El videoclip de Marshmello i Bastille que està fent plorar - Primera Fila\nEl videoclip de Marshmello i Bastille que està fent plorar\nAhir va sortir el videoclip de “Happier”, la nova col·laboració entre Marshmello i Bastille, i aquest vídeo és tan profund emocionalment que està fent plorar a la gran majoria d’espectadors.\nEl vídeo tracta la dura vida que té una noia a causa de la marginació que rep a l’escola, però el seu pare i el gos que rep pel seu aniversari fan tot per intentar fer-la feliç. El vídeo segueix relatant la vida que passen junts i com va augmentant el vincle entre els dos protagonistes (quan la noia és adolescent podem veure actuant a Miranda Cosgrove).\nEn el moment de la presentació del videoclip, l’artista Marshmello va publicar al seu compte de Twitter el següent missatge: “Quan Bastille em va enviar Happier pel primer cop, vaig tornar enrere. La quantitat d’emocions que podia sentir en la lletra era una bogeria. Mentre escoltava la cançó més i més, me recordava de tantes coses per les que he passat a la meva vida. Relacions tòxiques, deixant anar coses que no volia deixar anar, i només situacions on la felicitat venia amb un sacrifici. Fa poc vaig perdre al meu millor amic, al meu company, i el meu amic de per vida. Volia que aquest vídeo abracés el dolor que sentim al perdre o sacrificar alguna cosa i el cicle de la vida ve amb allò. Espero que aquesta cançó i vídeo pot tancar qualsevol situació en la que estàs i fer-nos a tots feliços”.\n— marshmello (@marshmellomusic) 24 de septiembre de 2018\nAquesta és la cançó “Happier” acompanyada del videoclip:\nPrimera Llista – 10 al 16 juliol


L'inici de la revolució a Rússia\nArticle titulat Начало революции в России (Nac'alo revoljocij v Rossij), redactat pels vots del 25 (12) de gener del 1905, a Ginebra, i publicat a «Vperjod», n. 4, el dia 18 de gener del 1905.\nGinebra, pels volts de 25 (12) de gener.\nA Rússia tenen lloc esdeveniments històrics de la més gran importància. El proletariat s'ha alçat contra el tsarisme. El proletariat ha acabat en revolta per l'acció del govern. Ara amb prou feines són possibles els dubtes de si el govern permeté deliberadament el moviment de vagues de desenvolupar-se en una àmplia protesta amb la voluntat de posar-hi fi amb l'ús de la força militar. I ho ha fet! Milers d'homes morts i ferits són els resultats del diumenge de sang del 9 de gener, a Petersburg. L'exèrcit ha vençut obrers desarmats, dones i criatures. L'exèrcit ha superat l'enemic, en disparar contra obrers tombats a terra. «Els hi hem donat una bona lliçó!», diuen ara amb un cinisme inexpressable els sirvents imperials i els llurs peons europeus entre la burgesia conservadora.\nSí, la lliçó fou gran! El proletariat rus no oblidarà aquesta lliçó. Les capes més poc preparades, més endarrerides, de la classe obrera que confiaven innocentment en el tsar i que sincerament desitjaven de traslladar al «tsar en persona» les reivindicacions d'un poble exhaust, tots ells han rebut una lliçó de la força militar dirigida pel tsar o per l'oncle del tsar, el gran duc Vladimir.\nLa classe obrera ha rebut una gran lliçó de la guerra civil; l'educació revolucionària del proletariat en un dia ha fet un pas endavant com no ho pogué fer en mesos i anys de vida diàriament sulfurada i martellada. La consigna del proletariat heroic de Petersburg «mort o llibertat!» ressona ara per tot Rússia. Els esdeveniments es desenvolupen amb una velocitat sorprenent. La vaga general de Petersburg creix. Tota la vida industrial, pública i política s'ha paralitzat. El diumenge 10 de gener, els enfrontaments d'obrers amb l'exèrcit es feren més ferotges. Contràriament als falsos comunicats governaments, s'hi vessa sang en moltes i moltes parts de la capital. Els obrers de Kolpino s'alcen. El proletariat s'arma i arma el poble. Els obrers han pres, es diu, l'arsenal de Sestroreck. Els obrers s'abasten de revòlvers, forgen armes de les eines, obtenen bombes per la lluita desperada per la llibertat. La vaga general s'escampa a les províncies. A Moscou 10.000 persones ja han abandonat la feina. Per demà (dijous 13 de gener) s'ha convocat una vaga general a Moscou. Ha esclatat un motí a Riga. Els obrers de Lodz es manifesten, es prepara la revolta de Varsòvia, hi ha manifestacions del proletariat a Helsingfors. A Bakú, Odessa, Kiev, Kharov, Konvne i Vilna creix el malestar entre els obrers i s'escampen les vagues. A Sevastopol es cremen magatzems i arsenals de la marina, i l'exèrcit refusa de disparar contra els mariners alçats. Vagues a Revel i a Saratov. Conflicte amb l'exèrcit dels obrers i dels reservistes a Radom.\nLa revolució s'escampa. El govern comença a afanyar-se. D'una política de repressions cruentes prova de passar a concessions econòmiques i prova de salvar-se amb la promesa de la jornada laboral de nou hores. Però la lliçó de la diada de sang no es pot oblidar per no res. La reivindicació dels obrers alçats de Petersburg—la convocatòria immediata de l'assemblea constituent en base a un sufragi general, directe, igual i secret—hauria d'esdevindre la reivindicació de tots els obrers en vaga. L'enderrocament immediat del govern—vet ací la consigna amb la qual respongueren a la massacre del 9 de gener fins i tot els obrers de Petersburg que confiaven en el tsar, hi han resposta per boca del llur dirigent, el sacerdot Georgi Gapona que ha dit després d'aquella diada de sang: «ja no tenim tsar. Un riu de sang separa el tsar del poble. Visca la lluita per la llibertat!».\nVisca el proletariat revolucionari!—diríem nosaltres. La vaga general s'alça i mobilitzarà masses més i més àmplies de la classe obrera i dels pobres urbans. L'armament del poble esdevé una de les tasques immediates del moment revolucionari.\nÚnicament el poble armat pot ésser el baluart real de la llibertat nacional. I com més aviat siga possible armar el proletariat, i com més temps resistesquen les posicions militars dels vaguistes revolucionaris, més fàcilment tremolarà l'exèrcit, i més gent hi haurà entre els soldats que entendren, a la fi, que fan, i que es posaran de part del poble contra els monstres, contra el tirà, contra els assassins d'obrers desarmats, de les llurs dones i criatures. Independentment de com acabe l'actual revolta de Petersburg, de totes formes esdevindrà el primer pas inevitable i ineludible d'una revolta més àmplia, més conscient i més preparada. El govern, potser, aconseguirà ajornar la seua hora, però l'ajornament tan sols farà més grandiós el proper pas de l'ofensiva revolucionària. Tan sols suposarà que prendrà embranzida la socialdemocràcia en aplegar nombrosos lluitadors organitzadors i difondre les notícies de les accions dels obrers de Petersburg. El proletariat s'unirà a la lluita, abandonarà plantes i fàbriques, i es farà amb armament. En mig dels pobres urbans, en mig de milions de camperols es difondran les consignes de la lluita per la llibertat d'una forma més i més àmplia. Els comitès revolucionaris s'implantaran en cada fàbrica, en cada àrea urbana, en cada poble important. El poble insurgent comença a enderrocar totes i cadascuna de les institucions governamentals de l'autocràcia imperial, en proclamar la convocatòria immediata de l'assemblea constituent.\nL'armament immediat dels obrers i de tots els ciutadans en general, la preparació i l'organització de les forces revolucionàries per la destrucció de les autoritats i institucions governamentals—vet ací aquella base pràctica damunt la qual s'hi poden i s'hi haurien d'incorporar per l'ofensiva general tots i cadascun dels revolucionaris. El proletariat sempre hauria d'anar en un camí independent, sense afeblir la comunicació amb el partit socialdemòcrata, amb la ment sempre posada en els grans objectius finals d'alliberar tota la humanitat de qualsevol explotació. Però aquesta independència del partit proletari socialdemòcrata mai no ens hauria de dur a oblidar la importància de l'ofensiva revolucionària general en el moment de l'actual revolució. Nosaltres, els socialdemòcrates, podem i hem d'actuar amb independència dels revolucionaris de la democràcia burgesa, mentre protegim la independència de classe del proletariat, però hauríem d'anar de la mà durant la revolta, en l'elaboració de l'ofensiva directa contra el tsarisme, en el rebuig de l'exèrcit, en els atacs contra les bastilles del maleït enemic de tot el poble rus.\nTot el proletariat del món mira aram amb una impaciència emfebrida el proletariat de tot Rússia. L'enderrocament del tsarisme a Rússia, tan valentment iniciat per la nostra classe obrera, serà un punt d'inflexió en la història de tots els països, la simplificació de la qüestió pels treballadors de totes les nacions, de tots els estats, de tots els confins del globus. I que cada socialdemòcrata, cada obrer conscient recorde quins grans problemes de lluita nacional ara els cauen damunt les espatlles. Que no oblide que representa les necessitats i els interessos de tots els camperols, de totes les masses obreres i explotades, de tot el poble contra l'enemic públic. Davant els ulls ara té l'exemple dels proletaris heroics de Petersburg.\nVisca el proletariat insurgent!


PLA URBANÍSTIC DE CAN BUSQUETS (SANT CUGAT DEL VALLÈS) (2006)\nL’adquisició de la finca Can Monmany per part de l’Ajuntament de Sant Cugat del Vallès i l’Entitat Municipal Descentralitzada (EMD) de Valldoreix ha permès regularitzar, a través de dues modificacions del Pla general metropolità (PGM), els noranta habitatges del sector forestal de Can Busquets que el PGM de 1976 va deixar fora d’ordenació, i ha evitat també la construcció dels seixanta-quatre habitatges unifamiliars previstos en l’aprovació inicial de la modificació del PGM de la Floresta de 2003.\nAntecedents 2004:145; 2005:133\nCan Busquets és un sector forestal d’interès natural i paisatgístic d’unes 17 ha que es troba a La Floresta, a la zona perimetral del Parc de Collserola, al terme municipal de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental).\nL’any 2003, es va aprovar inicialment la modificació del Pla general metropolità (PGM) a la Floresta que incloïa el sector de Can Busquets, qualificat com a sòl urbanitzable no programat (clau 21) de desenvolupament opcional. El projecte preveia la construcció de seixanta-quatre habitatges unifamiliars aïllats i classificava el sòl com a urbà, amb la variant del 20a/10. A més, la modificació del PGM també incloïa la legalització de noranta habitatges dispersos en el bosc proper a la Floresta, la majoria previs al PGM de 1976 que va deixar-los fora d’ordenació.\nTot i que a principi de 2005, la Fundació Sant Cugat va presentar una proposta urbanística alternativa que traslladava l’edificabilitat de Can Busquets a les zones del voltant de l’estació i a la plaça del centre de la Floresta, l’Ajuntament va optar, el mes de març, per aprovar el text refós de la modificació del PGM que incloïa la construcció dels seixanta-quatre habitatges a Can Busquets.\nEl mes de juliol, la Generalitat va suspendre la resolució definitiva de la modificació del PGM perquè la LLEI D’URBANISME [2005:95] obligava a fer-ne un estudi d’impacte ambiental (EIA) i una altra exposició pública.\nA final de 2005, la Fundació Mercè Fontanilles va signar un contracte d’arres amb la família Gassó, propietària de la finca Can Monmany (a Valldoreix), de 787.319 m2, per a adquirir els terrenys i instal•lar-hi un centre de reinserció social. El projecte aixecà polèmica a Valldoreix i l’alcalde de Sant Cugat, Lluís Recoder (Convergència i Unió, CiU), va afirmar que “no és l’entorn ideal per ubicar-hi un centre de tractament de persones amb problemes amb la justícia ni amb dependències per toxicomania” i que el seu “compromís és no autoritzar un equipament que pugui anar en contra de la vida i l’entorn d’on es vol situar”.\nAdquisició de la masia de Can Monmany\nEl mes de febrer de 2006, l’Ajuntament de Sant Cugat, l’Entitat Municipal Descentralitzada (EMD) de Valldoreix i la família Gassó van arribar a un acord amb el qual la titularitat dels terrenys de la masia de Can Monmany passava a ser pública. Com a compensació, l’Ajuntament i l’EMD es comprometien a requalificar, a través d’una modificació puntual del PGM a Can Monmany, una altra finca de propietat de la mateixa família, de 16.000 m2, qualificada com a parc forestal, i permetien edificar-hi trenta-tres habitatges unifamiliars, vint-i-set dels quals serien per a la família propietària de Can Monmany i sis per les dues administracions locals.\nEl mes de març, el Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC) i Iniciativa per Catalunya-Verds (ICV), en l’oposició a l’Ajuntament, van demanar a través d’una moció de tornar a començar la modificació del PGM a la Floresta excloent-ne el turó de Can Busquets, ja que la modificació del PGM a l’àmbit de Can Monmany podia permetre legalitzar els noranta habitatges fora d’ordenació a Can Busquets. La moció fou rebutjada per CiU i el Partit Popular (PP). Paral•lelament, es va constituir una entitat, el Col•lectiu d’Afectats pel PGM/76, per a vetllar per la legalització dels seus habitatges durant la modificació del PGM de Can Monmany.\nEl mes de maig, CiU va arribar a un acord amb el PSC i va acceptar excloure Can Busquets de la modificació del PGM a la Floresta, després de gairebé tres anys i mig defensant que calia incloure la zona. L’acord pretenia resoldre el problema dels habitatges de la Floresta fora d’ordenació aprofitant la requalificació dels terrenys de Can Monmany, que servien per a compensar la zona verda que ocupaven els habitatges fora ordenació. Així, es legalitzaven els habitatges fora d’ordenació sense construir els seixanta-quatre habitatges aïllats previstos en l’espai natural. Davant d’aquest acord, la Plataforma Cívica per la Defensa de Can Busquets va reivindicar que la modificació del PGM de la Floresta era “una gran oportunitat per a aconseguir la protecció definitiva de tot el sector de Can Busquets”\nEl juny de 2006 s’aprovà inicialment i s’exposava públicament la modificació puntual del PGM als àmbits de la Floresta, Valldoreix i Can Monmany, que requalificava les cent vint-i-tres cases que el PGM de 1976 va deixar fora d’ordenació. Noranta-un habitatges pertanyien a Can Busquets (la Floresta), sis a Can Cortés (a les Planes) i vint-i-sis a Valldoreix.\nL’octubre de 2006 s’aprovà inicialment i es posava a exposició pública la modificació del PGM a la Floresta, que no incloïa el sector de Can Busquets. La modificació del Pla afectava 328,6 ha, preveia la construcció de vuit-centshabitatges nous, dels quals dos-cents quaranta-un de públics i una població de sis mil tres-cents habitants. La Plataforma Cívica per la Defensa de Can Busquets va instar l’alcalde i els partits polítics a emprendre una sèrie de mesures per tal de preservar definitivament Can Busquets. Reivindicaven la inclusió dels terrenys dins el Parc de Collserola, la suspensió de llicències de parcel•lació i planejament per a garantir la preservació de l’indret i l’aplicació d’una moratòria urbanística en els sòls urbanitzables no programats de Can Busquets.\nA final d’anys, estaven pendents l’aprovació provisional per part de l’Ajuntament tant de la modificació del PGM a la Floresta com de la modificació puntual del PGM als àmbits de la Floresta, Valldoreix i Can Monmany.


