Un escrit està ben redactat quan un tercer el troba, el llegeix i l’entén. Això no passa amb el sector de l’energia elèctrica: no tan sols amb les factures de les comercialitzadores, que potser és el més entenedor, sinó que cada dia hi ha rius de tinta en tots els mitjans de comunicació escrita, totes les notícies televisives en van plenes, el govern no parla d’altra cosa, i ningú no sap encara explicar per què puja, puja i puja el seu preu, i pel que diuen, continuarà pujant.\nEs veu que el segment elèctric està fora de la llei de mercat, que quan n’hi ha poc és car, i quan n’hi ha massa és barat; és un entramat entre multinacionals i estats i entre ells es reparteixen el pastís, i en aquest entramat, sembla ser, que el que porta la partida a guanyar són les multinacionals, perquè ni el mateix govern pot fer res per moderar els preus, quan aquests costos energètics aporten una important contribució a la inflació, que tindrà repercussions quantioses en les despeses de l’estat, com per exemple les pensions, 2.000 milions segons el Confidencial.\nQuant als consumidors, resulta que es pot triar entre dues tarifes: hi ha una tarifa regulada PVPC (Preu Voluntari pel Petit Consumidor) i una tarifa lliure, que les comercialitzadores elèctriques ofereixen. La primera ha estat més perjudicada que la segona quant a l’augment dels preus, el 6,9 contra el 4,9 % respectivament segons admès la ministra de “Transición Ecológica”, Teresa Rivera, en el Congrés de Diputats.\nEl mercat, Endesa, ofereix la PVPC com “Mismo precio a cualquier hora del dia”; i Naturgy “Tarifas de luz con discriminación horaria de Naturgy” ofereix tres preus: el vall, el pla (un 43% més car), i el punta (un 129% més car respecte el preu més baix).\nCal recordar que els trams horaris són: el vall (entre les 0 i les 8 hores del matí), el pla (de 8 a 10 hores del matí, de 14 a 18 de la tarda i de 22 a les 24 hores de la nit); i el punta (de 10 a 14 hores del matí i de 18 a 22 a la tarda-nit).\nEl cost de l’energia de les factures que paguem, a grans trets, és un terç del total, un terç d’impostos i un terç del peatges; aquests percentatges fluctuen perquè el preu de l’energia varia cada hora; el preu del gas s’ha multiplicat per 5,5, i el del CO2 per dos; a més, l’IVA ha passat del 21 al 10% i s’ha suspès el l’impost a la generació (segons el portaveu del ministeri).\nLa finalitat d’aquest article era allò que hem de fer per no pagar tan cara l’energia elèctrica: que si plaques solars a casa, que si canviar de tarifa o canviar de distribuïdora o que les protestes socials o les xarxes posessin en escac el govern… Doncs no, no cal fer res. El president del Govern d’Espanya, el Sr. Sánchez, en una entrevista a El País, d’aquest diumenge passat, assegura que “Cuando acabe el 2021 se habrá pagado de luz lo mismo que en 2018”.\nArticle anteriorERC considera una “presa de pèl” que només es vulgui abaixar l’IBI “6€ a l’any”\nPròxim articleClaus d’un bon procés de gestió del canvi a l’empresa


Els veïns, a l'expectativa de l'inici d'obres a l'estació de Sant Andreu Comtal | betevé\nA l’expectativa que es reprenguin les obres de Sant Andreu Comtal\nDes de fa 12 anys hi ha una tanca a tres metres de la porta de casa d'un centenar de famílies que els provoca molèsties\ndimarts, 10 de setembre del 2019, a les 16.16\nEls veïns del carrer de l’Andana de l’Estació, a Sant Andreu, esperen amb candeletes veure les màquines treballar a les obres de reforma de l’estació de tren de Sant Andreu Comtal. A principi d’agost del 2019, l’Ajuntament va anunciar que s’havia rescindit el contracte amb la constructora encarregada de les obres i la licitació dels treballs es podria fer a la tardor. Si es compleixen els terminis, segons el consistori, les obres podrien tornar a començar a principi de l’any vinent.\nDesconfiança veïnal amb el calendari\nLes famílies que viuen a tocar de l’estació de Sant Andreu Comtal, però, no s’ho acaben de creure. “Ja ho hem sentit més vegades, per això mai no t’ho acabes de creure. Ens ho creurem quan les obres estiguin en marxa i acabant”, reflexiona Sergio Diéguez, veí del carrer de l’Andana de l’Estació. Igualment n’opina la Margarita González, veïna que ha participat sovint en les reivindicacions veïnals per iniciar les obres: “Desconfio perquè son tantes les vegades que ens hem fet il·lusions i després no fan res”.\nA més, afegeixen que no tenen cap tipus d’informació, només la que es publica als mitjans de comunicació o els transmet l’associació de veïns.\nUn mur a tres metres de casa\nEl malestar dels veïns des de fa uns 12 anys es deu a la tanca que tenen a tocar de casa. En un principi es va instal·lar a l’acabament de la vorera, és a dir, a metre i mig dels immobles del carrer de l’Andana de l’Estació. “No podia passar ni un vehicle, no complia la normativa”, descriu Llorens Núñez, un altre veí. Per això, des de fa uns anys s’ha retirat metre i mig més enllà. Però no acaba d’agradar als veïns. “Amb tants anys, aquesta tanca provoca malestar i l’haurien de treure si no es fa res”, reclama Sergio Diéguez.\nSegons els veïns, la tanca i la poca existència de comerç provoca inseguretat. “S’ha perdut la mobilitat de la gent i et sents incòmode en aquest carrer perquè no hi ha cap tipus de seguretat”, assegura Sergio Diéguez. Els veïns diuen que durant aquests anys han hagut robatoris a la comunitat. Fins i tot, en alguns pisos han entrat diverses vegades. “Jo procuro no sortir a la nit, això és un carreró i tinc por”, explica la Margarita González.\nFutur carrer de Martin Luther King\nLa reforma de l’estació de Sant Andreu Comtal comportarà la reurbanització de l’entorn i del carrer de l’Andana de l’Estació que passarà a dir-se carrer de Martin Luther King. “Tindrem un carrer ample, serà tot el que son les vies”, explica la Margarita González.\n— Adif — obres aturades — queixes veïnals — tren\nDemanen rectificar un article de ‘The Washington Post’ que recomana fer “botellón” a la plaça del Sol\nEls accidents de tren més greus de la ciutat\nEl nom de la Font d’en Fargues no fa justícia a Montserrat de Casanovas\nCara a cara: El Tsunami Veïnal és una reivindicació legítima o una protesta polititzada?\nEntrevista: Jordi Giró, president de l’Associació de Veïns de la Vila Olímpica\nLa tempesta i el vent tomben un pi històric de l’Escola Pia de Sarrià\nLes escoles fan els deures tres dies abans de l’examen: l’inici del curs\n“Necessitem saber que vivim en un entorn en què no ens passarà res”\nLes superilles podrien evitar 667 morts prematures l’any i reduirien la contaminació un 24 %


Les infermeres del CAS Brians del Centre Penitenciari de Brians 1, finalistes de la 1a edició del Premi Néstor Bereciartu - Fundación Salud y Comunidad\nEl Centre d’Atenció i Seguiment (CAS) a Drogodependències del Centre Penitenciari de Brians 1, servei gestionat per la Fundació Salut i Comunitat (FSC) a Barcelona, finançat pel Servei Català de Salut (CatSalut), ha tornat a ser notícia per la gran tasca que realitza amb els usuaris del servei. Concretament, les infermeres que treballen en aquest recurs van ser guardonades el dia 22 d’abril passat com a finalistes de la primera edició del Premi Néstor Bereciartu, convocat per la Revista ROL d’Infermeria.\nLes infermeres del CAS Brians del Centre penitenciari Brians 1, van ser guardonades per l’article “Atenció d’infermeria a usuaris de drogues a la presó”, on posen de manifest la importància de la intervenció d’infermeria per millorar la qualitat de vida dels usuaris de drogues, publicant-se aquest treball a la Revista Rol d’Infermeria, concretament al número de gener de 2022 i rebent a més un diploma commemoratiu.\nA les bases del premi, s’exposava que es valorarien els millors manuscrits sobre experiències clíniques davant les diferents dimensions de la salut o la malaltia, que es descriuen en aquest article, desenvolupant-se també els pilars fonamentals de l’atenció d’infermeria a persones consumidores de drogues a la presó.\nAquests pilars, tal com s’assenyalen a l’article, són:\nEstablir una bona relació terapèutica infermera-usuari. Les infermeres fan un acostament a la població penitenciària per estendre ponts i enfortir l’adherència de les persones consumidores als programes de reducció de danys. Per això, s’estableix una relació terapèutica positiva mitjançant el seguiment i l’acompanyament de les necessitats psicosocials.\nDefensar laccés a la salut. La intervenció de les infermeres facilita l’accés de les persones consumidores a altres recursos sociosanitaris del medi penitenciari ia la comunitat. En aquest sentit, les professionals defensen aquest model d‟actuació, per tal de reduir l‟estigmatització i l‟hostilitat cap a aquestes persones en el medi penitenciari.\nLes nostres companyes de FSC subratllen, des de la seva experiència, la importància d’intensificar i promocionar aquest model d’atenció dirigit a persones consumidores privades de llibertat. Per aquest motiu, recomanen una inversió més gran en formació especialitzada de professionals d’infermeria per a una actuació sobre drogues més eficaç en el medi penitenciari.


