S SA 9 Imatges 1 Col·laborador/a 877 Visites Bústia de suggeriments\nSalines, ses GEO Part del territori d´Eivissa i Formentera destinat a la producció de sal; conjuntament amb es Freus i el rosari d´illots que els fa de pont d´unió formen una unitat natural i paisatgística de valor excepcional que ha merescut la declaració de Patrimoni de la Humanitat per la Unesco (1999) i de Parc Natural pel Parlament Balear (2001). Situació i extensió. Les salines s´estenen al S d´Eivissa i al N de Formentera, a banda i banda del canal des Freus, que separa ambdues illes, sobre uns plans al·luvials inundats de zona humida litoral. La situació, la topografia, els sòls poc permeables i les condicions climàtiques, amb insolació elevada, un microclima d´estiu particularment càlid i llarg i la presència constant de les brises i vents suaus a l´estiu, que faciliten l´evaporació, són factors que afavoreixen aquesta explotació salinera de tradició mil·lenària, suposadament d´origen feniciopúnic i una antiguitat de gairebé tres mil anys. A Eivissa els estanys ocupen la major part del pla de ses Salines i, amb una superfície d´unes 400 ha, conformen l´àrea humida més extensa de les Pitiüses. Queden separats de la mar per una sèrie de restingues o cordons litorals que formen les platges des Codolar, des Cavallet o des Solseró, de Migjorn o sa Trinxa, de sa Sal Rossa i d´en Bossa. Les salines eivissenques es troben al peu de dos massissos bessons, es Corb Marí a llevant i el puig des Falcó a ponent, ambdós amb una altitud de més d´un centenar de metres, i són properes a la petita serra que limita pel N el pla de Sant Jordi, prolongat pel de ses Salines. Dels processos erosius de descalcificació de les calcàries dels puigs són els llims rogencs que han donat nom a un dels estanys, el Roig, i a un tipus de sal tradicionalment molt apreciada, la sal rossa. La topografia divideix els estanys eivissencs en dues àrees de superfície i condicions desiguals, la regió Grossa, que ocupa el quadrant NE i arriba fins as Codolar, i la regió Petita al SE, entre els pujols saliners i es Cavallet. Les salines de Formentera totalitzen una extensió de 397 ha incloent-hi s´estany Pudent (d´unes 370 ha, integrat en el sistema saliner com a concentrador) i els estanys cristal·litzadors, d´unes 25 ha, que se situen entre aqueixa llacuna litoral i les potents formacions dunars costaneres esteses per les platges des Pujols, sa Roqueta i les més extenses de Llevant, des Trucadors o de Tramuntana i la de ses Illetes, desenvolupades respectivament a llevant i ponent de la punta des Borronar o des Trucadors, que avança uns 3 km cap a l´illa de s´Espalmador. S´estany Pudent o des Flamencs separa dues àrees de producció, la més important de les quals és la de llevant, citada documentalment com “salines de Formentera” i que probablement un temps s´estenia fins as Pujols; és on a la segona meitat del s XIX s´habilitaren els anomenats cristal·litzadors Marroig, mentre que a ponent quedava s´Estanyol de la Savina, on s´acondiciaren els cristal·litzadors Ferrer, un espai que sembla que havia estat poc explotat en temps històrics. El Parc Natural de ses Salines incorpora 13.611,80 ha de medi marí i 1.786,52 ha de terrestre, amb els estanys, les àrees adjacents litorals i de maresme, la finca pública de can Marroig i la punta Prima a Formentera, i els massissos eivissencs des Corb Marí i el puig des Falcó, sa Caleta i es Jondal. Ses Salines formen part de la contribució balear a la Xarxa Natura (2000) en ser declarades zona d´especial protecció per a les aus (ZEPA) i lloc d´interès comunitari (LIC), a més de ser lloc Ramsar (llista de zones humides d´importància internacional).Formació de la sal. Des del punt de vista industrial, una salina és una instal·lació per evaporar aigua marina a partir de l´energia solar amb l´objectiu d´obtenir-ne, fonamentalment, el clorur sòdic o sal comuna. Per això, s´afavoreix l´entrada de l´aigua de la mar de manera controlada, mitjançant uns canals d´alimentació artificials, i es fa circular a través d´un sistema de basses interconnectades (els estanys). El procés per a l´obtenció de la sal comença a la primavera amb el bombament d´aigua de la mar, són les aigües verges que arriben als primers estanys concentradors pels sagnadors o canals d´alimentació. En primer lloc, es deixen decantar els materials en suspensió. L´aigua es va escalfant i a mesura que s´evapora augmenta la concentració de les sals dissoltes, fins al punt que cristal·litzen i precipiten segons l´ordre marcat pels canvis en la composició química de l´aigua, mesurats amb l´areòmetre de Baumé, que indica en graus el percentatge de concentració salina. En els estanys concentradors precipiten, primer, l´òxid de ferro i el carbonat de calç o calcita, després el carbonat de magnesi o magnesita i el sulfat de calç o guix, i l´aigua s´hi manté fins que arriba al punt de saturació de 23º a 24º Baumé. Llavors, aquesta salmorra és transvasada als estanys de cristal·lització on precipita el clorur sòdic o sal comuna entre els 25º i 28º Baumé. Tot seguit s´han de fer sortir les aigües mares per evitar les sals amargants de magnesi que precipiten a continuació, al temps que s´introdueix més aigua dels estanys concentradors per realimentar el procés i fer créixer la capa de sal comuna. Els cristal·litzadors solen tenir una profunditat d´uns 40 a 50 cm i per facilitar la recollida han de tenir un sòl compacte, impermeable i sense desnivells, si bé el nivell de l´aigua no es deixa arribar fins a dalt. La primera sal precipita formant com unes escates que suren en la superfície, és la flor de sal, ben coneguda a les taules elegants del s XVIII i al s XXI comercialitzada com a producte per a gurmets. L´extracció de la capa de sal dipositada al fons dels estanys cristal·litzadors es fa a partir de final de l´estiu i pot durar uns tres mesos, de la fi d´agost a novembre.Evolució de l´explotació salinera. Les salines d´Eivissa i Formentera han estat fonamentals en l´economia pitiüsa al llarg de tota la seua història preturística, amb una producció bàsicament destinada a l´exportació. Com assenyala Vilà-Valentí, és probable que des d´antic les salines eivissenques hagin tengut característiques de gran explotació, fet que requereix d´un capital, una flota comercial i abundant mà d´obra, condicions que sembla que es donaren en els períodes d´esplendor de l´època púnica i romana. No se n´han trobat indicis arqueològics clars, però sí que se sap que fenicis i púnics eren excel·lents navegants i comerciants i practicaven una indústria activa de salaó del peix i que en els banquets romans no podia faltar el garum (una maceració salina de ventresca de peix); per això, es pot albirar que a l´antiguitat l´explotació salinera a Eivissa era ben organitzada. Sembla que, inicialment, es devia mantenir la formació natural de llacunes i s´anaren dividint progressivament mitjançant dics, per protegir-les de les avingudes al temps que se n´afavoria l´evaporació i augmentava la producció de sal. Segons alguns autors, el sistema d´estanys successius és una innovació tècnica de l´època islàmica. Els textos d´al-Zuhri i d´al-Himyari dels s XII i XIII respectivament deixen testimoni d´una explotació salinera intensiva a les Pitiüses. Amb la conquista catalana de 1235 els beneficis de la producció de sal s´havien de repartir entre els tres senyors feudals, Guillem de Montgrí, Nunó Sanç i Pere de Portugal. El 1267 n´eren senyors Montgrí i l´infant Jaume de Mallorca, que cediren als eivissencs el dret a treure i carregar sal i, una vegada creada la Universitat o comú d´Eivissa i Formentera, es féu responsable de la gestió de les salines fins al s XVIII i n´organitzà el sistema d´explotació. Conjuntament amb els batles dels consenyors, nomenà els càrrecs que havien de calcular la sal (els arbitradors) i repartir l´estany entre els caps de família, “segons el seu valer”, és a dir, la seua posició social. Corresponia als beneficiaris l´extracció i la traginada de la sal, tasques que feien personalment o bé amb l´aportació de mà d´obra assalariada i captiva. Pagada la part que corresponia als consenyors, la Universitat disposava encara d´una bona renda sobre la sal per diferents conceptes, però una part, la del dret del millarès, era destinada a cobrir les despeses per a la defensa de les illes. Les notícies sobre les salines abunden a partir del s XVI i permeten una aproximació al sistema administratiu i d´explotació. Els documents citen càrrecs i oficis en relació amb les feines salineres: guardià de la sal, escrivà de la sal, arbitrador, curador, maimó, judicador, patró, mesurador, escombrador, escurador, aiguader, cavador, traient, traginer, tirador, rodador i barquer, entre d´altres. Els treballs d´extracció de la sal començaven oficialment cada any amb un acte solemne al qual assistien els jurats, el governador i els representants dels senyors eclesiàstics. Els Llibres d´Entreveniments del s XVI esmenten quatre estanys saliners a Eivissa, el Major, s´Estanyol, el de sa Punta i el Montgó, als quals se sumen un cinquè i un canal de desguàs i alimentació, dit els Sagnadors. Les ordinacions de les acaballes del s XVII fan referència a tres estanys, però amb major nombre de séquies i calçades. La inseguretat constant, per les freqüents ràtzies musulmanes, obligava a tenir talaiers als puigs de dia i guàrdies a la nit i en l´època de la collita de la sal la Universitat mantenia a les salines 35 llocs de vigilància, tres falutxos i un centenar d´homes. Una nota relativa als anys 1505-1506 refereix que la guàrdia nocturna s´havia reforçat amb 50 homes a peu i sis a cavall, i que els captius que treballaven als estanys eren instal·lats en un lloc segur. Durant la Guerra de Successió, malgrat la repulsa dels jurats, l´arxiduc Carles arrendà l´explotació salinera a l´aventurer italià Joan Baptista Visconti, i el 1715 Felip V, per dret de conquista, incorporà les salines a la Corona, que aquell mateix any es féu càrrec de la collita; l´any següent passaren a ser directament administrades per la Reial Hisenda i es nomenà una Reial Junta de Salines. Tota la població havia de contribuir obligatòriament als treballs d´extracció, transport i càrrega de la sal als vaixells compradors. A la fi de la centúria, en concordança amb els objectius del nou sistema il·lustrat, es feren a les salines obres d´importància sota la direcció del comissionat reial Miquel Gaietà Soler. Pel Tratado de las Reales Salinas de Ibiza, obra del seu coetani Jaume Cirer Pons, comptador de rendes unides a Eivissa, se sap que el 1788 hi havia un presidi de les Reials Salines, els cent components del qual eren ocupats en les feines dels estanys i se´n volia augmentar el nombre a 300 per poder fer les obres de millora a baix cost. També indica el nombre d´estanys, les diverses instal·lacions i els avenços aplicats a l´explotació salinera, entre els hi havia quals unes rodes de pales per transvasar i extreure l´aigua. Gràcies a les millores, el quinquenni 1786-1790 les salines pitiüses donaren uns 20.000 modins de sal anuals, poc menys de 28.000 tones. Al s XIX la producció va ser molt irregular per raons de caràcter natural i polític diverses: oscil·là de 15.000 a 30.000 tones, amb un mínim el 1870 de 8.500; però sembla que s´hi mantenien en forma similar els aspectes tècnics d´obtenció de la sal, la utilització massiva de mà d´obra i les dures condicions de treball. A meitat de segle tengué lloc a Formentera una obra important: arran de s´any dolent el bisbe Carrasco va fer obrir el canal artificial denominat sa Séquia, que comunica amb la mar s´estany Pudent: això hi permetia l´entrada de peixos, dels quals es beneficiaven els formenterers, al temps que la renovació de les aigües contribuïa a frenar la proliferació de moscards, i s´alleujaven així les febres palúdiques. Amb la consolidació del liberalisme i en virtut de les lleis de desamortització general de Madoz de 1855, els estanys pitiüsos foren venuts en subhasta pública. Part de les salines de Formentera eren en mans de particulars el 1868; segons l´arxiduc Lluís Salvador, aquell any l´estanyol de la Savina i els terrenys circumdants, amb una extensió total de 12 ha, estaven inscrits a favor de Jaume Juan Costa a títol d´herència, que l´any següent els va vendre a Bartomeu Ferrer Serra, i des de 1885 n´era propietari Josep Ferrer Verdera, que hi féu obres importants. D´ell ve el nom dels cristal·litzadors Ferrer, entre la Savina i l´estany des Peix, llacuna litoral que l´Estat va vendre per 21.648 pessetes a una societat mallorquina com a “finca rústica inundada”. També el 1868 la casa de comerç d´Eivissa J. i I. Wallis i Cia. comprà l´estany Pudent i el convertí en piscifactoria i finca d´esbarjo, pel gran nombre d´aus aquàtiques. I el 1871 se subhastà i es vengué per 80.401 pessetes la part anomenada “salines de Formentera” (al N i NE de l´estany Pudent), d´unes 24 ha d´extensió, més dues cases i 144 ha de bosc i arenal contigus; fou adquirida per Joan Baptista Muntaner, qui el 1873 ho traspassà tot a Antoni Marroig Bonet pel mateix preu que li havia costat. Aquest darrer hi va fer una sèrie de reformes i convertí els cinc estanys inicials en catorze, que el 2010 es coneixen com a cristal·litzadors Marroig. Les salines d´Eivissa foren venudes també el 1871 per la quantitat d´1.162.000 pessetes, a un hisendat i comerciant de Palma, Josep Astier i Cuevas, que formà una companyia amb caràcter interí i accidental que el 1878 es convertí en societat anònima, Empresa de la Fábrica de la Sal de Ibiza, un dels accionistes de la qual era Marroig. El 1897 l´empresa propietària de les d´Eivissa adquirí les salines de Formentera i l´any següent nasqué Salinera Española S.A. Les salines de Formentera ocupaven llavors una extensió de 248.219 m2 i les d´Eivissa 3.536.182. La reforma que donà a les salines pitiüses l´aspecte que han presentat al llarg del s XX s´inicià a Eivissa el 1885 amb la construcció de dues calçades de defensa per evitar les avingudes als estanys, i a Formentera els primers anys del s XX, amb el canal de circumval·lació de l´estany Pudent i integrant-lo en el circuit productiu. Les millores són notables: s´amplià el número d´estanys, se´n netejà i se´n consolidà el sòl i es dividiren en concentradors i cristal·litzadors, s´aixecaren places (salers) i magatzems per a la sal i se´n perfeccionà la mòlta, s´adaptaren les labors a les noves tècniques industrials amb la introducció del vapor i de vies fèrries. A Formentera es feren les instal·lacions del nou carregador de la Savina, que substituí l´anterior de la platja de ses Illetes, més a llevant, i a Eivissa s´amplià i es condicionà el de sa Canal o sa Cova Llarga, que des de llavors concentra les labors de càrrega de la sal en barcasses i vaixells, i es deixaren d´utilitzar el Roig i el des Cavallet. En el període de treure la sal, s´arribà a reunir una massa treballadora d´un milenar de persones de tot el conjunt d´Eivissa i de Formentera. La producció, exportada a l´exterior, cresqué notablement i s´aconseguiren de 70.000 a 90.000 tones anuals de mitjana, amb un any excepcional, 1920, en què se n´obtengueren 111.000 tones. El treball a escarada i la racionalització de les tasques de les colles de cavadors i traients són característiques que es poden assimilar a una mena d´stakhanovisme i taylorisme, aplicats a una activitat extractiva molt dura, amb utillatge manual, realitzada per pagesos que la defineixen amb el llenguatge de la ruralia: la collita de la sal; a més, l´aigua destil·lada per la sal fresca, el brou, feia més penós el treball tradicional dels saliners. I és entre els jornalers de les salines que les reivindicacions inspirades pel moviment obrer tengueren els anys trenta del s XX un caràcter més virulent. En començar el s XXI les salines segueixen en mans de la mateixa empresa, que explota les salines d´Eivissa adaptant-se a les noves tècniques, bé que amb produccions inferiors, entorn de les 40.000 o 50.000 tones. Tots els treballs d´extracció, transport i embarcament de la sal són mecanitzats i s´han adossat petites plataformes quadrangulars a les calçades entre els estanys per permetre l´evolució de les màquines, cada vegada amb més funcions i major capacitat. Les salines de Formentera cessaren l´activitat l´any 1983, però els primers anys del s XXI hi ha intencions de represa. A les campanyes fetes a l´estany Pudent els anys de 2001 a 2003, l´empresa Pharma Mar, del grup Zeltia, va obtenir a partir del microorganisme Ecteinascidia turbinata el producte Yondelis, aplicat al tractament del STB (sarcoma de teixit bla) amb resultat efectiu en la cura del 27% de 270 pacients tractats. I el 2009 una empresa mostrà interès a contractar l´explotació salinera. Es vol, també, comercialitzar la flor de sal. Els valors naturals, paisatgístics i patrimonials de ses Salines han estat reconeguts després d´una llarga lluita popular per a la seua protecció, iniciada el 1977 amb una resposta massiva. El repte més recent és la necessitat d´harmonitzar els diferents interessos i usos (econòmic, natural, social) amb una correcta gestió d´aquest espai únic i garantir la seua preservació per a les generacions futures com a element de qualitat de vida, sense oblidar, però, que, definit per l´activitat salinera, és aquesta la que ha tengut una major participació a l´hora de crear i mantenir aquest paisatge singular. [RVC]