'Sis solos soles', una òpera itinerant en línia per descobrir el Liceu - Teatre Barcelona\n‘Sis solos soles’, una òpera itinerant en línia per descobrir el Liceu\nEl Liceu ha estrenat aquest cap de setmana Sis solos soles, coproduïda per Òpera de Butxaca i Nova Creació, on sis dones acompanyades d’un instrumentista protagonitzen i intepreten sis noves òperes en diferents espais del teatre de La Rambla. El projecte, disponible en línia fins al 22 de novembre, està pensat proposar un viatge a l’espectador per diferents estances del Liceu: el Foyer, el Saló de Miralls o el box de l’escenari, entre altres.\nLes protagonistes (Elena Tarrats, Lídia Vinyes-Curtis, María Hinojosa, Elena Copons, Marta Fiol i Dolors Aldea) interpreten a sis dones, sis veus atrapades en entorns o situacions domèstiques amb històries que van des del drama a l’òpera bufa. Unes històries escrites per nom com Cristina Cordero, Oriol Pla, Marc Rosich, Victòria Szpunberg i Helena Tornero.\nLes 6 històries\nDarrer missatge de Mario G. Cortizo\nElena Tarrats interpreta a una youtuber tem l’arribada de la fi del món i anima als seus usuaris a fer likes per tal d’evitar-ho.\nCállate de Francesc Prat\nLa història d’una jove, interpretada per Lídia Vinyes-Curtis, que es fica a la banyera per suïcidar-se.\nNo és res urgent de Agustí Charles\nMaria Hinojosa interpreta a una dona que espera la trucada de la seva amant i no s’atreveix a sortir de casa per por de quedar-se sense cobertura a l’ascensor.\nDànae recorda de Joan Magrané\nElena Copons dona vida a una dona que, partint del mite de Danae, recorda en un soterrani els abusos als quals la sotmetia de petita el seu pare.\nVoraç bellesa de Lucas Peire\nUna òpera bufa sobre les obsessions on una antiga soprano, Marta Fiol, parla amb la seva nevera i interpreta peces que van des de l’ària Casta diva a l’òpera Turandot.\nPer precaució de Raquel García-Tomás\nLa història d’una anciana, Dolors Aldea, que es enega a anar a una residència i accepta dolçament la mort.


Vols Beirut - Casablanca | Vueling\nVols a Casablanca des de\nVisita aquesta exòtica ciutat marroquina, barreja de tradició colonial i modernitat.\nCasablanca és la ciutat més gran del Marroc. Situada a la costa atlàntica, té 20 quilòmetres de platges i un clima càlid, la qual cosa fa que sigui una destinació molt atractiva a qualsevol època de l’any.\nNo t’oblidis de visitar la Mesquita de Hassan II i passejar pels carrers de l’antiga Medina i del barri d’Habous, on es troba el Mahkama Pacha. Si vols captar la veritable essència de la ciutat, fes un tomb per la zona del Mercat central.\nPerò, sobretot, no te’n vagis de Casablanca sense contemplar les postes de sol sobre l’oceà Atlàntic mentre assaboreixes un bon plat d’ostres i un te amb menta.


Així esprem l’unionisme el discurs anticatalà a la campanya andalusa\nEl discurs anticatalà ha protagonitzat molts moments àlgids de la campanya del PSOE, del PP i de Cs fins a dia d’avui a les principals ciutats andaluses. Mítings, debats i passejos han estat farcits de missatges contra Catalunya, en unes eleccions que de tant en tant cal recordar que són per accedir a la Junta i no a la Generalitat o al govern espanyol. Sembla que anar contra l’independentisme dona vots i ningú està disposat a renunciar-hi.\nEl cas Arrimadas, el mirall de Cs\nCiutadans és qui més està fiant a aquest estratègia, ja sigui pel contingut dels missatges electorals o per qui els pronuncia. El líder del partit a nivell espanyol, Albert Rivera, i la presidenta del grup al Parlament, Inés Arrimadas, estant sent els convidats indispensables de la campanya de Cs. Porten el pes de la majoria de mítings juntament amb Juan Marín, un candidat comunicativament fluix i de perfil difús -ha passat per Alianza Popular, pel Partido Andalucista i per un partit local cofundat per ell mateix-.\nDalt d’un bus amb la cara de Puigdemont i Junqueras, Arrimadas és presentada allà on va com l’’exemple d’èxit’ després d’haver estat el partit més votat a les eleccions catalanes del 21-D. Repeteix que a Catalunya se’ls deia que era “impossible” guanyar les eleccions als “nacionalistes”. “Però ho vam fer, ho vam fer tots nosaltres!”, crida, mentre assegura que a Andalusia es podrà repetir la gesta.\nTransmetre que un canvi de govern no és impossible és molt necessari per un partit relativament nou que s’enfronta a l’hegemonia del PSOE, amb 36 anys de presidents socialistes al capdavant de la Junta, i a l’aparició de Vox per la seva dreta.\n📽 @InesArrimadas “Se va a romper el silencio. Se va a romper el miedo a discrepar. Y se va a romper la idea de que Andalucía solo es del PSOE y es imposibles ganarles.\n👉Imposible era ganarle a los nacionalistas en Cataluña, y lo hicimos” pic.twitter.com/VlmDGiY9Nf\n— Cs Andalucía (@Cs_Andalucia) 11 de novembre de 2018\nA la primera semana de campaña, Marín va obrir un enfrontament directe amb la Generalitat quan va acusar el president català, Quim Torra, d’haver dit que els andalusos “tenen un gen menys que els catalans” i que són “més fluixos i ganduls”. Aquestes declaracions van ser desmentides pel govern català que valorarà si emprendre accions legals. Marín, lluny de corregir la falsa acusació, va respondre amb un desafiant i insultant vídeo dirigit a Torra on li dedicava adjectius com “racista”, “colpista” o “covard”.\nNacionalisme i xenofòbia: la recepta del PP\nEl PP també intenta enderrocar el gegant socialista i ha trobat en Catalunya l’argument perfecte. Fan de Susana Díaz, com a representant del PSOE, el blanc de les mateixes crítiques i retrets que utilitzen a nivell nacional. Els més recurrents són: “el seu partit pactaria amb independentistes i terroristes per mantenir-se a al Moncloa”, “callen sobre el que passa a Catalunya” i “s’està negociant el futur d’Espanya a les presons”.\n— Pablo Casado Blanco (@pablocasado_) 24 de novembre de 2018\nEl president del partit, Pablo Casado, s’ha bolcat a la campanya des que va començar. Ha utilitzat les intervencions per llançar missatges contra Catalunya dirigits directament al president Pedro Sánchez, deixant de banda el fons dels comicis andalusos. Des de Sevilla, va demanar que se supervisessin els comptes de la Generalitat, i, des de Granada, proposava retirar les competències en Educació a les autonomies.\nEll s’encarrega d’endurir el discurs nacionalista i xenòfob del partit per evitar que Vox, a qui les enquestes donen fins a 4 escons, es quedi part del seu electorat. De moment, el candidat oficial, Juanma Moreno, no ha apujat tant el to com Casado, tot i que no li han faltat retrets contra “el supremacista Torra” o les desigualtats fiscals amb Catalunya. L’aplicació del 155 és una altra de les banderes habituals en el discurs dels populars.\nUn PSOE sense sigles i defensant el 155\nSusana Díaz intenta rebatre tots els atacs al seu partit deixant les sigles en un segon pla, substituïdes pel lema “+ Andalucía”, i desentenent-se de les decisions de Sánchez des de la Moncloa. En el seu cas, no ha recorregut al reforç de cap líder nacional del partit, sinó que més aviat l’ha evitat. El president espanyol ha participat a només dos actes en tota la campanya i no se l’espera a cap més.\n🔴@susanadiaz pregunta a Marín (Cs) y a Moreno Bonilla (PP): “¿Están dispuestos a unir sus votos con VOX para ir contra el Partido Socialista? Lo pregunto por tercera vez y no tengo respuesta” #DebateAndalucíaRTVE #SusanaPorAndalucía pic.twitter.com/TKzDuQwKNZ\n— PSOEdeSevilla (@psoedesevilla) 26 de novembre de 2018\nA més, l’actual presidenta de la Junta ha hagut d’augmentar la dosi de nacionalisme en el seu discurs per competir contra el del PP i Cs. L’hem vist presumint d’haver estat “de les primeres” en donar suport al dur discurs del Rei contra Catalunya el 3-O i criticant el PP per no haver aplicat el 155 després del ple del 6 i 7 de setembre. “Així ens hauríem estalviat el numeret de l’1-O”, se’n burlava durant el primer debat electoral a CanalSur.\nAdelante Andalucía no vol entrar-hi\nLa coalició de Podemos i IU, Adelante Andalucía, ha estat l’única que intenta evitar la qüestió catalana a la seva campanya. Sempre que el tema ha aparegut en debats electorals, la candidata, Teresa Rodríguez, he rebutjat parlar-ne acusant els partits unionistes d’estar “obsessionats”.\n“Allò que trenca Espanya no és Catalunya sinó la desigualtat”, reivindica, recordant als nacionalistes que “les banderes no es mengen”. Els podemites també han deixat de banda els missatges a nivell estatal i han criticat els intents dels altres partits de convertir les eleccions andaluses en un camp per preparar els propers comicis generals.\nEl problema andaluz no es Cataluña, el problema de Andalucía es no llegar a fin de mes. Es tener miedo a que llegue la factura de la luz.#DebateAndalucíaRTVE\n⏯ @TeresaRodr_ ⤵ pic.twitter.com/5D6wiYYAT6\n— Adelante Andalucía (@AdelanteAND) 26 de novembre de 2018