Navarro anota però també assisteix - FC Barcelona\nHomeSeccionsBàsquetPrimer EquipNotíciesNavarro anota però també assisteix\nNavarro anota però també assisteix\nAleix Santacana - 29/10/2012 | 00:00\nAmb les vuit assistències repartides diumenge contra el CB Canarias, el capità del Barça Regal se situa com el 15è jugador de la història de l’ACB que més n’ha repartides Navarro és l’únic escorta entre els 20 primers classificats d’aquesta selecta llista de passadors. Tota la resta són bases\nNavarro assisteix a Lorbek / FOTO: ÀLEX CAPARRÓS - FCB\nUna de les grans notícies d’aquesta cinquena jornada de la Lliga Endesa ha estat el retorn de la millor versió de Juan Carlos Navarro. El capità del Barça Regal va anotar 21 punts –amb tres triples de quatre intents- i en va tenir prou amb cinc minuts per desequilibrar el duel d’aquest diumenge contra el CB Canarias (100-75). “Em feia falta un partit així”, reconeixia l’’11’ blaugrana després de l’enfrontament.\nUn bon encert en el llançament al qual s’han d’afegir vuit assistències repartides. Navarro és un dels grans referents anotadors de l’equip però també és generós a l’hora d’assistir els seus companys. Amb les vuit assistències repartides diumenge, el de Sant Feliu supera Javi Rodríguez i se situa com el 15è jugador de la història de l’ACB que més n’ha repartides.\nL’únic escorta entre els millors\nNavarro acumula un total de 1.274 assistències en els 520 partits que ha disputat fins ara a l’ACB, amb una mitjana de 2,45 per partit, i és l’únic escorta entre els 20 primers classificats d’una selecta llista dominada per bases. Pablo Laso, l’actual entrenador del Reial Madrid, és el líder d’aquesta taula (2.896), seguit per Nacho Azofra (2.224) i Nacho Rodríguez (2.032).\nEl capità blaugrana té ara al seu abast jugadors com Luis Lorente (1.298), Arceaga (1.301) o Marco (1.303). La frontera del Top 10 l’estableix el secretari tècnic del FCB Regal, Joan Creus, que en va repartir 1.461 en 585 partits. Tot és qüestió de temps. Navarro encara té corda per continuar anotant i assistint.\nAl millor cinc de la jornada\nLa seva gran actuació contra el CB Canarias (28 de valoració) li ha permès a Navarro ser un dels cinc jugadors que formen el millor quintet de la 5a jornada de la Lliga Endesa. Segons els cinc valors especials, Navarro ha estat escollit pel seu Lideratge; Vasileiadis (Gescrap Bizkaia Bilbao Basket) per la seva Actitud; Rodríguez (Blusens Monbus) per la seva Generositat; Mainoldi (Mad-Croc Fuenlabrada) per la seva Eficàcia; i Corbacho (Blusens Monbus) per la seva Entrega.\nFCB - Partizan


Meetings clínics | logoveu\nReunions virtuals entre professionals i estudiants de logopèdia, 90 minuts de duració.\nÉs tractaran temes vocals englobant l'exposició de continguts teòrics i casos pràctics, amb l'objectiu d'enfortir els coneixements vocals, a més de compartir experiències i dubtes sobre casos clínics propis, podent ser exposats aquests per a debatre i realitzar les consultes necessàries.\nEs lliurarà material quan el tema així ho requerisca, a més de bibliografia, articles i altres per a aquelles persones inscrites. Tots els continguts abordaran el tema vocal que es tractarà en el 'meeting' o, mínimament seran lliurades amb aquesta finalitat.\nS'obriran les inscripcions 15 dies abans a través de formulari per a establir contacte i confirmar assistència els dies previs.\nD'aquesta manera s'estableix ordre cronològic d'inscripció, sent anul·lada l'assistència d'alguna de les persones inscrites ens posarem en contacte amb la primera persona que s'haja quedat sense plaça.\nPlaces molt limitades per a facilitar el treball i la participació.


Crida a l´acció: del G-35 al G-10\nAquest estiu del 2009 estem molt preocupats i enfeinats en com superar la crisi econòmica omnipresent. Els primers indicis de crisi en el sector financer internacional de fa dos estius han desembocat en una voràgine destructora sense precedents de l'economia real. I a més, al nostre país, hem sumat la nostra pròpia crisi del sector immobiliari, així que tenim doble ració. Hi ha sensació d'urgència.\nPerò en aquests moments de preocupació per mesures urgents, vull insistir en dos temes clau per al nostre desenvolupament a llarg termini. El llarg termini té el problema de poder semblar menys prioritari per la seva llunyania, i, per descomptat, té el problema de no retre rèdits en el curt termini. Per això, no mobilitza gaire els partits polítics. Així que és la societat civil qui ha d'incidir en ells.\nEls dos símptomes molt preocupants per al nostre futur són la qualitat de l'educació de la nostra joventut, i, la manca de productivitat de les nostres empreses amb la seva traducció en un balanç de comerç i uns nivells de deute exteriors absolutament impresentables. No estem a l'alçada, les estadístiques internacionals són prou aclaridores i eloqüents. Tenim unes excepcions execlentes, però no n'hi ha prou, ni de bon tros.\nVegem primer l'educació. Els índexs PISA (Programme for International Student Assessment) de l'OECD són un clar indicador dels nostres mals resultats comparatius. No anem bé, gens bé, som al lloc 35è. I és també coneguda la problemàtica de la motivació dels nostres ensenyants. Així que això té mala solució. Hem de canviar urgentment les prioritats i els mitjans. La política i els mitjans aplicats a la darrera generació de joves si han aconseguit notables avenços en la universalització de l'ensenyament secundari al nostre país. I això tenint en compte la imprevista necessitat de fer front a la complexitat d'incorporar a la joventut immigrant. Però la qüestió és que la política relativa a la qualitat dels nivells educatius ha estat nefasta. Evidentment això cal matizar-ho, no es pot generalitzar. Però hem de cridar l'atenció. El nivell de coneixement de la nostra joventut, i, en molts casos, el poc que els hem imbuït respecte a l'actitud davant l'esforç, ens posa en desavantatge en comparació amb la resta del món. I per això, la nostra capacitat d'adaptació als canvis induïts per la rapidesa de l'evolució de l'entorn econòmic, estarà en qüestió. En conseqüència, la capacitat d'adaptació de les nostres empreses i institucions també es veurà afectada. No podem deixar-ho passar: el nostre futur depen de la qualitat de l'ensenyament.\nHem de ser capaços d'entendre, preveure, superar i aprofitar els nous models tecnològics, financers i socials. Aquests canvis vénen induïts, en primer lloc, per la rapidesa del canvi tecnològic (sobretot en els entorns TIC, biosanitari i energètic), així com, en segon lloc, per l'impacte de l'avenç imparable de la globalització. Aquest avanç de la globalització es deu, al seu torn, a la voluntat política internacional d'obertura de mercats (creació de blocs tipus Unió Europea, acords de l'OMC, etc.), el desenvolupament imparable dels mercats emergents tipus BRIC (vegeu www . gapminder.com) i la facilitat de comunicació i de transport a nivell internacional de persones, béns i capitals. Veiem, si més no, la capacitat de trencar barreres i distàncies degut a las influències d'internet, de les xarxes de telefonia mòbil, dels operadors de transport "low cost", etc. Estem parlant d'innovació, de la capacitat d'imaginar i posar en pràctica nous models de negoci i d’organització, i, per tant, de respondre a les necessitats històriques i també latents de la nostra societat. Doncs bé, en els índexs de productivitat i en els d'innovació, també estem massa endarrerits. Coincideix que estem, també en aquet cas, aproximadament, en el lloc 35è dels índexs del World Economic Forum: Global Competitive Report, i el recentment publicat Network Readinesss Index. Si fem un símil, hem d'emular en el món empresarial, tecnològic i científic els nostres recents èxits esportius a nivell continental i mundial, on els nostres esportistes s'han pogut col.locar en molts casos en els primers llocs, cosa impensable fa un parell de dècades.\nAl nostre país probablement seguirem vivint sempre en un entorn i clima privilegiats. Però si seguim com fins ara, el control del nostre destí, de les nostres empreses i centres de poder, es desplaçarà irremeiablement cap a altres latituds, molt més enllà de la situació actual. O espavilem a educar les futures generacions en els nivells de coneixement i aprenentatge continus, a desenvolupar els valors de l'esforç i d'il.lusió en el desenvolupament de projectes innovadors, o no podrem fer front amb èxit a l'acceleració dels canvis professionals i socials.\nEstem actualment en el G-20 econòmic quant a mida de la economia actual de l'estat, però estem en el G-35 dels índexs d'educació, productivitat i innovació. És a dir, correm el perill de caure al G-35 de l'economia del futur.\nCorregir aquesta situació implica una decisió de canvi de polítiques i de prioritats, seguida per l'aplicació dels mitjans corresponent. Hem de construir el futur ara, malgrat la crisi actual. La correlació entre taxes de desenvolupament i de qualitat de vida, amb els nivells de qualitat en l'ensenyament així com amb els índexs de productivitat i innovació, està àmpliament documentada. No esperem per demà el que hem de fer avui.\nPer això proposo que fixem l'agenda amb els actors polítics i econòmics per a que el nostre país estigui en el G-10 dels índexs PISA de l'OECD, i NRI del World Economic Forum, en l'horitzó de 2020, és a dir, en deu anys.


Coberta Solar instal·larà a l'empresa tèxtil TexAthenea, ubicada a Villena, una de les primeres i més grans megabateries d'Europa.\nCoberta Solar instal·larà a l'empresa tèxtil TexAthenea, ubicada a Villena (Alacant), una de les primeres i més grans megabateries d'Europa. Un sistema d'emmagatzematge de 2 megawatts hora amb què les dos companyies tornen a treballar de forma conjunta per situar-se a l'avantguarda del sector amb un projecte pioner i de referència.\nAmb esta megabateria, que genera una potència equivalent a la requerida per 500 llars, TexAthenea dispara la capacitat d'estalvi i la independència de la xarxa elèctrica. L'empresa combinarà els beneficis d'esta tecnologia amb l'energia produïda pels panells solars instal·lats a la coberta del vostre centre de producció, prop de 4 MWp d'energia neta.\nAmb la instal·lació d'esta megabateria per a autoconsum, “TexAthenea fa un salt qualitatiu en la seua forma de produir, en permetre-li emmagatzemar energia als trams en què els preus són més barats i consumir-la després en aquells en què no pugui recórrer a la fotovoltaica o el preu de l?electricitat siga més cara”, explica Luis Navarro Buciega, gerent de Coberta Solar.\nD'esta manera, l'empresa "aconseguirà planificar la despesa en electricitat d'una manera més òptima, eficient i prendre el control de la factura, aliena a les inestabilitats del mercat elèctric".\nAposta per la innovació i la reducció d'emissions de C02\nLa megabateria té unes dimensions de 6 metres d'amplada i un pes proper a les 30 tones. Estes sistemes estan ara en plena expansió, gràcies a les subvencions actives que donen cobertura fins a un 65%, gràcies als plans de suport de la Unió Europea en matèria d‟eficiència energètica i reducció de les emissions de gasos contaminants, i permet disposar d‟energia al 50% del preu de l'oferta a la xarxa convencional.\nPer TexAthenea, l'aposta per avançar-se i ser pionera en innovació es repeteix, ja que el 2018 es va convertir en referent per fer el pas cap a l'autoconsum amb la instal·lació de panells fotovoltaics més gran d'Espanya. Un total de 2,77 MWp, en aquell moment i 8.316 panells. Durant el primer any d'instal·lació va arribar a produir 21MWh d'energia renovable en un dia de producció.\nDesprés d'una ampliació de la coberta fotovoltaica –la instal·lació completa ronda els 14.000 panells solars que ocupen una superfície similar a la de cinc camps de futbol professional–, la companyia ha refermat la seua contribució mediambiental, en reduir en 2.196 tones anuals les emissions de CO2 a l'atmosfera, equivalent a unes 2.000 llars.\nEste cas d'èxit s'analitzarà al marco de la Fira Internacional d'Energia i Medi ambient Genera que comença hui. El gerent de Coberta Solar, Luis Navarro Buciega, participarà demà a la fira i exposarà la disrupció que suposa a la indústria este sistema d'emmagatzematge energètic.