Programa d’aïllament d’energia de plantes químiques 1\nEl pla d’aïllament de l’energia química (Energy IsolationPlan, EIP) s’acusa de fabricar totes les fonts d’energia perilloses, com ara l’àrea de manteniment per evitar que l’operació de producció, la construcció, el manteniment, el manteniment de maquinària o equip o la transformació del projecte es produeixi durant la que pot causar lesions personals o malalties professionals. la transmissió accidental, l’inici o l’alliberació sobtada d’energia la fuita d’energia, com ara accidents de foc o explosió.\nNormalment, les fonts d’energia a les plantes químiques són l’energia elèctrica, l’energia química, l’energia dinàmica, l’energia radiant, l’energia de gas, l’energia tèrmica, l’energia hidràulica, l’energia potencial, etc.\nPer a cada procés específic de revisió de gasoductes, equips o instruments o treballs de renovació, desenvolupar un pla d’aïllament d’energia raonable i complet, pot controlar eficaçment la possible font d’energia potencial d’alliberament accidental, protegir la seguretat del personal i dels equips de l’empresa.\nPer fer un bon pla d’aïllament energètic, hem de partir de tres etapes: preparació, planificació i implementació.\nEn aquesta fase, el personal administratiu de la planta de producció de processos químics elaborarà el pla d’aïllament d’energia segons el contingut i l’abast de manteniment o d’operació del projecte. El personal de l’àrea administrativa ha de superar la formació i l’examen dels procediments de planificació de l’aïllament d’energia i estar familiaritzat amb el flux de processos, els punts d’operació de producció i altres fonts d’energia en els equips de canalització del procés.\nEl personal de la zona per aïllar equips, canonades o instruments per preparar plans de neteja, processament de neteja. D’acord amb les característiques, la temperatura, la pressió i la nocivitat dels materials residuals i productes químics en els equips de procés, el pla de neteja ha de descriure i regular amb detall la transferència, empel·lació i drenatge segur dels materials residuals i el pla de neteja.\nEl pla de neteja ha de ser un procediment detallat d’operació estàndard, inclosos els procediments específics, els requisits de protecció de seguretat i els mètodes i normes d’inspecció post-neteja quan es netegen els equips del procés de processament i els residus de les canonades en el lloc.\nSi el mitjà de procés dels equips i canonades de procés és químic inflamable, explosiu, tòxic i nociu, els equips i canonades de procés netejats han de mesurar el límit mínim d'explosió i la toxicitat de residus mitjançant el detector LEL (Lower Limited LEL) i el detector POC VOC per assegurar un funcionament segur.\nPer descomptat, el pla de neteja final ha de ser completament discutit pels operadors de districte i aprovat pels supervisors de districte abans de la seva aplicació i implementació.\nLa implementació d’un pla de neteja complet i raonable és un factor clau per a la neteja efectiva de l’energia residual en els equips de procés i les canonades de la zona d’operació, que pot netejar a fons o en la major mesura els materials i productes químics del procés residual, i assegurar la seguretat de la zona d’operació de revisió.\nHot Tags: 64 Estació de bloqueig de gestió de cadenats


Les Teràpies psicològiques QUÈ ÉS UNA TERÀPIA? - El terme teràpia prové del grec therapeutikós, que significa “aquell que té cura d’una altra persona”. La psicoteràpia es un procés de comunicació entre un psicoterapeuta (és a dir, una persona entrenada per avaluar i generar canvis) i una persona que acudeix a consultar-lo («pacient» o «client») que es dóna amb el propòsit d’una millora en la qualitat de vida en aquest últim, a través d’un canvi en la seva conducta, actituds, pensaments o afectes. 2.\nMetes terapèutiques

Els terapeutes no solen estar d’acord amb les variables que cal tenir en compte per a estudiar la gènesi, el manteniment i els canvis dels trastorns conductuals i emocionals. Hi ha diversos objectius bàsics de les diferents teràpies:

AJUDAR A SUPERAR LA DESMORALITZACIÓ

REFERMAR LA COMPETÈNCIA PERSONAL

SUPERAR LES CONDUCTES D’EVITACIÓ

SER CONSCIENT DE LES PRÒPIES IDEES ERRÒNIES

ENSENYAR A ACCEPTAR LES REALITATS DE LA VIDA

\nA) Ajudar a superar la desmoralització

Alguns problemes es deuen a tenir baixa autoestima i falta d’habilitats socials; d’altres són producte de la incompetència personal o de no saber prendre decisions.

<<L’objectiu de la teràpia és ensenyar a veure els problemes com a desafiaments i no com a amenaces>>.

\nB) Refermar la competència personal

Aprendre a dirigir la nostra conducta és un objectiu bàsic de totes les psicoteràpies. Algunes estratègies per a millorar l’eficàcia personal són:

Pensar en conductes concretes, no en definicions globals. <>, en comptes de <<estic deprimit>>.

Pensar la solució: <<Com puc canviar?>>.

Pensament pràctic: <<Estic nerviós, però ho superaré>>.

Pensar en èxits petits: <<Faré el llit en comptes de pensar a arreglar tota la casa>>.

Pensar en el futur, no en el passat: <<Demà intentaré ser assertiu a classe>> en comptes d’<<ahir no vaig ser capaç de preguntar a la professora de matemàtiques.

\nC) Superar les conductes d’evitació

Cal aprendre estratègies per a enfrontar-se als problemes i les situacions estressants de la vida, en comptes d’evitar-les. Per això, una de les tasques terapèutiques és ajudar la persona a fer el que fem, exposar-se a les situacions angoixants.

\nD) Ser conscient de les pròpies idees errònies

Moltes persones es fixen metes irreals, tendeixen a ser perfeccionistes i es jutgen a si mateixes amb criteris molt rigorosos. Estableixen metes que són abstractes, generals i inabastables; i la forma en què defineixen es seus objectius personals determina el seu èxit o fracàs, la seva autoestima o inutilitat.

