Izvoz Srbije u 2015. povećan 7,8%, a uvoz 5,8% › Made-in-Germany.rs\nUkupna spoljnotrgovinska robna razmena Srbije zabeležila je u prošloj godini rast od 6,6 procenata, na 28,42 milijarde eura, a pokrivenosti uvoza izvozom porasla je sa 72 podsto u 2014. godini, na 73,4 posto u 2015.\nIzraženo u dolarima, prošlogodišnja robna razmena Srbije sa svetom iznosila je 31,58 milijardi dolara, ili 10,9 posto manje u odnosu na isti period u 2014. godini. Ovakav pad posledica je jačanja dolara kako u odnosu na dinar, tako i u odnosu na euro, saopštio je Republički zavod za statistiku (RZS), a prenosi agencija “Tanjug”.\nIzraženo u eurima, prošlogodišnji izvoz robe vredeo je 12,02 milijarde (rast od 7,8 posto u odnosu na 2014.), dok je uvoz vredeo 16,39 milijardi eura (rast od 5,8 posto). Izračunato u dolarima, prošlogodišnji izvoz robe vredeo je 13,36 milijardi dolara (pad od 10 posto), a uvezeno je robe za 18,21 milijardu dolara (pad od 11,6 posto).\nDeficit u 2015. je iznosio 4,36 milijardi eura, što predstavlja povećanje od 0,6 posto u poređenju sa godinom pre, dok je u dolarskoj vrednosti deficit robne razmene opao za 15,8 posto na 4,85 milijardi dolara.\nU prošloj godini najveće učešće u izvozu Srbije imao je Region Vojvodine sa 32,1 posto, za njim su Šumadija i Zapadna Srbija sa 28,9%, Beogradski region sa 22,8%, i Južna i Istočna Srbija sa 16,1%. U uvozu je prednjačio Beogradski region sa 43,7% udela, potom Vojvodina sa 28,1%, Šumadija i Zapadna Srbija sa 17,2% i Južna i Istočna Srbija sa 10,2%.\nNajviše proizvoda izvezeno je u Italiju (2,16 milijardi dolara), Nemačku (1,67 milijardi), Bosnu i Hercegovinu (1,17 milijardi), Rumuniju (745 miliona) i Rusku Federaciju (724 miliona dolara). Najviše robe Srbija je uvozila iz Nemačke (2,25 milijardi dolara), Italije (1,92 milijarde), Ruske Federacije (1,74 milijarde), Kine (1,54 milijarde) i Mađarske (867 miliona dolara).\nZemlje članice Evropske unije (EU) učestvovale su u 2015. u ukupnoj razmeni sa Srbijom sa 63,8%, a zatim zemlje CEFTA, u koje je Srbija izvezla robe za 2,48 milijardi dolara, a uvezla za 750,9 miliona dolara, pa je u ovom slučaju pokrivenost uvoza izvozom 331 posto.\nSrbija je suficit ostvarila u razmeni sa BiH, Crnom Gorom, Makedonijom, Italijom, Rumunijom i Bugarskom. Najveći deficit izražen je u trgovini sa Kinom (zbog uvoza telefona za mrežu stanica i laptopova) i Ruskom Federacijom (zbog uvoza energenata, pre svega, nafte i gasa), precizira se u saopštenju RZS.\nOd MiG na 01/02/2016 / AKTUELNO / Ostavite komentar


SPECIJALITET IZ ITALIJE: Danas pravimo čuvenu piletinu alla parmigiana, nema joj ravne… (VIDEO) | Slobodna Bosna\nNaš današnji obrok nastaje za 50 minuta, donosimo recept za četiri osobe.\n2 filea pilećih prsa\n800 g pelati paradajza\n120 g prezle\n1/2 kašikice bijelog luka u prahu\n1/2 kašikice luka u prahu\n1/2 kašikice sušenog origana\n1 kašika sjeckanog peršina\n6 listova svježeg bosiljka\n15 g koncentrata paradajza\n125 g sira mozzarella\nsol i biber (svježe mljeveni)\nMozzarellu narežemo na kockice, paradajz pelat malo izgnječimo, jaja umutimo, a piletinu narežemo na tanke odreske i istučemo ih ravnom stranom čekića za meso.\nItalijansku prezlu pripremimo tako što u zdjelu sa prezlom dodamo bijeli i crveni luk u granulama, sušeni origano, naribani parmezan, sjeckani peršin, začinimo solju i biberom te izmiješamo sastojke.\nZatim u ugrijanu tavu ulijemo paradajz pelat, protisnemo bijeli luk, dodamo koncentrat paradajza, šećer, listove bosiljka, začinimo solju i biberom, promiješamo i, kad zavri, kuhamo na laganoj vatri 15-20 minuta.