LA GARROTXA, terra de volcans i de fagedes (novembre 2014)\nEl 2n cap de setmana de novembre hem estat a la Garrotxa, una comarca del Nord-est de Catalunya amb unes singularitats naturals, geològiques i paisatgístiques que la fan única: és una petita regió on fa molts milers d’anys els volcans i llurs erupcions van ser protagonistes.\nD’aquesta activitat volcànica, iniciada fa uns 350.000 anys i finalitzada fa uns 10.000 anys, han quedat abundants evidències al territori: encara es conserven uns 40 cons volcànics i més de 20 colades de laves basàltiques.\nA causa d'aquests trets geològics tan excepcionals dins la Península Ibèrica, una bona part de la comarca va ser declarada Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa l’any 1986, si bé des de 4 anys abans ja gaudia de protecció legal.\nA nivell de medi natural, a més dels volcans, la Garrotxa té un altre protagonista important: el faig, un arbre més propi de zones atlàntiques i centreeuropees, però que en aquesta zona de Catalunya hi és present gràcies al seu microclima més humit i plujós.\nTípic paisatge de tardor de la Garrotxa: conreus de blat de moro i fagedes\nD’aquesta manera, les fagedes ocupen grans extensions de territori per la comarca - essent la més coneguda la Fageda d’en Jordà - i a la tardor, quan les fulles dels arbres canvien de color, són un fantàstic espectacle visual.\nCal matisar que una part de la comarca, la zona Nordoriental, presenta unes característiques més mediterrànies, tant a nivell d’hàbitats com a nivell climàtic i es coneix com l'Alta Garrotxa.\nFinalitzo la introducció de la Garrotxa amb una menció al patrimoni cultural, molt present a la comarca, ja sigui en forma de pobles medievals (Santa Pau, Besalú, Castellfollit de la Roca), art romànic, o museus.\nMapa de la Garrotxa amb els llocs visitats\n1r dia dissabte 8 de novembre\nLa primera activitat prevista és fer una ruta a peu per una de les fagedes més impressionants de tot el país: la Grevolosa, una zona que ja coneixíem, però que feia més de 10 anys que no hi havíem tornat.\nÉs un bosc situat al límit de les comarques d’Osona i de la Garrotxa, amb molts faigs centenaris, superant alguns d’ells els 40 m d’alçada i el metre de diàmetre.\nLa forma més còmoda d’arribar-hi és aparcant el cotxe al km. 23,5 de la BV-5224, l’antiga carretera del Coll de Bracons, uns 100 metres abans d’un revolt a la dreta. Des d’aquest punt surt un camí senyalitzat a mà dreta que cal seguir, i en uns 40-50 minuts hi arribarem\nNosaltres allarguem una mica més l’excursió i ens endinsem a la veïna Serra dels Llancers.\nUna altra opció és pujar al Puigsacalm, que des de la Grevolosa pot suposar unes 3-4 h entre anada i tornada.\nCom a nota negativa de l’excursió és que aquest any l’octubre ha estat calorós, i per tant les fulles dels faigs encara no oferien l’estat òptim dels colors de tardor. Igualment cal apuntar que fa un dia desagradable: molt ventós i ennuvolat.\nFinalitzada l’excursió per la Grevolosa dedicarem la tarda a fer visita cultural, de manera que anirem en primer lloc als Hostalets d’en Bas, poble situat al fons de la bonica Vall d’en Bas.\nCom el seu nom indica, és un nucli que va créixer al S XVIII al voltant d’un hostal situat al costat del Camí Ral que anava de Vic a Olot, i atès que ha estat molt poc alterat pel creixement urbanístic, està declarat Conjunt Històric des de l’any 1999.\nAbans de fer-se fosc ens dóna temps a una darrera visita, i ens dirigirem a Sant Joan les Fonts, municipi veí d’Olot, amb 3 elements patrimonials d’interès:\nEn primer lloc trobem el Monestir romànic de Sant Joan les Fonts, del S XII, construït amb carreus de pedra rosada, extreta dels marges del riu Fluvià.\nMonestir romànic de Sant Joan les Fonts\nEn segon lloc hi ha un pont Medieval; i finalment el Castell de Juvinyà, un dels millors exemples del romànic civil català del S XII.\nQuan acabem el passeig per Sant Joan les Fonts ja és de nit, i per tant és hora d’anar a l’allotjament, concretament Can Morera, uns acollidors apartaments de turisme rural situats a Les Preses, i que hem pogut aconseguir gràcies a que ens va tocar en un sorteig organitzat per l'Asociación Soy Ecoturista . Des d’aquí el nostre agraïment, tant a l’associació com a l’allotjament rural pel tracte rebut.\n2n dia diumenge 9 de novembre\nA l’igual que el dia anterior, dediquem el matí a recórrer fagedes, i la tarda a visita cultural – que poc originals que som XD -.\nTenim previst anar a la Fageda d’en Jordà – possiblement la fageda més emblemàtica i coneguda de tota Catalunya- , situada molt a prop d’Olot, però entrarem per un lloc diferent, atès que l’entrada habitual per Can Serra es col·lapsa durant els mesos d’octubre i novembre, amb l’afegit que el parking és de pagament.\nAixí doncs hi accedim per la Vall del Corb mitjançant una estreta carretera local que surt des de Les Preses.\nNo obstant, de camí a la Fageda d’en Jordà fem una petita desviació per a visitar Sant Martí del Corb, una ermita d’origen romànic, situada en un idíl·lic paratge envoltada de faigs.\nDesprés de Sant Martí del Corb ens endinsem a la Fageda d’en Jordà, si bé cal que tingueu en compte que és un accés més llarg que des de Can Serra, que requereix caminar uns 30 minuts a peu.\nLa Fageda d’en Jordà, a diferència de la Grevolosa – i de moltes altres fagedes – , té unes característiques que la fan única: la baixa altitud – uns 550 m. - , la ubicació en un terreny pla amb molt poc desnivell, i el fet d'estar damunt d’una colada de lava del volcà del Croscat.\nDe la nostra ruta per la Fageda d'en Jordà he de comentar 2 aspectes negatius:\nEn 1r lloc que encara li falta ben bé 1 setmana per arribar al seu òptim de colors de tardor, i en 2n lloc, que hi ha uns instants en què ens la nostra tranquil.litat és alterada per un grup d'uns 20 visitants que criden més que un camp de futbol sencer.\nFinalitzada la ruta a peu per la Fageda d’en Jordà agafem el cotxe direcció Beuda, un municipi molt proper a Besalú i que té un temple romànic aïllat enmig del bosc, el Sant Sepulcre de Palera, molt important a l’Edat Mitjana a nivell espiritual, perquè les persones que visitaven l’església rebien una indulgència similar a la que concedien a l’Església del Sant Sepulcre de Jerusalem, a Terra Santa.\nAcabada la visita del Sant Sepulcre de Palera ens dirigim a Besalú, població importantíssima durant l’Alta Edat Mitjana, ja que va arribar a esdevenir la seu del Comtat de Besalú al s. X.\nD’aquesta brillant etapa medieval queden dempeus força testimonis arquitectònics que fan que Besalú sigui un dels conjunts monumentals de més bellesa de Catalunya; fins i tot és considerat per molts com el poble més bonic de Catalunya.\nPer damunt de tot, el que més destaca és el majestuós pont medieval, ja documentat al S XI, tot i que ha patit diverses alteracions i reformes al llarg del temps, la darrera d’elles durant la Guerra Civil, quan dos arcs del pont van ser dinamitats i va haver de ser reconstruït.\nA més del pont medieval seria injust obviar els altres elements arquitectònics que formen aquest gran conjunt monumental: la sinagoga i el micvé (banys jueus) , restes de la muralla i de diferents portals d’entrada, la Plaça Major porxada, el Monestir romànic de Sant Pere, l’església romànica de Sant Vicenç, la Cúria Reial...\nEsglésia romànica de Sant Vicenç de Besalú\nCom veieu, és una llista molt llarga. Si us interessa ampliar informació del patrimoni arquitectònic i arqueològic de Besalú aquí us deixo el següent enllaç\nDes de Besalú donem per finalitzat aquest fantàstic cap de setmana per la Garrotxa, terra de volcans i de fagedes.\nArt romànic Arte románico Catalunya fagedes Garrotxa Girona natura Pirineus volcans\nGema de @divinossabores 30 de novembre de 2015, a les 10:26\nDescubrir nuestro territorio contigo es un placer. Buen trabajo\nDani 10 de desembre de 2015, a les 13:06\nGracias por tu comentario. La verdad es que me gusta que la gente que me sigue descubra el gran país que tenemos. Saludos


Recepta: Pa de pagès – Taller de cuina\nLa Lucía Martínez ens va fer arribar ahir unes fotografies de la recepta que va a fer a casa seva i vam pensar que les havíem de compartir amb tots vosaltres!\n500gr (4 tasses) de farina de blat\n350ml d’aigua tèbia (1 tassa i mitja)\n6gr de llevat sec o 15gr de llevat fresc\n1.- Posa una mica d’aigua en un bol i afegeix el llevat i el sucre. Ara, barreja uns 2 minuts amb una cullera de fusta fins que el llevat es disolgui del tot.\n2.- En un bol, fica l’aigua tèbia, el llevat hidratat, l’oli d’oliva i 5 cullerades de farina. Barreja bé i quan estigui tot integrat, tapa amb un drap i deixa reposar a temperatura ambient durant uns 20 minuts.\n3.- Després dels 20 minuts, veuràs que la massa s’ha omplert de bombolles i ha crescut. És el moment d’incoporar la resta de la farina.\n4.- Ves incorporant la farina i barrejant. La massa ha de quedar molt espessa. Afegeix la sal.\n5.- Posa una mica de farina sobre el marbre i posa-hi la massa. Amassa durant un parell de minuts. Si et poses una mica d’oli a les mans, no se t’enganxarà. Deixa reposar la massa mitja hora, tapada amb un drap, sobre el marbre enfarinat.\n6.- Posa una mica d’oli al paper de forn i a l’interior del motlle que et servirà per a fornejar. El motlle que he fet servir mesura 22cm de diàmetre. Després de 30 minuts, la massa ja està a punt per a fornejar. Posa oli a les teves mans i treu l’aire al pa. Passa a la safata del forn i, amb un ganivet, fes-li un parell de talls. Posa una mica de farina per sobre per a donar-li un toc rústic.\n7.- Tapa la massa amb el motlle que servirà per a que la humitat del pa no s’escapi i el pan creixi molt més. Col·loca la safata amb el forn apagat i fred. Engega el forn a 200º i forneja durant 45 minuts amb calor a dalt i a baix.\n8.- Retira el pa del forn, treu el motlle i col·loca el pa sobre una reixa per a que es refredi.\nQuina bona pinta, oi? I sembla fàcil!\nMoltes gràcies Lucía per aquesta súper recepta de pa!\nMartina Esteban abril 1, 2020 at 6:39 am - Respon\nMMMMMMMMMM ,,,,, nyami nyami …. Lucía prenem nota perqué té una pinta bonísima i en breu prepararem la teva recepta amb la MARTINA !! Ja us explicarem com ens ha quedat.