Construïm el nostre disseny: Constructor (III) » Entitats i Web 2.0\n← Construïm el nostre disseny: Constructor (II)\nConstruïm el nostre disseny: Constructor (i IV) →\nConstruïm el nostre disseny: Constructor (III)\nby nuria Posted on 22/03/2010\tContinuem amb el repàs que estem fent d’aquest tema, mirant les opcions referents als comentaris, el peu de pàgina, el tipus de lletra i l’esquema de colors.\nEn relació als comentaris, podem configurar les opcions referents a com es visualitzen. Per repassar totes les opcions en relació a la publicació de comentaris, hauries de repassar les opcions presents al WordPress: dintre del menú d’Opcions, la entrada Discussió.\nAquí podem decidir la mida que tindrà l’avatar del usuari que fa el comentari, i la posició. L’avatar és la imatge del perfil, si un usuari és anònim (és a dir, no té un bloc a la plataforma de blocs de xarxanet) mostrarà un avatar estàndard. En canvi, com que nosaltres hem editat el nostre perfil, al deixar un comentari, quedarà més personal.\nEn aquesta secció podem afegir un peu de pàgina, un text que es mostrarà en cada un a de les pàgines del nostre web. Només caldrà omplir el següent camp de text.\nEn aquesta secció podem configurar les fonts (tipus de lletra) que la nostra plana web farà servir. Tenim dos apartats on podem decidir fonts diferents, la capçalera (en anglès, header) i el cos de text (en anglès, body):\nFixeu-vos que ens permet seleccionar diferents fonts, però sempre agrupades de tres en tres. Això és que podem seleccionar una “família de fonts”, és a dir, fonts similars. Si l’ordinador no pot mostrar-nos una tipografia concreta (per que no la té instal·lada) ens mostrarà la següent de la llista.\nEn aquesta secció podem acabar de configurar els colors de la nostra plana web. Recordem que al principi ja havíem escollit unes opcions predeterminades, uns “sub-temes” amb uns colors determinats. Ara podem afinar molt més!\nPrimer, fixeu-vos que el tema té una imatge de fons, sobre la qual hi estem veient el contingut. Per que la imatge no es confongui amb el text i les imatges que estem posant, el tema ha definit unes caixes. Aquí podem decidir si aquestes caixes han de ser transparents, d’un color, o amb transparències.\nPerò no només podem definir el fons, sinó altres colors:\nFixeu-vos que aquí podem definir els colors d’algunes de les etiquetes HTML (tags). Aquestes etiquetes fan referència als títols dels posts, dels blocs, etc…\nThis entry was posted in Aparença and tagged Aparença, colors, estructura, lletra, peu de pàgina, tema, titol. Bookmark the permalink.\t← Construïm el nostre disseny: Constructor (II)\n× 9 = sixty threeCheck here to Subscribe to notifications for new posts\tComentari\tPodeu fer servir aquestes etiquetes i atributs HTML:   <acronym title="">
      <q cite="">   Cerca:\nEntitats i Web 2.0\tProudly powered by WordPress.


27 juny 2013 per Joan Planas\n20 juny 2013 per Joan Planas\nCategories: Arrendaments, Reformes\n18 juny 2013 per Elisabet Planas\nA Terrassa, gràcies a la tasca PAH i a l’Oficina d’Intermediació Hipotecària (implantada per primera vegada al Col·legi d’Advocats de la ciutat i exportada a la resta de l’Estat), s’han evitat desnonaments i s’ha conscienciat a l’Ajuntament per tal que apliqui mesures per ajudar els afectats (com la bonificació de l’impost de plusvàlua municipal).\nSi bé és cert que a nivell local es fan passos per garantir el dret a l’habitatge, la reforma havia de venir de l’Estat, que per fi, el passat 15 de maig entrava aprovava l’esperada Llei 1/2013 de “medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios”.\nDesprés del camí recorregut pels moviments socials encapçalats per la PAH i la seva ILP per a la dació en pagament, la norma va ser aprovada a corre-cuita per la pressió social i per donar compliment (ja els avanço que parcialment) a la Sentència del Tribunal de Justícia de la UE de 14 de març en el cas Anziz. Tot i donar cert alè als ciutadans afectats pels desnonaments, és un pegat més que no soluciona el problema de fons tal i com s’evidencia a només un mes de la seva aprovació. Va néixer coixa i és insuficient per frenar la tragèdia de molts.\nD’entre les reformes que introdueix la Llei n’hem de destacar una: la possibilitat que s’incorpora a la Llei d’Enjudiciament Civil d’al·legar l’existència de clàusules abusives en el contracte de préstec hipotecari quan ens oposem a l’execució de la nostra hipoteca. Mesura important, però que com és habitual, es queda a mig camí.\nVeiem que per una banda, i cal aplaudir-la, dóna al deutor hipotecari un oportunitat més per defensar-se quan el banc el porta davant dels tribunals. Val a dir, però, que el que permet és que ho demani el deutor hipotecari perquè abans no podia al·legar aquest motiu (tenia tres causes taxades d’oposició). Tanmateix, anteriorment i gràcies a la legislació de protecció del consumidor, l’apreciació de clàusules abusives ja l’ha de dur a terme d’ofici el Jutge per mandat legal sempre que en trobi. Per tant, no afegeix una qüestió absolutament nova.\nI per altra banda, aquesta possibilitat s’extén no només als nous executats, sinó també als que es troben ja amb el procediment iniciat: tant els que hagin d’oposar-se, com els que ja ho han fet i els que no van actuar perquè ho donaven per perdut, així com fins i tot els que ja els han subhastat l’habitatge (en aquest últim cas sempre i quan no hagin entregat les claus o no els hagin desnonat). No obstant, en els casos iniciats la Llei (Disposició Transitòria 4ª) només dóna el termini d’un mes des de la seva entrada en vigor per al·legar l’existència de clàusules abusives; es a dir, que qui es trobi en un procés de desnonament haurà d’al·legar-ho abans del proper 17 de juny a través d’advocat i procurador.\nCreuen que s’ha de limitar l’oportunitat de fer valer els nostres drets en una qüestió d’emergència social d’aquesta envergadura? Els advocats i col·lectius com la PAH que vetllem per persones en procés de ser desnonades hem informat als afectats de Terrassa per tal d’actuar i al·legar clàusules abusives, ja que no se’ls ha comunicat personalment aquesta qüestió sinó que només ho han pogut conèixer a través del BOE (pocs clients ho coneixen i els que no tenen advocat és possible que no s’hagin assabentat de la mesura). Cal criticar aquesta manca d’informació i insistir en criticar fermament la manca de temps per fer valer un instrument que el que pretén és protegir el consumidor d’acord amb el que imposa la normativa europea, que novament el legislador espanyol compleix a mitges.\nCategories: Consumidors, Hipoteca, Opinió, Processal, Reformes\nNova Llei de foment dels lloguers (II)\n13 juny 2013 per Joan Planas\nSeguint el comentari a la nova Ley 4/2013, de 4 de juny, de “medidas de flexibilización y fomento del mercado del alquiler de viviendas”, que va entrar en vigor el 6 de juny de 2013, una qüestió important és destacar quina millora suposa en l’eficàcia i rapidesa dels procediments judicials, quan l’arrendatari o llogater incompleix les seves obligacions.\nUn tema especialment important, és la petita modificació que s’introdueix en el procediment de desnonament (del qual els governs espanyols cada vegada s’omplen la boca dient-ne “desahucio exprés”.\nLa reforma processal que anem a comentar, sí que ha estat reclamada força vegades no només per les Cambres de la Propietat com a representants dels propietaris urbans, sinó també pel món jurídic.\nFins ara, una vegada interposada una demanda de desnonament urbà, si quan l’arrendatari o llogater demandat era requerit pel Jutjat i aquest li donava deu dies per a pagar, oposar-se o entregar claus, aquest no deia res, la data fixada pel llançament judicial no es modificava, sinó que es seguida mantenint.\nPerquè es seguia mantenint i no s’avançava? Fàcil! Perque el legislador no va preveure que es podés avançar.\nContràriament, després d’anys d’anar-hi al darrera, ha entrat el legislador en el tema i el reforma. Així, ara l’article 440.3 de la Llei d’Enjudiciament Civil especifica que en el requeriment judicial al llogater demandat, s’ha de fixar una data de llançament si no s’oposa el llogater a la demanda.\nNo sabem, hores d’ara, com a la pràctica ho portaran a terme els Jutjats (sempre hi ha algú més savi que ningú que troba una interpretació de la llei que desdibuixa l’esperit d’aquesta), o també quina celeritat, rapidesa o eficàcia seguiran els Jutjats.\nEn qualsevol cas, l’esperit de la llei és que el Jutjat haurà de fixar en el requeriment dues dates de llançament. Una per si no s’oposa i una altra per si s’oposa.\nSembla mentida que una previsió legal tan fàcil de fixar, hagi tardat des del 1995 fins avui a legislar-se. Ara veurem si dóna o no problemes pràctics d’aplicació.\nEn farem més comentaris.\nNova Llei de foment dels lloguers (I)\n6 juny 2013 per Joan Planas\nAvui entra en vigor la nova Ley 4/2013, de 4 de juny, de “medidas de flexibilización y fomento del mercado del alquiler de viviendas”, que es va publicar ahir al BOE (hem de donar les gràcies per la deferència que no ens deixin més que un dia per estudiar la llei a consciència). Aquesta llei modifica la llei d’arrendaments urbans de 1994 i és molt important per al futur de les relacions entre arrendadors i llogaters. Per tant, a tots els contractes a partir de l’6 de juny de 2013, ja se’ls aplica la llei.\nDedicarem el comentari d’avui a parlar dels temes més vistosos, per exemple el que la llei preveu expressament que les parts puguin indicar una adreça electrònica als efectes de les notificacions previstes a la llei (amb les corresponents garanties d’autenticitat, etc.).\nD’entrada cal dir que les modificacions, llevat d’alguna qüestió singular, no són per afavorir directament el llogater, sinó al propietari, és a dir a l’arrendador (per això la llei és de “flexibilització” del mercat dels lloguers).\nAixí, el temps de duració mínima dels contractes passa a ser de cinc a tres anys i la pròrroga del contracte (si no es diu el contrari per les parts), passa de tres a any.\nSi el contracte és per menys de tres anys, s’anirà prorrogant d’un en un a voluntat del llogater, però cal tenir present que en aquest cas, s’introdueix una flexibilitat total per a l’arrendador, que pot comunicar al llogater, una vegada transcorregut el primer any, que necessita l’habitatge per a ell o la seva família (entesa en termes amplis) i llavors no procedeix la pròrroga i el llogater ha de marxar (s’amplia de forma extraordinària el concepte de necessitat i a més no cal ni fer-ho constar al contracte de lloguer, sinó que encara que no s’hagi previst, el contracte no es prorrogaria a voluntat de l’arrendador fonamentada en la seva “necessitat”).\nUn dels objectius de la reforma de la llei d’arrendaments i flexibilització era facilitar a la Banca (i també a la resta de propietaris però bàsicament a la banca i grans inversors immobiliaris), que si l’habitatge es ven (també si es transmet per exemple fruit d’una execució hipotecària), el contracte s’extingeix i per tant l’adquirent podrà fer fora el llogater, sempre i quan el llogater no hagués procedit a inscriure el contracte al Registre de la Propietat. S’ha de tenir present que el número de contractes de lloguer d’habitatge inscrits al Registre de la Propietat és zero (potser algun registrador en sap d’algun, però no n’hem vist mai cap d’inscrit).\nRecordem que demà mateix, 6 de juny, ja és aplicable la nova normativa.