\nE) Ensenyar a acceptar les realitats de la vida

Hi ha dues tasques que són importants per a assolir la maduresa personal:

Acceptar les coses que no podem canviar i lluitar per a intentar transformar les que podem.

Tenir criteris realistes per a assolir un equilibri entre els desitjos, la imaginació i la nostra capacitat d’acció.

\nLA PSICOANÀLISI

La psicoteràpia neix a la fi del segle XIX amb la psicoanàlisi de Freud. Enfront de la medicina tradicional, que utilitzava procediments com la hipnosi en el tractament de la neurosi, la psicoanàlisi utilitza la paraula com a vehicle terapèutic. Les tres tècniques que empra són:

L’associació lliure: el pacient explica el primer que li passa per la ment.

Anàlisi i interpretació dels somnis: descripció dels somnis repetitius.

Transferència: el pacient recorda situacions passades, descarregant contra el terapeuta totes les tensions i hostilitats.

\nTeràpia cognitivoconductual:

Cerca el autocontrol del propi comportament. El seu objectiu és modificar, canviar o suprimir la conducta que suposa un problema per al pacient.

Es preocupa per problemes d’aprenentatge i/o cognitius, de la manca d’habilitats socials o emocionals, i ensenyen la manera en què s’han d’afrontar als problemes de la vida.

El client aporta les dades, les seves habilitats i els coneixements, i el terapeuta, la seva experiència i els coneixements tècnics.

Un psicòleg cognitivoconductual considera que les dades són el que una persona pensa, sent i fa en un moment determinat; a més, són molt rellevants els antecedents i les conseqüències de les seves accions.

\nTeràpia familiar :

També s’anomena teràpia sistèmica i va sorgir amb els treballs d’un grup de psicòlegs que van considerar que l’individu no és un ésser aïllat, sinó en relació amb els altres. Encara que les persones pertanyen a diferents grups, la teràpia sistèmica estudia el que més es coneix, la família, i el tracta com un tot, observant com interactuen els seus membres i examina els seus patrons inhibidors o destructius.

Tenen en compte, doncs, la forma com els diferents membres d’una família s’enfronten als problemes o els eludeixen, l’honestedat o hostilitat en què basen les seves relacions familiars...

També tenen molt d’interès les diferents etapes del cicle vital, perquè provoquen diferents formes de relació entre els membres familiars. .

\nTeràpia Humanista

La més important és la proposada per C. Rogers que considera que el creixement cap a la maduresa personal és un procés incessant de solució de problemes. També s’anomena teràpia centrada en la persona.

La teràpia humanista posa l’accent en l’aspecte afectiu, més que no pas en l’intel·lectual i s’orienta cap a l’actualització de les capacitats d’autovaloració i autodirecció del client.

En aquesta teràpia són fonamentals les actituds del terapeuta que ha de promoure i facilitar el canvi personal. El terapeuta no ha de ser directiu, sinó que ha de deixar fer, tenir empatia, acceptar al client incondicionalment i ser congruent amb el que diu i el que fa.

\nTeràpia Gestalt

És una combinació de la teràpia psicoanalítica i la humanista. Va ser creada per Fritz Perls (1969) i té per objectiu que les persones siguin conscients d’elles mateixes trencant les seves defenses i ajudant-les a sentir i expressar els seus sentiments en cada moment.

Es tracta d’entrenar a les persones per a que parlin en primera persona. Els terapeutes de la Gestalt animen a les persones a ser sinceres amb elles mateixes i a ser més expressives.


L’esport femení i la seva presència als mitjans de comunicació -\nHome / Notícies / L’esport femení i la seva presència als mitjans de comunicació\nL’esport femení i la seva presència als mitjans de comunicació\nUpdated: març 8, 2016\nAvui se celebra el Dia Internacional de la Dona Treballadora o, simplement, el Dia Internacional de la Dona. Els precedents d’aquesta jornada es remunten al 1908, quan al teatre Garrick de Chicago (Estats Units), es va fer un acte anomenat Dia de la Dona i, l’any següent, el 28 de febrer de 1909, es va celebrar a Nova York, el Dia Nacional de la Dona organitzat per les Dones Socialistes. Internacionalment, Alemanya, Suïssa, Dinamarca i Àustria van celebrar, per primera vegada, el Dia Internacional de la Dona el 19 de març de 1911. Anteriorment, però, a Copenhague, el 1910 i durant la II Conferència Internacional de Dones Socialistes, es va demanar el sufragi universal i es va fixar el 8 de març com a Dia Internacional de la Dona Treballadora.\nMolts han estat els avenços en el camp de la igualtat entre homes i dones però encara existeixen diferències, com aquelles que destaquen la desigualtat salarial per la mateixa feina i ocupació. En el món de l’esport, també. Tradicionalment, la pràctica esportiva ha estat associada al món masculí, deixant a les dones de banda, com en moltes altres activitats. De fet, en els orígens dels Jocs Olímpics, a l’antiga Grècia, les competicions estaven destinades exclusivament als homes, fins i tot l’accés als estadis estava prohibit a les dones. «Ja ho veureu, arribarà un temps en què les dones podrem assistir als Jocs, i no només com a espectadores», deia una dona grega empipada a l’entrada de l’estadi en el còmic Astèrix i els Jocs Olímpics, d’Uderzo i Gosciny. «Sí, clar, i conduireu carros també», li responia tot rient un dels homes que feien cua. Aquesta vinyeta il·lustra perfectament la discriminació de la dona aleshores, una crítica dels autors envers aquella situació.\nTot i estar al segle XXI, l’esport femení no es troba en igualtat de condicions que el masculí. Les remuneracions econòmiques dels principals esportistes masculins és molt superior a les millors esportistes femenines —només cal veure la llista dels més ben pagats, on la primera dona és Maria Sharapova, que per cert, ahir va assegurar que havia donat positiu per Meldonium, en el lloc 26 i la segona, Serena Williams, en el 47, ambdues, doncs, tennistes— i, a més, la seva aparició en els mitjans nacionals i estatals és inferior.\nSegons el llibre de Pilar López Deporte y mujeres en los medios de comunicación. Sugerencias y recomendaciones (Consejo Superior de Deportes, 2011), una investigació que es va dur a terme en 108 països i que es va presentar el 2010, assegurava que les dones només eren protagonistes en les notícies esportives en un 11% dels casos (els homes, per tant, el 89%). A Espanya aquesta situació era encara més accentuada: 6% i 94%.\nEn el mateix llibre, i segons les dades aportades pel Consejo Audiovisual de Andalucía, només el 7,5% de les retransmissions esportives eren d’esports practicats per dones i, pel que fa a programes esportius, el 95% del temps estava dedicat a esports practicats per homes i només el 5% a dones. «Aquí tenim un equip, el Nàstic, que acapara molta informació. És el referent de la informació esportiva i fem un seguiment diari», admet Nati Navarro, periodista de Tac 12. «S’ha de tenir en compte la repercussió de cada notícia i, malauradament, un partit de futbol del Bonavista, per exemple, té més seguiment per part dels lectors que un del Tarragona Fem Bàsquet. Això és així», explica Vicente Izquierdo, cap d’esports del Diari Més.\nVal a dir que la forma en què es tracta l’esport femení a Tarragona no té res a veure amb la resta de Catalunya o Espanya. «En l’àmbit local això no succeeix. Nosaltres som un mitjà públic i hem de tractar tothom de la mateixa manera. Ens guiem per la importància de l’èxit esportiu aconseguit i la categoria en què juguen els equips. No discriminem pel fet de ser noi o noia, això seria un insult», afirma Joan Andreu Pérez, periodista de Tarragona Ràdio de fa més de 25 anys. En la mateixa línia es manifesta Francesc Joan, cap d’esports del Diari de Tarragona: «Per a nosaltres, el fet que un esportista sigui home o dona no té res a veure. Decidim l’espai que li dediquem en relació als mèrits aconseguits i, en el dia a dia, en la categoria en què es juga. Amb tot, és evident que el futbol ocupa una gran part de la nostra secció, però si donem massa espai al futbol o no en general seria un altre debat».\nEn el llibre anteriorment citat, Pilar López assegura que en l’esport masculí hi ha una sèrie de referents molt clars (Messi, Alonso, Iniesta…) però això no passa en l’esport femení: «Encara que hi ha nenes que practiquen molt esport i s’esforcen. Si els mitjans ho ignoren, aquests valors positius no són referents per a la resta de les dones. De fet, en una enquesta feta a Màlaga [ciutat amb tradició basquetbolística] només un 20% dels enquestats sabien qui era Amaya Valdemoro».\n«En l’esport individual, pel que fa a nosaltres, destaquem més noies que nois perquè, a la demarcació, hi ha més dones les que han participat en Jocs Olímpics últimament, com Natalia Rodríguez, Berta Castells, Sonia Franquet o Andrea Fuentes, per exemple», diu Francesc Joan. Així, el 2007 gairebé la meitat dels rècords d’Espanya (223 dels 504 totals) van ser aconseguits per dones i, en els campionats del món d’atletisme de 2009 els homes i dones de la selecció espanyola van aconseguir les mateixes medalles, 12. De fet, el 2011, el 44% dels esportistes que tenien una beca ADO (Asociación de Deportes Olímpicos) era dona, així com el 34% dels que es trobaven en Centres d’Alt Rendiment.\nMalgrat que la pràctica esportiva entre les dones ha augmentat significativament —un estudi fet per la Fundació per l’Esport Femení dels Estats Units mostrava que l’increment de la participació de les dones en l’esport a l’educació secundària des de 1972 havia estat del 900%—, l’interès a l’hora de consumir notícies esportives o veure esport en directe no és massa gran: «Les dones ara practiquen més esport que mai, però l’audiència de les notícies esportives i de les retransmissions continua sent masculina bàsicament», diu Nati Navarro. Segons el treball de Pilar López, «un 59% dels homes afirma veure tots o gairebé tots els partits de futbol que fan a la televisió mentre que un 50% admet no veure’ls mai. Pel que fa a programes esportius, el 47% dels homes els veu sempre o gairebé sempre, mentre que el 65% de les dones afirmen no veure’ls mai».\nEls èxits esportius, però, no són garantia de difusió mediàtica. Segons dues antropòlogues de la Universidad del País Vasco, Carmen Díez i Jone M. Hernández, tot i que l’any 2007 va ser molt bo per l’esport femení basc en l’àmbit individual i d’equips (Edurne Pasaban, l’Hondarribia de bàsquet, etc) els mitjans de comunicació no ho van destacar suficientment i encara se centraven en els equips masculins que no havien tingut resultats destacats.\nEn l’àmbit estatal, les diferències són evidents i només el Diario As va afegir un apartat al seu lloc web centrat exclusivament en esport femení. Amb tot, el 2010, una enquesta revelava que el 88% dels homes i el 87% de les dones consideraven que els mitjans de comunicació dedicaven més atenció a l’esport practicat per homes que per dones. «Ens agradaria fer un seguiment diari als diferents equips del territori, però no arribem a tot arreu. Amb tot, sempre intentem fer reportatges d’esports més minoritaris o que no tenen tanta presència mediàtica», afirma Nati Navarro. En la mateixa línia es manifesta Vicente Izquierdo: «Els mitjans tenim una estructura petita en la major part dels casos i no podem fer-ho tot. S’ha d’admetre que el futbol, en el nostre cas i crec que en la majoria, ocupa gran part de l’espai de la secció d’esports. Per poder publicar cada vegada més necessitem l’ajuda dels clubs, que ens aportin informació i, en aquest sentit, el TGN Bàsquet n’és un exemple. Això ens facilita la feina perquè nosaltres no podem arribar a tot arreu».\nEl 2001, el director del canal de notícies suec Västerbotten News va prometre equilibri a l’hora d’entrevistar experts al seu informatiu. El 2006 va complir la seva promesa i el 44% d’entrevistats va ser dones, l’audiència femenina va augmentar i la masculina es va mantenir.\n«A mi em va començar a agradar el bàsquet quan existia el pavelló Sant Jordi, on també hi havia bàsquet femení. És per això que sempre li dedico temps, ja ho feia quan l’equip estava a Primera Catalana Femenina, encara més ara que es troba a Copa Catalunya Femenina. A Tarragona crec que ningú discrimina i només s’ha de veure la difusió que va tenir el fitxatge d’Stephanie Douglas», diu Joan Andreu Pérez.\nActualitatdestacatsDia Internacional de la Donaslide