Nova disputa entre PP i Ciutadans per atacar l’independentisme - El Temps\nDebat sobre els PGE\nNova disputa entre PP i Ciutadans per atacar l’independentisme\nAlbert Rivera i Cristóbal Montoro han debatut al Congrés sobre la presumpta malversació de fons públics en el referèndum de l’1 d'octubre. La disputa dialèctica ha estat el darrer exemple de la competició que totes dues forces mantenen per enaltir la bandera de la lluita contra l'independentisme.\nAlbert Rivera, líder de Ciutadans | Efe\nMalgrat que el debat estava convocat per discutir sobre les esmenes a la totalitat contra els pressupostos de 2018, el tema central ha tornat a ser Catalunya. Concretament, l’1 d’octubre. Les declaracions reiterades de Cristóbal Montoro, ministre espanyol d’Hisenda, negant que el referèndum es finançara amb diner públic, va obrir una porta a Ciutadans per retreure-li el fet de contradir al jutge instructor, Pablo Llarena. El magistrat del Tribunal Suprem investiga un possible delicte de malversació, defensat pels informes de la Guàrdia Civil, que calcula en 1,9 milions d’euros la despesa pública de la Generalitat de Catalunya en el referèndum. Cal recordar, a més, que després que un tribunal alemany negara l’existència de delicte de rebel·lió en l’actuació de Carles Puigdemont -fet pel qual no ha estat extradit-, només queda sobre ell pendent un possible delicte de malversació que el mateix ministre espanyol d’Hisenda ha negat. Fins ara.\nEls retrets llançats des de bona part de l’opinió espanyola semblen haver condicionat el seu relat. Abans es preocupava de garantir que cap de les transferències del Fons de Liquiditat Autonòmic a Catalunya s’hagueren emprat per dur a terme el referèndum. Ara, en canvi, és conscient que aquesta posició de contradir el jutge li està generant problemes. I és per això que ja no descarta que els dirigents independentistes hagen pogut cometre malversació.\n«Catalunya continua sent Espanya per l’actuació del Govern del Partit Popular», reivindicava Montoro en la seua intervenció al Congrés, defensant l’aplicació de l’article 155. «No confonguem ningú més», deia també per evitar prolongar un debat amb Ciutadans que tant està afectant el seu partit. El ministre espanyol defensa que hi va poder haver falsejament de factures per pagar el referèndum sense que el seu departament ho detectara. Ho va dir en l’entrevista en El Mundo. La mateixa en què va assegurar que el referèndum no s’havia finançat públicament.\nPel que fa a Albert Rivera, el seu torn de paraula en el debat d’esmenes als PGE l’ha aprofitat per carregar contra l’independentisme. Concretament, s’ha referit als «comandos separatistes» encarregats «d’assetjar famílies». Però, com calia esperar, no s’ha quedat ahí. El líder de Ciutadans ha reforçat el seu argument d’assenyalar Montoro com el creador del «principal argument de Puigdemont i Junqueras per dir que no hi ha hagut malversació». Segons Rivera, Montoro hauria negat la malversació en la jornada de l’1 d’octubre per no reconèixer que ha estat enganyat. «No pot defensar-se com a ministre i perjudicar els interessos d’Espanya».\nTot plegat reflecteix l’intent de Ciutadans per guanyar simpaties. El relat de Rivera assenyala Montoro com un ministre que, bé per benevolent o bé per irresponsable, afavoreix l’estratègia de defensa dels líders independentistes. Segons Rivera, doncs, negar que el referèndum s’haja finançat públicament «perjudica els interessos d’Espaya». Malgrat que aquest fet, encara, quede lluny de provar-se.\nEl Tribunal Constitucional, contra la investidura de Puigdemont del 30 de gener\nMentrestant, el Tribunal Constitucional s'ha pronunciat, tres mesos després, contra la investidura de Carles Puigdemont prevista per al passat 30 de gener i que va resultar fallida. Davant aquesta possibilitat, el Govern espanyol va presentar un recurs al TC per impedir una investidura que no es va produir perquè ni tan sols es va celebrar el ple, alhora que declara "radicalment nul i sense valor ni efecte qualsevol acte, resolució, acord o via que contravinga la suspensió acordada" i "adverteix tots del seu deure d'impedir o aturar qualsevol iniciativa que supose ignorar o eludir la suspensió acordada". És a dir, que amenaça amb conseqüències penals si es torna a proposar una investidura de Carles Puigdemont.\nAquesta possibilitat era real, atès que els diputats independentistes havien mostrat la voluntat de tornar a intentar una investidura telemàtica. En canvi, tal com ha avançat Nació Digital, els presos de Junts per Catalunya -Jordi Sànchez, Jordi Turull, Josep Rull i Joaquim Forn- han demanat per carta a Carles Puigdemont que es forme govern quan abans i s'eviten unes noves eleccions. Un fet que convidaria a evitar un intent d'investidura de Puigdemont. Més ara, quan el TC ha amenaçat amb conseqüències penals si es duu a terme.