Sobre mi | Ana Boixeda\nNascuda a Sant Cugat del Vallès l'any 1997, inicia la seva educació musical a l'escola de música Aula de So. Durant uns anys combina la seva carrera musical amb els estudis d'enginyeria química a IQS, després que se li otorgués una beca i guanyés el primer premi "Aquí hi ha Química" 2015. Ha estudiat direcció d'orquestra amb Salvador Brotons a l'ESMUC.\nEn el camp de la direcció, ha portat conjunts de diferents estils musicals. Actualment dirigeix la big band Aula Jazz Orchestra, el Cor infantil Sant Cugat, conjuntament amb Elisenda Carrasco i Oriol Castanyer, així com el Cor de Nois i el Cor d'Homes d'Aula de So.\nHa dirigit diverses agrupacions des d'orquestres de cambra, octet de vents, orquestra de corda, fins a orquestra simfònica i concerts simfonico-corals. El seu bagatge de repertori inclou obres des de Haydn, Mozart i Beethoven fins a Stravinski, Shostakovitx, Britten, Bernstein i Ellington.\nA més, ha completat la seva formació amb directors de renom com Johan Duijck, Xavier Puig, Josep Vila i Casañas, Elisenda Carrasco, Pere Lluís Biosca i Alina Orraca, entre d'altres. Com a cantant s'ha format amb Assumpta mateu en tècnica vocal i lied, i amb Rosa Mateu; com a pianista amb Jean-François Dichamp i Jordi Masó; i en orquestració amb Albert Guinovart i Bernat Vivancos.\n"Oublions que je suis une femme et parlons musique"\nÉs directora titular des del 2018.\nLa Big Band de Sant Cugat està formada per una vintena d'instrumentistes de totes les edats. El seu principal objectiu és acostar la música a tothom i fer gaudir al públic.\nExcantaire i directora des de 2018, conjuntament amb Oriol Castanyer i Elisenda Carrasco. El Cor Infantil i Juvenil està format per una trentena de noies entre 9 i 18 anys.\nExerceix com a professora a l'Escola de Música Aula de So des del 2017, col·laborant amb l'equip de professors i impartint classes de llenguatge seguint la metodologia Kodály.


Relax a Sinera - Kultural Tours\nRelax a Sinera\nAmb aquesta escapada tindràs l’oportunitat de desconnectar i relaxar-te a la Costa del Maresme, fent estada a un hotel amb encant d’Arenys de Mar. La mítica Sinera de Salvador Espriu conserva l’encant d’una població tradicionalment marinera amb un ric patrimoni històric. En aquesta vila, es pot viure i respirar l’aire pur a la vora del Mar Mediterrani.\nSa Voga d’Arenys****\nL’Hotel Sa Voga neix de la restauració de dues cases típiques de poble del s. XVIII i XIX, que ha aconseguit mantenir l’encant dels edificis inicials amb tocs de modernitat. Està situat a la vila marinera d’Arenys de Mar i es caracteritza per ser un indret acollidor i molt tranquil. L’allotjament compta amb 11 habitacions còmodes, espaioses i amb molt d’encant, mimades fins a l’últim detall.\nTe de benvinguda\nUn tractament relaxant de 45 minuts per persona a l’habitació\nCosta de Màlaga i Caminito del Rey


Com sobreviure els primers anys de maternitat (les "marestxiwaca")\nmares chiwaka | customer\nMontse Zaragoza 14 de gener de 2019 11:36\nSi, "marestxiwaca" un concepte que em va vindre al cap les primeres setmanes de maternitat.\nUn dia que em vaig mirar al mirall, anava sense depilar i no parava de bramar\n, com que són fan de "Star Wars" de seguida la comparativa va ser evident!).\nPer sort em puc mostrat tal i com sóc, poder parlar sense embuts, amb les meves pors més profundes. Tot això ha estat molt alliberador per a mi.\nUna gran sort la veritat i tot amb molt d'humor, això si perquè de penes ja n'hi ha forces.\nQuè dir quan el teu bebè entra per la porta de casa?\nAquell moment d'il·lusió màxima que es bareja amb, "i ara què?" Comencen a entrat totes les inseguretats, pors, tot allò que ningú t'explica, que no surt enlloc....\nSurts de l'hospital inflada, amb una gran panxa i amb un nadó a les mans. Aquesta foto ningú t'he la dita.\nQuan plora, plora, i és un nadó "d'alta demanda"? Quan veus que no pots anar al lavabo sola, desapareix la teva intimitat i tot el que havies pensat que seria?\nI llavors et veus: fofa, "gordi", amb panxa d'embarassada, amb son, peluda, sense dutxar-te, i ell/a plorant.\nTu l'has canviat, acaronat, amanyagat, estimat, netejat, alimentat i segueix plorant, i així dia darrere dia...\nNo té res, ni còlics, ni gana, ni res... Però plora si no està sobre teu i tu plores perquè vols 5 minuts.\nNomés 5 minuts per ser dona, esposa, persona.... i no hi són.\nTots els experts opinen del que has de fer, sentir, actuar ...\nQue no t'agafi cap depressió!!! És el moment més feliç de la teva vida!!! I en canvi tu, estàs sotmesa en un bucle de teta, bolquers, feina de casa,\n. perquè tothom té les cases perfectes? Heu vist contes d'Instgramers de mamis que tot és blans i endreçat? Com ho fan?\nTothom diu que passarà, però no pots evitar veure altres mares que passegen tranquil·les amb canalla que no plora, ben vestides i pentinades! I m'atreveixo a dir amb el bigoti depilat! I tu amb ulleres, cansada, amb son i sobretot amb unes ganes terribles d'aquells 5 minuts. I el pitjor de tot el sentit de culpabilitat per voler tindre els maleïts 5 minuts.\nSembla un bucle, on el temps passa lent, on sembla que la culpa sigui teva i que t'ha tocat el nen/a més "difícil" del món i sobretot que estàs sola... Que ningú li passa el mateix.\nPerò un dia descobreixes que no, que hi ha més gent com tu, més nens/es "difícils", que sí que és veritat que el temps ho posa tot a lloc, perquè amb el temps aprens a conviure i agafar paciència, acceptar i sobretot acceptar-te.\nLa maternitat que no surt a les revistes és la real.\nSi us plau, entre totes nosaltres hem de fer que sigui així.\nPer sort, han començat a sortir veus de mares famoses que han reflexat l'altre maternitat i que se'n fan ressó.\nLes mares que es mostren com es senten fan un favor a totes, perquè no tot és tant idíl·lic.\nMostrar la condició humana ens fa m és propers, i ens fa estimar a d'altres dones que estan passant pel mateix.\nEstimem-nos més entre nosaltres! Parlem-ne més obertament i fem visible la maternitat que gaudim, patim, vivim, no la que volen que siguem.\nPer totes les "mamestxiwaques" del món!\nPD: ja sabeu que desprès d'això vaig repetir i en total tinc 3 fills. Per tant dir que si que tot es supera, amb molt d'humor, amigues, i unes copes de vi!


Nil Llop es proclama campió d’Espanya de patinatge de velocitat en circuit\nEl patinatge pratenc obté un total de 6 medalles als campionats d'Espanya en circuit en categories sènior i junior: l'or de Nil Llop, 1 plata i 1 bronze per a Luisa González i els bronzes de Rafa Heredia, Teresa Moreno i Julia Espín\nDimecres, 15 juny 2022 · 17:24 hores EsportsGeneralPoliesportiu\nEl Campionat d’Espanya de patinatge de velocitat en circuit ha deixat un bon grapat de medalles per al patinatge pratenc, un total de 6 entre les assolides per esportistes potablava i membres del CPV El Prat: 5 d’elles en categoria absoluta i 1 en categoria júnior.\nNil Llop, campió d’Espanya a una volta\nNil Llop ha aconseguit la primera posició en categoria absoluta en la modalitat d’una volta al circuit (430 metres) amb un temps de 36:705 segons, superant Daniel Milagros (Ciudad Turia) i Jhoan Sebastián Guzmán (Slalom Vigo), segon i tercer classificat respectivament. En la mateixa modalitat i en categoria femenina, 2 medalles pratenques: Luisa González va finalitzar en la segona posició, amb un temps de 41:170, per darrere de Nerea Langa i just per davant de la també pratenca Teresa Moreno, que s’ha endut el bronze. Luisa González va sumar una segona medalla amb el bronze obtingut als 100m.\nEl cinquè metall en categoria absoluta és el bronze de Rafa Heredia (Desliza Vitoria) als 10.000 metres puntuació. Altres patinadors com Gastón Moreno (6è als 10.000m puntuació) o Santiago Navarrete (8è als 15.000m eliminació) van aconseguir entrar entre els 10 primers.\nBronze de Júlia Espin a categoria júnior\nEn el pas previ a l’edat sènior destaca el bronze de Julia Espín als 15.000 metres eliminació. Julia també va finalitzar en novè lloc als 10.000 metres puntuació i en desè a una volta. Ona Rodríguez va obtenir posicions d’honor (5a als 100m i 6a a una volta), mentre que Diego Armando Berrio va ser novè als 15.000 metres eliminació.\nD’aquí a dos caps de setmana (2-3 de juliol) es disputarà una nova jornada de la Lliga Nacional Sènior entre El Prat i Sant Boi. També es duran a terme els selectius de la Federació Espanyola per definir els membres que disputaran el proper campionat d’Europa que se celebrarà el mes d’Agost.


El garrofer – El Nou Garden\nEl garrofer és un arbre típic de la zona del Mediterrani on li agrada viure en un clima suau, com és el cas del clima típic de les zones costaneres. De fet, es diu que perquè el garrover de fruits necessita veure el mar, per això mateix se solen veure a altituds inferiors de 500 metres. Encara que normalment no se solen menjar els seus fruits directament (les garrofes), del qual s'extreu un important component, el carob, que és molt utilitzat per elaborar productes dolços per a diabètics.\nHabitualment el garrover creix de forma espontània en terrenys calcaris i no gaire consistents, encara que es pot adaptar a un altre tipus de sòls sense problema, l'important és que el sòl tingui un bon drenatge per tal d'evitar els embassaments. No obstant això, és més crític amb el fred, les temperatures per sota dels 2 ºC no les aguanta gaire bé, sobretot pateix quan hi ha canvis bruscs de temperatura.\nPer al cultiu del garrofer no cal molta aigua, és un arbre molt resistent a la sequera, fins i tot amb un reg mínim produiria fruits, encara que més petits i en menor quantitat. Però per a una bona fructificació en qualitat i quantitat n'hi haurà prou amb uns 350 litres d'aigua a l'any per metre quadrat.\nEn principi no és un arbre que necessiti ser reforçat amb adob i normalment la gent no ho sol fer, però és possible adobar just abans de la producció dels seus fruits. 10 quilograms de compost o fems per arbre serà suficient.\nLa multiplicació tradicionalment s'ha realitzat per llavors, encara que també és possible fer-ho amb estaques i acodos. L'avantatge de fer-ho mitjançant llavors repercuteix en un augment de la vigorositat de la planta, per la qual cosa serà més resistent a les plagues i malalties, encara que trigarà molt més a assolir els 4 o 5 metres d'alçada ia produir els fruits.\nGarrofer - Ceratonia siliqua - Llavors naturals