Entre pamflets i retallades - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\nA aquestes alçades discutir les lleialtats partidàries dels mitjans de comunicació és com defensar que els Reis vénen d’Orient i els nens de París. Les coses són com són i punt. Ara bé, una cosa és que un mitjà sigui lleial a una opció i que, viciat per la inèrcia, en moments concrets (com ara unes eleccions) la lletra se li esbiaixi més del compte, i una altra de ben diferent és fer campanya a pit descobert. És a dir, convertir el diari en un pamflet.\nI això és el que va fer El Periódico dos dies abans de la consulta sobiranista del 10-A a Barcelona. Un “Així, no” ben gros damunt de la foto d’una urna. Ras i curt. Sense matisos: el diari va decidir fer campanya en comptes d’informar.\nÉs evident que la professió fa temps que viu en una crisi creixent en què l’economia es menja els valors i aquests altre cop l’economia en un bucle pervers que ningú no sap quan ni com petarà. També sembla força clar que l’exitosa aparició del diari Ara i la imminent catalanització de La Vanguardia està fent trontollar l’espai en què es mou El Periódico. Val d’acord. Però la professió hauria de reflexionar profundament sobre el caire que està agafant el bucle. Perquè si els més grans creuen que el futur passa pel soroll més que pel rigor, pel proselitisme més que per la informació, per l’impacte més que per la notícia, aleshores la lliscada actual pot esdevenir una caiguda lliure que ens podria esclafar definitivament.\nAl País Valencià els periodistes conscients de la caiguda ja parlen obertament de mitjans tòxics i de desinformadors mercenaris. I tot allò que passa al nostre sud sempre acaba pujant. De moment, el govern que havia de salvar el país d’aquells que el volien “desnaturalitzar” ja s’ha carregat Comunicàlia, ha ordenat l’aprimament de l’ACN, ha començat a retallar el Baròmetre i amenaça seriosament l’statu quo dels mitjans públics. Si les estructures trontollen i els mitjans privats tiren pel dret, potser sí que ha arribat l’hora de fer saltar les alarmes!


CUSTODI, EL GUARDIÀ DE LES INVERSIONS - Diari de Girona\nCUSTODI, EL GUARDIÀ DE LES INVERSIONS\nalbert grau 05.12.2020 | 01:14\nInvertir en borsa significa comprar accions o títols d´empreses o de diferents valors, fons d´inversió, etc., així com matèries primeres, divises, etc., ja que aquests títols que vam comprar no els té l´inversor físicament, ni en una targeta de crèdit, ni en un compte físic, sinó que queden en un altre lloc, a càrrec del custodi, el guardià dels seus títols.\nEl custodi no és una persona física; és el banc o entitat que manté aquests títols o accions des que les vam comprar fins que vam decidir vendre-les. Tot i que és una figura que passa desapercebuda per al gran públic, la seva tasca és molt important, ja que la guarda té un gran valor per a nosaltres i per al mercat.\nLa relació que té el custodi amb els diferents operadors es basa en la confiança, ja que en ell dipositen grans quantitats de diners convertides en títols, o participacions de fons. Per tant, les entitats que aspiren a ser custodis de títols han de complir uns requisits molt exigents. Cal no oblidar que aquest tipus d´entitats guarden valors, no diners.\nCada compravenda que s´executa en els mercats comporta un intercanvi de títols que canvien de propietari (del venedor a comprador). El custodi és qui materialitza aquesta operació i qui realitza el seguiment en cas de "splits" i pagaments de dividends de les accions que custodien. Amb el pas el temps, d´altra banda, han diversificat i ara també ofereixen al client assessorament fiscal o financer.\nLa missió del custodi és vital per al mercat, ja que guarda el que realment té valor per a aquesta indústria. Són entitats que guarden en el seu haver títols valorats en bilions d´euros. Davant xifres tan elevades, la seva tasca es torna imprescindible, doncs aporta la confiança necessària per a l´operativa dels mercats.\nA l´hora d´invertir, hem de recordar que les accions no estaran físicament en el nostre poder fins que no les convertim en diners, és a dir, fins que les posem a la venda. Mentrestant, serà el custodi, fidel guardià de la borsa, el qual les mantindrà en un lloc segur.\nUn dels aspectes més positius per als inversors des de l´arribada de les plataformes digitals, i les APPs del nostre telèfon mòbil, ha estat la baixada notable de les comissions. La digitalització ha aconseguit baixar els costos i transmetre part d´aquest estalvi als clients, permetent invertir cada vegada en més productes i fer-ho d´una forma molt més econòmica.\nEls analistes creuen que l'entitat bancària d'origen basc hi surt guanyant.


Salomon Drifter Loft Hoodie Blau comprar i ofertes a Trekkinn\nMoroccan Blue / Reflecting Pond\nDescripció Salomon Drifter Loft Hoodie\nSi encara no coneixeu la potència d’una jaqueta reversible , ha arribat el moment amb la Salomon Drifter Loft Hoodie , les característiques que us convindran a portar-la. Es tracta d'una jaqueta aïllada amb el màxim aïllament tèrmic que coneixem, gràcies a la tecnologia Primaloft .\nLa casa francesa també va optar per la tecnologia Advanced Skin Shield per oferir-vos el màxim confort i llibertat de moviments, amb un teixit elàstic en 4 direccions que el fan ideal per practicar senderisme, trekking i fins i tot alpinisme .\nAquesta jaqueta resistent al vent i impermeable inclou una caputxa i 5 butxaques amb cremalleres per mantenir els objectes més petits i necessaris al seu abast. I, finalment, la lleugeresa de la Drifter Loft Hoodie acabarà enamorada d'aquesta jaqueta que podeu portar a les vostres activitats esportives i a la ciutat.\nUna alternativa càlida i tècnica a baix, amb dos estils en un.\nLa dessuadora amb caputxa Drifter Loft és un abrigador reversible que us ofereix dues opcions d’estil en una.\nPorteu el costat desconcertat per obtenir un aspecte clàssic cap avall, o el costat Pertex® per obtenir un aspecte net i tècnic.\nDe qualsevol manera, l’aïllament Stormloft garanteix calor i protecció en temps freds a l’hivern.\nAquesta és la jaqueta més calenta de la línia d'escorcoll.\nCalidesa: l’aïllament de Stormloft proporciona una gran quantitat de pes, fins i tot si es mullat.\nLa caputxa aïllada aporta encara més calor.\nRepel·lent a l'aigua: Les dues cares d'aquesta jaqueta són impermeables i impermeables al vent, per a la màxima protecció.\nOpcions d’estil: porta el costat desconcertat quan desitges l’aspecte clàssic de la capa abrigada, o el costat Pertex® per obtenir un aspecte més net i modern.\nConceptes tecnològics: Advancedskin Warm, Pertex® Quantum, Reversible, Stormloft.\nTeixits: Pertex® Eco.\nMàniga: Enquadernació del puny.\nButxaques: 1 butxaca amb cremallera al pit, 2 butxaques amb cremallera manual, 2 butxaques amb cremallera.\nBeneficis: Transpirable, aïllat, lleuger, càlid.\nAmb Salomon Drifter Loft Hoodie podràs disfrutar del teu esport favorit sense complicacions. Si t’agrada la marca Salomon i tots els seus productes de muntanya, visita la secció de Roba home on hi trobaràs tot el que necessitis. Fes la compra avui mateix i rep-la en pocs dies! El nostre principal objectiu a trekkinn és oferir-te el material de la millor qualitat i portar-te’l directament a casa sense que t’hagis de preocupar de res més!\nCaracterístiques Salomon Drifter Loft Hoodie\nTecnologias Salomon Drifter Loft Hoodie\nSostenibilitat Salomon Drifter Loft Hoodie\nGran sintètic aïllat\ngreat insulated synthetic\nOfir - 25/03/2020\ngran jaqueta sintètica aïllada. molt bona relació cost-benefici.\ngreat insulated synthetic jacket. very good cost-benefit ratio.\nMike - 05/04/2019\nS'adapta bé, molt càlid i lleuger.\nFits well, very warm and lightweight.


Ciutadans denuncia les pancartes d'Òmnium i el PDeCAT dedicades als presos polítics | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nEl partit demòcrata denuncia que la formació taronja 'recorre a instàncies fora del joc polític' en absència d''arguments vàlids'\nPancarta a la façana de la seu d'Òmnium Baix Camp\nEl grup municipal de Ciutadans Reus ha registrat una instància on demana la retirada de la pancarta 'Llibertat presos polítics' de la façana d'Òmnium Baix Camp, a la plaça de Prim. Així mateix, també sol·licita que se'n tregui una altra a la seu del PDeCAT i en un espai de la plaça del Mercadal.\nSegons informa el 'Diari Més', Ciutadans fa referència a dos articles de l'Ordenança de Civisme de Reus i insta l'alcalde, Carles Pellicer, a fer que els propietaris retirin les pancartes. La instància, tal com explica el mitjà, es basa en l'article 34, que regula "conductes prohibides" i la seva prohibició "d'estendre roba bruta o rentada o altres objectes que agredeixin l'estètica urbana".\nCiutadans Reus demana que si no es retiren les pancartes se'ls sancioni tal com preveu l'Ordenança.\nLa reacció del PdeCAT de Reus no s'ha fet esperar i ha arribat a través d'un comunicat. D'aquesta manera, el partit ha descrit com "un atac a la llibertat d'expressió voler fer retirar una pancarta quan no hi estàs d'acord. Amb aquest repunt d'actituds antidemocràtiques, Cs ens vol acostumar i vol fer passar per normals situacions en la quals no s'expressi el lliure pensament i la lliure opinió de les persones".\n'Un atac a la llibertat d'expressió', segons el PDeCAT\nLa formació ha assenyalat que "aquests dies estem veient com es volen fer callar totes les expressions que defensen la llibertat dels presos polítics, i equiparar un missatge polític amb la 'roba bruta', ja denota el menyspreu d'aquest grup polític contra els drets i les llibertats públiques", s'ha valorat, tot recordant de passada "altres denuncies, com l'efectuada contra els Avis per la Llibertat".\nEn la línia del regidor Enrech, al text s'hi ha indicat que "denunciem la judicialització de la política local per part de Cs sobre qualsevol tema", tot afegint que "quan no hi ha arguments polítics vàlids, recorren a altres instàncies (judicials o administratives) fora del joc polític, traient del debat públic la confrontació d'idees i de model de país".\nFinalment, el partit demòcrata ha lamentat que Cs "en cap moment s'ha posat en contacte amb responsables del PdeCAT Reus i Baix Camp per mostrar el seu desacord amb la pancarta i demanar que es retirés". És més, la formació ha assegurat que s'ha assabentat de la instància presentada pel grup taronja a través dels mitjans de comunicació locals.\nI els que feu faltes d'ortografia, també.\nGanxet 15 de Març de 2018\nes que a mes de malmetre l espai públic, menteixen i això no està bé. Els delicueñtes a la presos, Tots