Comitè d'empresa - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nComitè d'empresa és el nom que rep l'òrgan unitari que representa el conjunt dels treballadors en una empresa. És conegut també com a comissió d'empresa, comissió interna, consell d'establiment (Betriebstrat a Alemanya i a Àustria), consell d'empresa (a Bèlgica), consell dels treballadors (a Grècia), RSU (representació sindical unitària, a Itàlia) i –a França– com a comitè social i econòmic. Els seus membres són elegits per sufragi universal per part del conjunt dels treballadors de l'empresa, sovint a partir de llistes que presenta cada organització sindical, però on també poden presentar-se treballadors independents. Els més votats passen a ser membres del comitè i a partir d'aquell moment representen col·legiadament al conjunt de treballadors de l'empresa: per això es considera que els comitès d'empresa són l'òrgan unitari de representació, a diferència de les seccions sindicals que només representen als afiliats de cada organització.\n1.1 Funcions dels comitès d'empresa als Països Catalans\n2 Legitimitat i representativitat\n3 Òrgans anàlegs en les Administracions públiques\n4 Regulacions estatals\n4.4 Altres estats europeus\n5 Comitè d'empresa europeu\n5.1 La constitució del Comitè d'empresa europeu\n5.2 Les competències del Comitè d'empresa europeu\n5.3 Obligacions i garanties dels membres del Comitè\n6 Comitè d'empresa mundial\nLes seves funcions i les normes que ho regulen varien considerablement entre països. Segons el país, poden anar des de simples funcions de relació amb l'ocupador i resolució de petits conflictes, fins a funcions representatives o compartides en la negociació col·lectiva, exercici del dret d'informació i consulta, i funcions de participació més o menys àmplia en la presa de les decisions de l'empresa (cogestió i autogestió).\nEn molts països del món la representació unitària dels treballadors no està regulada, i per tant el comitè d'empresa és una institució gairebé inexistent. Hi ha països on la representació l'exerceixen directament els sindicats presents a l'empresa i són ells qui eventualment negocien sense intermediaris amb la direcció de l'empresa.\nEl Comitè d'empresa està integrat per treballadors triats lliurement pels seus companys i companyes de treball. Aquests treballadors solen denominar-se "delegats" o "representant" dels treballadors a l'empresa. El comitè d'empresa és un òrgan col·legial que actua de manera mancomunada. Tot i així, per a la majoria d'organitzacions sindicals és essencial poder aconseguir que membres del sindicat siguin elegits al comitè d'empresa, perquè són els qui estan en contacte directe amb els treballadors i tenen accés a una major informació sobre la situació de l'empresa.\nNormalment els comitès d'empresa es formen en les empreses que ultrapassen un cert llindar en nombre de treballadors (llindar que varia d'un país a l'altre). En les empreses petites, en canvi, la representació dels treballadors l'exerceix una o poques persones, igualment elegides en votacions, i que solen ser anomenades "delegat de personal" o "delegat dels assalariats".\nOriginalment els comitès limitaven el seu abast a l'àmbit intern de cada país. Però des de fa 30 anys, i especialment des que el 1994 la Unió Europea va aprovar la Directiva 94/45/CE establint l'obligatorietat del Comitè d'empresa europeu per a les empreses d'àmbit comunitari amb més de 1.000 treballadors, han començat a crear-se'n supranacionalment (ara com ara gairebé exclusivament a Europa). En algunes grans empreses multinacionals, també s'ha creat un Comitè d'empresa Mundial, tot i que a falta d'una regulació internacional molt sovint les relacions laborals en aquestes grans multinacionals de caràcter global es realitzen –si es fa– a partir de les relacions directes entre direcció i sindicats, més habitualment grans federacions internacionals de sindicats (veure sindicalisme internacional).\nFuncions dels comitès d'empresa als Països CatalansModifica\nEn els tres sistemes jurídics presents als Països Catalans (andorrà, espanyol i francès), les legislacions laborals coincideixen a reconèixer unes funcions molt semblants als comitès d'empresa presents a cada un dels respectius territoris. En tots tres casos, les funcions del comitès d'empresa són:\nRepresentar el conjunt dels treballadors de l'empresa.\nVetllar pel compliment a l'empresa de la legislació laboral, així com dels acords o convenis col·lectius aplicables, de les normes de seguretat i salut, i de la igualtat de gènere. Actuar, si cal, davant de les administracions o jurisdiccions corresponents.\nInformar i assessorar els treballadors sobre els seus drets i els seus deures.\nConvocar l'assemblea dels treballadors de l'empresa.\nParticipar en la negociació d'acords o convenis col·lectius en l'àmbit de l'empresa (a Espanya i a França, però, la iniciativa pot correspondre a les seccions sindicals; i a més, en el cas francès, en molts casos la signatura dels acords queda sotmesa per llei a una ratificació prèvia per part de la majoria dels treballadors, reunits en assemblea).\nSer informat obligatòriament per l'empresa sobre determinades matèries, sigui periòdicament o a demanda del comitè (sobre l'absentisme i la sinistralitat a l'empresa, sobre sancions imposades a treballadors per faltes greus, sobre planificació de mesures de prevenció de riscos en seguretat, o sobre formes de contractació).\nSer consultat prèviament a la presa de determinades decisions (canvis de jornada, trasllats, plans de formació).\nEn el cas francès, els comitès, ara coneguts com a CSE (comitè social i economic), tenen en algunes qüestions una competència més àmplia, donat que els CSE són el resultat d'haver fusionat en un sol organisme representatiu els antics comitès d'empresa (CE) i els comitès d'higiène, seguretat i de les condicions de treball (CHSTC).\nLegitimitat i representativitatModifica\nUn sistema alternatiu al dels comitès d'empresa i les eleccions sindicals ho constitueixen les seccions sindicals i les assemblees de treballadors. A l'estat espanyol aquest és el model que defensa l'històric sindicat CNT que rebutja participar en els comitès d'empresa. A més, a Europa mateix, hi ha grans diferències entre països. Als països nòrdics i anglosaxons les relacions laborals s'entenen des d'un punt de vista de dret privat: els treballadors i els empresaris defensen els seus respectius interessos i són lliures de pactar acords o no; des d'aquest punt de vista, es considera que els sindicats (en representació dels seus afiliats) són els únics que estan legitimats per a dialogar o pactar amb l'empresa. En tots aquests països o no existeix cap òrgan unitari de representació, com són els comitès d'empresa, o si existeix és gràcies al pacte establert lliurement pels sindicats però sense que hi hagi cap llei que hi obligui. En la resta de països europeus, cadascú amb les seves particularitats, sí que existeix aquesta forma institucionalitzada de la representació dels treballadors que són els comitès d'empresa, compostos per membres de diferents sindicats o treballadors independents en proporció als resultats obtinguts en les eleccions periòdiques. Els estats de la Unió Europea on existeixen (sota denominacions diferents) els comitès d'empresa a partir d'una obligació legal són Alemanya, Àustria, Bèlgica, Espanya, França, Grècia, Holanda, Luxemburg i Portugal. També a Andorra, tot i no ser membre de la Unió Europea. Sense haver-hi cap llei que hi obligui, a Itàlia i a Dinamarca hi ha un acord d'àmbit estatal dels respectius sindicats que, de manera voluntarista, regula el compromís de crear òrgans unitaris de representació, cosa que a la pràctica fa que existeixin a totes les empreses. A Irlanda i al Regne Unit, en canvi, la representativitat recau únicament en les seccions sindicals. I a Finlàndia i Suècia, on la llei tampoc es refereix per a res a l'existència d'aquests òrgans, els sindicats han negociat en alguns casos, a l'àmbit d'empresa, la creació d'algun òrgan relativament semblant però sempre amb la preponderància del sindicat.\nI si bé la Unió Europea ha elaborat una Directiva obligant a la creació de comitès d'empresa europeus, aquesta obligació només afecta a les empreses transnacionals d'àmbit comunitari.\nD'altra banda, en alguns països, com és el cas d'Espanya, la llei estableix que els resultats electorals aconseguits per cada organització sindical en el conjunt dels comitès d'empresa de l'estat serveixen per a mesurar la representativitat sindical de cada organització: els sindicats que obtenen millors resultats obtenen la consideració de "sindicats més representatius", cosa que els permet de disposar de prerrogatives suplementàries com la de poder negociar i signar els convenis col·lectius. A França també és així des de la reforma legal del 2008, ja que abans aquesta condició de "sindicats més representatius" era concedida per llei, independentment dels resultats electorals.\nÒrgans anàlegs en les Administracions públiquesModifica\nEn el cas de les diferents administracions públiques, només els treballadors subjectes a dret laboral poden triar a membres de Comitè d'empresa. Per al personal funcionari o estatutari l'òrgan col·legiat de representació equivalent es denomina a vegades per les lleis Junta de Personal, presentant aquests òrgans una menor ràtio representant-representat (menys membres per treballador que els comitès d'empresa).\nEn la legislació espanyola el Comitè d'empresa està regulat en els articles 63 i següents de l'Estatut dels Treballadors, com un dels tres òrgans col·legiats representatius dels treballadors a l'efecte de relacions laborals.\nEl comitè d'empresa és escollit per sufragi lliure i secret entre tots els treballadors d'una empresa o centre de treball, ja siguin aquests fixos o interins i sigui el que sigui el percentatge de jornada pel qual estan contractats per l'empresa. Els comitès s'elegeixen en les empreses de 50 treballadors o més; en les més petites s'elegeixen els delegats de personal però no formen cap comitè. El mandat dels membres del comitè és de 4 anys, sense límits d'elegibilitat successiva, i poden ser revocats per la majoria de treballadors de l'empresa reunits en assemblea. En cas d'una vacant, passa a ocupar el lloc el següent candidat amb vots a la llista de les darreres eleccions.\nPer concórrer a les eleccions sindicals a Espanya és necessari fer-ho en representació d'un sindicat legalment constituït o avalat com a independent per un percentatge de signatures d'entre el total de treballadors de l'empresa o centre de treball.\nEstà compost per una representació proporcional de treballadors depenent del nombre total de treballadors de l'empresa o centre de treball. Com a regla general, per ser elegible és necessària una antiguitat mínima de 6 mesos en l'empresa. En determinats sectors amb una alta mobilitat (com a la construcció o al telemarketing), mitjançant conveni col·lectiu es pot reduir aquesta antiguitat. Un cop elegit, els membres del comitè nomenaran entre ells un president i un secretari. A més, tenen entre 15 i 40 hores de disponibilitat (segons la talla de l'empresa) i no poden ser acomiadats ni sancionats durant l'exercici del seu mandat ni durant l'any posterior.\nLa legislació francesa que regula les relacions laborals és el Codi del Treball (CT) i l'òrgan representatiu equivalent als comitès d'empresa s'anomena comitè social i econòmic (CSE-comité social et économique). La composició, elecció i atribucions dels CSE s'estableix en els articles L2311-1 fins al L2317-2 de l'esmentat Codi del Treball que, en aquesta matèria concreta, va ser modificat de manera substancial el gener del 2020.\nAquests comitès són igualment elegits per sufragi universal pels assalariats de l'empresa, per un mandat de 4 anys i una elegibilitat successiva d'un màxim de 3 mandats. La seva creació és obligatòria a les empreses de més de 11 treballadors, tot i que la composició i les atribucions varien en funció de la mida de l'empresa en nombre de treballadors, segons si es tracta d'una empresa de menys o de més 50 treballadors. Els membres del comitè poden ser revocats per la majoria de treballadors, reunits en assemblea, a proposta però del sindicat que l'havia proposat a la llista electoral.\nCom a particularitat respecte dels comitès d'empresa espanyols, és que al si del CSE també hi ha present l'empresari o un representant de l'empresa; i en les empreses de més de 300 treballadors, també hi seu un delegat de cada un dels sindicats representatius a l'empresa i –quan es tracti de temes de salut– el metge del treball. A més, cada membre del comitè en representació dels treballadors disposa d'un suplent (elegit al mateix temps en les eleccions sindicals) que el pot substituir en cas d'absència o de vacant. Dos membres del CSE, d'altra banda, seuen a les reunions del consell d'administració de l'empresa, encara que només amb atribucions consultatives.\nEls membres del comitè tenen unes hores de disponibilitat (10 hores en les empreses mes petites) i estan protegits contra els acomiadaments i sancions durant el seu mandat i l'any posterior.\nLa representació del treballadors a les empreses andorranes està regulada pels articles 106 al 123 de la Llei 31/2018, del 6 de desembre, de relacions laborals. En les empreses petites els treballadors elegeixen un delegat dels assalariats, i a partir de 31 treballadors s'elegeixen els membres del comitè d'empresa, que estan format per 3 membres a les empreses més petites i de 11 en les més grans. L'elecció es fa per sufragi universal i per a un mandat de quatre anys, podent-se reelegir de manera successiva només per a un segon mandat. El mandat és revocable en tot moment per una majoria dels treballadors. I en cas de vacant, ocupa el lloc el següent candidat més ben posicionat a les eleccions. Els membres del comitè elegeixen entre ellls un president i un secretari, i el president té vot de qualitat ern cas d'empat en alguna votació.\nEls membres del comitè disposen d'entre 4 a 10 hores mensuals, segons la talla de l'empresa, per exercir lliurement la seva missió. A més, disposen de la garantia de protecció que impedeix a l'empresa d'acomiadar-los o de sancionar-los durant el seu mandat i els dos anys posteriors.\nEn altres estas europeus els comitès d'empresa, a més de les funcions de representació i de negociació, tenen també la capacitat d'exercir una certa capacitat de cogestió a l'empresa. És el cas, sobretot, d'Alemanya, Àustria i Holanda.\nComitè d'empresa europeuModifica\nSegons les Directives europees 94/45/CE, 97/74/CE, 2006/109/CE i sobretot la 2009/38/CE que renova i refon totes les anteriors, l'existència d'un comitè d'empresa europeu és obligatori a totes les empreses d'àmbit comunitari que ocupin a 1.000 treballadors o més en territori europeu i que, com a mínim, 150 treballadors estiguin ocupats en un Estat membre i 150 en un altre Estat membre.\nLa mesura s'aplica igualment en el cas d'un grup d'empreses (una empresa mare que controla les altres), en les mateixes condicions. S'entén que el grup és d'àmbit comunitari si ocupa 1000 treballadors en conjunt, i que una empresa del grup ocupi un mínim de 150 treballadors en un Estat i una altra empresa 150 en un altre Estat. Es considera que una empresa controla les altres si en deté la majoria del capital, disposa de la majoria de vots o pot nomenar la majoria de membres del consell d'administració de l'empresa controlada (o de la majoria de membres de la direcció o del consell de vigilància en cas de societats anònimes amb òrgans directius duals).\nA efectes d'aquestes Directives, s'assimilen als Estats membres de la UE la resta d'Estats que també pertanyen a l'Espai Econòmic Europeu sense ser socis comunitaris: és el cas de Noruega, Islàndia i Liechtenstein.\nAquesta obligació de tenir Comitè existeix fins i tot per aquelles empreses o grups que tinguin la direcció central fora de la Unió Europea, si és que reuneixen les condicions anteriors al si de la Unió. En aquests casos, s'assimila a la direcció central el seu representant present en algun dels Estats membres o, al seu defecte, la direcció del centre de treball (o empresa del grup) amb més treballadors al si del territori europeu.\nLa constitució del Comitè d'empresa europeuModifica\nPer a constituir-lo cal que ho demanin un mínim de 100 treballadors (o els seus representants) que treballin com a mínim en dos centres de treball diferents situats en Estats membres diferents. Han d'adreçar la petició escrita a la direcció central, i aquesta transmetrà les instruccions a les seves pròpies direccions d'àmbit estatal perquè negociïn la creació del Comitè d'empresa europeu. Acte seguit es constitueix un grup paritari de negociació que pot acordar crear un Comitè d'empresa europeu o un altre tipus de mecanisme d'informació i participació dels treballadors. I, en cas de desacord, s'ha de constituir obligatòriament el Comitè previst de forma subsidiària per la Directiva europea.\nEl Comitè estarà compost amb representants elegits o designats en proporció al nombre de treballadors ocupats en cada Estat, de manera que en cada Estat hi hagi com a mínim un membre del Comitè. El nombre de membres ha de ser com a mínim un per cada 10% (i un per la fracció restant) dels treballadors de la plantilla global ocupats al mateix Estat.\nSi el nombre resultant de membres del Comitè d'empresa europeu és superior a 12, caldrà que elegeixin al seu torn un comitè restringit de 3 membres com a mínim (i 5 com a màxim) per encarregar-se d'interlocutar amb l'empresa i assistir a les reunions.\nLes competències del Comitè d'empresa europeuModifica\nSer informat i consultat sobre les qüestions que afectin al conjunt de l'empresa o del grup d'àmbit comunitari, o que afecti a centres de treball situats en un mínim de dos Estats diferents.\nTenir com a mínim una reunió anual amb la direcció central i ser-hi informats de l'evolució i les perspectives de les activitats de l'empresa o del grup.\nSer informat, amb l'antelació suficient perquè l'opinió del Comitè pugui ser elaborada i tinguda en compte abans que l'empresa prengui decisions sobre circumstàncies excepcionals que afectin significativament els interessos dels treballadors (trasllats d'empreses, tancament de centres de treball, acomiadaments col·lectius...).\nEstablir el seu propi reglament intern de funcionament.\nObligacions i garanties dels membres del ComitèModifica\nEls membres del Comitè estan obligats a mantenir la confidencialitat de les informacions que els siguin lliurades com a tals: com a confidencials. Al mateix temps, disposen de les mateixes garanties de protecció de les quals beneficien els representants dels treballadors en la legislació i les pràctiques nacionals en el país on exerceix la seva funció. Les despeses de funcionament del Comitè són sufragades per la direcció central de l'empresa.\nComitè d'empresa mundialModifica\nTambé anomenat comitè d'empresa internacional o, en anglès, Global works council. La globalització de l'economia i l'aparició de grans multinacionals amb centres de treball arreu del món ha plantejat, des del punt de vista sindical i de la defensa d'uns mínims drets dels treballadors, la necessitat de comptar amb instruments internacionals de representació obrera. No obstant, la gran diferència de les legislacions laborals entre països (o pitjor encara, l'absència de legislació laboral consistent en molts d'ells), ho fan molt difícil. També ho dificulta la gran diferència entre situacions econòmiques i de desenvolupament entre països.\nDe totes maneres, en certs casos són els sindicats (o les federacions internacionals de sindicats) qui duen directament el diàleg i la negociació amb aquestes empreses. I també en certs casos, s'han arribat a constituir de manera estable un comitè d'empresa mundial com a interlocutor davant de la direcció central de l'empresa o del grup d'empreses. A títol d'exemple, la primera empresa automobilística que va crear un comitè d'empresa mundial, estenent la pràctica del comitè d'empresa europeu al conjunt de les seves factories arreu del món, fou Volkswagen el 1999. La van seguir Renault el 2000 i Daimler-Chrysler el 2002.\nLa dificultat del diàleg social a escala mundial ha fet que, al marge de l'existència o no d'una institució com pot ser un comitè d'empresa, el diàleg s'hagi plasmat en acords-marc auspiciats per l'Organització Internacional del Treball (OIT).\n↑ 1,0 1,1 «Directiva 94/45/CE del Consejo, de 22 de septiembre de 1994» (en castellà). [Consulta: 16 maig 2020].\n↑ 2,0 2,1 «Llei de relacions laborals». [Consulta: 10 maig 2020].\n↑ «Ley del Estatuto de los Trabajadores» (en castellà). [Consulta: 11 maig 2020].\n↑ 4,0 4,1 «CODE DU TRAVAIL» (en francès). [Consulta: 10 maig 2020].\n↑ «Directiva 97/74/CE del Consejo de 15 de diciembre de 1997 por la que se amplía al Reino Unido de Gran Bretaña e Irlanda del Norte la Directiva 94/45/CE sobre la constitución de un comité de empresa europeo» (en castellà). [Consulta: 16 maig 2020].\n↑ Art. 6 i 7 de la LOLS, Llei orgànica de llibertat sindical. Per obtenir aquesta distinció, els sindicats han d'obtenir més del 10% dels representants en l'àmbit espanyol, o més del 15% en l'àmbit autonòmic.\n↑ Llei 50-205, 11/02/1950. Substituïda per les notes disposicions de la Llei 2008-789 de renovació de la democràcia social i reforma del temps de treball (publicada al JORF 21/08/2008)\n↑ «DIRECTIVE 2009/38/CE DU PARLEMENT EUROPÉEN ET DU CONSEIL du 6 mai 2009 concernant l'institution d'un comité d'entreprise européen ou d'une procédure dans les entreprises de dimension communautaire et les groupes d'entreprises de dimension communautaire en vue d'informer et de consulter les travailleurs (refonte)» (en francès). [Consulta: 10 juny 2020].\n↑ «Participation active des travailleurs - Comités d'entreprise européens» (en francès). [Consulta: 10 juny 2020].\n↑ «Comité de Empresa Europeo» (en castellà). Ministerio de Trabajo. [Consulta: 10 juny 2020].\n↑ «Comité de empresa mundial» (en castellà). DAMT Dictionnaire analytique de la mondialisation et du travail. [Consulta: 10 juny 2020].[Enllaç no actiu]\n↑ «Negociación sostenible: los acuerdos laborales se tornan mundiales». La responsabilidad social de las empresas: mitos y realidades p.17-21. OIT-ILO, 01-01-2003. [Consulta: 10 juny 2020].\nDelegat de personal ("delegat dels assalariats" a Andorra)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Comitè d'empresa\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Comitè_d%27empresa&oldid=29800188»\nDarrera modificació: 29 març 2022 a les 01:15\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 març 2022 a les 01:15.