[Opinió] Passatemps o política\nSARA REIG 18/03/2015\nUna imatge val més que mil paraules diuen,... jo m’ho crec. Les imatges tenen el poder de sortir del paper o de la pantalla per parlar-nos i portar-nos a altres llocs, a altres maneres, a altres temps, a altres olors. Tenen el poder de crear imaginaris.\nLes imatges contenen els missatges que els seus autors, amb més o menys encert volen comunicar, però no només això. Aquestes estan amarades del seu context social i polític.\nEn les imatges que consumim podem, i crec que cal, revisar quines en són les seves finalitats, qui les ha produït i per què, per a qui estan pensades, és a dir, qui o quins seran els seus consumidors i per què. Perquè més enllà del missatge primer les imatges ens parlen de la societat i la política ambient, i creen imaginari simbòlic a la societat. Són polítiques.\nPerò no només les imatges, també les cançons i les músiques, les representacions teatrals i de dansa, els llibres, les performance, el cine... Vaja, les expressions artístiques i per tant, la cultura. Ella és creadora d’imaginaris i a la vegada transmissora i legitimadora d’aquests imaginaris.\nCrec abismal la diferència entre créixer mirant Pippi Langstrum o Gran Hermano, per exemple. Els dos són productes audiovisuals, els dos són un passatemps si vols, els dos formen part de la nostra cultura audiovisual, però els dos no parlen del mateix, ni als dos hi podem accedir amb la mateixa facilitat.\nI és que els productes culturals són i han estat una important eina política utilitzada al llarg dels anys per mirar de controlar a la societat.\nDiego Ribera per exemple, és recordat com un dels muralistes més importants de “La història de l’art”, és el pintor de la revolució mexicana diuen, el pintor que va donar veu i imatge a les lluites del seu poble. Però Diego Ribera era un treballador de l’estat, estava contractat pel govern post-revolucionari, vaja, que era un funcionari i la seva feina era traduir en imatges, en aquest cas murals de gran format, les idees de mexicanisme i d’identitat nacional.\nEl govern l’usava conscient i volgudament per crear imatges que fessin que el poble s’identifiqués i es sentís orgullós de la seva història. Però de quina història parlem? Perquè Ribera sols va pintar una versió de la història.\nNo va incloure a les dones en la lluita i al “poble” el pintava com a una gran massa sense rostre, en canvi als polítics els donava cara i se’ls podia identificar, i tal com diu Eli Bartra a “Mujer, ideología y arte”, “qui són els que consideren les “masses” i el “poble”, com quelcom amorf i sense personalitat sinó les persones que les veuen des de la cúspide de la piràmide social?”.\nPocs anys després l’estat de Roosevelt va fer una cosa semblant. Dins les mesures polítiques del New Deal hi havia el F.A.P. (Federal Art Project), l’objectiu del qual era “culturitzar” la societat americana, sobretot la classe mitjana i aquelles persones que tenien pocs recursos i per tant també pocs referents artístics i culturals.\nEl programa contractava artistes i donava ajudes per tirar endavant projectes relacionats amb l’art; van promoure murals públics i exposicions als pobles on havia estat més difícil l’arribada de l’art, pagaven viatges als artistes arreu del país perquè coneguessin bé aquella nova Amèrica. Però per què? Quins eren els interessos que hi havia darrere?\nL’estat de Roosevelt, tot i que va contribuir en augmentar la cultura del país i semblava que defensava la llibertat d’expressió, donava una premissa clara. Les peces havien de treballar la idea de l’orgull americà, havien de parlar d’aquella “nova i avançada” societat que estaven construint. D’allà en van sortir les escoles de l’American Urban Realism, el Regionalism i el Social Realism, pintors com Edward Hopper o O. Louis Guglielmi, tremends. Però es que sols les obres que toquessin aquella temàtica eren susceptibles d’accedir als avantatges del F.A.P.\nAllà va ser quan va sorgir l’expressionisme abstracte, un altre gran exemple d’utilització de l’art com a eina política. Els últims anys de Roosevelt al poder el comunisme d’Europa començava a treure el nas i va ser aleshores quan l’expressionisme abstracte passà a ser una carta més al tauler de joc de la Guerra Freda.\nEl debat de l’art se n’havia anat cap a donar importància a allò matèric, (el color, la textura, la pintura, el llenç, etc) ja no importava la temàtica, no parlava de les problemàtiques socials, era un art totalment acrític. L’art abstracte era perfecte per presentar l’art com a mitjà per evadir-se, l’art com a plaer. Ara l’art era per desconnectar i no pensar.\nPerò si exprimim una mica més veurem que qui més va contribuir a promoure aquest art va ser el Museu d’Art Modern (MOMA). Museu controlat per la família Rockefeller, la poderosa família que també controlava la indústria del petroli, i quines devien ser les seves necessitats ideològiques?\nAixí podríem seguir hores i hores. Molts han estat els governs que han controlat conscientment les activitats artístiques del poble. El poder, assabentat que l’art i la cultura són eines transformadores i que creen i construeixen ideals i imaginaris els ha volgut controlar per, com ja he dit abans, controlar en última instància la societat futura.\nDonat aquest punt, què és el que nosaltres volem i podem fer? La cultura ens dóna els codis amb els que mirem, és qui ens proporciona les eines per desxifrar i traduir el nostre entorn i no podem deixar que sigui propaganda de l’estat.\nQuina és la nostra responsabilitat com a creadors i creadores? I vull deixar clar que no cal ser “artista” -paraula que per cert, no m’agrada gens- per crear cultura, totes, contínuament estem creant cultura.\nI a la vegada, quina és la nostra responsabilitat com a consumidors i consumidores de cultura?\nEl poder i les institucions estan escollint per nosaltres, són ells i elles les que diuen què és art i què no ho és, què és high culture o què és low culture. Ells i elles són les que decideixen quins són els i les artistes que exposen al MACBA, quines són les obres que fan al Lliure o al Kursaal, quines són les pel·lícules que guanyen premis i omplen els cinemes. Són els crítics (legitimats per les institucions) els que diuen què és “art bo” i què és “art dolent”. I sembla que la societat ens haguem acostumat a creure que el que diuen les institucions -a través de crítics, mitjans de comunicació, o “professionals”- és “normal” i és la “veritat”.\nRecentment a Manresa estan sorgint espais i col·lectius que donen possibilitat a repensar la cultura. Per exemple el projecte de la Sala Ciutat, des d’on es volen impulsar xarxes culturals on tots i totes hi tinguem accés, i on es proposen altres models de gestió cultural com l’autogestió veïnal.\nIniciatives necessàries ja no només per construir un altre futur, sinó també per deconstruir el nostre present, per analitzar i veure quina és la cultura que consumim, com ens afecta, quina és la capacitat d’elecció que tenim, quines són les ajudes que se’ns donen i quines finalitats hi ha al darrere.\nHi ha moltes preguntes que ens podem fer al voltant de la cultura i de l’art i crec que toca fer-nos-les. Perquè l’art potser no canvia el món però sí que canvia a les persones, i les persones som les que canviem el món.\nPD.: Sento aquest final tan èpic, és que a vegades m’ho crec.


12 | agost | 2010 | Aracne fila i fila\nDaily Archives: 12 agost 2010\nMireu Perseu i veureu caure les Perseides!\nJa sabeu que aquesta nit toca mirar el cel. La Margalida l’estiu passat ens ho recordava a El Fil de les Clàssiques! Aquests dies la Terra està interceptant la pols del cometa Swift-Tuttle que va ser observat el 1862 i el 1992. Quan aquestes restes del cometa entren en contacte amb l’atmosfera de la Terra es cremen i donen lloc a les conegudes estrelles fugaces que en aquestes dates s’anomenen Llàgrimes de Sant Llorenç (dia 10 va ser la seva festivitat) o també Perseides (per la constel·lació de Perseu).\nLes Perseides es poden veure uns quants dies abans i després al voltant del dia 12 o 13 d’agost, precisament entre el 8 i el 15 d’agost, si els núvols ho permeten.\nEl punt radiant de les estrelles està situat al voltant de la constel·lació de Perseu, que a les dues de la matinada del dia 13 estarà aproximadament mirant cap al nord-est.\nSi no us en voleu perdre detall podeu anar fins als observatoris que aquests dies obren, per exemple el de Costix a Mallorca o el de Pujalt a l’Anoia (93 869 80 22 – 620 136 720 o info@observatoridepujalt.cat, les places són limitades) o al Centre d’Observació de l’Univers a Àge (a la Noguera). També podeu anar en un lloc obert amb poca contaminació lumínica. Això sí, aneu on aneu, no us oblideu d’agafar roba d’abric, tovallola o màrfega, prismàtics, un lot amb llum vermella o embolicat amb paper de cel·lofana vermella i a observar el cel.\nPotser és un bon moment mentre espereu que es faci de nit llegir el mite de Perseu a Narracions de mites clàssics o visionar aquest vídeo sobre Perseu i la Medusa que des de fa un parell d’anys podeu trobar a El Fil de les Clàssiques. Enguany a més s’han estrenat dues pel·lícules, no massa fidels, però així us podreu entretenir trobant els errors: Percy Jackson y el ladrón del rayo i Furia de Titanes.\nQue tingueu bona sort amb l’observació de les Perseides i no us oblideu de demanar algun desig amb la pluja d’estels! Tampoc us oblideu de mirar la conjunció de Mart, Venus i Saturn! i el pletòric Júpiter i els seus satèl·lits galileans!\nThis entry was posted in Cultura Clàssica 3r, General, Grec 1r, Grec 2n, Llatí 1r, Llatí 2n, Llatí 4t and tagged Actualitat, Astronomia, Competència lèxica, Etimologia, Mitologia, Referents clàssics on 12 agost 2010 by xiscoabrinesblocsxtec.


Guia àcida anti-envelliment - Article, Desembre 2021\nGuia àcida anti-envelliment\nRejuvenesc la pell morta i irritada i uniformitza les arrugues amb aquest sorprenent secret cutani.\nSi les arrugues, la pell seca i l’acne us transformen en algú que no coneixeu, aquest secret per rejovenir la pell us pot ajudar a solucionar els problemes més grans de la vostra pell i ajudar-vos a semblar més jove i ràpid. Tot i que al principi pot semblar dur, els àcids adequats poden ajudar a eliminar la pell rugosa, calmar les imperfeccions, arruïnar les cèl·lules de la pell i suavitzar les línies fines. Apreneu quins tres àcids us poden ajudar a retrocedir i renovar la pell amb aquesta guia d’àcids anti-envelliment.\nProblema : Arrugues\nCom funciona : Aquest àcid que combat les arrugues és un exfoliant que elimina amb seguretat la capa externa de cèl·lules mortes de la pell perquè les cèl·lules noves i grassonetes puguin pujar a la superfície. L’àcid glicòlic ajuda a estimular el creixement del col·lagen, responsable de l’elasticitat de la pell i que es trenca amb l’envelliment. L’àcid glicòlic pot ajudar a suavitzar les línies fines i disminuir l’aparició d’arrugues.\nProblema : Pell seca\nCom funciona : Aquest àcid ajuda la pell a semblar més jove de dues maneres. En primer lloc, l’àcid làctic ajuda a eliminar la pell seca de la superfície. En segon lloc, actua com a humectant, cosa que significa que arrossega aigua a la pell i la manté allà, fent que la pell sembli fresca i jove.\nProblema : Acne\nCom funciona : Aquest àcid redueix el vessament de cèl·lules dins dels fol·licles i ajuda a afluixar la pell seca i escamosa. Això ajuda a trencar capes gruixudes de cèl·lules mortes de la pell que poden bloquejar els fol·licles i provocar acne. Quan s’utilitza àcid salicílic al costat d’altres medicaments tòpics, també els permet penetrar més profundament.\nAquests ingredients es poden trobar a molts productes per a la cura de la pell de la vostra farmàcia o botiga de bellesa local; només cal que consulteu les etiquetes i aneu cap a una pell d’aspecte més jove. Assegureu-vos també de comprovar si hi ha advertències o efectes secundaris a les etiquetes, ja que alguns d’aquests poden fer que la pell sigui més sensible temporalment o que pugui provocar cremades solars. Si teniu irritació, deixeu d’utilitzar el producte nou i pregunteu al vostre metge sobre una alternativa més suau.\nefecte de la deficiència de vitamina d\nafeccions mèdiques que causen olor corporal\nmalaltia de lou gehrig\nquantes píndoles anticonceptives es poden prendre alhora


Els Castellers de Terrassa celebren la XLII Diada de la colla\nActuació dels Castellers de Terrassa en la Festa Major Infantil de Can Roca | Castellers de Terrassa\nEl Raval acollirà la primera actuació castellera a Terrassa amb colles convidades\nEls Castellers de Terrassa celebren aquest pròxim cap de setmana la seva XLII Diada. Després d’un any en blanc per culpa de la pandèmia sanitària, la colla blauturquesa recupera la festivitat amb moltes ganes, amb diumenge com a plat fort amb la primera actuació castellera a la ciutat amb colles convidades.\nLa diada s’iniciarà amb una actuació de vigília el dissabte 6 de novembre a les sis de la tarda a la plaça Vella. Tot seguit, la colla es desplaçarà fins al local del carrer Pasteur per gaudir d’un concert de gralles i tabals que l’equip de músics ha preparat. L’acte finalitzarà amb el ja tradicional concurs de tapes, amenitzat per un concert d’havaneres i cançons de taverna, a càrrec del grup Sons Blaus, i una degustació de rom cremat.\nDiumenge, 7 de novembre, serà l’activitat estrella de la Diada. A les dotze del migdia, el raval de Montserrat, previ esmorzar a la seu social de l’entitat, els Castellers ompliran la plaça acompanyats pels Moixinganguers d’Igualada, els Tirallongus de Manresa i els Castellers de Sant Feliu. Per aquesta cita tant especial, els blau turquesa s’han posat com a objectiu fer tres castells de set, amb opcions d’estrenar el 5d7 o el 4d7 amb el pilar. La jornada clourà amb el dinar de germanor.\nEl cap de colla dels Castellers, Josep Francesc Cortès, en destaca la importància d’aquesta fita: “es tracta d’un objectiu important tenint en compte que hem estat un any i mig sense poder assajar, el fet de treballar amb canalla que fa molt poc que assaja i la posada a punt tant dels membres més veterans com d’aquelles persones que han començat enguany a fer castells està siguent la feina principal a fer a assaig”.\nPer la seva banda, la presidenta dels Castellers, Elisabeth Arpal, destaca la importància de poder celebrar aquesta Diada i convida a tota la ciutat a participar-hi. “Des de l’esclat de la pandèmia, es tracta de la primera diada organitzada per la colla en la que podem fer castells de la manera més normal possible, en aquest sentit des de la colla volem convidar a tota persona que vulgui a celebrar-la amb nosaltres tant a les actuacions de dissabte i diumenge com als actes que farem al nostre local.\nAbans dels actes del cap de setmana, per acabar d’ultimar els detalls de les actuacions, els Castellers faran assaig dimarts de 20h a 22.30h, dijous de 21h a 22.15h i divendres de 20h a 23h al local del carrer Pasteur.\ncastellers Castellers de Terrassa Terrassa