Club Natació Sant Just – Trofeu Estils Masters Terrassa\n5 febrero, 2017 Salvador Perez\nEl pasat diumenge el CN Sant Just en categoria Master va començar la temporada de competicions amb la participacio al Trofeu Estils de Terrassa on 10 dels seus nedadors/es masters van demostrar les ganes de competir i la bona forma que han assolit despres de 5 mesos d’entrenament.\nHa estat un dia magnific ja que la majoria era la primera vegada que competia i aixos era tot un repte per ells. Amb tot i aixos s’han sortit prou be i amb molt bona nota. Han demostrat que amb voluntat i ganes es pot aconseguir tot dintre del mon de la natació.\nPer aquest motiu els felicitem i animem a continuar en aquesta linea.


ICV creu que la crisi ha relegat les consultes a 'un segon terme' ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Dijous, 17 de juny de 2021 19:54 h\nConsultes independentistes Última actualització Dilluns, 1 de març de 2010 14:16 h\nTot i això valoren positivament la mobilització de més de 62.000 persones\nLa dirigent d'Iniciativa i portaveu parlamentària d'ICV-EUiA, Dolors Camats, ha manifestat aquest dilluns que les consultes sobre la independència passen a 'un segon terme' degut a la crisi econòmica. La participació a les consultes d'aquest diumenge es va situar en el 21,55%, sis punts per sota de les que es van portar a terme el 13 de desembre. Segons Camats, probablement aquesta reculada 'sobre les primeres consultes com a índex de participació i en mobilització respon a que estem en una situació de crisi econòmica profunda'. En qualsevol cas, ha valorat positivament la mobilització de més de 62.000 persones.\nDolors Camats, portaveu parlamentària d'ICV.\n28f, consultes, icv\nEn roda de premsa a la seu del partit, Camats ha apuntat que aquesta és una situació de crisi 'amb problemes i dificultats per moltes famílies, pels territoris i també pels que hi ha de fer front per les institucions'. La dirigent ecosocialista ha remarcat que això 'fa que altres mobilitzacions' com per exemple les consultes 'vegin més frenada la seva capacitat d'arribar a la població'.\nHa insistit sobre aquesta qüestió i ha assegurat que 'tot fa pensar que en un moment de crisi econòmica greu, de situació de dificultats de moltes famílies i alguns territoris i amb un abocament d'esforços per part de la classe política, empreses i la població per buscar solucions davant la crisi un tema com aquest passa en un segon terme i a no ser tan rellevant'. Segons Camats, 'això fa èmfasi en la participació i en l'entusiasme que pugui generar en alguns llocs'.\nAixí mateix, ha valorat positivament la participació en les consultes. 'Com a partit polític sabem com costa mobilitzar políticament a la població i és positiva la participació' de ciutadans 'que hagin sortit al carrer a votar i altres que ho hagin fet com a voluntaris'.\nCamats no creu que la reculada en la participació en les consultes d'aquest diumenge faci pensar que s'ha de modificar el calendari previst, on ja estan previstes dues noves onades. 'Sempre han encarat les consultes amb la necessitat de preparar-les i mobilitzar-les molt bé', ha declarat. 'On no hi ha gent ni voluntaris ni predisposició a fer-les ja no s'ho han proposat', ha indicat la dirigent ecosocialista.\nC's titlla de 'fracàs al quadrat' la segona onada de consultes i lamenta el 'silenci' de PSC i PPC 01.03.2010.\nDecidim.cat creu que la participació ha estat bona però pot créixer 01.03.2010.\nJoan Noè i Tubau Argentona\n7 de març de 2010, 13.14 h\nNo t-ho pnsis pas.,el sentiment esta viu i l'il.lusió de la gent també.\nEl ilusionistes ja sou altre cosa, teniu de treure profit de tots el canvis...,a veure que dirás d'esprés de les properes votacions.\nTot l'entorn mediatic.., us eu posat d'acord hasta el de La Falange ja no es manifesten a les consultes..,l'estrategia es com la del Cruyf, si un rival es tan bo que no es pot am ell no perdis recursos i esforços am elll...,deixal al seu aire.....¡\n1 de març de 2010, 15.10 h\n"A relegat" ---> "Ha relegat". Fixem-nos en aquests petits detalls, si us plau.


Requisits acadèmics https://www.upc.edu/ca/masters/acces-i-admissio/requisits-academics /++theme++homeupc/assets/images/logomark.png\n1. D’acord amb el Reial decret 822/2021, per accedir als ensenyaments oficials de màster universitari és necessari estar en possessió d’un títol universitari oficial de Graduada o Graduat espanyol, o disposar d’un altre títol de Màster Universitari o bé de títols del mateix nivell que el títol espanyol de Grau o Màster expedits per universitats o institucions d'educació superior d’un país de l'Espai Europeu d’Educació Superior (EEES) que faculti en el país expedidor del títol per a l'accés a ensenyaments de màster.\n3. També poden accedir als ensenyaments de màster universitari els estudiants de grau de la UPC que, tot i no haver obtingut el títol de grau, tinguin pendent el TFG i, com a màxim, fins a 9 ECTS (inclosos crèdits pendents de reconeixement o transferència) o bé que hagin finalitzat els estudis però estiguin pendents d’assolir, si escau, la competència transversal en una tercera llengua.\nEn el cas d’accés al màster amb crèdits ECTS de grau pendents de superar, el centre responsable de la titulació pot definir condicions addicionals sobre els crèdits pendents de cursar, o no permetre l’accés per aquesta via.\n4. Pel que fa als estudiants que tenen un títol universitari oficial obtingut de conformitat amb els plans d’estudis d’acord amb la disposició addicional primera del RD 822/2021, poden accedir a un màster universitari si compleixen els requisits següents:\nTenir un títol oficial d’arquitecte o arquitecta, llicenciat o llicenciada o enginyer o enginyera.\nTenir un títol oficial de diplomat o diplomada, arquitecte tècnic o arquitecta tècnica o enginyer tècnic o enginyera tècnica.\nEn tots els casos, els elements que s'han de considerar inclouen la ponderació de l'expedient acadèmic i la priorització, en primer lloc, dels estudiants que estan en possessió d’un títol universitari que dona accés al màster.\nMàsters amb atribucions i requisits específics d'accés\nGraduats o graduades del títol o els títols universitaris que s'han utilitzat com a referents per al disseny del pla d'estudis del màster universitari.\nGraduats o graduades de títols universitaris que habiliten per a l’exercici de la professió d’enginyer tècnic o enginyeria tècnica de l’àmbit del màster.\nGraduats o graduades de títols universitaris oficials que no habiliten per a l’exercici de la professió d’enginyer tècnic o enginyera tècnica de l’àmbit del màster però que compleixen les condicions d’accés regulades a l’ordre ministerial corresponent.\nGraduats o graduades d’altres àmbits, sempre que cursin els complements de formació corresponents.\nÚnicament poden accedir al màster habilitant d'arquitectura els graduats o graduades en Estudis d’Arquitectura o similar regulats per l’Ordre EDU/2075/2010, de 29 de juliol (grau que no habilita per a l’exercici de la professió d’arquitecte o arquitecta).\nTitulats o titulades d’ordenacions anteriors a l’EEES, els quals han de superar o no complements de formació en funció del que estableixi l’ordre ministerial corresponent.\nEstudiants dels graus referits als punts 1-5 que, sent de la UPC , tot i no haver obtingut el títol de grau, tinguin pendent el TFG i, com a màxim, fins a 9 ECTS (inclosos crèdits pendents de reconeixement o transferència) o bé que hagin finalitzat els estudis però estiguin pendents d’assolir la competència transversal en una tercera llengua, si escau. El centre responsable de la titulació pot definir condicions addicionals sobre els crèdits pendents de cursar, o no permetre l’accés per aquesta via.


La mesa del parlament no tractarà demà de la reforma de la llei de presidència que demana JxCat\nLa proposta no és inclosa en l'ordre del dia\n12.02.2018 - 22:06\nActualització: 12.02.2018 - 23:06\nLa reunió de la mesa del parlament que es farà demà no tractarà de la reforma de la llei de presidència que demana JxCat per a incloure el supòsit d’una investidura no presencial del candidat a presidir la Generalitat. La proposta no ha estat inclosa en l’ordre del dia.\nEl grup de Carles Puigdemont va registrar divendres tot sol la proposta per a reformar dos articles de la llei de presidència per tal d’habilitar una investidura del president a distància i perquè el govern pugui ser efectiu des de Brussel·les. JxCat també havia demanat que la iniciativa es tramités pel procediment d’urgència i que es convoqués un ple per a aprovar la reforma.\nAquest matí, el portaveu d’ERC, Sergi Sabrià, no ha explicat si el seu partit hi donaria suport: ‘No sé dir en quin punt exacte es troba [la tramitació]. Hi ha algunes parts que són tècniques que no sé resoldre.’\nEn canvi, fonts de JxCat han explicat a VilaWeb que la decisió l’havia presa unilateralment el president del parlament, Roger Torrent, que vetar una iniciativa com aquesta no té precedents i que aquestes propostes es tramiten sempre a la primera reunió de mesa que hi ha després de registrar-se. També han dit que JxCat volia avançar els terminis perquè l’oposició pot dur la proposta al Consell de Garanties Estatutàries, fet que endarreria el ple.\nLa mesa sí que discutirà l’activació de la comissió del reglament perquè es pugui modificar durant les setmanes vinents. Tant el PSC com el PP han registrat dos escrits advertint que aquesta comissió té rang legislatiu i no pot constituir-se fins que no s’hagi format govern. Finalment, la mesa abordarà una sol·licitud de Ciutadans sobre l’operatiu de l’1-O, l’espot publicitari i un expedient de contractació que va quedar desert, a més de la proposició de llei del PSC contra el malbaratament alimentari i la petició –també dels socialistes– d’activar sis comissions no legislatives perquè comenci l’activitat parlamentària.