\nZa to vrijeme piletinu s obje strane začinimo solju i biberom, uvaljamo je u brašno, u umućena jaja te u italijansku prezlu, višak otresemo i stavimo pržiti u tavu na vruću masnoću, sa svake strane 2 minute.\nPržene odreske izvadimo na kuhinjski papir da upije višak masnoće.\nPotom veći dio umaka od paradajza rasporedimo po dnu vatrostalne posude, preko njega složimo pržene odreske, prekrijemo ih s malo umaka, posipamo kockicama mozzarelle i stavimo u pećnicu, zagrijanu na 190°C, da se peče 10-15 minuta.\nPLANETARNI HIT: Pogledajte kako je Trump odgurnuo ruku supruge Melanije\nDIO PRESUDE IZ HAAGA ZA STRAVIČNI ZLOČIN HVO-a: "Ivica Rajić: 'Veliki broj MOS-ovaca i nešto civila je pobijen, Vareš je očišćen'"\nJOŠ JEDAN VIC ZA DANAS: Razgovaraju dva Rusa otvoreno, malo se popilo sinoć...\nBORRELL ZAČEPIO USTA DODIKU: Šef EU diplomatije odgovorio na pitanje da li RS treba da bude tretirana kao Kosovo\nZA POLA SATA DO SPECIJALITETA DANA: Danas pravimo pohovane palačinke sa sirom i šunkom, niko im ne može odoljeti… (VIDEO)\nČUDO OD ČETIRI JAJA: Napravite razljevak s tikvicama i sirom i oduševite ukućane… (VIDEO)\nZNATE L' PRIČU O GUŽVARI?: E, sada je napravite na ovaj način...\nAKO STE ČESTO GLADNI: Ovo je 5 savjeta da zadržite osjećaj sitosti


Korisni bakini trikovi za sve domaćice, koji se mogu i danas primenjivati - PRess Serbia | PR PRess team\nKorisni bakini trikovi za sve domaćice, koji se mogu i danas primenjivati\nUverite se i same naše domaćice\nNeki trikovi se pokažu kao genijalni, pa ih zato koriste mnoge generacije. Ali vremenom se svi oni ipak zaborave, pa postanu nešto što se zove „na babin način“.\nPomoću ovih 10 najkorisnijih trikova kojima su se služile još naše bake, kao i naši roditelji možete uštedeti vreme i novac.\nTagovibaka domaćice trikovi\nMeđu 25 najlepših plaža u svetu, srpski turisti obožavaj ove dve u Grčkoj


Beta 11. jula 2019. 21:15\nPredstavnici Inicijative mladih raširili su u parku transparent sa natpisom „Premladi da se sećamo, odlučni da nikada ne zaboravimo“.\n„Uprkos tome smo se okupili da pokažemo politiku u kojoj se poštuju ljudski gubici. Na žalost mi smo svedoci da smo jedina zemlja na svetu odgovorna da nije sprečila genocid, a znala je da će se dogoditi. Zato godinama unazad stoje ljudi koji su spremni da iskorače ispred ove buke i vike i da kažu nama je žao zbog tih ljudskih gubitaka“, rekao je Milosavljević.\nOn je pozvao vlast u Srbiji da prizna genocid i ljudsko dostojanstvo žrtava ističući da će se iz toga roditi „jedno novo lice zemlje“.\nPosle skupa u Pionirskom parku, u Kolarcu je održana predstava „Srebrenica, kada ubijeni ustanu“ u produkciji Heslinškog odbora za ljudska prava.\nMilosavljević je najavio da će sledece godine umetnica Eida Šehović kroz performans „Što te nema“ pokazati ljudske gubitke u Srebrenici.\nOn je rekao da se nada da sledeće godine, 25. godišnjicu genocida u Srebrenici, Srbija neće dočekati bez poruke državnih vlasti o tome da je „genocid u Srebenici genocid i tačka“.\nU park su došli i Simo Spasić iz Udruženja kidnapovanih i ubijenih na Kosovu i Metohiji i predstavnici Udruženja gradjana pravo na izbor, medju kojima je bila i Jovana Stojković predsednica pokreta „Živim za Srbiju“ i antivakcinašica. Neki od njih nosili su majice sa likom Ratka Mladića osudjenog za genocid u Srebrenici i majice sa slikom Kosova.\nOni su dobacivali okupljenima, ali i novinarima, koji su došli da izveštavaju sa dogadjaja, nazivajući ih „prestitutkama“.