Servei de Neurologia Recerca\nRecerca - Servei de Neurologia\nEl Servei de Neurologia té com a objectiu prioritari desenvolupar una activitat de recerca i innovació d'excel·lència en Neurologia clínica i traslacional i promoure la formació en recerca durant l'etapa de la residència en Neurologia i en l'etapa postresidència.\nL'activitat investigadora dels membres del Servei de Neurologia es vehicula, principalment, mitjançantment l'Institut d'Investigacions Biomèdiques August Pi Sunyer (IDIBAPS), dins l'àrea de Neurociències clíniques i experimentals. Els investigadors formen part dels grups següents:\nMalaltia de Parkinson i altres trastorns neurodegeneratius del moviment: recerca clínica i experimental\nPatogènesi de les malalties neuronals autoimmunes\nMalaltia d'Alzheimer i altres trastorns cognitius\nEl Servei de Neurologia s'encarrega també de la Coordinació Clínica del Banc de Teixits Neurològics (BTN) de l'Biobanc de l’Hospital Barcelona.\nEl BTN és una estructura de més de 25 anys d'història creada amb la finalitat de disposar de teixit cerebral d'alta qualitat per promoure la recerca en malalties neurològiques, especialment les neurodegeneratives. En aquests anys, el BTN ha rebut mostres de més de 2.000 donants procedents de tot el territori català amb les que s'han realitzat múltiples estudis de recerca liderats per investigadors interns com externs.\nDescobreix els projectes i assajos clínics actius d'aquest servei.\nEl Clínic agraeix el compromís de la familia baselga en la recerca de la malaltia de Creutzfeldt-Jakob\n23 de desembre de 2021 2021-12-23\nEs comercialitza el primer medicament derivat del cànnabis per tractar l'epilèpsia refractària a Espanya\n24 de novembre de 2021 2021-12-22\nVuit investigadors del Clínic-IDIBAPS i la Universitat de Barcelona al rànquing dels millors del món\n16 de novembre de 2021 2021-11-16


La gestió política dels menors estrangers genera crítiques i desconfiança en el sector | icag.cat\nLa gestió política dels menors estrangers genera crítiques i desconfiança en el sector /\nLa gestió política dels menors estrangers genera crítiques i desconfiança en el sector\nLa DGAIA ha obert 3.090 places distribuïdes en 253 centres per a joves migrants, unes xifres que els crítics creuen que tapen la realitat dels centres\nLa Direcció General d'Infància obrirà la setmana que ve un Centre d'Atenció Immediata per als menors estrangers que arribin a Catalunya. Serà un centre on també hi haurà Mossos d'Esquadra i que vol evitar les imatges de nois a les comissaries que vam veure l'any passat.\nAra per ara s'estan moderant les arribades de menors i, dels 5.500 que es preveia que arribarien aquest any, el govern calcula que, finalment, en seran 1.500 menys. Tot i això, encara hi ha molts dubtes sobre la gestió política dels joves migrants.\nEn total, s'han obert 3.090 places, distribuïdes en 253 centres o pisos per a joves migrants oberts per la Direcció General d'Infància (DGAIA) en els últims dos anys. Ara es vol començar a fragmentar els que tenen més places i obrir-ne de més petits.\nPel que fa als menors atesos, la DGAIA tutela actualment uns 3.500 menors estrangers. Una dada molt preocupant és que, d'aquests, només un 1% dels que podrien treballar tenen permís de treball.\nEl govern vol dedicar més esforços, alhora, als que fan 18 anys. I és que, dels que han arribat a la majoria d'edat a principis d'any, al 29% no se'ls ha pogut seguir la pista.\nLes crítiques dels profesisonals del sector\nPels professionals del sector, com l'educador social David Rodríguez (CGT), aquestes xifres tapen la realitat dels centres.\n"Quina culpa tenen que se'ls dugui a centres oberts en cases de colònies, amb professionals contractats de manera improvisada, sense cap tipus de formació. Simplement, emmagatzemats a l'espera que compleixin els 18 anys per deixar-los anar una altra vegada al carrer i després dir: 'Veus com delinquien?' Com se senten ells quan està canviant la persona de referència cada setmana, la persona que els ha de donar un futur. Si aquesta persona canvia, ja no confien tampoc en el sistema."\nCap confiança, tampoc, en la possibilitat de treballar, perquè la llei no els ho permet. Ara mateix, quan fan els 18, s'han d'esperar un mínim de 5 anys per poder optar a un primer permís de treball, com destaca Caterina Pons, responsable del projecte de suport integral per a joves de la Fundació Bayt al-Thaqafa.\n"El primer permís de residència que té un menor que ha estat tutelat és d'un any i no lucratiu, sense poder treballar. Si l'aconsegueix renovar, en tindrà per dos anys sense poder treballar. Si l'aconsegueix renovar, en tindrà per dos anys més. I un cop renovi aquest últim permís n'arribarà a tenir un de cinc anys amb el qual sí que podrà treballar."\nEls processos de renovació de residència tampoc són fàcils: cada vegada, el jove ha d'acreditar que té 500 euros o, si no, ha d'obtenir l'anomenat informe d'integració, amb què demostra que té habilitats lingüístiques i que ha fet cursos d'inserció laboral. A més, no el pot haver parat mai la policia per cap motiu. Hi ha una alternativa per aconseguir més ràpid el permís de treball, i és que una empresa estigui disposada a contractar el jove durant un any a jornada completa, afegeix Caterina Pons.\n"L'empresa ens va dir que li sabia molt greu, però que no podia oferir un contracte d'un any. Que estaven molt contents amb ell, però que l'únic que podien oferir era tres mesos i, per tant, el noi no pot treballar, tot i que hi ha una empresa que està contenta amb com treballa i que voldria que estigués amb ells."


Normativa sobre MUFACE: Reglament General del Mutualisme Administratiu | DKV Seguros\nNormativa sobre MUFACE: Reglament General del Mutualisme Administratiu\nLa norma fonamental que regula MUFACE és la llei, però també es va dictar un Reglament de desplegament i existeixen altres reials decrets i ordres que regulen aspectes significatius.\nA continuació, veurem les normes de caràcter general que regulen l'activitat i les competències de MUFACE. Aquí es reflecteix a quins funcionaris s'aplica la normativa (els de l'Administració Civil), la seva cotització especial, les prestacions a què tenen dret com l' assistència sanitària, sancions, organització de MUFACE, etc\nLes dues més importants són la Llei i el Reglament\nLlei sobre Seguretat Social dels funcionaris civils de l'Estat, aprovada pel Reial decret legislatiu 4/2000, de 23 de juny.\nReglament General del Mutualisme Administratiu, aprovat per Reial decret 375/2003, de 28 de març.\nPer tant, tractarem:\nEl Reglament General del Mutualisme Administratiu. El seu àmbit d'aplicació\nAltres normes que regulen MUFACE.\nEl Reglament del Mutualisme Administratiu, aprovat pel Reial decret 375/2003, acompleix la Llei 4/2000, de 23 juny, que faculta el ministre d'Administracions Públiques per dictar o proposar al Govern les normes d'aplicació i desenvolupament de la llei.\nEl Reglament segueix la mateixa sistemàtica i ordenació de matèries que el text refós de la Llei, perquè l'antiga llei 29/1975 presentava una regulació poc extensa cenyida als continguts principals en els àmbits prestacional i organitzatiu d'aquest règim especial, disposant finalment una remissió de la llei a favor del Reglament.\nCom diu el Reglament del Mutualisme Administratiu al seu article 1, el seu objecte és el desplegament i execució del text refós de la Llei sobre Seguretat Social dels funcionaris civils de l'Estat, aprovat pel Reial decret legislatiu 4/2000, de 23 de juny.\nEl personal al qual s'aplica el Reglament (article 3) és:\nEls funcionaris de carrera de l'Administració Civil de l'Estat\nEls funcionaris en pràctiques\nEls funcionaris especificats en els supòsits especials d'enquadrament de la disposició addicional primera i disposició addicional quarta\nEls funcionaris que procedien de l'extingit Servei d'Inspecció i Assessorament de les Corporacions Locals\nEn canvi, queden exclosos d'aquest règim especial de MUFACE:\nEls funcionaris de l'Administració local\nEls d'organismes autònoms\nEls funcionaris de l'Administració militar\nEls funcionaris de l'Administració de justícia\nEls funcionaris de l'Administració de la Seguretat Social\nEls funcionaris de nou ingrés i en pràctiques de les comunitats autònomes\nEls funcionaris civils transferits a les comunitats autònomes\nEl personal d'administració i serveis propi de les universitats\nFinalment, cal recordar que l'organisme públic al qual correspon de forma unitària la gestió del mutualisme administratiu és MUFACE o Mutualitat General de Funcionaris Civils de l'Estat (article 4 del Reglament).\nAltres normes que regulen MUFACE\nReial decret 577/1997, de 18 d'abril, d'estructura dels òrgans de govern, administració i representació de la Mutualitat General de Funcionaris Civils de l'Estat (BOE número 109, de 7 de maig).\nReial decret 657/1989, de 9 de juny, pel qual s'adapten els percentatges de cotització dels mutualistes i d'aportació de l'Estat a la Mutualitat General de Funcionaris Civils de l'Estat, a l'Institut Social de les Forces Armades i a la Mutualitat General Judicial, de conformitat amb el que estableix la disposició final cinquena de la Llei 37/1988, de 28 de desembre, de pressupostos generals de l’Estat per a 1989. (BOE número 142, de 15 de juny).\nReial decret 1733/1994, de 29 de juliol, pel qual s'adeqüen els procediments en matèria de mutualisme administratiu i fons especial de la Mutualitat General de Funcionaris Civils de l'Estat a la Llei 30/1992, de 26 de novembre, de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú. (BOE número 183, de 2 d'agost).\nOrdre APU 3554/2005, de 7 de novembre, per la qual es regula el procediment per al reconeixement dels drets derivats de malaltia professional i d'accident en acte de servei en l'àmbit del mutualisme administratiu gestionat per MUFACE (BOE número 275, de 17 de novembre).\nOrdre APU 2245/2005, de 30 de juny, per la qual es regulen les prestacions complementàries de l'assistència sanitària a MUFACE i s'estableix el procediment de finançament de bombes portàtils d'infusió subcutània contínua d'insulina (BOE número 167, de 14 de juliol). Annexos II, III i IV actualitzats per Resolució de 8 de maig de 2007 (BOE número 20, de 19 de maig de 2007).\nOrdre APU 284/2004, de 2 de febrer, per la qual es regula el procediment d'ingrés de cotitzacions dels mutualistes a la Mutualitat General de Funcionaris Civils de l'Estat (BOE número 39, de 14 de febrer).\nOrdre APU 95/2004, de 12 de gener, que dicta normes per a l'aplicació del subsidi de defunció en el règim especial de Seguretat Social dels funcionaris civils de l'Estat (BOE número 23, de 27 de gener).\nOrdre de 29 de juliol de 1987 (BOE número 06, de 28 d'agost) modificada per Ordre de 21 de febrer de 1997 (BOE número 52, d'1 de març), per la qual s'estableix un ajut econòmic per a l'adquisició d'habitatge per mutualistes.\nResolució de 25 de maig de 2018 de la Mutualitat General de Funcionaris Civils de l'Estat, sobre delegació de competències (BOE número 132, de 31 de maig).\nResolució de 26 de juny de 2014 de la Mutualitat General de Funcionaris Civils de l'Estat, per la qual es regula l'assistència sanitària fora del territori nacional.