L’autor radiografia la situació del moviment d’innovació educativa a Catalunya. Considera que “encara està per veure si realment es consolidarà un moviment a gran escala o si el pèndol de la innovació tornarà cap enrere, cap a una tardor i un hivern pedagògics, una escola més tecnològica, però no gaire activa”.\n04.12.2018 - 00:07\nMestres en una jornada formativa de CAIEV | Foto: CAIEV\nFa uns mesos la Fundació Bofill va fer públic els resultats d’una enquesta realitzada a uns tres mil docents de Catalunya durant la primavera i l’estiu del 2017, en què es preguntava als educadors sobre l’evolució actual del sistema educatiu. Segons l’enquesta, el 43% dels mestres afirmaven que els seus centres estaven immersos en processos d’innovació, el 36% relataven que el procés de canvi als seus centres s’estava donant de manera parcial, però que hi havia dificultats en portar-lo a terme. Tan sols un 3% dels enquestats responien que la seva escola no s’havia plantejat la necessitat de cap canvi. El 17% restant no contestava.\nL’enquesta evidencia doncs la percepció generalitzada de què el sistema educatiu està immers en un procés d’innovació, la tercera primavera pedagògica, tal com l’anomenava en Jaume Carbonell en un article en aquest mateix diari.\nQuan una percepció de canvi esdevé majoritària pot ser degut a dues situacions: que realment estigui tenint lloc una innovació a nivell global, impulsada per un moviment il·lusionant que s’encomana, o bé que es tracti d’una il·lusió de canvi que té més d’impacte mediàtic que de realitat transformadora. O potser les dues coses alhora? I com saber-ho? I per què preocupar-se’n?\nSi es tracta d’una situació real i no d’un miratge il·lusori, ha de ser possible rastrejar els seus orígens i narrar, encara que parcialment, la seva evolució. I pot tenir interès investigar-ho, ja que les creences interioritzades determinen en part les nostres actituds i comportaments, de manera que descobrir la solidesa d’aquestes creences ens pot indicar què podem esperar d’aquest procés.\nQuan una idea esdevé socialment hegemònica té un impacte sobre les identitats personals i col·lectives, és a dir, es transforma en la nova normalitat interioritzada. La idea que el sistema educatiu tradicional és obsolet i que és necessari un canvi està actualment esdevenint hegemònica. Quan una idea esdevé majoritària, l’opinió pública, i al darrera, els programes dels partits polítics i de l’acció de govern, estan obligats a donar resposta a aquesta nova realitat. I quina és la nova realitat que apareix un cop el sistema tradicional és superat? Quin model de Societat es perfila i quines identitats personals es volen promoure? I sobretot, un com se situa davant de tota aquesta onada de canvi?\nEn relació als inicis d’aquest moviment, em falta capacitat d’anàlisi i sobretot perspectiva històrica per poder donar una resposta que reconegui amb rigor tots els factors i actors que han influït en aquest procés d’innovació. Partint del posicionament filosòfic de l’educació viva, que se sustenta sobre les idees de l’auto poiesi, la teoria de sistemes, i el paradigma de la complexitat, la interpretació que faig és que hi ha hagut molts factors i molts actors que han contribuït, a través de relacions multi direccionals de causa i efecte, a l’emergència de la idea que el sistema educatiu ha de canviar. Alguns dels més obvis són:\nEl desenvolupament tecnològic en les eines de generació, transmissió i gestió de la informació, que ha provocat que la institució escolar hagi perdut la seva raó de ser com a entitat transmissora de coneixements en l’actual Societat de la Informació i del Coneixement;\nL’aposta del món empresarial, els lobbys educatius, l’OCDE, les polítiques de la Unió Europea, i els consegüents programes curriculars dels diferents Estats membres, per un ensenyament que promogui el desenvolupament de competències pràctiques, que requereixen un aprenentatge més actiu;\nLes evidències científiques aportades per les neurociències i les ciències cognitives sobre la naturalesa holística (cognitiva, emocional, social, etc.), diversa i activa dels processos d’aprenentatge, que són la base psicopedagògica sobre la qual s’estructuren alguns informes internacionals de l’OCDE i la UNESCO (vegeu, per exemple, els 7 principis de l’aprenentatge, o l’informe Delors, que reclamen una educació enfocada al desenvolupament integral de la persona.\nLa influència que han tingut en l’àmbit educatiu altres moviments socials innovadors en el camp de l’economia sostenible, el respecte del medi ambient, la salut holística, les psicoteràpies humanistes, o la criança respectuosa.\nI, per últim, la facilitat amb què la informació sobre les innovacions educatives i les propostes dels moviments de renovació pedagògica i les xarxes socials arriben a un nombre creixent d’educadors, gràcies a les tecnologies actuals de la informació. Per exemple, podem comprovar el gran nombre de visualitzacions que documentals com la Educación prohibida, Entre maestros, Enséñame però bonito, o el paradigma de Ken Robinson ha tingut a les xarxes.\nAquestes grans tendències a nivell global tenen un impacte en els actors locals, que desenvolupen les seves accions i contribueixen alhora a fomentar les tendències a nivell global. Pepe Contreras i Remei Arnaus, professors de la UB, van fer l’any 2015 una narració a la revista Temps d’Educació de com en els darrers 20 anys a Catalunya s’ha anat generant un cultiu d’experiències d’educació alternativa que han contribuït també a la consolidació d’aquest impuls innovador a l’escola catalana.\nPel que fa concretament a l’emergència del corrent pedagògic de l’educació viva, cal destacar les formacions –o com deien ells, activacions– de Rebeca i Mauricio Wild, de l’escola El Pesta, a l’Equador, convidats inicialment per Javier Herrero i Marien Fuentes, de l’ambient educatiu Ojo de Agua, a Alacant, i posteriorment per l’ICE de la UAB, a través de Carles Parellada; L’escola viva El Roure, de Sant Joan de Mediona, amb la gran tasca formativa de Cristóbal Gutiérrez i la seva influència en moltes famílies, educadors i d’altres formadors; l’enorme contribució de l’escola Martinet a Ripollet i moltes altres escoles públiques que han seguit aquesta estela, amb la definició del seu propi projecte, com ara Els Encants, Congrés Indians, La Maquinista, La Llacuna, Fluvià, Ítaca a Manresa, etc. Aquestes escoles, al seu torn, han esdevingut referents destacats per altres escoles públiques; la tasca de la XELL (Xarxa d’educació lliure), que des de l’any 2005 ha estat organitzant formacions, conferències i sobretot donant suport a centenars d’iniciatives de famílies a favor d’una educació més respectuosa; i també la contribució de l’associació CAIEV (Centre d’assessorament i investigació d’educació viva), entitat que presideixo, que en els darrers vuit anys hem ofert formació a més de sis mil docents.\nSegurament a Catalunya ha arrelat amb major força aquest moviment d’innovació de l’educació viva a causa de l’existència d’un teixit quotidià de renovació pedagògica promogut i recolzat per moviments com l’associació de mestres Rosa Sensat, els ICE’s de les universitats, les revistes de pedagogia, i tantes i tants professionals i escoles innovadores que entre primavera i primavera pedagògica han creat experiències singulars d’educació activa i han contribuït a generar una xarxa de relacions i una cultura a favor de la pedagògica activa.\nLa narració de Pepe i Remei és anterior a l’aparició de tres promotors claus de l’impacte mediàtic de l’actual onada innovadora: el col·legi Montserrat i la seva aposta per les Múltiples Intel·ligències, els Jesuites Educació, amb el seu programa Horitzó 2020, i l’aliança Escola Nova 21, una iniciativa de la Càtedra Unesco de Catalunya i de la Fundació Bofill impulsada amb diverses escoles actives i instituts de la xarxa d’instituts innovadors.\nTinc la sensació que la difusió mediàtica de la pedagoga Montserrat del Pozo i del programa Horitzó 2020 van contribuir significativament a convèncer certes persones, que com a mínim eren dubitatives, que la innovació pedagògica no era ja cosa d’uns pocs radicals o marginats. Però l’entrada del programa Escola nova 21 ha estat el gran catalitzador de tot aquest magma efervescent que bategava en el panorama educatiu català. El fet que l’oferiment per formar part del seu programa d’acompanyament a escoles va rebre l’interès d’uns 500 centres és força significatiu de la capacitat d’aglutinació que el projecte està tenint.\nL’estratègia de l’Escola Nova 21 inclou, entre altres mesures: l’aportació d’un marc teòric a les experiències d’innovació pedagògica actuals, l’assessorament i acompanyament a una trentena d’experiències de canvi com a experiències pilot d’un procés de transformació, la creació i difusió de materials per afavorir l’estructuració dels canvis, la generació de xarxes d’intercanvi i de suport mutu en els processos de canvi, i la difusió mediàtica que impacti l’opinió pública a favor de la transformació educativa. La iniciativa vol, per tant, actuar de manera sistèmica sobre una diversitat d’actors: els equips docents, l’administració, els mitjans de comunicació i altres agents socials.\nCom diu la tercera llei de Newton sobre la dinàmica dels moviments, tota acció genera una reacció. No és d’estranyar doncs la crítica que està rebent l’actor més visible actualment d’aquest moviment d’innovació, i no tan sols per part de les institucions i professionals defensors de l’escola tradicional, sinó també per part de destacats actors també de la innovació pedagògica i dels moviments d’esquerres. El programa està sent criticat per comptar amb el suport d’entitats privades com La Caixa; per promoure una selecció de centres que, s’argumenta, pot contribuir a generar una major bipolarització de la xarxa de centres públics; per la mateixa nomenclatura que fa servir, com ara el terme d’escoles avançades, que s’interpreta que implícitament emet el judici que la resta deuen ser retardades; per triar també centres privats concertats i no tan sols públics, donant així suport implícit a la doble xarxa de centres docents; pel procediment de selecció de centres; per recollir mediàticament els mèrits de tantes i tantes experiències d’innovació anteriors al programa; etc. I des de la banda dels crítics i reaccionaris amb la pedagogia activa, evidentment són criticats per apostar per un model educatiu que, segons ells, no afavoreix una educació acadèmicament rigorosa.\nMalgrat la crítica, la dimensió mediàtica de l’actual procés de canvi està provocant un gir en l’opinió pública a favor de la innovació educativa, aspecte que contribueix a generar en el col·lectiu docent la necessitat de dur a terme projectes de canvi als centres, i fins i tot la sensació que aviat seran els centres no innovadors els que hauran de justificar per què continuen funcionant en base a pràctiques pedagògiques pròpies del segle XIX.\nI què ha fet un altre dels actors importants del sistema eductiu, el Departament d’Ensenyament, en relació a tot aquest procés d’innovació? Vaig tenir la sort de treballar 9 anys com a assessor LIC als serveis territorials de l’Hospitalet de Llobregat, i això em va permetre participar com a tècnic en moltes reunions dels Serveis Educatius. La vivència subjectiva que vaig tenir és que molts dels tècnics i alts càrrecs del Departament estan a favor de la innovació pedagògica. De fet, si hom llegeix els decrets curriculars i els desplegaments de competències, no pot més que pensar que les escoles que apliquen amb major rigor els plantejaments del currículum són les escoles innovadores. Els decrets curriculars en gran part es basen en idees socioconstructivistes, mentre que m’atreviria a afirmar que els referents psicopedagògics reals de moltes escoles actualment són encara deixebles del conductisme.\nPerò el Departament d’Ensenyament, si més no durant els últims anys, ha estat també l’impulsor de les polítiques neoliberals de la Unió Europea, de manera que jo diria que la política del Departament ha consistit a aplicar moltes de les receptes neoliberals de la UE: retallar pressupostos i privatitzar serveis; elaborar normatives a favor d’un ensenyament competencial –recordem que el terme de competència bàsica neix entorn del programa DeSeCo (Definició i Selecció de Competències) de l’OCDE i és després incorporat per la UE com a mecanisme per promoure la competitivitat econòmica–; donar, per tant, suport a les iniciatives que aposten per un aprenentatge competencial – si aquest suport no implica anar en contra del primer objectiu esmentat–; elaborar decrets que afavoreixin una gestió més jeràrquica dels centres docents (decret de direcció, decret d’autonomia de centres amb selecció de mestres en base a perfils); i en absència de pressupost o voluntat per portar a terme accions de formació del professorat, orientar la praxi pedagògica dels docents amb l’eina més eficient que existeix, els exàmens estandarditzats externs i la comparació pública dels resultats entre vies educatives.\nJo diria, des de la meva absoluta subjectivitat, que el Departament fins ara ha mirat el procés d’innovació que ha emergit des dels mateixos educadors i que ara està sent catalitzat per Escola Nova 21 amb diferents actituds al llarg del procés, que han contemplat la por, la tolerància i una certa simpatia. Val a dir que el mateix Departament d’Ensenyament és una entitat complexa, constituïda per persones diverses, i per tant, que no sempre té una actuació plenament coherent. I segurament des dels plantejaments neoliberals, l’acció de l’Administració Educativa no contempla l’aposta explícita per un model pedagògic concret, que implicaria una necessitat de recursos importants per fer-lo realitat, i possiblement generaria un indesitjable conflicte social entre defensors de models pedagògics divergents. L’acció política que es busca és molt més eficient i eficaç a través dels plantejaments més discrets esmentats abans.\nCrec que el moviment ha generat por en algunes instàncies, por a no saber fins on arribarà l’afany d’innovació, por a perdre el control del sistema, i por a que el nivell de competències acadèmiques de l’alumnat d’aquestes escoles innovadores no sigui l’esperat. El sentiment de por ha generat també que alguns inspectors en certs moments hagin posat força dificultats a certes pràctiques i decisions sobre l’organització i les estructures pedagògiques d’aquestes escoles.\nTot i que és cert que no qualsevol innovació és necessàriament de qualitat, també és veritat que quan la situació del sistema està tan obsoleta, qualsevol aire d’innovació, vingui d’on vingui, hauria de tenir almenys el benefici del dubte. Però bé, sóc conscient que això és fàcil dir-ho quan hom no és responsable de tot un Sistema Educatiu.\nEn altres moments crec que el moviment s’ha acollit des de la tolerància, que ha estat fruit de constatar que alguns dels objectius claus de les polítiques del Departament coincideixen amb els d’aquestes escoles. Per exemple, l’actual moviment d’innovació educativa sembla que ha assumit com a propi el plantejament curricular i pedagògic per competències. El concepte de competències bàsiques, i posteriorment, els de competències d’àmbit, està associat a processos d’aprenentatge actius, que també és el punt d’interès de la majoria d’iniciatives innovadores actuals. No hi ha, per part de la majoria d’actors innovadors, un gran qüestionament del què implica filosòficament i psicològica el concepte de competència, de les competències triades – i sobretot de les absents-, o de la tecnificació de la programació per competències. Competència és un terme que hom ha associat des dels inicis a la idea d’aprenentatge actiu i per tant ha estat acollit com a bandera i eina de contraposició i superació de les pràctiques pedagògiques tradicionals. En aquest sentit, el moviment d’innovació actual i l’aposta pedagògica del Departament han coincidit en la idea de l’aprenentatge actiu per al desenvolupament de competències.\nPer últim, com a conseqüència d’aquesta confluència, crec que més recentment hi ha hagut una major simpatia per part del Departament cap a aquesta tendència innovadora dins de l’ensenyament reglat, que s’ha reflectit en un increment de l’oferta d’escoles públiques de nova creació amb un plantejament innovador.\nI què en diem dels sindicats, un altre dels grans actors del sistema educatiu. Quin paper estan tenint en tot aquest moviment d’innovació? Jo diria que els sindicats d’esquerres han estat sempre a favor de la pedagogia activa, per a tothom, especialment per a les classes socials més desafavorides. En conseqüència, si el moviment implica un augment de la qualitat de l’educació per a totes les escoles públiques, que afavoreixi una major mobilitat i equitat socials, hi estan a favor. Ara bé, si el procés d’innovació es restringeix a algunes escoles tan sols, i pot provocar una major desigualtat dins del sistema públic, aleshores miren el procés amb poca simpatia. Per il·lustrar el seu plantejament, podem posar l’exemple del que esta passant en els processos d’assignació de places. Algunes de les escoles públiques d’educació viva reben quatre vegades més sol·licituds de matrícula que d’altres escoles del mateix barri. Aquesta situació provoca que algunes escoles acabin aglutinant majoritàriament els fills i filles de les famílies que tenen aquesta sensibilitat o aquesta possibilitat de triar amb plena informació. Per tant, es genera una certa diferenciació de la població a la qual atén cada escola, atès que les persones amb menors recursos econòmics normalment també tenen menys temps i menys accés a la informació, elements bàsics d’una elecció amb llibertat i equitat.\nDes del CAIEV defensem la possibilitat que les famílies puguin triar l’opció educativa de qualitat més propera a les pròpies sensibilitats, perquè creiem que és la família i no l’Estat ni l’Administració la responsable última de l’educació dels fills. L’Estat i l’Administració han de ser els garants de què tot context educatiu sigui de qualitat, però no han de ser dipositaris de la custòdia en matèria educativa, perquè això és un desordre absolut de l’ordre natural de la vida. Des de la nostra associació defensem el dret a decidir de les famílies, sempre que això sigui dins d’un context global que garanteixi que totes les opcions educatives siguin de qualitat, i entenem que el concepte de qualitat ha d’estar definit com a mínim en concordança amb els plantejaments psicopedagògics del socioconstructivisme, que, tot i no ser la nostra bíblia, actualment sembla ser un terreny de consens internacional sobre el terme de qualitat en educació.\nEl tema és complex. Des dels sindicats i els partits d’esquerres s’argumenta que si la innovació no és per a tothom, això provoca una major desigualtat. Per tant, insten els governs a invertir plenament en educació per garantir que l’escola de qualitat sigui una realitat a tots els centres educatius públics. Paral·lelament miren amb recel les iniciatives que puguin generar diferències de qualitat dins del sector públic, i rebutgen de ple les iniciatives que promouen l’adscripció del professorat a les escoles en base al seu suposat perfil. Aquesta política de redistribució del professorat és vista com un altre mecanisme de control jeràrquic per part de les direccions dels centres i com un desmantellament del sistema equitatiu del funcionariat.\nDes del govern s’argumenta que no hi ha més diners per invertir en educació. Per tant, s’orienta l’acció del professorat, no des de la dotació de recursos humans i materials, ni des de l’assessorament i la formació, sinó des de l’elaboració de normatives, des de sistemes de control més jeràrquics, i sobretot des de l’establiment de proves estandarditzades que clarament valoren certes competències per sobre d’altres. I òbviament, les competències que entren a l’examen no són mai les que tenen un caire més humanista –que per altra banda, són més difícils d’avaluar i quantificar amb proves estandarditzades– sinó les que van en la línia d’una major competitivitat, paraula que per cert, té la mateixa arrel etimològica que competència.\nDes de l’Administració es promou també que les direccions escolars, triades per la mateixa Administració, puguin alhora seleccionar una part del professorat del centre, amb l’argumentació que això afavoreix la creació de projectes pedagògics singulars i en conseqüència una major qualitat de l’escola. La mesura clarament té una doble lectura. Si bé és cert que una gran part de les escoles innovadores han estat escoles de nova creació recent, en les quals la direcció del centre ha pogut triar gran part del professorat i cohesionar un projecte educatiu singular, de manera que aquesta evidència donaria suport a l’argument anterior, també és cert que la mesura és clarament directiva i facilita l’eficiència del desplegament de les decisions de l’Administració educativa, i en conseqüència, de les polítiques de la UE. Si és l’Administració qui tria les direccions, i són les direccions les que trien el professorat, és clar que el sistema és més controlable ara que quan les direccions eren triades pel claustre del professorat i els mestres eren assignats en base a un concurs obert a tothom. Ara bé, el sistema clàssic d’assignació del Funcionariat als centres en base als concursos de trasllat és un sistema que prioritza els drets laborals per davant de les necessitats dels infants i dificulta extremadament la cohesió dels projectes educatius i la innovació educativa.\nDes de certs agents a favor de la innovació social i educativa es vol promoure un canvi en el món educatiu que ajudi a la transformació individual i social. Davant de la inacció transformadora de l’Administració, i aprofitant estratègicament el moment actual, prenen la iniciativa per catalitzar a gran escala un procés de canvi, amb la lògica de què quan l’opinió pública, inclosa la dels mestres, arribi a un punt d’inflexió llindar, la idea que el sistema educatiu ha de canviar cap a un model més actiu haurà esdevingut hegemònica. I en arribar a aquest punt, tot el sistema es veurà impulsat cap al canvi.\nPer tant, l’estratègia que semblen seguir és donar suport a les experiències de canvi que ja s’estan portant a terme, dotar-les de rigor acadèmic, promoure l’intercanvi entre escoles i la generació de xarxes locals que afavoreixin la sostenibilitat mútua, afavorir noves experiències de canvi a partir del suport de les escoles més innovadores, i generar un impacte en l’opinió pública que faciliti la consolidació de la idea que el sistema educatiu ha de canviar, amb l’esperança que aquests processos de canvi siguin sostenibles, reproduïbles, i finalment recolzats per altres agents socials i assumits per les administracions educatives.\nAra bé, aquesta estratègia té els seus perills, com ara: que la necessitat d’innovació d’alguns docents sigui el resultat més d’una moda que d’un canvi personal intern, de manera que l’abast del canvi no sobrepassi el nivell de les formes i estructures; que les presses d’algunes escoles per no quedar-se enrere provoquin tensions excessives en els equips educatius que, sense un acompanyament extern, poden no ser capaços d’acollir amb serenor, inclusió i temps les diferents necessitats dels docents d’un claustre; o que la magnitud de l’expectativa generada i la complexitat de la demanda no pugui ser acollida per l’equip impulsor i en conseqüència que els docents que estiguin desempoderats en els seus processos de pràctica reflexiva se sentin decebuts amb els resultats d’uns canvis que acabin sent més cosmètics i tensos que profunds i agradables.\nEnmig de tots aquests actors col·lectius, els i les mestres viuen en primera persona aquesta onada que els convida a canviar. Algunes persones més pro actives s’apunten a cursos per formar-se en metodologies innovadores, d’altres s’afanyen per obtenir perfils que els permeti accedir a algunes de les escoles innovadores, on somnien que les seves vivències seran millors. Altres educadors es matriculen en les formacions que capaciten per esdevenir directors, amb l’objectiu de poder generar nous processos de canvi. Moltes persones se senten il·lusionades, i moltes altres participen d’equips educatius no cohesionats on de fons es percep la tensió entre la necessitat de canvi i la d’estabilitat.\nI les famílies? Segons una nova enquesta a unes 5 mil persones desenvolupada per la Fundació Bofill, les famílies en general perceben menys que els docents el canvi educatiu que estan vivint els centres però valoren positivament també la innovació actual.\nSegons la meva experiència, moltes de les famílies que volen optar a una educació innovadora tenen grans dificultats encara per trobar una plaça per als seus fills i filles. Com apuntava abans, la demanda de preinscripció a moltes escoles públiques vives supera quatre vegades l’oferta de places. Això provoca que la majoria d’aquestes famílies no puguin triar el centre desitjat. Algunes d’aquestes famílies accepten places en altres centres, però sovint la manca de sintonia amb el projecte pedagògic genera friccions i tensions amb l’equip docent. La manca de places d’aquesta proposta pedagògica ha afavorit que algunes famílies es mobilitzin i creïn xarxes o plataformes que reclamen a l’Administració l’obertura de més centres innovadors.\nEn altres casos, algunes famílies tracten de crear escoles privades, autogestionades seria un terme més adient. Però es troben amb una legislació antiquada que tan sols afavoreix la creació d’escoles privades per part de les grans corporacions econòmiques i religioses. Tot i que l’associació CAIEV va promoure una resolució de la mesa d’educació del Parlament de Catalunya que per unanimitat de tots els partits polítics “s’instava al govern a estudiar la possibilitat de canviar la normativa de creació d’escoles privades”, reconeixent implícitament que la normativa actual és injusta i discriminatòria, després d’un any i mig, el tema sembla que està encara en l’estudi de la possibilitat.\nDavant la impossibilitat de fer efectiu el dret virtual a crear una escola auto gestionada que promogui una educació innovadora, algunes famílies opten per l’educació en família, però es topen de nou amb una legislació que no contempla aquesta possibilitat, en una altra demostració de com la custòdia en matèria educativa no pertany a les famílies sinó a l’Estat i les Administracions. La situació, que en nombre total de famílies és molt marginal, és bastant desconeguda. I com la lògica parlamentària és la que és, a cada legislatura els interlocutors dels partits polítics són diferents, i cal començar de zero a explicar en què consisteix aquesta opció, per altra banda, reconeguda, avalada pels estudis i regulada en la majoria de països europeus.\nI dintre d’aquest espai de ningú, trobem les escoles lliures, iniciatives la majoria d’elles de famílies que no troben el seu lloc a l’escola pública, no poden crear escoles privades, no opten per una educació en família sinó per la participació en entorns educatius col·lectius, i acaben per formar ambients educatius innovadors, com per exemple l’escola El Roure o l’ambient educatiu Ojo de Agua, alguns dels quals han estat grans referents d’escoles dintre del sistema que ara són considerades avençades i impulsores d’aquesta nova onada.\nSi en algun moment aquestes escoles alternatives han estat criticades, des de la ignorància, per ser guetos que funcionen al marge del sistema, una de les conclusions que es desprèn de la valoració de com ha emergit l’actual onada d’innovació educativa és que els projectes al marge del sistema han estat claus per generar innovacions que després han impactat escoles públiques atrevides, que alhora han generat una dispersió, com una taca d’oli, de les seves pràctiques en d’altres escoles públiques. Així que des de l’associació CAIEV tornem a ressaltar la necessitat de cuidar i dotar de seguretat legal els projectes marginals, perquè són el cau de moltes de les innovacions que després impacten la totalitat del sistema. I tornem a expressar la necessitat de generar espais de confluència dels actors de la innovació educativa, tant a dins com a fora del sistema, tant a l’àmbit de l’educació escolaritzada com a l’educació en família, plataformes que facilitin superar la ignorància i el desconeixement, que sovint són la causa de la por i d’exclusions innecessàries.\nRealment el tema és complicat. I com es pot trobar llum en tot aquest embolic i així poder situar-se en el lloc adequat? Quan el sistema és complex, sovint resulta necessari sortir a fora per poder trobar alguna cosa més gran que doni sentit al mateix rumb. És a dir, quan analitzem diferents posicionaments, els de l’Administració, els dels Sindicats, els dels moviments de renovació pedagògica, els dels diferents partits polítics, els de mestres i famílies, etc., es pot reconèixer que en tots ells hi ha una part de veritat. Aleshores és necessari trobar un punt de referència extern que no substitueixi sinó que sobrepassi i reconegui els posicionaments d’un nivell inferior.\nAlgunes de les preguntes claus que em plantejo són: Què entenem per canvi, quin canvi volem i quin abast té el procés de canvi actual? Què està canviant i cap a quin model de Societat i de persona s’encamina el moviment? Què s’entén per aprendre i per educar? Quin és l’objectiu del sistema educatiu? I fins i tot preguntes d’un nivell superior com ara: Quin és el sentit de la vida i dels ecosistemes? Quina és la naturalesa de l’ésser humà? Quina és la naturalesa de la Realitat?\nCrec que la manera d’afrontar i resoldre un conflicte no és trobar un punt d’equilibri entre els diferents elements que tiben, sinó prendre perspectiva i mirar-lo des de fora, reconeixent que en el nivell inferior cada actor il·lumina una porció de la realitat i té la seva part de veritat. I a partir d’aquí, trobar un enfocament superior que proporcioni calma i orienti el propi posicionament. Aleshores el conflicte deixa d’existir en un mateix, un està en calma, perquè està en el seu centre, i s’expressa i actua des d’aquí. I el què la vida depari, ja no depèn d’un.\nL’actual moviment d’innovació educativa de moment va en la direcció d’una escola més activa, sobretot perquè l’ús de les tecnologies de la informació provocarà que l’alumnat sigui més actiu en el seu procés d’aprenentatge. Però encara està per veure si el moviment en el curt termini anirà més enllà de l’escola activa, si realment es consolidarà un moviment a gran escala o si el pèndol de la innovació, que en molts altres moments ja ha virat en aquesta direcció, tornarà cap enrere, cap a una tardor i un hivern pedagògics de nou, una escola més tecnològica, però ni tan sols gaire activa. Encara està per veure si el canvi serà més aviat cosmètic o realment provocarà una transformació de paradigma. De fet, com a valoració subjectiva personal, jo diria que el moviment està ja donant signes d’esgotament creatiu i de normalització de pràctiques pedagògiques, i per tant de devaluació i d’assimilació per part del Sistema.\nDes del CAIEV entenem que el futur està per escriure, i que totes les persones som part d’aquest procés. Al proper article oferirem algunes de les nostres aportacions filosòfiques i pedagògiques per contribuir al debat sobre aquest procés de canvi.\nAbout Jordi Mateu\nJordi Mateu és president de l’associació CAIEV d’Educació Viva, mestre d’infantil i primària i director d’un espai d’educació viva per a infants de 3 a 15 anys. Contact: Lloc web | More Posts\n7 Comentaris on Educació viva i anàlisi del procés de canvi actual [1a part]\nMarcel Boesch // 04/12/2018 a les 17:18 // Respon\nFelicidades Jordi, Remei y Pepe y tod@s que han aportado su granito a este movimiento de innovacion educativa conectando las escuelas con la vida.\nUn gran abrazo desde el Peru\nMarcel Boesch // 04/12/2018 a les 17:19 // Respon\nFelicidades Jordi, Begoña, Cristobal, Remei y Pepe y tod@s que han aportado su granito a este movimiento de innovacion educativa conectando las escuelas con la vida.\nGino Ferri // 04/12/2018 a les 21:37 // Respon\nObviamente no se puede hacer aquí un comentario exhaustivo a un texto tan largo, pero creo que puede ser interesante plantear un par de preguntas más:\n1 – ¿Cuál podría ser el auténtico significado del concepto de competencia en el ámbito educativo? Qué se lean los artículos del profesor Valle (se pueden encontrar con facilidad en Internet), y después a ver si se acaba con esa asociación exageradamente simplista entre el concepto de competencia y el nefasto neoliberalismo…\n2 – ¿Estamos seguros que los planteamientos socioconstructivistas son la referencia cultural que orienta esta “olada” de llamada innovación? No, porque a mí me parece exactamente lo contrario, y leyendo las referencias que ponen casi todos esos “proyectos de escuelas innovadoras de referencia”, los autores del socioconstructivismo (sobre todo Vigotsky) se destacan por su ausencia…\nJordi Mateu Zorita // 05/12/2018 a les 20:53 // Respon\nSí, es verdad, el artículo es larguísimo… los dos escribimos artículos largos en este diario, supongo que es así porque estos temes son complejos y requieren cierta argumentación.\nSobre el tema del socioconstructivismo, en el artículo no digo que para el movimiento de la educación viva, tal y como yo lo entiendo, el socioconstructivismo sea su principal referente, sino que en el ejercicio de consensuar, entre diferentes actores sociales, una definición de ‘calidad educativa’, ése marco teórico parece ser un buen punto de encuentro, pero efectivamente a mí, personalmente, me parece que olvida una parte importante de la dimensión humana.\nY sobre el concepto de ‘competencia’, he leído algunos artículos del profesor Valle y no veo que su argumentación aporte más datos de los que ya reflejan tantos y tantos documentos oficiales.\nA mí me parece que el concepto de ‘competencia’ desea recoger un conjunto de procesos psicológicos complejos, de una ‘jerarquía’ organizativa amplia, que incluyen otros procesos mentales denominados conceptos, procedimientos y actitudes, y que también hace referencia a ciertos procesos ejecutivos del cerebro. Me parece que es un concepto interesante, y que ha ayudado a generar un discurso que pone el énfasis en el aprendizaje a través de hacer coses reales, pero creo que ese concepto debe ser completado con otros referentes.\nUna persona puede ser competente en las 8 competencias básicas y las 96 de ámbito y no estar bien, no estar en paz. Para mí no se trata de ser competente, sino de estar en armonía con la vida que se mueve en nuestro organismo. Y creo que eso requiere otro marco de referencia más amplio de la naturaleza humana.\nGala Serrano // 06/12/2018 a les 13:26 // Respon\nGràcies per la informació rebuda.A diferència del que vivim en el món sanitari,trobo a faltar en Educació una aposta clara per l.aplicacio de metodologia científicament demostrada,amb el suport institucional que es necessita per cuidar i acompanyar la comunitat educativa.\nJaume Ríos Calvet // 28/12/2018 a les 19:45 // Respon\nUn article interessant que toca molts temes i, sobretot, exposa de forma clara molts punts de vista que giren al voltant de la innovació educativa. Una lectura, repeteixo, molt estimulant.\nAmb tot, ens queden moltes incògnites sobre la taula. Em preocupa especialment la distància que hi ha entre la visió de l’educació des del món de l’escola viva i la qualitat de l’anàlisi que es produeix a dirari a les escoles. Hi veig un abisme difícil de superar i penso que cal imaginar ponts que acostin les dues ribes. Ens interessa a tots.\nM’agradaria proposar-te parlar-ne en algun espai de reflexió on hi puguin haver visions diferents del tema.\nJa parlem i gràcies per l’esforç de síntesi.\nSi aquest article porta el número 1, per quan el 2?\nfufu childs // 18/07/2019 a les 14:08 // Respon\nEducació viva: l’abast del canvi L'educació està immersa en diversos processos d'innovació, l'abast dels quals…