ACTES EN LA COMUNITAT VALENCIANA- DIA INTERNACIONAL PER L’ELIMINACIÓ DE LA VIOLÈNCIA CONTRA LES DONES - Coordinadora Valenciana de ONGD\nInici > Notícies > Notícies de la cooperació > ACTES EN LA COMUNITAT VALENCIANA- DIA INTERNACIONAL PER L’ELIMINACIÓ DE LA VIOLÈNCIA CONTRA LES DONES\nFuente: Xarxa Feminista\n25 de Novembre 2015. Día Internacional per a l’eliminació de la violència contra les dones\nMANIFESTACIÓ A VALÈNCIA 25 NOVEMBRE DE 2.015\nLEMA DE CAPÇALERA: CONTRA TOTES LES VIOLÈNCIES MASCLISTES\nPANCARTA DE CAPÇALERA: LA PANCARTA LA PORTARAN EXCLUSIVAMENT DONES SUPERVIVENTS DE LA VIOLÈNCIA MASCLISTA\n75 dones portant les torxes i cartells dels noms de les dones i xiquetes/xiquets assassinades del 1 de novembre de 2014 al 31 d’octubre de 2015.\nOrganizatcions de dones (respecteu l’espai de dones)\nAl arribar a la Plaça de l’ Ajuntament es fara un acte d’homenatge a les dones, y xiquetes/xiquets assassinades.\nEs prega respectar el ordre i l’espai de dones\nASSASSINADES DEL 1 D’NOVEMBRE DE 2014 AL 31 D’OCTUBRE DE 2015\nManifest 25N 2015\n*TALLER: Patriarcat. Violències. Autodefensa Feminista*\n*Dilluns 23 de novembre, a les 18h* (amb puntualitat pel bon desenvolupament del taller), *al Centre Social Terra *(C/ Baró de Sant Petrillo nº9, Benimaclet)\nVos esperem a aquest taller per reflexionar/treballar de manera col·lectiva en vers al sistema patriarcal, les seues violències i l’autodefensa feminista.\nDemanem puntualitat (començarem a les 18h i durarà fins les 20h) pel bon funcionament del taller.\nCOMUNICADO MUJERES SAHARAUIS\nDimarts 24 Novembre a les 19’30h. a l’Associació Veïnal i Cultural Tres Forques (C/ Tres Forques, 98. 46018 València)\nRecital conjunt de poesia al voltant del tema de les Violències contra les dones ací i ara, problemes i sol.lucions.\nSerem 7 poetes: Josepa Montagut, Francesc Rodrigo, Alicia Bisier, Encarna Sant-Celoni, Anna Chover, Emili Olmos i Carmela Alfaro.\nHem previst una hora de duració. Gaudirem d’una lectura poètica col.lectiva de 30 minuts (cada poeta tindrem al voltant de 4 minuts individuals). La lectura serà l’inici d’una conversa de 30 minuts més entre totes les persones assistents al voltant del tema que tractem.\n18 Novembre “LES VIOLÈNCIES MASCLISTES EN L’ADOLESCÈNCIA”,* Taula – Debat, a les 19’30 h en la Casa de la Cultura d’Alzira.\n27 Novembre “CONTRA LES VIOLÈNCIES MASCLISTES, ALCEM LES VEUS”*, paraules i lectures per la Igualtat i contra la violència, que tindrà lloc e a les 20 hores en la Sala Simbiosi d’Alzira.\n12 Novembre Exposició “Camí cap a la igualtat”\n13 Novembre Exposición “Maestras del pincel”\n14 Novembre Exposició “Dones de la República fent història”\nEncontre Xateba 2015\nPlataforma d’Igualtat, Iai@flautas i Dones en LLuita\nManifestació: Plaça Santa Clara 19 h.\nA Castelló, a la plaça Santa Clara, hi ha marxa per la ciutat i lectura de escrits sobre les dones assassinades.\nManifestació unitaria de la plataforma municipal d’igualtat i\nfinal de festa “performance dones de negre” organitzat per les dones en lluita\nDes de el Centre de Salut Pública s’envia a tots els centres de salud material de recolzament (fullets , postres, llibres) per preparar desde els centres de salud taules informatives, xarrades, etc\nUniversitat Jaume I – Fundació Isonomía\nAssociació estudiantil ’Acontracorrent\n1ER SIMPOSIO SOBRE ARTE Y ACTIVISMO CONTRA LA VIOLENCIA DE GÉNERO\n23 y 27 de noviembre de 2015\nJORNADAS DE DEBATE EN TORNO AL DÍA INTERNACIONAL DE LA ELIMINACIÓN DE LA VIOLENCIA CONTRA LA MUJER\nAjuntament de Buñol\n19 Novembre a las 18’30 Vídeo Fórum con la proyección de la película “Te doy mis ojos”, y el posterior debate sobre la Violencia Invisible o Violencia Psicológica.\nCentre Cultural de Picanya, Plaça del País Valencià, 9.\n20 Novembre a les 19 h. Casa de la Culrura de Alboraia.\nXerrada: Policia i ciutadania contra la violència masclista\nDones amb Compromís Torrent\nSecretaría de la Dona de CCOO PV\nUnitats Didàctiques 25N 2015\nACTES 25 de Novembre 2016. Día Internacional per a l’eliminació de la violència contra les dones Actes i movilitzacions 25 de Novembre en la Comunitat Valenciana. Día Internacional per a l’eliminació de la violència contra les dones 8 de Març 2015. Día Internacional de les Dones. Actes al voltant del 8 de Març La CVONGD y Pobresa Zero s´adhereixen a les convocatòries del 25 de Novembre 2017. Día Internacional per a l’eliminació de la violència contra les dones


El CB L’Hospitalet s’enfronta al Círculo Gijón - Noticia L'Hospitalet - lhdigital.cat\nEl CB L’Hospitalet s’enfronta al Círculo Gijón\nEl CB L'Hospitalet s'enfronta al Círculo Gijón\nEn busca de la cinquena victòria consecutiva\nEl Torrons Vicens CB L’H viatjarà a Astúries per enfrontar-se diumenge al Círculo Gijón. Una victòria dels riberencs suposaria un pas de gegant de cara a aconseguir la permanència, una temporada més, a la lliga LEB Plata.\nEl Torrons Vicens CB L’H és un dels conjunts més en forma en aquesta segona fase la lliga LEB Plata. Porta quatre triomfs consecutius que vol ampliar a cinc davant del Círculo de Gijón, un equip al que ja van guanyar a la primera volta per 11 punts de diferència. De la seva banda, els asturians no travessen ara mateix per un gran moment de joc ni tampoc de resultats. Fa sis jornades que no guanyen i segurament que es prendran la visita de l’Hospi com a una de les darreres oportunitats per salvar la categoria. Tot i així els riberencs defugen de l’etiqueta de favorits.\nDepenent dels resultats que es produeixin a la resta de partits de la jornada, el CB L’H podria certificar de manera virtual la permanència. L’Hospi però, no pensa en aquesta possibilitat.\nPel partit de diumenge, el base Xavi guia serà dubte fins al darrer moment.


Organització a Andorra d'un nou taller per aprendre a editar a la Viquipèdia — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Organització a Andorra d'un nou taller per aprendre a editar a la Viquipèdia\nOrganització a Andorra d'un nou taller per aprendre a editar a la Viquipèdia\nL'activitat, promoguda per l'Àrea de Lectura Pública i Biblioteques, es durà a terme el dijous 25 de setembre de 10 a 13 hores\nL'Àrea de Lectura Pública i Biblioteques d'Andorra ha anunciat l'organització d’un nou taller per aprendre a editar la Viquipèdia. L'activitat es durà a terme el dijous 25 de setembre de 10 a 13 hores. El Govern ha tingut en compte la bona acollida dels dos primers tallers fets el mes de maig al Principat dedicats a aquest mateix àmbit.\nEls participants aprendran el funcionament intern d’aquesta eina: com editar continguts, gestionar arxius fotogràfics, citar les referències bibliogràfiques utilitzades, etcètera. L’objectiu és descobrir què hi ha al darrera d’aquesta enciclopèdia lliure, cada vegada més utilitzada entre la població i, fins i tot, a organitzar activitats com les 'viquimaratons' per relacionar-se amb la comunitat seguint models d’èxit d’alguns centres i institucions.\nExpert en wikis\nLes places són limitades i cal realitzar la inscripció (gratuïta) a la mateixa Biblioteca Pública del Govern (C/ Prada Casadet, 6, baixos, Andorra la Vella, Tel. +376 828 750 - A/e: bibliopublica@andorra.ad).