Autoretrat de l'artista tardorenc | NacióDigital\nAutoretrat de l'artista tardorenc\nÀlex Susanna publica "Filtracions", un poemari que "arriba a l'essencial" defugint "l'embelliment pel simple embelliment"\nper Xavier Serrahima , 27 de desembre de 2016 a les 10:46 |\nÀlex Susanna, en una imatge d'arxiu | ACN\nA Contre Sainte-Beuve Marcel Proust defensava –i jo, modestament, ho comparteixo– que per llegir (i per assaborir, per entendre) qualsevol obra literària no ens cal per a res conèixer la vida de l’autor, atès que qualsevol creació artística ha d’ésser autosuficient, ha d’ésser vàlida per ella mateixa, que, en tot cas, si el que ens interessa és l’autor, el recorregut hauria d’ésser a la inversa: no coneixerem –o, més exactament, pretendrem conèixer l’obra a través de l’autor, sinó l’autor a través del que escriu.\nI això –aquest home que és, sobretot, artista i que, per tant, com a tal és manifesta– és el que trobem en Filtracions (Proa, 2016), el darrer llibre de poemes d’Àlex Susanna: en tingui més o més consciència ell mateix –o per a ésser més precís, en tingués en començar-lo a escriure (ja que fa la sensació que va adonant-se d’una tal evidència a mesura que avança el llibre)– qui trobem en aquest llibre de poesies, o, més aviat, qui (hi) descobrim / redescobrim és l’home que l’escriu, que l’ha escrit, que s’ha capbussat (“tan lluny o tan endins”) al més pregon “pou ressonant” del seu interior i n’extreu l’aigua més profunda i més neta, aquella que el defineix i el determina. I si nosaltres el descobrim a ell és perquè ell mateix –“torno al meu clos”– és l’home que es troba, retroba, descobreix i redescobreix en i per la natura: “endinsar-se en un bosc / on podem tornar a perdre’ns / i, quan menys ho esperem, / tot de cop retrobar-nos”.\nPerquè, quan retrata la natura –i heus ací una de les mostres incontestables de la seva qualitat poètica, “per això mateix tan valuosa”– és a ell mateix a qui retrata, com si en mirar cap amunt, vers les muntanyes, o cap avall, des de les muntanyes, el que fes, en realitat –sense saber-ho, potser (“Cada […] vers, un corriol / que ens porta on no se sap”)– és abocar-se envers un pou, el seu pou, on hi veiés reflectit el seu rostre, la imatge, marcada pels solcs de les hores viscudes, del seu jo actual: “la teva imatge / s’acaba de superposar a la seva”.\nDe l’home que comença a ésser conscient, per més que no vulgui (o li costi) reconèixer-ho, que ja no puja els més grans cims, sinó que comença a baixar-los, que l’estiu ha quedat enrere i que és la tardor (si no l’hivern) l’estació que s’ha instal·lat a la seva vida; una tardor les fulles de la qual ja no tornaran a pujar als arbres: “la tardor acaba de començar / amb tota cruesa”.\nEl temps, un concepte omnipresent\nQue, per dir-ho paraules del vers que dóna nom al recull: “un bon dia de sobte / [les filtracions] despunten entre els intersticis /de les rajoles del buc de l’escala, / […] [i] ja podem fer aixecar el carrer de sobre / o escodrinyar la paret de l’escala, / que mai no sabrem com diantre l’aigua / s’ha esmunyit terra endins fins a aflorar / al racó més fosc de casa nostra”. I això és el que, amb el mall de la poesia a la mà, fa l’autor, escodrinyar el (en teoria) racó més fosc de casa –cos, vida– nostra: el temps en què sentim els ossos humits i entumits.\nAquell temps –i el temps (la vida) és un concepte omnipresent, central, en aquest poemari; és la matèria del llibre– en què hom es queda ja “sense combustible”, en què els que “ens fem grans”, si volem seguir endavant, “bo i rossegant cada minut” i “abans no sigui massa tard”, ens cal anar “temptejant cada pedra sota els peus / i esquivant els marges plens d’esbarzers / enfilant més marrades que dreceres” mentre “el jovent d’avui patina a cor què vols / com si mai res no hagués passat / ni pogués mai tornar a passar”. Temps que “clou tota / una trajectòria”, on (sembla que) “s’esfondra / l’òpera de tota / una vida”.\nI és per això que hi són constants les referències a les hores del dia (“al ple de la nit”; “cada matí”; “capvespre”, “l’últim or de la tarda”), a les estacions (“hivern”; “estiu”; “tardor”), a les sensacions tèrmiques (“l’escalfor”; “el fred”) i als tons lumínics (“foscor”, “il·luminant”), perquè assenyalen el contrast entre dues de les etapes de la vida, de la joventut –que correspondria a matí, estiu, escalfor i llum– i la de la maduresa –que correspondrien a tarda / capvespre, tardor / hivern, fred i foscor.\nÉs des de la maduresa, des el que queda de dia que el poeta veu –“albirar rere meu”–, parla i descriu el món i, amb ell, la vida. I, per més que no és (prou) gran com per trobar-se, realment, en l’hivern de la seva existència, ell mateix es veu (prou) gran –si més no, més que no voldria–, encara que sigui en relació amb els joves: “i ara ets el gran de la casa, / el qui vetlla i fa guàrdia / mentre els altres viuen i riuen a la platja dels seus estius”.\nPotser perquè els de la seva generació van patir més (i més injustament) que no els pertocava –“us heu fet molt grans […] lluitant per sobreviure / […] per sostenir-vos o recobrar-vos”–, en aquests “versos tardans”, sent la pesantor “del naufragi diari a que ens aboca el temps”, la dificultat que suposa seguir fent camí pel “passatge angost” d’un “temps encara cruixent però ullat / que ja no ens és donat queixalar com abans”, “ara que ja no sabem escoltar / i som cada cop més sords per a tot”; ara que “no sabent cap on em dirigeixo / i sense cap far que m’orienti” es troba –i es veu– “cada dia més cansat” i cada dia més lluny de quan era jove, de quan els “pàmpols encara [eren] tendres” i regnava el “verd fugisser / i per això tan preuat”.\nI així sent que va avançant “feixugament / cap al caire de l’esvoranc”. Sent que, es trobi en l’estació que es trobi, sigui la tardor o l’hivern, ja ha arribat (i, més aviat, traspassat) l’equador de la seva existència i comença a veure el món amb uns altres ulls, amb “uns ulls que cada cop / […] miren de més lluny, ja estimbats al pou de la història”; amb els ulls alarmats d’aquell que, per més que encara té prou futur per endavant, que encara ha de fer molt de camí en la vida, té més passat al darrera que no pas futur per endavant: “com ens agraden els matins d’hivern / però com ens pesen les seves tardes!”. Si més no, ho creu (i ho veu) així –i el sentir, en la ment humana, sempre s’imposa al saber.\nEls anys i la vida, un guany ple de llum\nUna visió o sensació que s’anirà afeblint o, almenys, equilibrant, a mesura que el poemari avanci, quan passi del descobriment inicial de la seva edat tardorenca (o, més aviat, tardo-tardorenca) –“de cop se’ns fa avinent / que estem fets només de temps”– i de les davallades i limitacions que aquesta comporta, a l’acceptació –“Fer-se gran també és assumir”– i, com a conseqüència, a l’adaptació; a no deixar-se vèncer per l’enyorança dels dies passats, a descartar la derrota abans d’hora –“l’alegria del dia i l’oblit de la nit”– que implicaria sumir-se en un plany tan infructuós com contraproduent; sinó, al contrari, a veure la seva nova situació amb ulls nous, a adonar-se que els anys, afegits a la vida, “com una lot a la motxilla”, també atorguen llum, també “han anat il·luminant i escalfant / tots els racons de la casa”.\nI és per això que els versos finals van prenent un altre to, van encomanant-se d’una joie de vivre renovada –i, reposada–, i el poeta ja no tan sols reveu la vida, sinó que la reviu, la fa renàixer de nou; el que fa és “tornar a entrar a casa després” d’haver tastat, i, el que és més important, paït, “el contrast / entre l’escalfor de dins / i el fred viu de fora” de la tardor vital, prenent consciència que “els últims anys poden ser els més difícils, / però també els més intensos”.\nPerò per aconseguir-ho, per adonar-se, com Janus –no pas per casualitat, el títol del darrer (fonamental, esplèndid, savi, conclusiu) poema–, que tot té, almenys, una doble cara, la que (ens) fa patir i la que (ens) complau, li ha calgut, abans, emmirallar-se a bastament en la natura, que és la veritable i eterna universitat del món, la que confereix els aprenentatges més preuats. I li ha calgut fer-se una (potser, la) pregunta, “¿Per què cada matí / sortim a caminar / com dos desposseïts[?], i trobar ell mateix (la seva) resposta: “si no és pel gust de veure / com s’hi desperta el dia”.\nTrobar-la o, més exactament, retrobar-la, atès que, amb els anys, retrobes més que no trobes; retrobes el que havies trobat de jove: “és l’hora incerta del crepuscle / i hem de sortir a caminar”, per demostrar que seguim essent, que som, que vivim, encara. Per demostrar i, sobretot, per demostrar-nos que és possible que els nostres ossos estiguin fatigats però que, com a torna, el pòsit dels anys i l’experiència ens ha convertit en “un gran reserva”, i que, per tant, el millor que hom pot fer quan “està cansat de tot” és fer “foc de fusta vella”, és “exultar d’existència”; és saber que ja estàs “de tornada de tot, / i tanmateix” emprendre cada dia el matí “amb una espurna / de lluïssor als ulls que et manté / encara aferra[t] a la vida”.\nI és per això que el llibre es clou amb el poema esmentat, que ens convida –tinguem l’edat que tinguem, però amb més raó encara si som (més aviat) grans– a arrencar de nou, a dur a terme la nostra “represa de la vida”. Un poema tan magnífic, tan exacte i avinent que tan sols el temor cert de privar a cada lector d’assaborir-lo per (i en) ell mateix m’impedeix seguir l’impuls de transcriure’l tot sencer.\nNo voldria enllestir aquesta meva anàlisi –possiblement, ja més prolixa que no convindria (tot i que el llibre donaria per molt més)–, sense destacar, abans, un parell d’apunts finals. El primer, indicar que, per més que pugui passar desapercebut, immers com està al bell mig d’aquest sublim cant tardorenc a la vida, Filtracions és, també –i és per això que hi són tan presents els plurals (se’ns, ens, hem, sortim, nostres...)–, un cant a l’amor (antic, ferm, incombustible) que professa el poeta a la seva dona i companya.\nUn amor que, i no és podria expressar amb una major intensitat i síntesi, és per a ell sinònim de salvació: “acosto / la mà cap al teu cos, i, si el trobo, / […] un dia més estic salvat”. Un bellíssim homenatge a un amor antic però permanentment renovat, que vol celebrar amb entusiasme: “avui brindem / pels nostres 30 anys”. Perquè potser la “felicitat [és]/ cada dia més costeruda”, i “l’amor muda de pell / […] i ens transforma” i “cada dia” estem “més cansats / però també més plens l’un de l’altre”.\nLa poesia, un assumpte de vida\nEl segon, sobre l’estil. No podem descartar que algú en llegir-lo –sobretot si es tracta d’alguna persona que tan sols és capaç de trobar seguretat en l’ortodòxia, en el que coneix, en el que sempre s’ha fet– afirmi que al llibre de poemes li manca ritme o, almenys, musicalitat. Fins i tot, que és poc més que prosa tallada i escrita en línies l’una sota l’altra. Insinuant que és poc treballada, que ha sortit, com aquell qui diu, tal com raja, sense que a Susanna li hagi calgut sotmetre’l (gaire) a la fèrria disciplina de les constriccions poètiques.\nSi algú n’extreu una tal conclusió, em permeto la gosadia de recomanar-li, abans de res, que procuri alliberar-se de prejudicis, i, després, que el llegeixi i el rellegeixi amb calma. Si ho fa així, crec que no li costarà adonar-se que el poemari –segons el meu modest parer, un dels més alts que s’ha publicat enguany– està escrit, expressament, amb l’estil (senzill, pur net, despullat de tot el que no és essencial) que més li convenia al tema.\nPerquè, com remarca molt explícitament la citació de Lucille Clifton que encapçala el llibre: Poetry is a matter of life, not just a matter of language (La poesia és una qüestió de vida, no només una qüestió de llengua), i quan hom arriba a la tardor/hivern de la seva vida, res millor que deixar tan lluny com sigui possible les “foteses”, la fútil ornamentació jocfloralesca i el malabarisme verbal, decantar-se per la “precisió”, trobar –més aviat, retrobar (dins d’un mateix)– les paraules més exactes, més “nítides” i, sobretot, “autèntiques” i anar “resseguint pulcrament amb llapis” els pensaments; car entenc que només és pot arribar a l’essencial si s’empren, també, paraules essencials; si es defuig l’embelliment pel simple (i, per això, superficial) embelliment.\nEn definitiva, i en conclusió, el poemari de maduresa –esperem que ni final ni definitiu, testamentari– d’un poeta en majúscules.\nEls imperdibles, Cultura, literatura catalana, literatura, Àlex Susanna, Proa, De llibres, poesia, llibres\nPer Teresa Costa-Gramunt el 27 de desembre de 2016 a les 19:01\nUna anàlisi també neta, Xavier, sense prejudicis, això que fa tant de mal a la crítica, d'aquest llibre de poemes d'Àlex Susanna que pretén, i ho aconsegueix, mantenir-se diàfan, sense enfarfecs i piruetes, fins al final.