Aena engega una profunda reestructuració de l'espai aeri espanyol\nAena inicia aquest dilluns un dels seus projectes més ambiciosos: una profunda reestructuració de l'espai aeri espanyol, que optimitzarà el seu disseny per millorar l'eficiència del transport aeri i la qualitat del servei que reben els passatgers.\nAquesta reforma, emmarcada dins del Projecte de Cel Únic Europeu i del procés de liberalització del servei de control de torre, es durà a terme entre 2011 i 2013.\nLa direcció d'aquest projecte correspondrà a Andrés Torrecilla, fins ara Director d'Operacions de Navegació Aèria i que ha desenvolupat prop de 30 anys de la seva carrera professional com a controlador aeri.\nEl procés de reestructuració es durà a terme amb l'assessorament del prestigiós institut d'enginyeria nord-americana MITRE, col·laborador habitual de la FAA, el proveïdor de serveis de navegació aèria d'Estats Units.\nLa reorganització de les estructures d'espai aeri existents en l'actualitat -regions d'informació de vol (FIRs), àrees terminals (TMAs) i sectorizaciones associades- és bàsica per adequar durant els propers anys la capacitat oferta a la demanda.\nAixí mateix, i amb la finalitat de poder donar compliment al procés de liberalització del servei de control de torre mantenint l'aproximació com a competència en exclusiva d'Aena, es va a procedir a realitzar els estudis i anàlisis de seguretat i de cost benefici per establir la metodologia a implantar per a la transferència d'aquests serveis als centres de control.\nEn una primera fase, durant 2011 i fins a principis de 2012, s'abordarà el redisseny de l'espai aeri del Centre de Control de Madrid, en particular el TMA de Madrid, després de la qual cosa es desenvoluparà una segona fase, fins a principis de 2013, que afectarà als Centres de Control de Barcelona, Canàries i Sevilla. Amb aquest projecte Aena avança en els objectius d'eficiència, qualitat i seguretat del Cel Únic Europeu.\nNomenaments en Navegació Aèria\nGabriel Novelles, fins ara Director de la Regió Centro-Nord de Navegació Aèria, ha estat nomenat Director d'Operacions en substitució d'Andrés Torrecilla. Ignacio Begué, fins ara Director de la Regió Aquest, és el nou Director de la Regió Centro-Nord. José Luis Meler, que era responsable de la Divisió d'Automatització, ha passat a ocupar la direcció de la Regió Est de Navegació Aèria.