17/05/2018 | 19:12\nM’he cansat d’actuar dins d’una pauta engabiada i de callar quan se suposa que s’ha de callar i de fer el que se suposa que s’ha de fer. M’he cansat i he pres la decisió d’estimar-me a mi més que a ningú.\nM’agradaria seguir les iniciatives que estan sortint últimament per explicar les agressions que hem patit. Des dels casos de les desenes de “follògrafs”, destapats per la Margalida Maria; passant per les veus que s’han alçat a partir de la sentència a La Manada: per desgràcia hi ha milions d’experiències que fan vomitar. En el meu cas n’explicaré 3 (que no les úniques): em crema l’estómac fer-ho, però llegint l’article de la Sònia Herrera coincideixo amb la idea que les comunicadores hem de compartir.\nJa fa temps que ens estem reivindicant per totes bandes perquè és mentida que la Humanitat evoluciona: evoluciona la Ciència i la Tecnologia, però no la societat. No evoluciona, perquè des de les institucions es toleren les esquerdes a les llibertats més essencials però es permet la violació a l’espai personal d’altri. No evoluciona perquè es jerarquitzen les persones, perquè mercantilitzem tant la nostra vida que ens hem acabat mercantilitzant a nosaltres mateixes. No evoluciona perquè hi ha una enorme manca d’empatia i solidaritat.\nMai he exposat així aquestes experiències, però fa temps que tinc ganes de fer-ho: el relat de la violació que va patir una companya em va empènyer a militar en una assemblea feminista i tinc l’esperança que la meva aportació empenyi algú altre a seguir reivindicant el que ens cal, per poder-nos arrencar les dagues sense que s’escoli la sang.\nLes explicaré per ordre cronològic, però admeto que costa temps adonar-se (o entendre) que algunes situacions viscudes al llarg de la nostra vida han estat violacions, agressions, abusos, intimidacions. I encara costa més acceptar-ho quan aquestes agressions no només les executen desconeguts entre les ombres de la nit: tothom tindrem amics o familiars que n’hauran comès alguna, encara que no en siguin conscients.\nTenia 15 anys i estava a uns campaments, en un dels millors estius de l’adolescència: gent nova, mil experiències i les meves hormones explotant sexualitat. Aquells dies em vaig embolicar amb un noi, amb qui teníem molta complicitat malgrat no conèixer-nos. Tot anava genial fins que, amagats a una sala de material d’un gimnàs, em va demanar que “baixés”, que li fes una fel·lació. Jo li vaig insistir en la meva negativa: em feia por i no em venia de gust, deixant de banda que no el coneixia i no teníem cap tipus de protecció. Es va ofendre i va seguir insistint, com si l’hagués ferit. Em va fer sentir tan culpable que vaig acabar cedint, amb fàstic, desitjant que arribés algú, que acabés de pressa, que passés alguna cosa. Però em feia por decebre’l, em sentia poca cosa, i no volia estar-hi malament. L’endemà me’n penedia molt, el vaig evitar durant tot el dia fins que em va demanar disculpes, argumentant que no ens havíem entès bé. Crec que, en el fons, els dos érem conscients que no estava bé, però no ho acabàvem d’entendre perquè mai havíem qüestionat els nostres rols i perquè teníem assimilades imatges i funcions derivades del masclisme, la pornografia, i el que se suposa que s’ha de fer quan t’agrada algú. Érem masclistes sense saber-ho: ell per forçar-me, jo per sotmetre’m sense voler-ho.\nLa segona experiència és la que més ha definit com em prenc aquests temes i com sóc ara; perquè em va fer sentir pànic a passejar sola pel carrer, a què un noi m’abracés, a tenir qualsevol mínim contacte amb un desconegut. Estava a una festa major d’un poble, havia begut i estava sola perquè havia anat a pixar. De cop em vaig trobar acorralada per 6 nois, alguns de la meva edat (en tenia 16) i altres més grans. Primer em feien comentaris sobre el meu cos, els meus pits, els llavis i la boca, tota jo; mentre intentava sortir de la rotllana. Però de seguida em van començar a tocar. Jo estava en xoc, i em notava desinflada, molt dèbil, absurda. Petita. A ells els feia gràcia la meva incomoditat i el meu intentar escapar: era obvi, tant per a ells com per a mi, que la sortida no existia. Em passaven d’un a l’altre, intentant-me fer petons i tocant-me per sota la roba, estrenyent-me i masegant-me. Al cul, als pits, i ficar-me els dits a la vagina. Un d’ells va decidir que volia anar fins al final i es va imposar a la resta, agafant-me fort i emportant-se’m foscor endins. En aquell moment sentia tot el meu cos cremar, la pell bruta, l’interior descol·locat, colonitzat. Sentia com si el meu cos estigués mort i jo massa viva. Recordo que el noi em va dir, rient, que no em preocupés perquè “tengo condón”. Li vaig dir que no volia, cosa que era evident i tots sabien des d’un principi, i vaig intentar imposar-me al màxim, entre les seves rialles. Recordo la seva força al meu braç i la seva expressió burleta.\nPer sort, un noi que em coneixia va venir i me’ls va treure de sobre (estàvem just al costat de la festa, a un lloc de pas i exposats, però no havia intervingut ningú). Ja no notava ni l’alcohol ni res, estava en xoc però molt desperta. Vaig anar a la festa a buscar els meus amics. No els vaig explicar res, només em vaig enfonsar i no volia tornar a casa. Vaig explicar-ho a la meva parella, que aquella nit no hi era, però fins molts anys més tard ni els meus amics ni la família ho han sabut: sempre m’he sentit culpable i em feia vergonya. Al noi que havia intentat violar-me el vaig seguir veient durant molt temps: resulta que tenia família al bloc on vivia jo.\nLa tercera va passar a un festival, on havia anat amb molta gent del poble i estàvem acampats tots junts, entre milers de persones. Llavors tenia uns 18 o 19 anys. Jo havia entrat a la meva tenda a buscar un jersei, quan de cop algú em va empènyer més endins. Era un noi que considerava col·lega de tota la vida, a qui coneixia des de sempre i amb qui, feia anys, ens havíem fet petons una nit. Li vaig preguntar que què feia, i em va dir que “teníem una cosa pendent”. Jo li vaig dir que ni ho intentés, que no em venia gens de gust i que volia anar als concerts, que sortís de la tenda. Però em va llençar a terra i em va intentar treure la roba. Estava al·lucinant amb la seva actitud, però em vaig posar molt seriosa mentre ell em seguia insistint. Va entrar un altre amic a buscar-nos i ell va parar de cop. De totes maneres jo ja estava dreta, a punt de pegar-li i recriminant-li la seva actuació. La resta de dies vaig actuar com si res, però des de llavors que no li he tornat a dirigir la paraula ni hem coincidit mai més enlloc.\nHa estat a partir de coses així que he entès que soles som vulnerables. És molt important que tinguem consciència del que volem i el que no, que no ens importi si ens han de jutjar, criticar o insultar, i que ens defensem a nosaltres mateixes i expliquem què passa. A mi el feminisme m’ajuda molt perquè em fa créixer, però també sé que no em fa immune. Cal que pensem que totes les situacions, sigui amb persones conegudes o desconegudes, poden ser perilloses, i per això no hem de restar importància a males experiències que ens passin amb algú que estimem i ho camuflem com un error o un fet puntual. I què, si és un fet puntual? És un fet, i punt. I també sabem que totes tenim històries a explicar, i això és una merda.\nAra, quan em diuen coses pel carrer, potser algun dia acoto el cap i camino de pressa, però d’altres deixo l’individu en qüestió ben retratat, que la resta de gent s’indigni; i que entre totes i tots anem fent manada.\nPerquè no només tenim les plomes afilades: les dents també.\nJoana Sadurní és periodista i feminista radical.


Troben a Torredembarra una persona gran desapareguda al Vendrell\nLa Policia Local de la Torre la van localitzar el passat dijous, 12 de juliol\ndimecres, 18 de juliol 2018 - 14:03h | Actualitzat a 18/07/2018 15:03h\nL'home desaparegut va ser trobat a prop del passeig Marítim de Torredembarra | TarragonaDigital.com\nEl passat dijous, 12 de juliol, es va trobar a una persona gran al passeig Marítim de Torredembarra. L'home d'avançada edat havia desaparegut a la localitat del Vendrell aquell mateix dia, ja que la seva família havia posat una denúncia per la seva desaparició.\nLa Policia Local del municipi del Baix Gaià va identificar l'home, després de rebre una trucada d'un dels establiments del carrer torrenc, informant que hi havia deambulant una persona gran que estava desorientada.\nLocalitzen una persona gran perduda a Torredembarra\nEls fets van succeir durant el passat dijous, quan la Policia Local de Torredembarra van rebre una trucada a la central de la policia, on s'informava des d'un establiment proper al passeig Marítim del municipi que hi havia un home gran que semblava perdut.\nEn aquest sentit, alertaven als agents que hi havia una persona gran per la zona. L'home, de 71 anys, estava desorientat i, a més, argumentava que portava tota la tarda sense la seva família.\nLa família havia denunciat la desaparició al Vendrell\nEls agents de la Policia Local de Torredembarra, un cop localitzat l'home, van començar a fer les gestions corresponents per saber d'on venia aquesta persona gran. Les investigacions de la policia torrenca els van portar fins a la identificació d'un familiar que havia presentat una denúncia de la seva desaparició al municipi del Vendrell aquell mateix dia.\nEn aquest sentit, la Policia Local del municipi del Baix Gaià, va contactar amb el familiar de la persona assistida. Després d'aquesta actuació, la família es va fer càrrec de la persona gran i, així, es va donar per finalitzat el dispositiu de recerca que s'havia activat el mateix dia per la desaparició de l'home de 71 anys.\nEl Vendrell desaparició Torredembarra


El Plus Pujol Lleida s'imposa al DKV Joventut en partit amistós (115-108)\nEl Plus Pujol Lleida ha necessitat una pròrroga per derrotar el DKV Joventut en el seu primer partit de pretemporada (115-108), que s'ha disputat a la Seu d'Urgell. El partit ha estat molt intens, ple d'igualtat i per part del Lleida han destacat Alston, Esteller i els fitxatges de Yánez i Gianella, mentre que pel Joventut el millor ha estat Marcelinho Huertas, màxim anotador del partit amb 22 punts, ben secundat per Scott, Marco i Arnold.\n05/09/2004 - 00.00 Actualitzat 05/09/2004 - 23.35\nEl Plus Pujol ha agafat els primers avantatges en el marcador gràcies a l'encert de Derrick Alston a la zona (9 punts) i el domini lleidatà en la lluita pel rebot, circumstància que ha permès als lleidatans aconseguir el seu màxim avantatge, 13-7, en el minut 5. En el Joventut, el ritme de Marco i la major velocitat en les transicions dels seus jugadors exteriors els ha permès remuntar fins a arribar al final del primer període amb un empat a 19. En el segon quart el partit ha canviat. El Plus Pujol ha començat a trobar els punts del seu perímetre amb menció especial per a Yánez, que ha anotat 4 de 4 en triples i ha acabat aquest segon període amb 14 punts. Mentrestant, en el Joventut eren els pivots els qui prenien protagonisme i amb Young, Scott i Arnold l'equip aconseguia mantenir-se amb opcions fins al 49-46 del descans. En la segona part s'ha mantingut la tònica d'igualtat fins al final amb dos equips que s'han embrancat en un intercanvi de cistelles amb especial protagonisme per a Angulo, Alston i Esteller al Lleida i Arnold i Huertas en el Joventut. A falta de 10 segons, el Lleida guanyava per 97-94 i Comas tenia dos tirs lliures, però els ha fallat i en l'últim atac Huertas ha anotat un triple que ha forçat la pròrroga. En el temps extra, el Plus Pujol ha tornat a obrir bretxa i ja no l'ha desaprofitat per guanyar per 115-108.