DF: Pozivamo ostatak opozicije da napusti lokalni parlament i pridruži se protestu\nTRAŽE PODRŠKU ZA NEBOJŠU MEDOJEVIĆA\nSekulić je naveo da je DF podržao inicijativu da se zakaže zasebna sjednica Skupštine Glavnog grada ne kojoj bi se raspravljalo o stanju u Novom duvanskom kombinatu (NDK) i stanju u podgoričkom „Vodovodu“\nAleksandar Sekulić Nikola bajčetić, Foto: Filip Roganović\n11.06.2017. 14:50h Ažurirano: 05.02.2019. 02:57h\nOdbornici Demokratskog fronta (DF) u Skupštini Glavnog grada tražiće odlaganje sjednice lokalnog parlameta koja je zakazana za sjutra.\nNa konferenciji za novinare koja je održana danas, odbornici DF-a Aleksandar Sekulić i Nikola Bajčetić kazali su da će, ukoliko odlaganje ne bude prihvaćeno, odbornici ove koalicije napustiti zasjedanje, kako bi izrazili protest zbog sjednice Administrativnog odbora Skupštine Crne Gore, na kojoj će se raspravljati o ukidanju imuniteta poslaniku DF-a Nebojši Medojeviću.\n„Pozivamo ostatak opozicije u Glavnom gradu da sa nama sjutra... napusti Skupštinu i pridruži se Demokratskom frontu i slobodnim građanima da ispred platoa Skupštine pokažemo nezadovoljstvo i revolt zbog toga što se politički progoni funkcioner DF-a i zahtijevamo da sjutra opozicija pokaže da je ima i da pokaže da se stvari u gradu i Crnoj Gori mogu mijenjati na bolje“, apelovao je Sekulić.\nSekulić je, pored navedenog, dodao da se od 2014. godine u gradskoj Skupštini nije raspravljalo o predlozima opozicije.\n„Za 21 sjednicu koliko je održano do sad Klub odbornika Demokratskog fronta, kao i ostatak opozicije, je uputio nebrojen broj inicijativa, predloga, sugestija, amandmana na aktuelne teme o kojima je ta Skupština morala i trebala raspravljati, ali je činjenica da od početka saziva 2014. godine nijedan od tih predloga nije usvojen na način da se o njemu čak raspravljalo već je nelegitimna većina u Skupštini uvijek preglasavanjem odbijala da stavi na dnevni red, čak i za raspravu, bilo koju inicijativu“, tvrdi Sekulić.\nSekulić je naveo da je DF podržao inicijativu da se zakaže zasebna sjednica Skupštine Glavnog grada ne kojoj bi se raspravljalo o stanju u Novom duvanskom kombinatu (NDK) i stanju u podgoričkom „Vodovodu“.