Saber més respecte al cognom Ali abassi és saber més sobre aquelles persones que amb tota probabilitat comparteixen uns orígens i avantpassats comuns. Aquest és el motiu pel qual és freqüent que el cognom Ali abassi sigui més abundant en uns certs països del món en concret que en uns altres. En aquesta pàgina és possible conèixer quins són els països del planeta en els quals existeix una major quantitat de persones amb el cognom Ali abassi.\nEl cognom Ali abassi en el món\nLa globalització és un fenomen que ha fet que els cognoms es difonguin molt més lluny de de el país en què es va originar, de manera que podem trobar cognoms asiàtics a Europa o cognoms americans a Oceania. De la mateixa manera ocorre en el cas de Ali abassi, que com es pot comprovar, és possible assegurar que és un cognom representat orgullosament en gairebé tothom. D'igual manera existeix països en els quals certament el nombre de persones amb el cognom Ali abassi és major a la de la resta de països.\nEl mapa del cognom Ali abassi\nL'oportunitat d'informar-se en un mapamundi sobre quins països posseeixen una major quantitat de Ali abassi en el món, és de gran ajuda. Col·locant-nos sobre el mapamundi, damunt d'un país concret, som capaços de veure la xifra exacta de persones que porten el cognom Ali abassi, per a aconseguir així la informació precisa de tots els Ali abassi que pots trobar en l'actualitat en aquest país. Tot això ens ajuda també a comprendre no solament d'on és oriünd el cognom Ali abassi, sinó també d'en quina manera s'han desplaçat i s'han traslladat les gents els orígens de les quals formen part de la família amb el cognom Ali abassi. De la mateixa manera, podem veure en quins països s'han arrelat i desenvolupat, motiu pel qual si Ali abassi és el nostre cognom, resulta atractiu saber a quins altres llocs del globus és possible que migrés alguna vegada un avantpassat nostre.\nPaïsos amb més Ali abassi del món\nSi ho mires atentament, en aquesta web et presentem tot allò que és important perquè puguis tenir la informació real de quins països tenen un major número de Ali abassi en tot el planeta. D'igual manera, és possible veure'ls de forma molt gràfica en el nostre mapa, en què els països en els quals resideixen una quantitat major de persones amb el cognom Ali abassi poden veure's pintats en un to més fort. D'aquesta manera, i amb un simple cop de vista, pots localitzar sense dificultat quins són els països en els quals Ali abassi és un cognom més freqüent, i en quins països Ali abassi és un cognom insòlit o inexistent.