Te'n recordes? | Toolbox | mSchools\ndesembre de 2018 Escola Marià Fortuny\nAquest projecte interdisciplinar neix de la voluntat dels alumnes de tornar a fer alguna activitat conjunta amb els avis de la residència del barri. Seguint els passos del design thinking, (empatitzar, definir, idear, prototipar i testejar), els alumnes han acabat creant un producte final de realitat virtual amb la voluntat de retornar records perduts als avis. A més, sense voler-ho en un inici, el projecte generat ha acabat sent un aprenentatge servei (APS), una proposta educativa que ha combinat processos d'aprenentatge i de servei a la comunitat en un sol projecte ben articula,t en el qual, els alumnes, s’han format tot treballant sobre necessitats reals de l'entorn amb l'objectiu de millorar-lo. El projecte l'han dut a terme els alumnes de 5è, tot i que la resta d'alumnes de l'escola han ajudat a testejar les experiències creades. El projecte ha servit per desenvolupar sobretot la competència tecnològica, la competència comunicativa, lingüística i audiovisual, la competència en el coneixement i la interacció amb el món físic, la competència d'autonomia, iniciativa personal i emprenedoria i la competència d'aprendre a aprendre. Els alumnes, al llarg del projecte, han treballat cooperativament, organitzant-se en petits grups per treballar junts amb la intenció d'aconseguir metes i objectius comuns. Cada projecte ha servit alhora per a utilitzar diferents eines tecnològiques i gràcies a aquestes eines els alumnes han estat creadors. A més, al llarg del projecte, els alumnes han anat creant la web "te'n recordes".\nPlantejar-se interrogants sobre les necessitats i desitjos de les persones grans que viuen en residències.\nActuar amb autonomia i responsabilitat en la realització de les diferents tasques, interaccionant amb el grup de manera cooperativa, mostrant respecte envers tots els components del grup.\nCrear un producte que doni solució a les necessitats plantejades, utilitzant la tecnologia i les eines que tenim al nostre abast, seguint la filosofia "make it yourself"\nBrainStorming: Comencem fent una pluja d’idees sobre les diferents activitats que podríem fer conjuntament amb els avis de la residència del barri. Es van anotant tots a la PDI i es guarda el document. En acabar, la mestra explica els tres objectius del projecte, els criteris d’avaluació i la metodologia de treball que es seguirà: treball cooperatiu amb grups heterogenis, amb rols diferents per a cada component i metodologia Design Thinking que seguirem en les seves 5 fases ( empatitzar, definir, idear, prototipar i testejar).\nCreació dels grups de treball: Crear els grups de treball de cada classe. Recordar els rols de cada membre del grup (portaveu, secretari, investigador i artista) i els objectius de cadascun. Un cop fets els grups i triats els rols de cada component, cada grup té una estona per parlar sobre les possibles activitats a fer.\nFase 1- Empatitzar: Ens posem en el lloc dels avis que viuen a la residència del barri, per entendre com viuen i intentem detectar els seus desitjos i necessitats. Quines són les seves pors i frustracions?, i quines les seves motivacions i hàbits? Com més coneixem als avis, més s'adaptarà la nostra solució a les seves expectatives, i d'aquesta forma donarem una resposta més adequada. Per a fer aquesta activitat ens va acompanyar una treballadora de la residència Ítaca Fortuny. Els alumnes li fan preguntes i, en acabar, cada grup completa el mapa d'empatia. Es posen en comú les respostes de cada grup.\nFase 2- Definir: Totes les idees recollides en la fase d’empatia, s’organitzen. Les tenim escrites en post.its de colors. Realitzem diferents agrupacions en funció de les necessitats que són semblants, aspectes comuns que necessiten solucions d’un mateix tipus, i agrupem i desagrupem tants cops com és necessari. L’objectiu és crear patrons de solució amb una llista d’aspectes a controlar.\nFase 3- Idear: Aquesta part del projecte la fem tot el grup-classe junt. Aquest procés és similar a la selecció de la millor solució. Ha arribat l'hora de decidir. Partint dels conceptes mencionats i anotats en els post-its, seleccionem aquells que resulten de major importància ( o ens convencen més), i els desenvolupem més a fons tractant d’arribar a idees més concretes. Organitzem els post-its sobre les cartolines.\nFase 4- Prototipar: D'acord amb les idees, cada grup elabora un prototip final que resumeix tot el que és la idea, una innovació que respon a les necessitats de l'usuari, els avis. A l'hora d'elaborar el prototip, acordem dibuixar sobre un foli, de manera senzilla, la idea, aprofitant que els alumnes van fer una pràctica de «visual thinking» fa poc. A partir de cada dibuix, cada grup explica la seva idea a la resta de grups.\nA més del dibuix, els alumnes que tenen el rol d’artistes, decideixen quan i on es gravaran els vídeos amb la càmera 360º i quins elements i/o materials necessitaran per millorar la seva experiència.\nFase 5- Testar- Primer, cada grup prova el seu producte ( vídeo + elements sensorials). En acabar, la resta de companys de classe, poden provar els productes dels altres grups. També es demana a alguns mestres i alumnes d'altres cursos que provin les «experiències» creades per cada grup. En acabar, se'ls hi demana a tots els qui han testat que valorin el producte a partir d'un Kahoot que han creat els investigadors de cada grup de manera conjunta. Ela alumnes revisen els resultats i cada grup decideix si vol fer alguna modificació o millora del seu treball.\nVisita a la Llar d’avis Els portaveus de cada grup van a la llar d’avis i proven el producte amb alguns avis de la residència. Dos alumnes que tenien el rol d’artistes, enregistren l’activitat i la valoració dels avis. Els "artistes" de cada grup seran també els encarregats d'editar les imatges i enregistraments per crear un video utilitzant l'aplicació Vivavideo.\nAvaluació formativa: En gran grup, es fa una autoavaluació i una coavaluació sobre el projecte, utilitzant el Plickers. En acabar, la mestra exposa les valoracions dels avis i s’acaba la sessió fent una valoració general compartida a la PDI.\nAndroid,Music Maker Jam for Android\nEl que va començar com una proposta per part dels alumnes per tornar a veure els avis de la residència del barri ha acabat sent un gran projecte molt enriquidor en diferents aspectes. Ja a la primera sessió, mentre llençaven idees ben diferents, es van animar a utilitzar la nova càmera 360º de l'escola. Alguns van portar les seves ulleres de realitat virtual i els seus mòbils per explicar a la resta algunes de les idees que tenien al cap. Un cop engrescats, com parar-los? Feia temps que volia implementar a l'aula la metodologia design thinking i vaig veure que podia anar molt bé per dur a terme aquesta activitat. Ja teníem els objectius i la metodologia clara i mentre anàvem avançant, sorgien idees genials. La fase 2 va ser molt enriquidora per tots. Vam poder parlar amb la Maica, una treballadora de la residència Ítaca Fortuny que ens va ajudar molt a entendre quines podien ser les necessitats dels avis. En la fase 3 em va sorprendre la quantitat de bones idees que anaven sorgint, ... tenien clar que volien que els avis recordessin moments i llocs que potser ja havien oblidat a causa de l'alzheimer o que potser no tornarien a veure a causa dels seus problemes de salut. I no només volien que els tornessin a veure amb les ulleres de realitat virtual sinó que també els volien recordar les olors i sensacions de cada espai: l'escola, el bosc, un parc, el mar,... En la fase 4, si torno a repetir l'activitat, potser no els hi demanaré que dibuixin la idea amb tan poc temps. Va costar més del que em pensava i van acabar fent-ho a casa. La fase 5, per manca de temps la vam fer en hores de pati. Ara que ja hem acabat, una de les propostes que va sortir és dedicar un temps a que tots els alumnes de l'escola visquin una de les experiències de RV. Esperem poder-ho fer abans que acabi el curs. El millor de tot aquest treball ha estat veure la reacció dels avis. Si mireu els vídeos adjunts, ho entendreu. La valoració de l'activitat és molt positiva. Els alumnes han mantingut una actitud immillorable en tot moment i han superat les meves expectatives. S'han complert els 3 objectius que ens vaig marcar a l'inici i molts d'altres que ni se m'havien ocorregut. De fet, sense voler-ho en un inici, el projecte generat ha acabat sent un aprenentatge servei (APS), una proposta educativa que ha combinat processos d'aprenentatge i de servei a la comunitat en un sol projecte ben articula,t en el qual, els alumnes, s’han format tot treballant sobre necessitats reals de l'entorn amb l'objectiu de millorar-lo. Entenc que l’APS és una metodologia que permet promoure la participació de l'alumnat - com a agent de la comunitat - en la detecció de necessitats i en el compromís per donar-hi resposta, i és això el que hem fet al llarg d’aquest projecte.\nPDF: Te'n recordes?