\n„Dobili smo mišljenje gradonačelnika i odbora koji su zasijedali, u kojima je jasno odbijena ova naša inicijativa čak i prije same sjednice“, rekao je Sekulić, ocjenjujući da će i na za danas zakazanoj sjednici neko tražiti da se ove tačke izuzmu sa dnevnog reda.\nBajčetić: Slučaj Mugoša se gura pod tepih\nOdbornik Nikola Bajčetić je kazao da u Glavnom gradu postoji više afera o kojima se puno ne govori.\n„Znamo da je Specijalno državno tužilaštvo (SDT) 2015. godine, po prikupljenim podacima inspektora za privredni kriminal, najavilo pokretanje istrage protiv tadašenjeg gradonačelnika Miomira Mugoše i Katnić je tada najavio da prema dokazima koje su sakupili inspektori za priv kriminial doći će do pokretanja istrage. To je Katnić najavio u novembru 2015. godine, do dan danas mi imamo samo informacije i indicije da se slučaj MM i afere sa kojima je on povezan guraju pod tepih“, izjavio je Bajčetić.\nBivši gradonačelnik se, dodao je, vezuje i za aferu „Limenka“, a podsjetio je i na aferu „Carine“.\n„SDT je takođe izviđalo ovaj predmet, šta se dalje dešavalo, mi ne znamo. Jednostavno ne postoje dalje informacije“, rekao je Bajčetić, te ocijenio da je SDT ažuran kada trebaju da se podignu „montirane optužnice“ protiv lidera DF-a.\nNikola BajčetićDFAleksandar SekulićNebojša Medojević\n27.01. 07:09 h\t2444\t61360\n27.01. 07:14 h\t663\t56166\n26.01. 19:45 h\t158\t55524\n27.01. 12:54 h\t459\t49723\n26.01. 20:46 h\t316\t46361\n27.01. 07:09 h\t183\t2444\n27.01. 12:54 h\t147\t459\n27.01. 07:14 h\t130\t663\n27.01. 15:04 h\t112\t194


Izvor: Vostok.rs, 12.Jul.2018, 11:30\nPoslanik ukrajinske skupštine i lider stranke "Batkivšina", Julija Timošenko navela je "način" da se Krim vrati Ukrajini. Prema njenim rečima, za to je neophodno ojačati vojsku i održati pregovore u Budimpeštanskom formatu.\n"Ne smemo dozvoliti svetu da deli pitanje Krima i Donbasa. Mi ne smemo razdvajiti ova pitanja i moramo jasno staviti do znanja zemljama garantima, koje su nekada, kada smo lišili našu zemlju nuklearnog oružja, dale pismenu garanciju zaštite Ukrajine" - zaključila je Timošenkova.\nPolitičar se takođe požalila da se zemlja nije pridružila NATO-u nakon usvajanja Memoranduma iz Budimpešte.\nDokument je potpisan 5. decembra 1994. od strane lidera Ukrajine, Rusije, Sjedinjenih Država i Velike Britanije. Dokument je faktički lišio Kijev nuklearng oružja i doveo do njegovog pristupanja Ugovoru o neširenju nuklearnog oružja.