Teatre La Seca | CÀTEDRA BROSSA. Cicle de lectures Dramatitzades\nCÀTEDRA BROSSA. Cicle de lectures Dramatitzades\nCICLE LECTURES DRAMATITZADES.\nDins del panorama d’activitats, des de La Seca Espai Brossa veiem totalment necessari la creació d’una CÀTEDRA JOAN BROSSA. Volem permetre la investigació, l’anàlisi crític, l’exploració acadèmica, el recolzament als estudis existents i l’estímul a l’aprofundiment en l’obra de Brossa i el seu univers.\nLa primera de les activitats dissenyades dins la nova Càtedra Brossa són aquestes lectures dramatitzades. Us proposem una lectura dramatitzada, un dimarts cada mes a la Sala Joan Brossa, amb gratuïtat i oberta a tota la ciutadania.\namb Bernat Cot, Núria Cuyàs, Ricard Farré i Lluna Pindado\namb Toni Casla, Albert Roig, Sandra Morales i Núria Bonet\namb Enric Boada, Neus Soler, Paula Segura i Ariadna Camps\nUna de les mirades més profundes de Joan Brossa sobre l’amor i la vida. Un llenguatge poètic i alhora quotidià. Dos vellets, vella i vell, una noia i un mare.\nTres homes asseguts a terra discuteixen a l’entorn del nord i del sud i sobre el firmament, especialment la lluna.\nMissal de Caragat\nUna mena de cerimònia laica. La lluna, el sol, el mar i les profunditats de la mar.\nSurrealisme pur. El taulell d’una botiga de robes de colors. La venedora atén una parella jove.\namb Martí Salvat, Cristina Arenas, Andrea Portella i Josep Sobrevals\nEl noi i la noia es retroben i encara s’estimen. I el marit i la muller s’enfaden. El noi es fa mal i la ferida supura les quatre barres. Tanmateix estem en ple franquisme.\namb Mariantònia Salas, Ignasi Guasch, Òscar Intente i Lluís Mayench\nUna noia i dos amics. Un des nois empenya l'altre als braços de la noia. Ella prendrà les seves decisions. Un final d’obra en el que Brossa diu: faig un triangle amb una serpentina, busco una pedra imant.\n* IMATGE: Joan Brossa, Cartell per a la 43a Fira del Llibres d’Ocasió Antic i Modern, 1994


La Volta a Peu València Caixa Popular, un estendard per a la dona esportista\nLa Volta a Peu València Caixa Popular s’ha convertit en un dels grans baluards per a la dona en l’àmbit de l’esport. La prova, organitzada per la S.D. Correcaminos, celebra enguany la seua 66a edició d’un esdeveniment que ha aconseguit superar la paritat quant a participació amb un 52% de dones en la seua última edició, la qual cosa li destaca entre les carreres populars de la ciutat com l’única amb major presència femenina que masculina.\nAmb més de 10.000 corredors i un cens femení d’inscrites que depassa el 52% de la participació, està garantit un èxit de convocatòria de dones, que aposten per la prova a peu com una de les pràctiques esportives amb major afició. En aquest camí cap a la igualtat també en l’esport fa especial incidència Caixa Popular, patrocinador principal d’esta prova, amb uns valors que porten com a senya d’identitat des de fa més de 40 anys.\nPer segon any consecutiu, la Volta a Peu ha depassat la xifra del 50% de participació femenina, la qual cosa suposa un gran èxit per a les dones, que trien aquest esdeveniment com una de les carreres amb major presència. Moltes d’elles la converteixen en un repte més dins del seu calendari de carreres, però un altre grup la tria com la prova amb la qual iniciar-se en el món del running. Unes altres, en canvi, ixen a gaudir d’un matí de diumenge en la qual l’oci i l’esport s’uneixen i es comparteixen en família o amb amics, passant pels racons més emblemàtics de València.\nLa carrera valenciana per excel·lència, la Volta a Peu València Caixa Popular, tindrà lloc diumenge que ve 17 de maig a partir de les 10.00 hores. Amb un traçat de 6,2 quilòmetres, participar en aquesta prova es converteix en una activitat més que assequible per a tots els públics i que convida a la ciutadania a participar d’aquesta festa esportiva que cada any congrega a milers i milers de participants.\nLa Volta a Peu València Caixa Popular vol ser la gran carrera familiar de l’esport valencià i també la prova referent per a les dones. Per això, els dorsals ja estan disponibles en la web oficial de la Volta a Peu València, en les oficines de Caixa Popular i en les plantes d’esport d’El Corte Inglés al preu de 3€, dels quals 1€ anirà destinat a l’entitat solidària. Tota la informació sobre aquest tema la pots trobar en la web oficial www.voltaapeuvalencia.org o en els diferents perfils de xarxes socials oficials de la prova.


La policia de Dallas ha publicat imatges de circuit tancat de televisió d'un estrany robatori que va tenir lloc la setmana passada, en què els lladres van robar una gran televisió de plasma que va resultar ser massa gran per cabre en el seu vehicle de fugida.\nEls dos sospitosos encara no identificats van arribar a la casa objectiu en un SUV negre robat aproximadament a les 7:45am hora local dijous passat. Com es pot veure en les imatges de la càmera de seguretat del timbre de la porta, els dos homes s'acosten a la porta principal i s'obren pas a la força.\nDesprés emergeixen portant una gran pantalla de plasma. Després de diversos intents fallits de ficar el televisor de grans dimensions en el vehicle robat, es donen la volta amb indiferència i comencen el seu camí de la vergonya, portant l'aparell de tornada a la casa assaltada, deixant l'aparell allà i anar-se'n.\nEl vehicle va ser abandonat poc després i recuperat per la policia d'investigació, que encara està intentant localitzar els maldestres delinqüents.