La Cortina de Fum: Dimissions retràctils\nL'espectacle de la setmana pren el relleu a l'espectacle de fa dues, amb un cordó umbilical que els uneix: les dimissions de mentida, sense res de veritat. Les dimissions interruptus. Renúncies retràctils com les ungles dels gats. Surten quan convé i s’amaguen quan toca fer moixaines. En realitat, doncs, i ara parlem d’aquest tipus de dimissions, mai van ser-hi. Constitueixen purs recursos estilístics al servei de la manufactura del relat polític. Això, entenguin-me, val més pel cas de la crisi del PSC que no pas per la de Reagrupament, que va ser tota una altra cosa, més feréstega. (...)\nEscrit per TONI AIRA a les 01:11\nCategoria: agenda política, articles, Carretero, catalanisme, comunicació, internet, Maragall, màrqueting polític, Montilla, periodisme, política, PSC, PSOE, Tripartit


El Regne d'Aragó va substituir el de Tarragona\nL'Institut Nova Història denuncia «el silenci al voltant del Regne de Tarragona»\nEl centre d'estudis assegura que «el Regne d'Aragó era el Regne de Tarragona» | Ciutadans adverteix sobre «l'última de l'Institut Nova Història»\ndilluns, 2 de setembre 2019 - 11:11h\nSegons l'Institut Nova Història, el Regne d'Aragó era, en realitat, el Regne de Tarragona. | Isma Llanes\nL'Institut Nova Història (INH), el polèmic centre d'estudis historiogràfics, assegura que «els historiadors catalans actuals obvien o silencien tota la documentació que anem trobant sobre l'existència d'un regne de Tarragona».\nL'INH recull les tesis d'Iván Giménez qui sosté que «cal parlar d'un regne de Tarragona d'amoïnadora persistència en la documentació». Segons Giménez, «des del segle XIV i fins a principis segle XVIII, determinats autors tenien la necessitat d'advertir al lector que el Regne d'Aragó era, en realitat, el Regne de Tarragona»\nIván Giménez també està convençut que «hi ha hagut una política sistemàtica de desubicar personatges de la nostra història per fer-los aragonesos». «En molts textos Tarragona ha estat substituïda per Aragó fent aragonès, per exemple, el cosmògraf Jeroni Girava, nascut a Tarragona» rebla Giménez.\nCom gairebé tots els estudis de l'Institut Nova Història, els vincles entre el Regne de Tarragona i el Regne d'Aragó també han tingut la seva rèplica en l'àmbit polític. En aquest cas ha sigut el regidor de Ciutadans de Salou, Pere Lluis Huguet, qui ha assegurat que «tot l'explicat sobre el regne d'Aragó és fals, el regne d'Aragó era en realitat el regne de Tarragona, però una conspiració Espanyola l'ha ocultat...»\nNo és la primera vegada que l'Institut Nova Història es veu sota la tempesta política. El portaveu d'ERC al Congrés espanyol. Gabriel Rufián, va ser el primer a posar-los sota el focus de la crítica assegurant que «cap simulacre d'història hauria de ser finançada amb diners públics».\n"🔥 ATENCIÓ: Un ferit en un incendi en un pis a Tarragona" "🚶Mas d'en Pastor: els tarragonins que viuen just a la frontera amb els Pallaresos"


"Cambrils, parada i fonda" tracta la transformació històrica del sector de la restauració i de l'allotjament amb l'arribada dels primers "forasters" - Revista Cambrils\n"Cambrils, parada i fonda" tracta la transformació històrica del sector de la restauració i de l'allotjament amb l'arribada dels primers "forasters"\nPublicat el Divendres, 16 de novembre de 2012 12:43h\nUn moment de la taula rodona, ahir al vespre al Centre Cultural. D'esquerra a dreta: Josep Pedrell, Cèlia Massagué, Josep M. Colom i Montserrat Flores\nDins del cicle sobre Larribada del turisme a Cambrils (1950-1962), ahir al vespre al Centre Cultural, es va organitzar una taula rodona amb testimonis sota el títol Cambrils, parada i fonda. En aquesta ocasió, es va parlar sobre el sector de la restauració i de lallotjament en els primers anys de larribada del turisme a Cambrils. Ahir, es va comptar amb la participació de Josep Pedrell Font de Cal Gatell, Cèlia Massagué Riambau i Josep M. Colom Feliu de la Fonda El Camí.\nEls cambrilencs van haver dadaptar-se a les necessitats daquells turistes que visitaven Cambrils, que tenien uns costums estranys i que demanaven allotjament per passar-hi uns dies\nLa taula rodona va ser moderada per larxivera municipal Montserrat Flores qui va fer un breu repàs sobre el moment històric que va viure Cambrils amb larribada dels primers forasters. De fet, tal com va apuntar, lesclat del turisme va portar molts canvis al municipi. Si lany 1950, a Cambrils hi havia una fonda, un restaurant i sis cafès, lany 1962 ja shavien multiplicat els bars i restaurants, shavien construït dos hotels, ja hi havia cinc càmpings i una residència per allotjar-se. Durant aquell període van obrir-se molts establiments i daltres es van anar adaptant a larribada de turistes. Flores va anomenar-ne alguns dhistòrics com el Cafè Gatell, la Fonda Parreu, el restaurant Rovira obert lany 1951 o el restaurant Miramar i daltres que van començar a sorgir als anys 60 com la Fonda Montserrat o la Fonda El Camí que, enguany compleix el seu 50 aniversari. També va citar el primer càmping, el Càmping Canyelles, que es va posar en funcionament cap a lany 1957-1958 i que va ser un dels primers de lEstat espanyol. Alguns dels primers hotels, a principis de la dècada dels 60, van ser el Port Hotel i lHotel Tropicana. Tal com va explicar Montserrat Flores, els cambrilencs van haver dadaptar-se a les necessitats daquells turistes que visitaven Cambrils, que tenien uns costums estranys i que demanaven allotjament per passar-hi uns dies. Va ser aleshores que van començar a sorgir una gran diversificació dallotjaments, ja que molta gent del poble llogava habitacions o tot el seu habitatge, durant el període estival.\nEl Cafè Gatell es va posar en marxa com a bar amb servei de menjars i, compaginant també algun servei de barberia, cap a l'any 1912. Josep Pedrell: "L'avi era molt treballador i tenia molt bon paladar"\nJosep Pedrell de Cal Gatell va explicar els inicis del negoci familiar. Pedrell va explicar que el seu avi era barber, però que va decidir-se a obrir un establiment: lavi era molt treballador i tenia molt bon paladar. Feia uns suquets de peix i unes paelles molt bones i, amb el guiso del romesco, va adaptar aquells ingredients per fer una salsa per acompanyar el peix i el marisc a la taula. Va ser el primer que ho va fer a Catalunya. Cap a lany 1912 va començar a fer menjars i a tenir clientela. Així doncs, el Cafè Gatell es va posar en marxa com a bar amb servei de menjars i, compaginant també algun servei de barberia. Amb els anys, lestabliment va oferir un servei de restaurant i de fonda, oferint les habitacions que hi havia al pis de dalt. Durant la postguerra, tal com va explicar Josep Pedrell, el seu avi va deixar el negoci als seus fills, concretament a loncle Josep Font i a la tieta Eugènia Font, que van seguir amb el negoci, juntament amb lajuda de lavi i de làvia. De fet, làvia Rosa Massagué, tal com va intervenir Cèlia Massagué durant la xerrada, era una dona molt coneguda a la platja, perquè feia de tot. El dia de santa Rosa feia una xocolatada per a tots els mariners vells de la platja, feia cafès, feia de llevadora en els parts, ajudava a vestir els difunts, feia dinfermera quan algú estava malalt, feia de tot i li deien Rosa, la barbera, perquè era la dona del barber. Lany 1940, quan es va morir, hi va haver molt dol a la platja.\nUns anys després, cap al 1955, la història del restaurant Gatell té un punt dinflexió, ja que el negoci es parteix en dos: el restaurant Casa Gatell i el restaurant Can Gatell, propietat de Rodolfo Font. Els pares es van quedar amb el resturant i els oncles es van quedar amb el cafè, que també van fer com a restaurant i cadascú tenia la seva clientela, va dir Pedrell. Anys més tard s'obriria el tercer restaurant dels "Gatell" el restaurant Eugènia, també a primera línia de port, propietat del mateix Josep Pedrell.\nCèlia Massagué: "Les primeres patates xips embossades que es van vendre a Cambrils les vaig portar jo i això va anar molt bé als bars i als restaurants"\nPer la seva part, Cèlia Massagué parenta del mateix Josep Pedrell també va explicar la seva experiència durant la seva joventut, en aquells primers anys de larribada del turisme. Massagué va dir que, en aquells temps, la primera feina del jovent era anar al tros a collir bajoques, a collir olives o a collir avellanes, mentre que a lhivern anàvem a cosir i els diumenges, baixava una estona a ajudar al restaurant. Aquells anys es van anar obrint molts negocis. Jo vaig tenir un negoci dautovenda de xuxes i anava per les botigues i també proveïa els restaurants de productes. En aquest punt, Massagué va apuntar simpàticament que: les primeres patates xips embossades que es van vendre a Cambrils les vaig portar jo i això va anar molt bé als bars i als restaurants, perquè fins aleshores les havien de posar en grapats. Aleshores, a Cambrils no hi havia res, només sol a la platja i bajoques i avellanes!, va afegir acompanyada de les rialles dels assistents.\nCèlia Massagué: "Nosaltres vivíem al magatzem i als turistes els hi deixàvem la casa parada i ells hi feien la seva, shi feien el menjar i tot. Aleshores els hi cobràvem unes 10.000 pessetes per cada mes"\nCèlia Massagué també va explicar que a casa seva acollien a turistes durant lestiu. Venien al restaurant i demanaven allotjament, però aleshores no hi havia res, ni agències de col·locació ni res. Va ser una cosa molt casolana, però la gent shi sentia molt bé a casa, va dir. Casa seva estava situada al carrer de Ramon Berenguer IV, al barri de lEixample, després que la família shi traslladés procedent duna casa situada al carrer de les Parres, a la Vila. Els primers que van venir van ser uns maños, que van venir uns dos o tres anys i shi estaven un mes. Nosaltres vivíem al magatzem i als turistes els hi deixàvem la casa parada i ells hi feien la seva, shi feien el menjar i tot. Aleshores els hi cobràvem unes 10.000 pessetes per cada mes. A casa, vam estar llogant durant uns 10 anys, explicava, ahir, Cèlia Massagué. En aquest punt, Massagué recordava com era Cambrils en aquells anys, un poble sense semàfors i la canalla podia anar en bicicleta pel carrer sense cap perill. Quan vèiem els xiquets en bicicleta, sempre dèiem, ja estan aquí els xiquet barcelonins. Un altre tipus dallotjament, segons va apuntar la Cèlia, era que molta gent llogava habitacions pels familiars dels novicis que estudiaven als hermanos de La Salle.\nJosep M. Colom (Fonda El Camí): Els alemanys o ens deixaven dormir a la nit, bevien molt i com que en aquella època les reserves es feien per carta, quan vèiem que la carta era dun alemany les llançàvem a la brossa, perquè amb francesos i espanyols ja omplíem!\nPer la seva part, Josep M. Colom de la Fonda El Camí va explicar que a casa seva eren pagesos, però que, amb tanta canalla sis germans, els pares van pensar que havien de muntar algun negoci. Van pensar en posar una granja o bé una fonda, però van decidir-se per la fonda, perquè a la granja hi havia fems i era més brut!. Durant els primers anys, la Fonda El Camí tenia poques habitacions, però segons va comentar Colom, treballàvem molt i molt bé, tot i que molta gent encara sallotjava a cases particulars. Els primers turistes eren francesos i alemanys. En aquest punt, Cèlia Massagué va intervenir per dir que: els alemanys quan arribaven dein: Cambrils, grandes fiestas!!. A això, Colom va afegir que a casa seva van patir la disbauxa, el descontrol i la mala fama dels turistes alemanys: no ens deixaven dormir a la nit, bevien molt i com que en aquella època les reserves es feien per carta, quan vèiem que la carta era dun alemany les llançàvem a la brossa, perquè amb francesos i espanyols ja omplíem!. Josep M. Colom també va comentar que la fonda estava situada on la família tenia la casa, ja que la parcel·la era molt àmplia i disposaven dun bon pati que donava molta ombra i que, els turistes ocupaven en la terrassa exterior que hi havia. A banda de turistes, Colom també va dir molts camioners i viatjants eren clients de la fonda, aprofitant la proximitat de la carretera. Durant lhivern i, especialment en les dècades de 1960-1970 i fins i tot els 80, tenien molts treballadors que van arribar a Cambrils en lanomenat boom de la construcció.


Inscripcions Olimpíades 2017\nEl dilluns 12 de juny s’obri el termini d’inscripció a les Olimpíades de 2017 que organitza la Regidoria d’Esports. Aquestes Olimpíades es realitzaran del 31 de juliol al 15 d’agost en les diferents seus de la població.\nLa inscripció és necessària i pot realitzar-se acudint al propi Ajuntament o bé, com a novetat d’enguany, de forma telemàtica a través de la pàgina web www.naquera.com/olimpiadas. Serà el responsable de cada equip el que haurà de realitzar-la tenint per a açò totes les dades dels integrants de l’equip.\nRespecte a qualsevol problema amb la realització de la inscripció telemàtica queda a la seua sencera disposició, en l’apartat de Regidoria de Cultura (punt d’informació juvenil), un tutorial que els servirà d’ajuda e indicarà el procediment de la inscripció.