La Fundació Dalí compra l'oli 'El Molí. Paisatge de Cadaqués', de l'any 1923 - Empordà\nLa Fundació Dalí compra l'oli 'El Molí. Paisatge de Cadaqués', de l'any 1923\nEMPORDA.INFO 07.03.2019 | 16:30\nLa Fundació Dalí compra l'oli El Molí. Paisatge de Cadaqués , de l'any 1923\nLa Fundació Gala-Salvador Dalí acaba d'adquirir una nova pintura del geni del surrealisme, concretament un tremp i oli sobre cartró titulat 'El Molí. Paisatge de Cadaqués', que data de l'any 1923.


La rotonda del Punt de Trobada costaria 1,85 milions i estarà enllestida el 2022 - Altaveu el diari digital d'Andorra\nLa rotonda del Punt de Trobada costaria 1,85 milions i estarà enllestida el 2022\nL’obra és de les poques que se salven de l’aturada d’inversions marcada al pressupost i s’emmarca dins del projecte global de reforma de la CG-1 encetat el 2015\n24/10/2020 (17:30 CET)\nLa futura rotonda que se situarà al costat de l’encara Punt de Trobada tindria un cost 1,85 milions d’euros. Aquest és el càlcul fet pels tècnics del departament d’Ordenament Territorial. L’obra s’emmarca en un projecte més global de diferents actuacions que han de permetre millorar la general 1 en diferents trams, des de la Margineda fins a la frontera. El punt de gir hauria d’estar enllestit al llarg del 2022.\nAixí queda de manifest en el pressupost per al 2021, enviat pel Govern al Consell General on la inversió està contemplada, tot i que amb un ritme molt més lent del que es volia inicialment, a l’espera de com evolucioni la situació econòmica i la crisi del coronavirus. Tot i la contenció en la inversió que contemplen els comptes per a l’exercici vinent, una de les actuacions que sí que té una partida per a continuar amb les millores a la general 1, un projecte global que inclou actuacions en diferents punts de la via, entre la rotonda de la Margineda i les instal·lacions del riu Runer.\nEn concret, els diners que es reserven pugen a 1,495 milions d’euros que s’han de destinar a tres punts. El primer, “adquirir els terrenys dins del marc de la Llei d’expropiació per poder eixamplar la CG1 i la nova rotonda al torrent dels Hortells”. En segon, “eixamplar i rectificar la CG1 a la zona Tolse a l’amplada del Pla sectorial de les carreteres generals, millorant la viabilitat” a banda de “dur a terme la rotonda en proximitat de la Bora Sabaté i continuar amb els treballs necessaris” a la via. Per últim, també hi ha una part dels diners destinats a l’assistència tècnica necessària per tirar endavant els treballs.\nLa construcció de la rotonda a la Borda Sabaté fa un pas més amb la redacció del projecte definitiu\nEn la documentació enviada al Consell General per a la seva aprovació, s’indica que el preu estimat pels tècnics del departament és d’1,85 milions. La partida prevista hauria de permetre engegar la construcció l’any vinent i acabar-la el 2022.\nRotonda a banda, el Govern deixa clar que, quan es pugui recuperar el ritme inversor frenat pel coronavirus, vol culminar el projecte global de millora de la general 1. De fet, des del 2015 en diferents actuacions ja s’ha fet una despesa superior als 10 milions d’euros. I la previsió és que en els exercicis vinents s’hi destinin 5,42 més. En part, per a la rotonda al costat de l’actual Punt de Trobada, que ha de permetre que els conductors que surtin del centre comercial no hagin d’anar fins a la frontera a donar la volta si volen circular cap al centre del país. L’altra gran partida se l’endurà tota la millora de la carretera a la zona de Tolse, uns tres milions d’euros.


La portaveu de Compromís Almussafes, Lourdes Moreno, renúncia a l'acta de regidora - Ajuntament d'Almussafes\nEl ple va oficialitzar la renúncia ahir dijous, dia 7 d’octubre\nLa portaveu del grup municipal de Compromís a l’Ajuntament d’Almussafes, Lourdes Moreno, es va acomiadar ahir dijous, dia 7 d’octubre, del càrrec de regidora del consistori municipal després de sis anys de dedicació a la política local activa. En el ple ordinari, celebrat a les 20 hores d’ahir dijous, es va prendre coneixement per unanimitat de tots els grups polítics de la renúncia a l’acta de regidor de Moreno, qui durant la seua intervenció va adduir motius de caràcter laboral i personal.\nDilluns passat , 4 d’octubre, Lourdes Moreno Blay, regidora de l’Ajuntament d’Almussafes des de les eleccions de maig de 2015, va presentar per registre d’entrada la renúncia al càrrec. Precisament, el ple de la corporació municipal va oficialitzar la decisió, ahir dijous, amb la presa de raó per unanimitat de tots els grups municipals.\nAixí, Lourdes Moreno es va acomiadar ahir del conjunt d’edils de l’executiu local, després de complir una trajectòria en la política pública local de sis anys, una decisió molt meditada fruit de necessitats sorgides en l’àmbit professional i personal i que compta amb el total suport i afecte de tot el col·lectiu de Compromís a Almussafes, al qual continuarà plenament vinculada.\nTal com va manifestar durant la sessió plenària, «no descarte tornar a la política activa en el futur, ja que he gaudit de treballar per i per al meu poble i estic plenament satisfeta d’haver completat un servei públic en el qual m’he implicat al màxim». La portaveu del grup municipal de Compromís en la present legislatura i qui va exercir, així mateix, el càrrec de portaveu des de desembre de 2016 de l’anterior, en substitució de Jesús Salesa, emprén ara un altre camí.\nEn la sessió, tots els grups polítics van expressar el seu agraïment a Lourdes Moreno per la seua labor desenvolupada com a regidora de l’oposició durant aquests anys i li van desitjar molta sort en la nova etapa.\nPer a ocupar la vacant de regidor del grup de Compromís Almussafes, el Ple ha acordat també sol·licitar a la Junta Electoral Central que siga expedida la credencial acreditativa de la condició d’elector a favor de Salvador Marín Asunción, qui ocupava el número 5 de la llista en la candidatura presentada pel partit en les últimes eleccions locals i que prendrà possessió del càrrec en el pròxim ple de l’Ajuntament d’Almussafes.\nEtiquetado como:2021,COMPROMÍS,LOURDES MORENO,NOTÍCIES,POLÍTICA,RENÚNCIA\nLa portaveu de Compromís...


El Cau de les Nereides: Schedule\nPublicat per Laia en 0:06\nXeXu 10 de febrer de 2014 a les 0:17\nHome, si a la teva edat ja et falla la memòria, malament anem! Jo sempre he confiat en la meva memòria per fer les coses, i segur que algun dia oblidaré alguna cosa important, però el tema de les agendes el toco poc. Si m'apunto alguna cosa, després la recordo sense necessitat de mirar-ho. Llavors, tant per tant, ja no ho apunto. Les agendes sempre van ser per mi un dietari on apuntar el que havia fet, no el que havia de fer. I bé, així continuo, fins el dia que oblidi alguna cosa realment important... Però res, si ja no t'agrada viure al límit i necessites una agenda, tu veuràs! Però això és de covards, que ho sàpigues!\nCarquinyol 10 de febrer de 2014 a les 8:19\nJo ja fa temps que anoto de tot... el problema és que després no me'n recordo de mirar-ho !!!\njoan gasull 10 de febrer de 2014 a les 20:47\nEl cap també es satura i de vagades ha de descansar.....jo he passat temps aountant de tot i temps en que no em cal,. El que si fa gràcia és llegir les antigues agendes i els marrons que un va passar.\nAlasanid 13 de febrer de 2014 a les 12:35\nNo no sé apuntar-me coses i confio en les rutines. El problema el tinc quan hi ha alguna modificació.. Llavors passa a ser un desastre. Mai vaig fer servir agenda a l'escola (això explicava per què a vegades no feia alguns deures (acostumaven a ser sempre de les mateixes matèries)).\nAixí doncs hauré de demanar-te hora. Espero que sigui millor que la seguretat social...\nLaia 18 de febrer de 2014 a les 23:03\nXeXu, jo també gaudia de bona memòria, però tinc massa "inputs" de diferents ambients que em costa processar, no ho sé. Me n'hauria de comprar una, d'agenda... Sóc una cagada jo, això de viure al límit no fa per mi!\nCarquinyol, malament doncs! El que pot ser que em passi és el que comenta en XeXu, que ho anoti i que després no em calgui mirar-ho per recordar-me'n... Però potser necessito apuntar-ho per recordar-ho, és un peix que es mossega la cua! Ara bé, el cas contrari, és a dir, el teu... No anem bé!\nJoan, home, doncs guardar les agendes pot arribar a tenir la seva gràcia, és com una mena de diari personal sense que arribi a ser-ho. no?\nAlasanid, el meu problema és que tinc poques rutines. O sigui, en tinc, però dins de la rutina la cosa canvia diàriament, o fins i tot al llarg del dia. I que cada cop tinc menys memòria, això també és cert!


En marxa les XX Jornades Gastronòmiques del Plat de Mataró - Ajuntament de Mataró\nEn marxa les XX Jornades Gastronòmiques del Plat de Mataró\nLa sèpia amb pèsols i patates es pot degustar en 10 restaurants fins al 30 d’abril\nLa regidora de Promoció Econòmica i Innovació, Dolors Guillén, ha assistit avui 16 de març a la presentació de les XX Jornades Gastronòmiques del Plat de Mataró, la sèpia amb pèsols i patates. Enguany hi participen 10 restaurants, 8 de Mataró i 2 de la resta de la comarca. A la presentació també hi ha assistit el president del Gremi d’Hostaleria i Turisme de Mataró i el Maresme, Enric Bartrés, i el president del Consorci de Promoció Turística Costa del Maresme, Joaquim Arnó.\nDurant l’acte, celebrat a l’Escola de Restauració i Cambreria de Mataró del Gremi d’Hostaleria i Turisme de Mataró i el Maresme, els assistents han pogut degustar un tast del Plat de Mataró elaborat pels alumnes de l’escola.\nLes jornades han començat aquest dijous 16 de març i s’allargaran fins al 30 d’abril, i compten amb la participació de deu restaurants: Caminetto, El Gourmand, Iluro, L'Harmonia, La Girella, La Nova Rosaleda, Mundial i Nuus-Hotel Atenea Port Mataró) de Mataró i El Parador de Canet de Canet de Mar i Pins Mar de Sant Andreu de Llavaneres.\nAl llarg dels darrers vint anys, el Gremi d’Hostaleria i Turisme de Mataró i el Maresme, amb seu a Mataró, s’ha posicionat com un Gremi bàsicament gastronòmic, fomentant en tot moment els productes de la terra i del nostre territori, els productes de kilòmetre zero. D’aquesta forma han col·laborat en la difusió de la cultura culinària mediterrània i de la gastronomia típica de la comarca del Maresme.