Música santboiana contra la violència masclista - Sant Boi Diari\nMúsica santboiana contra la violència masclista\nSant Boi Diari • 18/11/2015\nUn concert gratuït en el que participen 12 grups i artistes santboians és la principal activitat del programa d’actes del Dia Internacional contra la Violència Masclista.\nCoet, Dolo Beltrán, Aston, Riu, Yelowstone, Abril, Maria Martí, David Coronel, Big Band Cultura, Carmen Doráa, Gregorio Petróleo, La maldita música y la puta poesía són les bandes que el pròxim 29 de novembre es reuniran per formar part del concert Veus contra la violència masclista, la principal activitat de commemoració del Dia Internacional contra la Violència Masclista a Sant Boi. Trau i Loren no actuaran en directe però sí que participaran en un disc recopilatori que s’editarà posteriorment.\nAbans, dissabte 21 de novembre, entre les 10 i les 14 hores, es farà a la plaça Catalunya un acte públic amb la lectura del manifest i s’enlairaran un seguit de globus que simbolitzen el rebuig de la ciutat a la violència masclista.A més, portant un parell de sabates velles es podrà participar en la creació d’una obra d’art col·lectiva contra la violència masclista. Durant tot el matí el Centre de Recursos i Documentació de les Dones de Sant Boi donarà informació sobre la temàtica.\nTags:Abril Aston Big Band Cultura Carmen Doráa Centre de Recursos i Documentació de les Dones Centre de Recursos i Documentació de les Dones de Sant Boi Coet David Coronel Dia Internacional contra la Violència Masclista Dia Internacional contra la Violència Masclista 2015 Dia Internacional contra la Violència Masclista Sant Boi Dolo Beltrán Gregorio Petróleo La maldita música y la puta poesía Loren Maria Martí riu Trau Yelowstone\n← Els santboians Coet guanyen el premi Èxit del Sona 9\nEl 60% dels participants de la llançadora d’ocupació del CoBoi troben feina →


Oller del Mas, 1r premi Vinari al millor projecte enoturístic 2020 - Oller del Mas\nOller del Mas rep dos guardons als premis Vinari: el millor projecte enoturístic 2020 i el Vinari de bronze pel Petit Bernat negre. En la seva vuitena edició l’organització ha incorporat una nova categoria que premia al millor projecte enoturístic.\nEl passat divendres 9 d’octubre, a l’Auditori de Vilafranca del Penedès es va celebrar la vuitena edició dels premis Vinari, els ja coneguts premis dels vins catalans. La gala va lliurar premis de 12 categories en les que han competit 850 referències de 240 cellers de les 12 DO Catalanes.\nL’organització i el jurat van atorgar el premi al celler bagenc en reconeixement a la seva consolidada aposta per l’enoturisme com a eina de difusió del celler i del seu territori d’origen, el Pla de Bages. En la seva candidatura, Oller del Mas destaca la seva aposta per un projecte sostenible, integrat amb l’entorn i potenciant el benestar oferint tot tipus d’experiències personalitzades. L’ambiciós projecte, culminarà a la primavera del 2020 amb 24 cabanes sostenibles dins del bosc i un centre de benestar que permetrà als visitants viure una experiència immersiva, connectada amb la naturalesa i amb el benestar. Actualment el celler rep més de 115.000 persones però sempre amb un format de grup reduït i amb diferents propostes enoturístiques adaptades a les necessitats de cada grup.\nPer Frank Margenat, propietari del celler, aquest és un reconeixement que premia la perseverança, l’esforç i la passió per aconseguir el que és el somni de la seva vida. Un projecte de futur, sostenible i únic al món que combina gastronomia, cultura, salut i benestar en un indret privilegiat.\nPreviousPrevious post:Frank Margenat rep el premi “POLLET D’OR 2019”NextNext post:Oller del Mas, Càndia 2018 entre els 11 millors vins de Catalunya 2020 segons Miquel Hudin


Mario Carbonell candidat per les comarques del sud del País Valencià a Europa. - Xixona\nMario Carbonell candidat per les comarques del sud del País Valencià a Europa.\nDivendres, 9.5.2014 08:12h\nTal i com publica el BOE del passat 29 d’abril, el regidor xixonenc Mario Carbonell forma part de la candidatura d’Esquerra Republicana a les pròximes eleccions europees del 25 de maig en representació de les comarques del sud del País Valencià.\nMario Carbonell és regidor a l’Ajuntament de Xixona (l’Alacantí) des de 2007, membre de l’executiva comarcal de l’Alacantí i conseller nacional d’Esquerra en representació del Congrés Nacional. A més, ha format part de multitud d’associacions i ha sigut directiu del Centre Excursionista de Xixona, la Federació de Sant Bartomeu i Sant Sebastià i de la Unió Nacional d’Entitats Festeres, entre altres.\nEn els actes de precampanya electoral, el republicà insisteix en la importància de la participació de la ciutadania perquè “a Europa s’aproven les normes que regulen la nostra vida quotidiana i és en Europa on trobem un fòrum internacional, una oportunitat per als valencians”.\nCom a mostra d’això, Carbonell ha citat dos exemples: “l’atac sistemàtic contra l’escola en valencià des de la Conselleria d’Educació amb la supressió de les línies en valencià, té una contestació inequívoca des de la UE: el model de la immersió lingüística és el model d’excel·lència que cal potenciar.” Per altra banda, aquest fòrum europeu serveix als valencians i les valencianes “per valdre’ns del dret a decidir i que deixen de fer-ho per nosaltres i especialment contra nosaltres, com malauradament ocorre amb les decisions de l’Estat espanyol. Quan tant l’Espanya del PSOE com del PP ens nega el futur per a les nostres empreses modificant tossudament el recorregut del corredor de mercaderies pel Mediterrani volent fer-lo passar pel centre peninsular, la rèplica ve d’Europa.”\nFinalment, el candidat convidava a fer costat en els mítings i actes de carrer arreu de les comarques a “l’única llista de l’esquerra valenciana, l’esquerra nacional de valencians, catalans i balears, transversal, oberta i que representa una esquerra forta d’orígens plurals perquè encara que alguns no ens ho vullguen fer creure: Xixona, Alacant i el País Valencià també és Europa!”


La Policia Local de Blanes evacua una dona ferida pel balcó | Ràdio Palafolls\nHome Societat La Policia Local de Blanes evacua una dona ferida pel balcó\nLa Policia Local de Blanes evacua una dona ferida pel balcó\nMarc Ferri , maig 3, 2017\t / 695 0\nLa Policia Local de Blanes evacua una dona ferida pel balcó. Aj. Blanes\nL’operatiu s’ha desplegat aquest dimarts pels volts de les 6 de la tarda quan la Policia Local ha rebut l’avís d’una dona de 65 anys i veïna de blanes havia caigut a casa seva i havia quedat ferida de gravetat.\nHi han intervingut 4 dotacions de cossos de seguretat i d’emergència en total: 2 dotacions dels Bombers, 1 ambulància del SEM i 1 patrulla de la Policia Local. La dona s’havia trencat el cap del fèmur pel que calia el seu trasllat al centre sanitari, un desplaçament es fes amb les màximes garanties d’immobilització.\nDesprés de verificar que no era possible evacuar la dona ferida pels mitjans habituals, s’ha decidit fer-ho amb l’ajut d’una llitera especial acoblada a la cistella de l’escala dels bombers. Així s’ha baixat la dona des del segon pis fins al carrer, una sortida que s’ha hagut de fer pel pis del veí, ja que l’immoble de la dona no tenia sortida on s’havia situat l’escala.\nL a dona ha estat traslladada a l’Hospital Comarcal de Blanes, on se l’ha atès de la fractura.\nL’operatiu ha generat l’expectació dels veïns de la zona i s’ha allargat durant prop d’1 hora i 20 minuts, fins les 19.15h, quan s’ha donat per tancada la intervenció.\nComencen les obres de l’aparcament de l’Av Pau Casals\nL’Associació de Comerciants de Palafolls llença la promoció “Selfie comerç”\nMarc Ferri, desembre 10, 2013


Fernando Alonso serà el primer pilot que provarà el McLaren-Honda el primer de febrer - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nFernando Alonso serà el primer pilot que provarà el McLaren-Honda el primer de febrer\nEls equips de F1 participaran en els primers entrenaments conjunts de temporada entre l'u i el quatre de febrer al circuit andalús\n22/01/2015 - 17.51\nMcLaren ha donat prioritat a Fernando Alonso. (Foto: McLaren)\nFernando Alonso serà el pilot de McLaren que tindrà l'honor d'estrenar el monoplaça amb motor Honda en la primera jornada de tests que es faran al circuit de Jerez, els primers d'aquesta temporada. El pilot asturià cedirà el volant al seu company Jenson Button en la segona jornada d'entrenaments, i tornarà al volant en la tercera. El pilot del RACC Carlos Sainz júnior també pilotarà en la primera sessió del dia 1 de març al volant d'un Toro Rosso. Els entrenaments al circuit andalús començaran l'1 i acabaran el 4. Seran els primers de la temporada abans de l'arribada dels equips al Circuit de Barcelona-Catalunya, on hi haurà entrenaments les dues últimes setmanes de febrer.\nMcLaren té moltes ganes de fer els primers entrenaments normals amb el seu monoplaça i amb el nou motor Honda, després d'haver rebut confirmació per part de la FIA d'ampliar les possibilitats de millorar el seu nou motor al llarg de la temporada, fet que, en un principi, s'havia congelat.\nTot i que es preveu que en la primera presa de contacte hi haurà problemes de fiabilitat, Fernando Alonso serà l'escollit de l'escuderia anglesa per pilotar primer el monoplaça amb què el pilot asturià tornarà a l'equip anglès, set anys després de la seva marxa. Alonso no serà l'únic pilot espanyol en pista; l'hi acompanyarà Carlos Sainz júnior, que correrà tota la temporada amb l'equip Toro Rosso fent parella amb el debutant més jove de la Fórmula 1, Max Verstappen. L'enginyer gironí de Toro Rosso, Xevi Pujolà, serà l'enginyer del pilot holandès.\nAl circuit de Jerez, hi seran presents tots els equips punters, i hi ha moltes ganes de saber com estan les forces després de les vacances d'hivern.


TEST 2019 - AU Agenda\nEL CONVENT ESPAI D’ART. Hospital, 5 (Vila-Real)\nTEST és una mostra d’art i creativitat de Vila-Real que cada any, des de fa set, posa en valor el treball de quatre artistes exposant la seua obra i editant-los quatre llibres personalitzats. Enguany exposaran en sala Ana Císcar, Jesús Monterde i Luce, de la intervenció mural s’encarregarà Mohamed L’Ghacham. Ana Císcar s’apropia de fotografies antigues, d’arxiu o de premsa i les trasllada al llenguatge plàstic a base de desdibuixar, recompondre i juxtaposar els originals. El castellonenc Jesús Monterde (Benassal) és un fotògraf autodidacta que va impressionar amb el seu llibre Nemini Parco, un retrat aspre i descarnat de les zones rurals del Maestrat i de Terol. En TEST aprofundirà en aquesta línia, documentant gestos i ritus que ocorren a la comarca amb una naturalitat aborronadora. A LUCE el coneixem ben bé a València, podem veure les seues intervencions en façanes, tendes, fanals, tendals i persianes de la perifèria bussejant en la quotidianitat de la ciutat. Per últim, des de Mataró, Mohamed L’Ghacham fixa en parets, a gran escala, accions quotidianes i familiars com un brindis, una pica amb plats per rentar o un aniversari infantil. AU