El cas del segle\nPeriodista d'Intermón Oxfam\nEl cas judicial del segle\nOxfam Intermón, Ecologistes en Acció i Greenpeace inicien un litigi contra el Govern espanyol per inacció davant del canvi climàtic que podria ser històric\n17/01/2022 | 06:00\nEls preus dels aliments estan augmentant. El nombre de desastres relacionats amb el clima s’ha triplicat en 30 anys i la meitat més pobra de la població mundial només és responsable del 10% de les emissions causants del canvi climàtic, mentre que en pateix les conseqüències més greus: la gana, la pèrdua de mitjans de vida i la misèria. Els impactes del canvi climàtic són reals i cada cop més visibles. Espanya no n’és una excepció i s’enfronta cada cop més a temporals extrems de neu i baixes temperatures, com Filomena, o Glòria, que l’any passat va causar inundacions greus. I, com sempre, les persones més vulnerables són les més exposades i les que en pateixen més les conseqüències, tot i ser les que menys contribueixen al canvi climàtic.\nÉs suficient això per portar un govern als tribunals per inacció climàtica i que això es converteixi en el cas del segle? Rotundament, sí.\nLa justícia ha condemnat l’Estat francès pel fet d’incomplir els seus compromisos de reducció d’emissions\nAl mes de febrer passat arribava una gran notícia: dos anys després que quatre ONG (Greenpeace, Oxfam, la Fundació Nicolas Hulot i Notre Affaire à Tous) reunissin més de dos milions de firmes —un suport digital sense precedents a França—, va començar un dels primers grans judicis climàtics al país veí. En la sentència, la justícia francesa reconeixia la responsabilitat de l’Estat en la crisi climàtica i considerava il·legal que incompleixi els seus compromisos de reducció d’emissions de gasos d’efecte d’hivernacle: un avís clar per a la resta de governs europeus que afronten demandes per aquesta causa.\nDes d’Oxfam Intermón, al setembre passat ens vam unir a l’onada internacional de demandes judicials i vam iniciar, juntament amb Ecologistes en Acció i Greenpeace, un litigi contra el Govern espanyol per inacció davant del canvi climàtic. Espanya ha faltat als seus compromisos i ha mostrat falta d’ambició davant d’una emergència climàtica que posa en perill el país i exposa les persones i el medi ambient a patir conseqüències catastròfiques.\nLa pressió popular i la justícia seran la palanca que mou els polítics. Les tres organitzacions estem convençudes que, si comptem amb suport ciutadà, el resultat de la demanda serà exitós. Ja ha passat en altres països, com els Països Baixos o França, amb governs condemnats pel fet d’incomplir els seus compromisos de mitigació climàtica.\nPer què un litigi amb el Govern espanyol?\nHem interposat la denúncia perquè considerem que l’acció del Govern espanyol pel que fa a la crisi climàtica és insuficient. De manera concreta, vam denunciar en el seu moment que el Govern espanyol no hagués complert la seva obligació d’enviar el Pla nacional integrat d’energia i clima (PNIEC) i l’Estratègia de llarg termini (ELP) per a la descarbonització dins dels terminis marcats per la Comissió Europea (desembre del 2019). A més, l’escrit que sustenta la demanda explicita la falta d’ambició en la reducció de les emissions de carboni, ja que parla d’un 23% el 2030, molt lluny del 40% que li correspondria per complir les obligacions de l’Acord de París.\nDesprés que el Tribunal Suprem acceptés el tràmit, les organitzacions demandants hem elaborat informes de peritatge que estan servint per sustentar i argumentar la demanda legal interposada. Aquests informes s’han lliurat al Tribunal Suprem, i aquest mes de desembre ja hi han comparegut els perits. Posteriorment, ha de servir perquè el Tribunal emeti les seves conclusions o marqui una data per a una vista pública, que acabarà amb una sentència o veredicte.\nI és que la crisi actual ens obliga a posar la prioritat a evitar que més persones caiguin en la pobresa i evitar que augmentin la vulnerabilitat i la desigualtat. I justament des d’aquesta prioritat és que entenem indispensable abordar de manera coordinada i amb visió de futur la crisi climàtica.\nLa crisi climàtica ja era present i ja requeria compromisos urgents des d’abans que esclatés la crisi de la Covid-19, i no són compromisos que es puguin aparcar, perquè posen en risc el futur digne i sostenible de totes les persones. Les solucions de curt i llarg termini han d’estar alineades, i passen per repensar el model de societat que tenim, invertir més en les persones i en el medi ambient, en lloc d’afavorir l’enriquiment i el consumisme insostenible d’uns quants. Els governs poden crear més i millors societats, tant ara com en el futur, si inverteixen en una recuperació basada en economies amb emissions de carboni baixes, en comptes de reconstruir models obsolets centrats en l’ús de combustibles fòssils. Els governs han de prioritzar les inversions en sectors amb baixes emissions de carboni, com ara el transport públic o l’eficiència energètica, per millorar la situació de les comunitats en situació de pobresa i d’exclusió.\nEl treball en aliança, i més en aquest tipus d’accions judicials, és clau perquè augmenta la legitimitat, fa més eficient i sinèrgica la tasca de les organitzacions i augmenta les possibilitats d’impacte.\nMilers de persones ja s’han adherit firmant la petició i altres organitzacions com Fridays for Future i la Coordinadora d’ONG per al Desenvolupament d’Espanya (CONGDE) també s’han sumat a la iniciativa i han sortit al carrer per demanar justícia climàtica. El suport ciutadà, el fet que les persones que se sumin a la demanda no tenen validesa legal, però sí que tenen un alt valor simbòlic en el sentit que mostren i fan visible que aquesta és una preocupació de la societat en el seu conjunt. Tot i que no poden lliurar-se com a prova en el judici, sí que valorem fer una entrega simbòlica perquè es vegi la magnitud de persones que no estem disposades que es jugui amb el nostre futur, i que exigim al Govern que augmenti la seva ambició i contribució per frenar la crisi climàtica.\nEn els darrers anys, els anomenats “litigis climàtics” contra diferents actors (governs, empreses privades, etc.) s’han multiplicat, ja que precisament el problema rau en el fet no es respecten els marcs i acords legals aprovats en àmbits molt diferents (global, regional, nacional). Hi ha més de 40 litigis climàtics a governs actualment segons recull la Universitat de Columbia. A l’octubre del 2018, el Tribunal d’Apel·lació de l’Haia va resoldre a favor d’un grup ecologista que exigia al Govern dels Països Baixos reduir les emissions en un 25-40% (respecte als nivells del 1990). El Tribunal es va emparar en el Conveni europeu de drets humans, i va declarar que el Govern estava “actuant il·legalment” en no prendre mesures més contundents per reduir les emissions, i que “una obligació de reducció d’almenys el 25% per a finals de 2020 està en línia amb el deure de cura de l’Estat”. Malgrat que finalment es va aprovar el 2020, el Tribunal Suprem del Regne Unit va bloquejar un any abans els plans de construcció d’una tercera pista d’aterratge a l’aeroport Heathrow, dient que aquesta expansió violava les obligacions del país per complir els Acords de París.\nEls grans canvis, responsabilitat dels governs\nAny rere any som testimonis de com els desastres empobreixen les persones, i com famílies i comunitats senceres es veuen obligades a prendre dures decisions sobre els aliments que cultiven o compren. Un temps impredictible i unes estacions erràtiques estan canviant el que les famílies agricultores poden cultivar, la qual cosa provoca que hi hagi persones que passen gana.\nEls preus dels aliments estan augmentant, mentre que la qualitat s’està deteriorant. El nombre de desastres relacionats amb el clima s’ha triplicat en 30 anys, i la meitat més pobra de la població mundial només és responsable del 10% de les emissions causants del canvi climàtic. No obstant això, aquestes persones són les que més en pateixen les conseqüències: desplaçaments, gana, desastres naturals i pèrdua de mitjans de vida. Tampoc no tenen els recursos per adaptar-se a l’impacte del canvi climàtic, per exemple, accés a la terra, aigua, llavors o serveis necessaris com informació meteorològica, barreres contra inundacions, etc.\nTot i que a escala global les poblacions més vulnerables i les que estan sent més afectades solen ser en països d’Àfrica, d’Amèrica i d’Àsia, la crisi climàtica es va fent més present a Europa i a Espanya mateix, i segueix la mateixa lògica d’afectar més les persones més vulnerables, les que menys contribueixen al canvi climàtic.\nI és que els grans canvis que resulten necessaris per reduir les emissions només es poden dur a terme des dels governs. Els governs han d’aplicar impostos i restriccions per reduir les emissions de carboni derivades del consum d’articles de luxe com ara els vehicles de tipus SUV (sport utility vehicle) i els vols freqüents. Els governs han d’invertir en el transport públic amb baixes emissions de carboni, en el transport elèctric i en una infraestructura digital perquè la població pugui reduir les emissions d’una manera més senzilla i assequible.\nTot això ha d’anar acompanyat d’una transició ràpida cap a energies renovables abandonant els combustibles fòssils, revertint la desforestació i reduint emissions d’altres gasos d’efecte d’hivernacle, com el metà i l’òxid nitrós, vinculats a l’agricultura intensiva. Necessitem, doncs, una estratègia que inclogui tots aquests punts, però que també integri mesures per reduir el consum massiu per una minoria rica.


La ‘Boda Roja’\nDe seguida us parlarem de Leo Messi, que aquesta matinada ha celebrat amb llàgrimes a la gespa de Maracanà al Brasil, la seva primera Copa Amèrica amb l’Argentina, una victòria contra el Brasil que ha tingut ressons en forma de celebració de matinada de centenars d’argentins a Barcelona, a l’Arc de Triomf.\nDe seguida us parlem de la pandèmia i de la preocupació de les autoritats sanitàries amb les xifres de contagis que continuen escalant sense parar, mentre, ara ja sí, es comença a notar als hospitals en el nombre d’ingressats. Però abans, la sorpresa del cap de setmana.\nAhir Pedro Sánchez va fer la seva Boda Roja particular, per qui hagi vist Joc de Trons. En un tranquil i càlid dissabte de juliol, va desfermar una crisi de govern, una de les més profundes de la història de la democràcia a Espanya, amb ball de cadires de fins a 17 ministres i aspirants a ministre, que van entrar, sortir o els van canviar la cartera. Una revolució en què va voler demostrar, entre altres coses, que el que s’ha anomenat Sanchisme en realitat és Sánchez i ningú més. Ningú és fora de perill. Sorpresa majúscula dins del partit, entre d’altres, amb l’escabetxina de pesos pesants del nucli dur, que han acompanyat el president del govern d’Espanya des que l’aparell del partit el va defenestrar amb Susana Díaz al capdavant, en la seva travessa pel desert fins a descavalcar Mariano Rajoy a la Moció de Censura. I que han creuat amb ell la gegantina tempesta de la pandèmia. Carmen Calvo, figura clau, vicepresidenta primera, José Luis Ábalos, fidel escuder i sobretot, el totpoderós Iván Redondo, Iván el Terrible, el cap de gabinet del President a qui se li atribuïen més poders, a vegades, que el propi Sánchez. Tots tres els va fer fora del govern ahir. També va carregar-se el ministre de Justícia, la d’Educació, la d’Exteriors, el de Ciència i el de Cultura.\nEn un gir, que té una clau, com analitza tota la premsa avui, de gir i reconciliació amb el PSOE i amb el seu poder de partit i municipal. “S’acaba el temps del Pedro Sánchez Outsider”, escriu Enric Juliana aquest matí a La Vanguardia. I cert, ahir a Ferraz celebraven la sortida d’Iván Redondo, sovint mal vist per l’aparell del partit, i l’arribada d’un dels nostres, com deien algunes veus de quadres socialistes, Oscar López, un històric del PSOE.\nGir municipalista al territori, també per l’entrada de tres ministres que són dones i alcaldesses joves. De Catalunya, País Valencià i Castellà i Lleó. Isabel Rodríguez, del PSOE de Castilla la Manxa, alcaldessa de Puertollano, serà portaveu i ministra de polítiques territorials. Diana Morant, alcaldessa de Gandia, pròxima a Ximo Puig, serà ministra de Ciència. I Raquel Sánchez, alcaldessa de Gavà, força desconeguda a la política catalana, membre del cinturó roig històric, serà ministra de transports i mobilitat. Haurà de veure si resol, entre d’altres coses, qüestions que tenen 100% a veure amb l’Àrea Metropolitana: la millora de Rodalies, la gestió dels ports o... l’aeroport d’El Prat.\nI el PSC, on queda? Augmenta quota amb Raquel Sánchez, però també manté Miquel Iceta, tot i que amb canvi de cartera. No ha durat ni mig any de ministre de Política Territorial. Era un missatge potent quan teníem a la cantonada la primera edició de la Taula de Diàleg post-pandèmica, que qui gestionés la qüestió territorial fos un català. Ja no ho serà, veurem si això afecta la presència d’Iceta a aquesta taula de negociació. Ara serà ministre de Cultura.\nI per últim: Sánchez es desfà de tothom qui considera que pot haver-se cremat amb la pandèmia i amb la qüestió dels indults. Queden dos anys i mig de legislatura. Arriba un executiu més jove, amb més dones i molt més vinculat a l’aparell del partit, que en realitat és la forma d’encarar el tram final de legislatura amb prou oxigen com per guanyar de nou les eleccions.\nA Pedro Sánchez li agrada el risc, li agrada ser imprevisible. I també, com s’ha vist, no li tremola la mà. Boda Roja, Joc de Trons. Qui mana, soc jo.


Biar acull una nova edició de les "Jornadas Trombonísticas". VEU Revista Cultural de la Universitat d'Alacant\nBiar acull una nova edició de les "Jornadas Trombonísticas"\nAlacant. Dilluns, 24 de juliol de 2017.\nDel 24 al 28 de juliol, Biar acull les “Jornades Trombonístiques 17”. Una trobada en què hi haurà classes individuals, música de cambra, iniciació al jazz, exposicions, classes magistrals i concerts.\nAquesta edició tindrà la presència de 2i2quartet (J. Carlos Matamoros, Álvaro Martínez, Francisco Juan “Kiko” i Miguel J. Martínez “Viriato”), Francisco Soler (iniciació al jazz), Stéphane Loyer, trombó baix en l'Orquestra de RTVE i Toni Belenguer, professor de trombó jazz en el Conservatori Superior de Música “Joaquín Rodrigo” de València, com a professors del curs.\nA més de classes individuals, hi haurà classes de música de cambra, iniciació al jazz, exposicions i classes magistrals que impartirà Santiago Blanco, trombó solista de l'Orquestra Simfònica de Navarra.\nLes jornades tindran també concerts on participaran tots els professors, a més, de la "Jove Orquestra de la Generalitat Valenciana" i "Payés Chamorro Traver Trio", format per Rita Payés (trombó i veu), Joan Chamorro (contrabaix i saxo tenor) i Josep Traver (guitarra).\nSegueix-les en facebook.