Òscar Hellín, Jordi Ferré i Sergi Pedret al semàfor\ndilluns, 12 d’agost 2019 - 00:00h\nAlcalde de Riudoms (JxCat)\nLa Fira de l'Avellana de Riudoms ha tancat portes amb un nou èxit de públic i amb bones perspectives pel seu 40è aniversari que serà l'any vinent. Novetats com la Gastrofira i actes tradicionals com la cursa de portadors de sacs d'avellanes són algunes de les activitats mes concorregudes de la fira, un dels actes marcats en vermell al calendari d'agost del Camp de Tarragona.\nLa proposta de l'AVV Catedral de Tarragona de fer patrulles nocturnes amb un dron per millorar la seguretat a la Part Alta de Tarragona ha provocat certa controvèrsia. Per una banda, els problemes d'inseguretat al casc antic de la ciutat són evidents i s'han de combatre amb més duresa i efectivitat però per l'altra, la proposta de l'entitat veïnal, més enllà de la bona voluntat, sembla de difícil aplicació ja que patrullar amb un dron és il·legal i tampoc s'acaba d'entendre l'efectivitat de la mesura.\nResponsable de Tecnologia de l'Ajuntament de Reus\nLa web reus.cat figura entre els millors portals municipals de l'Estat en accessibilitat. És la segona entre els webs de ciutats de més de 100.000 habitants i la vuitena en el ranking de totes les pàgines d'ajuntaments de 'Estat. En destaca l'elevada quantitat d'informació que hi ha, la facilitat d'accés dels usuaris a tots nivells i el fet que els continguts siguin clars i estiguin ben estructurats.\n"El semàfor del 09 d'agost de 2019" "El semàfor del 08 d'agost de 2019"\nPart Alta Riudoms tecnologia


Resultats per a la cerca "son" dins totes les àrees temàtiques\nca son, n m sin. compl.\nEn competició, no es permet la utilització de la mà.\nLa utilització de la mà oberta no és permesa en competició.\nca segó, n m\nPellofa dels cereals, especialment del blat, que se separa dels grans en la molta i se subministra amb el pinso al bestiar i l'aviram, i aporta fibra i vitamines.\nfr son, n m\nde Schall, n m\nSensació produïda a l'oïda per les vibracions regulars de l'aire, que s'obté en percudir digitalment alguna part del cos d'un animal.\nEmissió fònica capaç de ser interpretada fonològicament.\nImpressió produïda en l'òrgan de l'oïda per les vibracions elàstiques d'un cos que es propaguen en tots els medis materials en forma d'ones.


Dues grans incorporacions pel segon tram de la temporada - Cent Patins\nL’HCR es reforça aquest mercat d’hivern amb dos grans fitxatges pels seus respectius equips d’elit, Charlotte Nicholson i Lluís Torres són els jugadors escollits pel club amb l’objectiu final de guanyar títols aquesta temporada.\nEls dos són internacionals amb les seves seleccions i acumulen múltiples trofeus en les seves vitrines.\nCharlotte és una gran jugadora procedent del Revision Vanquish (Nova York), on amb el seu gran domini del joc ha aconseguit ser internacional amb Estats Units fins a deu vegades. Amb les seves companyes de selecció, s’ha proclamat campiona del món en un total de cinc ocasions. També va estar guardonada com a millor atleta del 2010 pel comitè olímpic Nord-Americà de patinatge, sense esmentar tots premis amb el seu ex-equip. Charlotte arriba al club per reforçar l’elit femení a les tres competicions que disputen les noies: Lliga, Copa de la Reina i Copa d’Europa. Amb la seva treballada qualitat, sense dubte s’acostumarà al canvi que suposa un país i un estil de joc nous.\nEn Lluís en canvi, és un vell conegut del club, que va estar a les files del Cent Patins durant set temporades, sent un important membre en l’inici de l’època guanyadora del club, aconseguint l’únic títol europeu del Cent Patins, la Copa Confederació Europea (Suïssa 2007) a més a més de dues lligues i dues copes del rei.\nDesprés de començar la temporada al Castellbisbal, torna amb la il·lusió i les ganes renovades de cara a la segona volta de la temporada en Lliga, Copa del Rei i Copa d’Europa. En Lluís també és regular en les llistes per anar a la selecció, en aquest cas a l’Espanyola.\nEl Cent Patins amb les recents incorporacions, intentarà refermar-se com a un dels candidats per guanyar qualsevol de les competicions nacionals.


Accedir a funcions des de la pantalla bloquejada de l’iPhone - Assistència d'Apple\nAccedir a funcions des de la pantalla bloquejada de l’iPhone\nLa pantalla bloquejada, que mostra la data i l’hora actuals i les notificacions més recents, apareix quan encens l’iPhone o el treus del repòs. Des de la pantalla bloquejada, pots veure notificacions, obrir la càmera i el centre de control, obtenir informació de les teves apps preferides d’un cop d’ull i moltes coses més.\nAccedir a funcions i informació des de la pantalla bloquejada\nPots accedir ràpidament a les funcions i la informació que més necessites des de la pantalla bloquejada encara que l’iPhone estigui bloquejat. Des de la pantalla bloquejada pots fer el següent:\nObrir la càmera: passa el dit cap a l’esquerra. (Consulta Fer fotos amb la càmera de l’iPhone).\nObrir el centre de control: fes lliscar el dit cap avall des de l’angle superior dret (iPhone X i posteriors) o cap amunt des la vora inferior de la pantalla (altres models). (Consulta Utilitzar i personalitzar el centre de control a l’iPhone).\nVeure notificacions anteriors: fes lliscar el dit cap amunt des del centre. (Consulta Veure les notificacions a l’iPhone i respondre-hi).\nVeure la vista Avui: fes lliscar el dit cap a la dreta. (Consulta Veure i organitzar la vista Avui a l’iPhone).\nPer seleccionar a quines funcions es pot accedir des de la pantalla bloquejada, consulta Canviar l’accés als ítems quan l’iPhone està bloquejat.\nMostrar previsualitzacions de les notificacions a la pantalla bloquejada\nVes a Configuració > Notificacions.\nToca “Mostrar previsual.” i, després, toca Sempre.\nLes previsualitzacions de notificacions inclouen text de l’app Missatges, línies de missatges del Mail i detalls sobre invitacions de l’app Calendari. Consulta Veure les notificacions a l’iPhone i respondre-hi.\nAnteriorVeure i organitzar la vista AvuiSegüentViatjar amb l’iPhone


Educació i videojocs: present i futur del gaming a les aules | El Tecnològic\nEducació i videojocs: present i futur del gaming a les aules\nEn aquesta primera edició del Barcelona Games World hem tingut l’oportunitat d’assistir a moltes conferències que abracen un ventall molt ampli de diversitat tecnològica. Aquí hem pogut gaudir de la presentació realitzada pel professorat de l’Institut Ausiàs March de Barcelona, que ens han deixat un missatge ben clar només començar: El 40% dels alumnes treballaran en professions que encara no existeixen.\nHan passat vint anys des que es jugava en disquets. Abans es considerava que els videojocs eren una addició. El fet de voler-lo introduir en l’ensenyament ens demostra l’evolució de la mentalitat que tenim sobre els videojocs.\nAixò però, té precedents, l’anomenada “Touching generation”: Nintendo va ser pionera en introduir temes educatius en els videojocs.\nQueda patent l’evolució en els videojocs a l’aula. Abans els videojocs eren poc interactius (es basaven en preguntes i respostes, a l’estil d’un trivial) molt diferent d’ara (on la jugabilitat és molt més alta, com en el Brain Training). A més a més, hi ha jocs que s’utilitzen per curar fòbies o per realitzar entrenaments militars; és a dir, les funcionalitats són il·limitades.\nA tall d’exemple ens parlen de l’Age of empires: on els alumnes poden aprendre història, estratègia i administració de recursos. O bé del League of Legends, on el treball en equip és la clau de l’èxit.\nSeguit d’això, diferents professors i alumnes de l’institut ens fan la seva intervenció i ens mostren el seu punt de vista:\nAna Albalate parla de la investigació interactiva. Dos dels seus alumnes han creat un videojoc per al seu treball de recerca barrejant art, història i tecnologia, i ens expliquen que per a ells els videojocs són un art tecnològic (de fet, al museu d’art de Nova York ja hi figuren alguns títols com a obra d’art). Per al seu projecte han representat en 3D el seu institut, a mode de mapa, i remarquen que l’evolució en el sector ha estat molt ràpida, ja que en poc més de dues dècades hem passat dels 8 bits a la realitat virtual. També però, arriba un punt de recés: la llei del rendiment decreixent, aquella que ens diu que cada vegada és més difícil notar les millores gràfiques.\nAixí doncs, aquests alumnes busquen aquella idea revolucionaria que ens manca a l’hora d’unir l’educació i els videojocs. Partint de la base que treballen en un medi flexible i sense límits ens alliçonen dient que un videojoc és allò que l’autor vol que sigui (per exemple el famós Minecraft, que pot ser un joc de construcció, o bé de supervivència. O també en el GTA5, on jugues amb el personatge, i en els títols de The Legend of Zelda, on ets el personatge). S’ha de tenir en compte que no tots els videojocs tenen el mateix nivell d’immersió, és a dir, que tenen objectius diferents, i que aquells detalls més petits són els que marquen tendència (coma The Last of Us).\nDavid Montejano ens parla sobre el seu treball: la meva feina és un joc, un joc molt serios. Apunta que la motivació és sempre la clau. Ell va decidir introduir els videojocs a la seva assignatura, on es va veure rebutjat per alguns pares dels seus alumnes: a l’escola no s’hi va a jugar al Minecraft. En canvi entre els alumnes es va crear molta expectació. Ell ha estat buscant l’equilibri entre els videojocs i les assignatures, per exemple per a la classe d’història va construïr la Roma antiga amb blocs del Minecraft. Això ho va veure fer al seu fill, i és una de les seves pràctiques habituals. També ens comenta que hi ha estudis que demostren que vàries hores de joc a la setmana estimulen certes parts del cervell.\nLluís Ignasi Bonastre ens introdueix el concepte de la gamificació: apropar els jocs a la vida quotidiana pot suposar moltes millores. Segons ell, aprendre jugar ja forma part de la funció d’un videojoc.\nEls nens fins als quatre anys no es socialitzen, és a dir, van a la seva bola, tret que necessitin la pilota que té l’altre nen, sinó, no hi jugaran. Tanmateix, en una aula no tots els alumnes tenen el mateix rendiment, per això vol fomentar els estudis per saber quin és el nivell de fatiga de cada alumne o quin és el tamany de la lletra més apropiat, per exemple. Aleshores, amb aquesta informació podem fomentar la igualtat dins la diversitat de l’aula.\nRoger Soler és un arquitecte que fa classes de matemàtiques. Al seu projecte busca treballar la geometria amb alumnes de tercer d’ESO. Ens explica que els videojocs són geometria, i que el salt més gran es va fer quan l’univers dels jocs va saltar als 3 eixos: la jugabilitat en l’espai. Ell el que fa és encomanar als alumnes aquesta visió: construeixen ninots de paper a partir de formes geomètriques simples, al·legant que l’únic limit que tenen és la seva pròpia imaginació.\nEtiquetes: Ausiàs Marchbgw2016educacióvideojocs


Font de l'Escot - Fonts de Viladrau\nCoordenades aproximades de la font: 41º48’44”N - 2º22’04”E\nFont restaurada al 1969, però de la que es té notícia al menys des de 1884, tal i com explica Jaume Almera a “la Veu de Montserrat”.\nSituada per sota el pla dels Ginebres, baixant per un corriol mig perdut cap al sot de la font de Matagalls. Podem arribar des de Coll Saprunera, si venim de Viladrau pel Meridià Verd; o continuant la pista que baixa de la font de Matagalls, si baixem des de la Creu.\nErròniament anomenada de la Mare de Déu de Montserrat (sembla que quan la va restaurar al 1969 els Amics de l’Aplec de Matagalls la van dedicar a la moreneta, però el nom de l’Escot té molta més antiguitat).\nSembla que el nom de la font podria venir de “cot”, pedra d’esmolar, pedra relativament freqüent a la zona.\nEl Pla dels Ginebres és un altiplà situat aproximadament entre les cotes 1480 i 1500 en el camí de Sant Segimon a la Creu de Matagalls, i que ens permet empalmar el coll Saprunera amb el Collet de la Font. A la vessant nord del pla discorre el Torrent de la Font de Matagalls, i a la vessant sud, el Sot de la Fagetona.\nHem fet una matinal des de coll Formic fins a Sant Segimon, i després Sant Miquel dels Barretons, coll Saprunera i el pla dels Ginebres per tornar a veure la font de l’Escot. Fins sis anys que no hi anàvem. La font esta igual que al 2011. Raja aigua per tot arreu menys pel broc. Que bonic seria de recuperar la font de l’Escot.


