: “El turisme massiu mata un barri viu!”.\nDura crítica del govern a la Sagrada Família\nEl regidor de Presidència de l’Ajuntament, Jordi Martí, ha criticat durament la decisió del Patronat de la Sagrada Família. Mitjançant una cita bíblica, Martí ha recordat que va ser Jesús qui expulsar els mercaders del temple, en una metàfora a la condemna d’utilitzar la religió amb beneficis econòmics. Martí es reafirma: “Ho aconseguirem”.\nI ho aconseguirem!! Són els mercaders als que Jesús va fer fora del temple!!! @aeAntoniGaudi @sagradafamilia https://t.co/EzpNK3ntaq\n— Jordi Martí Grau (@JordiMartiGrau) February 8, 2020\nEl Patronat no es responsabilitzarà de la cerca del nou local\nEl president de la Junta Constructora de la Sagrada Família, Esteve Camps, ha explicat a betevé que, si bé ha acordat reunir-se amb la presidenta dels Escoltes Catalans, els terminis establerts no canviaran. Assegura, també, que no es poden responsabilitzar de la cerca o el pagament d’un nou local. Ara bé, ja ha informat que poden ajudar l’agrupament en el trasllat i el condicionament del nou local.\nCamps assegura que el 30 de gener del 2019 ja es va advertir els caps de l’agrupament que s’acostava el moment de l’enderrocament del local. Considera que el grup d’escoltes ha tingut prou marge per buscar-hi ubicacions alternatives.