Com a mesura de prevenció d'incendis durant les revetlles, es prega no deixar saques de restes vegetals al carrer | Mediambient | Actualitat\nInici Actualitat Medi Ambient Com a mesura de prevenció d'incendis durant les revetlles, es prega no deixar saques de restes vegetals al carrer\nCom a mesura de prevenció d'incendis durant les revetlles, es prega no deixar saques de restes vegetals al carrer\nPublicat el Divendres, 22 Juny 2018 08:42 | Imprimeix\nL'Ajuntament de Canyelles demana als ciutadans que no deixin les saques amb restes vegetals al carrer fins dilluns\nCom a mesura de prevenció d'incendis amb motiu de la revetlla de Sant Joan\nA partir del dilluns 25, el servei funcionarà de la manera habitual\nL'Ajuntament de Canyelles demana la col·laboració de tots els ciutadans per prevenir i evitar possibles incendis forestals aquests dies de revetlla. Prega que les saques amb restes vegetals no es deixin al carrer durant aquest cap de setmana, per la perillositat que suposen durant les revetlles pel llançament de coets i petards.\nEs recorda que el servei de saques per a la recollida de restes vegetals l'ofereix gratuïtament l'Ajuntament de Canyelles. Els ciutadans que en tinguin necessiten poden recollir-ne un màxim de dues, a la deixalleria. I un cop les han omplert han de comunicar-ho a l'Ajuntament de Canyelles (telèfon 93 897 30 11) perquè es passin a recollir.\nEl servei es fa gratuïtament per incentivar una actitud responsable de recollida selectiva de restes vegetals, evitar els abocadors incontrolats i també per evitar la saturació dels contenidors de rebuig. Cal recordar que les restes vegetals també poden dur-se directament a la deixalleria, en l'horari habitual de la instal·lació.\nLes restes vegetals a recollir han de ser procedents de treballs domèstics de poda, esporga, tallar gespa, etc. El servei no és disponible per a jardiners professionals. En cap concepte es recolliran saques de runa o pedres o altres materials que no siguin restes vegetals.\nSol·licitud: Cal adreçar-se a la deixalleria per demanar-ho. Només es poden demanar un màxim de dues saques cada cop.\nUn cop plenes, cal demanar la recollida a l'OAC (Oficina d'Atenció Ciutadana) de l'Ajuntament, al telèfon 93 897 30 11.\nLes saques s'han de deixar a la vorera, el dia abans de la recollida, sense envair la via i en lloc accessible per què es pugui recollir.\nSi durant la recollida es detecta un mal ús del serveis (per exemple que les saques continguin mobles, runa o altres elements no vegetals, NO es farà el servei de recollida de la saca, quedant sota la responsabilitat del ciutadà la retirada de la saca de la via pública i el seu trasllat a la deixalleria en el termini màxim d'una setmana)


ADN Girona - 5 tècniques per reduir rabietes\nADN Girona Recursos 5 tècniques per reduir rabietes\n1) Feu servir el temps per disminuir rabietes de transició (d’una activitat a una altra)\nMolts nens tenen problemes per sortir de llocs o deixar les seves activitats preferides. Tot sovint alguns pares ni tant sols porten els seus fills al parc, perquè pateixen pel moment d’haver d’abandonar aquella activitat/lloc. Molts nens presenten conductes molt difícils de preveure: de vegades criden, intenten agredir als mateixos pares i es tiren per terra, altres surten corrents intentant creuar un carrer transitat sense mirar...\nUna tècnica que pot ser molt efectiva és la utilització de temporitzadors, o rellotges visuals. Caldrà avisar al nen quan manquin 10 minuts per acabar l’activitat, quan en manquin 5, 2, i un avís 1 minut abans que hi hagi un canvi d'activitat. Aquestes advertències ajuden als nens a preparar-se per la transició.\nElls començaran a aprendre que primer arriba l’avís i després el canvi d’activitat o de context. A la llarga el reconèixer els minuts es converteix en una rutina, encara que la següent tasca a dur a terme sigui molt diferent, i això fa reduir les conductes difícils. Si el temporitzador és visual, molt millor! Per exemple els time-timers, us poden ajudar.\nUtilitzeu el vostre telèfon! Per exemple creant un temporitzador... "En cinc minuts ens anem a banyar." "En dos minuts ens anem al parc."\nAixò ajuda al nen a sentir-se més en control sense tenir “ell” el control. Al cap de dues setmanes d’utilitzar-lo cada dia notareu canvis positius.\nSi teniu dubtes de com portar-ho a terme pregunteu als nostres terapeutes.\n2) Sistema de Treball - PRIMER / DESPRES\nMoltes de les rebequeries que presenten els nens amb TEA es deuen al fet de voler obtenir algun objecte o activitat que no poden tenir en aquell moment. Per exemple, una joguina, el berenar, una visita a algun lloc ara mateix, etc. Per a moltes d'aquestes situacions podem utilitzar l’estratègia visual de primer / després. Aquesta frase: “Primer recollir i Després globus”, per exemple, s’utilitza per ajudar als nens a que acabin una tasca abans d’aconseguir alguna cosa motivadora. De fet és el mateix que fem els adults! Primer acabem de repassar l’agenda i després fem un cafè, per exemple. Al principi la tasca a portar a terme haurà de ser molt curta, definida i fàcil d’assolir pel nen, per tenir l’èxit assegurat.\n"Primer pintar el dibuix i després sortir al carrer." "Primer netegem la taula, després podem anar al parc."\nDepenent de les necessitats i habilitats del nen, podem fer-ho utilitzant imatges, escrivint en una pissarra, o en un parell de post-its.\nÉs una frase simple que proporciona l'estructura temporal en la ment del nen i l’ ajuda a seguir les instruccions adequadament. També ajudarà a disminuir la frustració, ja que el nen entendrà exactament el que s'espera d'ell.\n3) Reforç Conductual Positiu\nReforçar, identificar i afirmar accions positives específiques dels nens els anima a repetir aquell comportament adequat. Per exemple, a un nen que comparteix el seu gronxador al parc, li podríem dir: "M'agrada molt com comparteixes el gronxador amb el teu amic Pau”. És especialment important reconèixer els comportaments positius que un nen presenti: estar tranquil, seguir instruccions, respondre preguntes adequadament, etc. Amb aquestes paraules, l'adult està informant al nen que els seus comportaments positius són molt valuosos.\nAquesta estratègia ens pot semblar molt òbvia i fins i tot ridícula, però els adults tenim la tendència a recordar-nos de les conductes dels nostres fills i alumnes només quan les conductes no són adequades. Reconeixent el bon comportament augmenta la probabilitat que torni a succeir. (Nota: això també funciona amb els marits). En un entorn amb nens petits on es negativitza tot amb molta freqüència amb frases com: no, deixa això, no facis això, no pots menjar això, no ho toquis, no piquis, NO NO NO NO! Pot ser molt més agradable reconèixer i centrar-se en allò positiu. La lloança és un dels millors reforços que existeixen.\nPerò, per alguns nens, els elogis i les lloances no signifiquen res. No són gratificants, per tant, no augmenta el bon comportament. En aquests casos s’ha de trobar alguna cosa que sigui gratificant. De vegades es pot oferir una petita cosa: un caramel o una fitxa o una etiqueta que després pot ser canviada per alguna cosa de major recompensa. Sovint hem sentit dir "No m'agrada subornar al meu fill." Per nosaltres és com un petit xec per la feina feta. Tots treballem per la recompensa, ja sigui emocional, financera, comestible o tangible.\n4) Reforceu el què voleu que el nen faci! Alguna vegada heu cridat al nen, para ja de cridar!!?\nMinimitzeu l'ús del 'no' i 'para'. Per exemple, “camina per la vorera" pot ser molt més eficaç que el “no caminis per l’herba".\nAixò permet que el nen sàpiga exactament el voleu que faci. "Deixa de cridar” es converteix en “Silenci”, “No pintar a la taula es converteix” en “Pintem en el paper”. És contrari a la intuïció de la majoria de nosaltres, però funciona. És veritat que ens sentirem una mica estranys al principi, fent cas omís del nen mentres està cridant o tirant-se pel terra. Però quan els nens ho fan, moltes vegades busquen la nostra atenció i donar-los qualsevol tipus d'atenció reforça aquest comportament. Ells aprendran que no funciona i s'adonaran que reben més atenció quan el seu comportament és positiu.\n5) Mantingueu la calma.\nAquesta estratègia sovint és difícil. Pot ser especialment difícil perquè el que sol passar és que el nen es descontrola i tot seguit perdem el control nosaltres mateixos. És esgotador, molt cansat i frustrant. Hem de respirar profundament i assegurar-nos que les nostres paraules sonen calmades, encara que per dintre no ens sentim calmats. Ens hem de recordar a nosaltres mateixos que som adults i que, si volem que el nostre fill canviï el seu comportament, llavors també ho hem de fer nosaltres.\nEls nens no sempre tenen el llenguatge per explicar què volen, què necessiten i què és el que és frustrant per a ells. Haurem de ser amables, tranquils i pacients si volem predicar amb l’exemple.\nAquestes estratègies són senzilles i lògiques, però sovint difícils d’aplicar, i en general són la base de moltes de les tècniques que s’apliquen actualment i que tenen un reconeixement científic. Els que teniu els nens a casa sou els que millor sabeu que no és fàcil, però persistiu i ja veureu que les rabietes tendiran a disminuir.