31/05/2011: Seixanta-vuitè capítol\nAquest dimarts 31 de maig a les 20.20h i a les 00.55h. no et perdis al Canal 33 el seixanta-vuitè capítol de Blog Europa on podràs veure les següents ciutats:\n- Roma - El Marc Farràs i l'aigua.\n- Tallin - L'Ester Dachs i el festival de la cançó.\n- Bergen - La Nerea Alfonso i RUSS (fi de curs).\n- Cracòvia - El Macià Florit i el poeta Czeslaw Milosz.\n- Groningen - El Martí Costa i Schiermonnikoog.\nCategories: Marc Farràs , Roma\nDiu el refranyer romà que a Roma hi ha gairebé tantes fonts com esglésies... I d'esglésies n'hi ha uns quants centenars! L'aigua és indissoluble de la història de la ciutat. No només amaga alguns secrets com la clau del cafè i la pasta, sinó que forma part del paisatge urbà, de la melodia dels carrers, del gust de les places. Des de molt antic, els romans mantenen una relació molt particular amb l'aigua, entre la fascinació i el misteri. Però amb la passió no n'hi ha prou, perquè l'idil·li està a punt de trencar-se...\n31/05/2011: Festival de la cançó\nCategories: Ester Dachs , Tallin\nDescobreixo la festa més important dels estonians: el festival de la cançó.\n31/05/2011: Noruega i els RUSS (fi de curs)\nCategories: Nerea Alfonso , Bergen\nA principis de maig, una estampida de pantalons vermells va envair els carrers de Bergen. Al mateix temps, altres ciutats noruegues també patien la plaga d'adolescents vestits amb la mateixa indumentària. Cada any, tres setmanes abans del dia nacional noruec (17 de maig), els estudiants de Batxillerat fan els exàmens que decidiran el seu futur. Però, a la vegada, també els és permès fer festes i emborratxar-se sense parar. Es fan dir RUSS: estudiants a mig camí entre l'institut i la universitat.\n31/05/2011: Czeslaw Milosz, poeta\nCategories: Macià Florit , Cracòvia\nPolònia és un país arrelat a la seva cultura. El Festival Literari celebrat la setmana passada a Cracòvia ens serveix d'excusa per conèixer una de les veus imprescindibles del segle XX: el poeta Czeslaw Milosz, premi Nobel l'any 1980. Deixeu-vos endur pel ritme i la sonoritat de les seves belles paraules.\n31/05/2011: Schiermonnikoog, illa natural\nCategories: Martí Costa , Groningen\nUna platja que no s’acaba mai. Prats verds i un bosc que sembla talment mediterrani. Zones de dunes i tants ocells diferents. Agafem una bicicleta i anem a Schiermonnikoog, una de les 20 illes del mar del Nord on, per sobre de tot, hi regna la calma i la tranquil·litat.\n24/05/2011: Seixanta-setè capítol\nAquest dimarts 24 de maig a les 20.20h i a les 00.55h. no et perdis al Canal 33 el seixanta-setè capítol de Blog Europa on podràs veure les següents ciutats:\n- Roskilde - La Karen Saurí i el moviment 15-M\n- Nuremberg - La Maria Gobern i la festa de la primavera.\n- Utrech - La Maria Espada i Nijntje.\n- Groningen - El Martí Costa i el mercat de les flors.\n- Roskilde - El Dídac Pérez i la música en danès.\n24/05/2011: Moviment 15-M\nCategories: Karen Saurí , Roskilde\nEl moviment 15-M als països escandinaus? Doncs, sí! Ja ha arribat! Copenhaguen va ser la primera ciutat nòrdica a organitzar una concentració davant de l'ambaixada espanyola. La clau? Twitter i Facebook.\nCategories: Maria Espada , Utrecht\nEndevina, endevinalla. Avui tenim una convidada especial: orelles llargues i el pèl molt suau. D'Utrecht al Japó i de la mà de l'il·lustrador Dick Bruna, el nostre personatge ha captivat els més menuts. Gairebé 100 milions d'exemplars venuts i traduccions a més de 30 idiomes diferents. De qui parlem?\n24/05/2011: Mercat de les flors\nCada país, i la seva gent, tenen algun tòpic amb el qual han de conviure. Què et ve al cap quan penses en Holanda? A banda dels canals i les bicicletes, les flors també formen part del tòpic holandès. Però aquestes etiquetes sorgeixen d’alguna banda i de vegades tenen part de veritat. El Divendres Sant, Groningen s’ha omplert de visitants i mil colors diferents han tenyit els carrers del centre de la ciutat.\n24/05/2011: Música en danès\nCategories: Dídac Pérez , Roskilde\nEl famós grup de música Aqua és un exemple de com la música en anglès a Dinamarca tenia molt més valor que no pas la música en danès. Els temps, però, canvien. Què deu haver passat, doncs, els últims 10 anys perquè es consideri que les cançons en danès estan renaixent?\n17/05/2011: Seixanta-sisè capítol\nAquest dimarts 17 de maig a les 20.20h i a les 00.55h. no et perdis al Canal 33 el seixanta-sisè capítol de Blog Europa on podràs veure les següents ciutats:\n- París - La Roser Graell i viure al ritme de l'aigua.\n- Tallin - L'Ester Dachs i les ciutats prohibides.\n- Roskilde - El Dídac Pérez i Sagnlandet.\n- Groningen - El Martí Costa i el dia de la reina.\n- Brussel·les - La Clara Llimona i l'eurocapital.\n17/05/2011: Viure al ritme de l'aigua\nCategories: Roser Graell , París\nPéniche és el nom que reben les xalanes, les embarcacions de fons pla utilitzades per circular per rius i canals i que han estat molt útils per al transport de mercaderies. Però, un cop retirades de la circulació i després d'una estada a les drassanes, un graner s'ha convertit en una cuina i una parella pren el sol on abans es destriava el peix. I és que, fugint dels carrers de París, alguns han optat per viure d'una manera diferent.\n17/05/2011: Les ciutats prohibides\nEstònia és un país petit, però ple de sorpreses i curiositats. Com, per exemple, les anomenades “ciutats prohibides”. Què són? Quantes n’hi ha? I quins secrets guarden? Acompanyeu-me a descobrir-les.\n17/05/2011: Sagnlandet, terra de llegendes\nImagineu-vos un parc temàtic sense muntanyes russes, nòries ni túnels de la por. Sagnlandet és un espai a l'aire lliure que recrea diferents èpoques de la història de Dinamarca. Us animeu a descobrir-la?\n17/05/2011: El dia de la reina\nEl 30 d’abril Holanda es vesteix de color taronja. Es tracta de la Festa Nacional i es commemora l’aniversari de la reina. Però, més enllà d’això, és un dia per gaudir de la festa que s’organitza a cada carrer de cada ciutat.\nCategories: Clara Llimona , Brussel·les\nEls brussel·lesos són conscients i senten que viuen a la capital d'Europa? Quins són els elements que la converteixen en nucli europeu? Aquest vídeo respon a aquestes preguntes, preguntes que a vegades passem per alt pensant que són massa evidents. Comprovem-ho.\n10/05/2011: Seixanta-cinquè capítol\nCategories: General , Gent Gran\nAquest dimarts 10 de maig a les 20.20h i a les 00.55h. no et perdis al Canal 33 el seixanta-cinquè capítol de Blog Europa dedicat a la gent gran, on podràs veure les següents ciutats:\n- Cracòvia - El Macià Florit i la gent gran.\n- Roma - El Marc Farràs i la gent gran.\n- Roskilde - El Dídac Pérez i la gent gran.\n- Praga- La Montserrat Martínez i la gent gran.\n10/05/2011: Gent gran a Cracòvia\nCategories: Macià Florit , Cracòvia , Gent Gran\nHabitualment parlem de la jubilació a través de números, estadístiques i percentatges i ens oblidem que estem tractant amb persones. A Polònia, la situació dels jubilats és insostenible: reben ajudes ridícules mentre els preus pugen amb rapidesa com a resultat de la consolidació del capitalisme. Hem pogut parlar amb Zofia, una jubilada que ens explica la seva experiència: escolteu-la.\n10/05/2011: Gent gran a Roma\nCategories: Marc Farràs , Gent Gran , Roma\n"Un home que no passa temps amb la seva família no pot considerar-se un home" (Vito Corleone)\nPer més que la cita vingui d'un gàngster d'antologia, les paraules de Don Corleone mantenen tota la seva vigència. Itàlia és un país estructurat al voltant de les famílies.\nLa gent gran, els avis i àvies, vetllen per la felicitat i el benestar de fills i néts... però qui es preocupa per ells? Qui en té cura? Al Trastevere romà, un grup d'irreductibles que resisteixen ara i sempre l'invasor (en forma de turista, de retallades de pensions o de pèrdua de valors) representen la cara més autèntica d'una Itàlia que semblava perduda en el temps.\n10/05/2011: Els danesos també es fan grans\nCategories: Dídac Pérez , Gent Gran , Roskilde\nA simple vista, el sistema de benestar de què gaudeixen els danesos hauria de permetre una jubilació perfecta, tranquil·la i alegre. El conte de fades s'acaba ràpidament quan veiem que no tots els problemes es poden resoldre amb diners o temps: fa falta un component més humà. Veieu com ho solucionen a Dinamarca.\n10/05/2011: Gent gran a Praga\nCategories: Montserrat Martínez , Gent Gran , Praga\nEls avis de Praga van viure la foscor del seu passat històric, que va marcar no només la trajectòria d’una llarga vida, sinó també la del seu país. La senyora Confortiová, professora de la FAMU, ens contraposa la vellesa actual amb la de l’era comunista, i recorda un moment clau: la Revolució de Vellut del 1989, que va suposar un gran impuls per a la millora de la situació de la gent gran.\n03/05/2011: Seixanta-quatrè capítol\nAquest dimarts 3 de maig a les 20.20h i a les 00.55h. no et perdis al Canal 33 el seixanta-quatrè capítol de Blog Europa on podràs veure les següents ciutats:\n- Nuremberg - La Maria Gobern i els vestigis del nazisme.\n- Bergen - La Nerea Alfonso i el flamenc.\n- Roskilde - El Dídac Pérez i la immigració.\n- Praga- La Montserrat Martínez i Mozart.\n03/05/2011: Noruega i el flamenc\nDiuen que els nòrdics tenen orxata a les venes. Que no són passionals ni saben mostrar els sentiments. Però fins a quin punt aquest caràcter fred és un tòpic? Després d'Oslo, Bergen és la ciutat noruega amb més acadèmies de flamenc... Els escandinaus poden ser tan expressius com els llatins?\n03/05/2011: Immigració i política\nLa lluita aferrissada del Danske Folkeparti pel vot en contra de la immigració, i la bona resposta que van obtenir a les urnes, fan plantejar si realment a Dinamarca hi ha un problema amb la immigració.\n03/05/2011: Mozart a Praga\nCategories: Montserrat Martínez , Praga\nEs deia Wolfgang Amadeus Mozart, i el seu geni interior no sucumbiria al pas del temps. Nascut a Salzburg (Àustria) el 1756, el seu talent musical va superar totes les fronteres físiques i temporals. Algunes de les seves biografies han pretès ignorar el seu pas per l’actual República Txeca, però va ser en aquest indret on el músic va trobar tota la comprensió i la llibertat artística que la resta d’Europa no li va saber oferir. La seva presència encara es percep arreu de la ciutat. I és que, a Praga, Mozart sempre serà etern.\n< maig 2011 >