Marc Guinjoan - Però, quin país volem? | NacióDigital\n«La novetat de la llei de transitorietat és que no aporta sorpreses i deixa per a la següent fase la concreció política del tipus de país que es vol fer»\nper Marc Guinjoan, 29 d'agost de 2017 a les 22:00 |\nLa presentació de la llei de transitorietat i fundacional de la república catalana que es va fer el dilluns al Parlament de Catalunya ha generat, potser no sorprenentment, unes expectatives mediàtiques lleugerament per sota del que estem acostumats en els darrers temps. Tot i ser portada aquest dimarts de les principals capçaleres de l’Estat –els uns demonitzant-la, els altres alabant-la– el cert és que la llei presentada és més pròxima a un compendi tècnic i jurídic que habiliti, arribat el cas, una transició nacional, que no pas una proposta política. La novetat, doncs, de la llei de transitorietat és que, lluny del que havien filtrat intencionadament certs mitjans un temps enrere, la llei no aporta sorpreses i deixa per a la següent fase la concreció política del tipus de país que es vol fer.\nSens dubte, el setge jurídic i les amenaces de suspensió de l'autonomia per part del govern espanyol han jugat un paper clau en el fet que la llei presentada no vagi gaire més enllà dels aspectes tècnics. Aquesta, però, ha estat la dinàmica habitual del procés, que ha vist com el desitjat i necessari debat polític quedava massa sovint amagat darrere d'unes lleis que no l'han volgut permetre i d'uns jutges fidels que s'han mostrat molt efectius en la seva aplicació.\nDe fet, en condicions normals –tal i com va ser en el cas d’Escòcia el 2014 o del Quebec en els referèndums del 1980 i el 1995–, el debat sobre el model de país (o de comunitat autònoma) que vol cadascun dels dos 'bàndols' hauria permès esclarir quin és el projecte de cadascun d’ells i, en darrer terme, esvair els dubtes dels encara indecisos. Desafortunadament, a aquestes alçades de la pel·lícula només coneixem quin és el projecte polític de (bona part de) l'independentisme, que s'ha esforçat en els darrers anys en presentar un projecte de país que hauria de permetre portar Catalunya cap a un model d'estat del benestar més avançat i modern.\nPer contra, dels escèptics o contraris a la independència n'hem sentit parlar molt sobre legalitat i compliment de les lleis –sense anar més lluny, ahir Albiol tornava a defensar l'aplicació de l'article 155 de la Constitució, el PSOE donava tot el seu suport al govern del PP, i el mateix Coscubiela deia que els que votessin l'1-O podien ser còmplices d'una DUI–, però molt menys de propostes polítiques. Quin model volen per a Catalunya i per a Espanya? Com superaran els esculls legals que planteja la pròpia Constitució? Amb quin suport comptaran? De moment, propostes que havien de servir suposadament per solucionar el conflicte català, com ara la descafeïnada Declaració de Granada, no van trobar acord ni dins de les pròpies files del PSOE, que aquesta setmana s'ha afanyat a explicar que tornarà a posar sobre la taula una nova "aposta pel diàleg" que serà "perfectament compatible amb la defensa de la legalitat".\nL’1-O votarem i, presumiblement, el Parlament aplicarà amb totes les conseqüències el resultat obtingut. Sigui com sigui, i dins del marc legal que s'hi apliqui, el debat sobre el model de país que volem és urgent. I, sobretot, és urgent conèixer l'opinió de tots els actors i, en especial, d'aquells que a hores d’ara estan més preocupats pel compliment estricte de la legalitat que per explicar-nos (o saber) què voldrem ser quan siguem grans.\nTambién nos vale a nosotros\nPer Anònim el 20 de setembre de 2017 a les 04:30\nEsa pregunta también nos la debemos hacer los españoles viendo las acciones de nuestro estado.\nPer és molt facil\nPer Anònim el 1 de setembre de 2017 a les 17:22\nEls temps dels contes ja són història. La ratita presumida =autosuficiencia La lechera= seremos ricos Alicia en el País de las maravillas=lo tendremos todo ...... Mentida, mentida i més mentida\nes molt facil\nPer Anònim el 31 d'agost de 2017 a les 20:38\nTothom vol un pais on la gent pugui treballar (Hi hagi empreses que s'en sortint) i els treballadors es guanyin la vida i puguin viure amb dignitat. (que els salaris siguin suficients per tenir sostre, un plat calent a taula, i que es pugui anar a la platja, a esquiar, al cinema o al teatre , etc ). Un pais respectuos amb les persones i amb la natura, on tothom contribueix per a que hi hagi uns serveis publics dignes (educacio, sanitat, serveis socials, justicia i seguretat) i eficaços. Sota el govern de Madrid, s'ha demostrat impossible. Un pais independent és la millor oportunitat que ens podem donar. No importa de raça blanca o negre, ateu, catolic o musulmà, que parli català, español, xines o amazic. No conec ningu que no vulgui un pais així. Si realment el volem ens cal anar a votar SI el proper 1 d'octubre.\nPer Anònim el 31 d'agost de 2017 a les 20:28\nGuinjoan es nota tant que és cupaire que no cal que digui quin país vol: vol que Catalunya sigui Veneçuela.\nLa distancia més curta.\nPer Peix menut el 31 d'agost de 2017 a les 15:16\nLa distancia mès curta entre dos punts és la recta. Ara el que cal, es acabar amb el matrimoni ilegal que es va fer amb l'ocupació militar amb la força de les armes. Democràticament el 1-O. podrem decidir si volem o no ser país independent.\nERC com sempre,destruïrà el Principat.\nPer Anònim el 31 d'agost de 2017 a les 15:14\nElls volen república,no Catalunya.Exclouen a més de mig pais.\nSi el que avui surt a El Periódico, és cert, el govern té les hores comptades .\nPer Anònim el 31 d'agost de 2017 a les 08:51\nUs recomano llegir El Periódico d'avui. Si el que afirma és cert, i de fet ho acompanya amb còpies, fora de tot dubte, el govern Puigdemont, aquesta tarda o demà hauria de presentar la dimissió i convocar eleccions al Parlament de Catalunya, per formar un nou Parlament i elegir nou president i govern. Es de tanta gravetat el que s'hi diu que el procés queda mort de cop, i comença un nou perìode, totalment diferent.\nPer Anònim el 31 d'agost de 2017 a les 03:26\nNo, Sr. Tutull\nPer Pacopster el 30 d'agost de 2017 a les 20:38\nEl País que jo vull no és el que em presenta el Sr. Rull. Un País on l'opció de dubtar (no anar a votar) la partida de ser súbdits. Ho sento, però no és això. Dubten els que pensen. Dubten els savis. No dubten els que no pensen i els fanàtics. En termes laborals, Sr. Rull, ha comès una falta molt greu: insultar a qui li paga. Per falta molt greu es pot acomiadar. Acomiadi vostè mateix dimitint, o que el cessament qui el va nomenar. Per a mi, com a pagador, vostè està desqualificat per ser un "faramalla", un farotón" y un "fodolí"\nAl de les 10:34 o "Ara el que toca"\nPer Anònim el 30 d'agost de 2017 a les 20:07\nAra no toca explicar el que la gent sera quan sigui gran. Sino NO IMPOSAR-LIS i deixar-lis DECIDIR el que volen ser ARA i QUAN SIGUIN GRANS: DEMOCRACIA!!\nPer Pacopster el 30 d'agost de 2017 a les 16:41\nPer a l'anònim de les 09:53\nPer Quin pais! el 30 d'agost de 2017 a les 15:37\nPer a la independència no n'hi ha prou amb "una" majoria. Cal LA majoria, es a dir, la meitat més un. Però això ja sabeu que no ho teeiu ni ho tindreu mai, oi? Els independentistes feu molt foc d'encenalls amb lleis i exèrcits amunt i avall, però el fet es que no sou més de 2 milions i els qui pensem diferent som 4 milions, i ho sabeu.\nPer Anònim el 30 d'agost de 2017 a les 14:20\nens han robat el debat sobre el pais que voldriem!! Lladres!\nPer Kadra el 30 d'agost de 2017 a les 13:35\nHi ha un lloc on això es dirimirá que se'n diu procés constituent. Allà es decidirà durant 6 mesos el model de país respecte a tots els temes a excepció d'un que ja s'ha decidit abans : la relació amb Espanya, que serà d'igual a igual.\nAquí té la resposta!\nPer Filo o Mates. el 30 d'agost de 2017 a les 13:21\nVolem un Pais que NO SIGUI RÈS D'ALLÒ QUE ESPAnA ÉS, HA SIGUT O SERÀ. Mai! Així doncs, sr. Autor de l'Article, a les afirmacions dels unionistes (Cataluña es Espana) i les falàcies d'argumentacions estúpides (¿Que pone en tu DNI?) només cal confrontarles amb la REALITAT mitjançan el conegut mètode de Reductio ad Absurdum. Doncs això : la REALITAT del que ESTEM VIVINT COM A COLÒNIA D'ESPAnA. Però no "una postverdad" (com si la nostra Biblia Nacional fos la revista Hola), sinó la nostra REALITAT COM A COLÒNIA MENYSTINGUDA D'ESPAnA. Agafi aquesta Realitat com a punt de partida de les "Hipòtesis de Benestar" dels unionistes, els aplica el mètode dit a dalt..........et voilà!\nPer Anònim el 30 d'agost de 2017 a les 12:01\nEsto de fiarlo a la fé de esta manera,es de sectas.\nDoncs un que no fa bona pinta\nPer Anònim el 30 d'agost de 2017 a les 11:23\nPel que s'ha avançat, es vol un país on els catalans siguem minoria, omplint-lo d'immigrants a qui regalarem la nacionalitat "ad maiorem gloriam" d'una patronal que estarà encantada de rebre més mà d'obra barata per al totxo i el turisme. Una Catalunya - per fi - independent... però que no serà catalana. Només els catalans podem fer collonades com aquesta.\nPer JRRiudoms el 30 d'agost de 2017 a les 10:34\nAlgú es pensa que cal que a la gent se li ha d'explicar què ha de ser quan sigui gran? Sóc de la opinió que ara el que cal votar és "independencia sí o no". I després ja parlarem com volem aquest país. No puc ser tan misserable d'impedir que la gent vagi al restaurant perquè allà es mengi porc; o tofu.... Atentament\n"Venceréis (?) pero no convenceréis."\nPer Anònim el 30 d'agost de 2017 a les 09:53\nEls unionistes no poden pas debatre sobre la bondat de continuar o marxar d'Espanya. El seu discurs sobre el compliment de la legalitat els obliga per lògica a ignorar un debat necessari davant un referèndum. Si donessin raons per continuar a Espanya, llavors estarien acceptant tàcitament la celebració del referèndum, acceptant per tant una heretgia. Com va dir Unamuno: "Venceréis pero no convenceréis." La qüestió cabdal és si aquesta vegada es podrà afirmar, per fi, "Ni convenceréis ni venceréis." Si vols guanyar en una democràcia, cal convèncer de les teves idees una majoria de ciutadans. Amb el discurs unionista, la lògica no és convèncer, sinó vèncer. Ergo... Espanya és una democràcia?


La partida del dissabte: la Llosa, partida de referència - PilotaViu\nDilluns, 20 de novembre de 2017 - 09:45h\nMagnífic ambient en el trinquet de la Llosa de Ranes per a veure les tradicionals partides de raspall que se solen programar cada dissabte: xiquets, juvenils i professionals. Escala de gom a gom i màxima expectació en una vesprada freda on el caliu dels aficionats i les converses de caire popular resultaren al·licients més que suficients per a constatar la bona salut d’una modalitat potser no tan elegant com l’escala i corda, però sí més massiva i, indubtablement, més arrelada a l’imaginari social i lingüístic dels habitants de la Ribera, la Safor, la Vall d’Albaida i la Costera. Molt caldria que reflexionara, per això, l’anomenada modalitat reina de la pilota valenciana quan un poble referència per al raspall com la Llosa, però que no arriba als 4000 habitants, és capaç de congregar el mateix dia i a la mateixa hora més aficionats que el majestuós trinquet Pelayo de València, en ple centre de la capital i recentment remodelat per a gaudi i delectació d’un milió d’habitants. És una dada, només això. Però caldria tenir-la en compte, certament. Perquè de vegades, no és or tot el que llueix.\nAl marge, no obstant això, d’observacions fàcilment constatables que donarien per a celebrar no un congrés de pilota valenciana sinó tres o quatre, el cas és que el plat fort del dia en el trinquet regentat per Balduino era la partida que enfrontava la parella de Pablo i Coeter II, de roig; amb la parella de Ricard i Sanchis, de blau. En un principi, les apostes eixien roges, segurament per la superioritat que ara per ara demostra aquest jove de Barxeta anomenat Pablo, de bones maneres i amb una treta descomunal a l’abast de pocs pilotaires. I així va continuar el cant dels marxadors fins a l’equador de la partida, quan l’ofici i la solvència de Ricard i el poderós braç esquerre de Sanchis pareixien dominar el joc i també canviar les preferències crematístiques dels aficionats. Amb iguals a 15, tanmateix, Pablo i Coeter II aconseguien trencar la treta de Ricard després d’un seguit de quinzes molt disputats que s’erigiren com els millors de la vesprada. Colps de totes les factures i des de postures inversemblants ben correspostos amb aplaudiments pels nombrosos aficionats que atenien el desenvolupament de l’extenuant batalla des de l’escala, tots ben conscients de l’espectacle que oferien els quatres pilotaires. I fins ací la història. Amb 20 per 15 i amb Pablo al dau, l’últim joc pràcticament no es va disputar, un joc sabater guanyat amb quatre colps de treta molt poderosos del rest de Barxeta que tancaven el marcador i acomiadaven una vesprada més en el carismàtic recinte de la Llosa de Ranes. Tota una referència, la veritat. Perquè així són les coses. I de tant en tant, s’han de dir, ni que siga per constatar que ‘la partida del dissabte’ també té lloc fora dels dominis de València i el seu emblemàtic i flamant trinquet de Pelayo.\nCoeter II. Foto: Ulisses Ortiz