Još jedna optužba na račun Merilina Mensona: "On je čudovište, jurio me je sjekirom" - BIGportal.ba\nJoš jedna optužba na račun Merilina Mensona: “On je čudovište, jurio me je sjekirom”\n13 Februara, 2021 13 Februara, 2021 0219\nEsme Bjanko, koja je glumila Ros u “Igri prestola”, optužila je Marilina Mensona za zlostavljanje. Pridružila se tako još jednoj njegovoj bivšoj partnerki, Evan Rejčel Vud, a još četiri žene su iznijele optužbe na pjevačev račun.\nBjanko je Mensona opisala kao “čudovište koje ju je gotovo uništilo”.\nU intervjuu za njujorški časopis The Cut, ona je iznela detalje o burnoj vezi sa Mensonom. Iako ga je do tada već nekoliko godina poznavala, oni su svoju vezu započeli 2009, na snimanju spota za njegovu pesmu “I Want to Kill You Like They Do in Movies”.\nGlumica kaže da je Mensonovo nasilje nad njom počelo već tokom nastanka video-spota, kada joj je rekao: “Moraćete da se pretvarate da volite da vas maltretiram”.\nBjanko se priseća da su granice između glume i stvarnosti postale nejasne, a Menson joj je davao kokain, vezivao je kablovima, bičevao i koristio bolnu električnu igračku za seks na ranama koje je zadobila od vezivanja, prenosi portal Headliner.\nNjih dvoje su čak počeli zajedno i da žive. Zlostavljanje se, navodno, nastavilo u njegovom domu u zapadnom Holivudu, dok se Bjanko prisetila da ju je Menson grizao bez pristanka tokom seksa, pa čak i da ju je u jednom trenutku i posekao nožem.\n“Osećala sam se kao robinja. Dolazila sam i odlazila kad bi on to hteo. U potpunosti je kontrolisao i sa kim sam razgovarala. Sećam se da sam porodicu zvala telefonom, dok sam se skrivala u ormaru”, izjavila je.\nPosle nekoliko meseci zajedničkog života, Menson ju je navodno sekirom progonio oko kuće, nakon čega je ona pobegla i prekinula vezu sa njim.\nMenson je, inače, nedavno negirao sve navode o zlostavljanju.\nKeruša Lulu naslijedila pet miliona dolara\nRecept za punjene kiflice, prste da poližeš!


Nakon tri i po decenije postojanja istraživačkog pokreta, hoće li Tepca, selo podno durmitorskih visova, nad smaragdnom Tarom, biti nova Istraživačka stanica? * Slike Boška Đokovića stare tri decenije okupile Durmitorce na Žabljaku * Kako su tri hrabre devojke i sedam mladića prošli kanjon Nevideo? * Tek otkrivena pećina na Maganiku prozvana Icićeva pećina, po valjevskom speleologu Milošu Iciću.\nBobotov kuk: snimak za uspomenu (Foto: Ljuba Rankovic)\nU kišno i prohladno veče, 29. jula, mnogo pre otvaranja izložbe povodom 35 godina postojanja Društva istraživača „Vladimir Mandić Manda”, u Kulturnom centru Žabljaka prepuno posetilaca. U holu gde su izložene fotografije Boška Đokovića, nastale od 1975. do 1980. godine, tokom istraživačkih akcija u selu Tepca, najviše znatiželjnih, najglasniji komentari. Skromna postavka 40-tak crno belih fotografija deluje kao zaustavljeno i vraćeno vreme: crkva tepačka, skromna bogomolja primorskog tipa; stranice jevanđelja koje je, saznajemo, nestalo; slike kuća i ljudi iz familija Jović, Petković, Marić, Džabasan, Laušević, Popović, Obradović. Potomci i meštani komentarišu svaki uhvaćeni kadar. Autora najčešće pitaju ima li knjiga da se kupi. Knjiga o Tepcima.\nMladi i stari istraživači na Đurovcu: Duško Jovanović, Nikola Božić i Đorđe Pevčević (Foto: Ljuba Rankovic)\nRadomir Džabasan prepoznaje strica, Milena iz iste porodice po otvorenim prozorima na drvenoj planinskoj kući zaključuje da je fotografija nastala dok je još bilo u njoj ukućana. Milisav Tomčić toplo govori o svoj babi Janji Tomčić: slikana je odevena u narodnu nošnju. Da li ima slika savardaka, kolibe od pruća bez poda, pokrivene dugovlatom raženom slamom - tragaju Svetozar i Aleksandar Popović. Pero Petar Kaljević oduševljen je slikama Tepčana svirača na „dvojenicama”, sviralama, srpskim guslama. Jeste, on je kaže potomak porodice Kaljević koja se iz Tepaca delom doselila u Valjevski kraj. Po đedu Miši, čiji je sin bio otac čuvenog vojvode, u novom zavičaju Kaljevići su dobili i novo prezime!\nIzložba je dragocena etnografska građa, povod i za pomisao o tome kako se niko sistematski ne bavi foto dokumentovanjem života i stvaralaštva ljudi, burnih procesa menjanja i umiranja naših sela. I zašto ni u Bebića Luci, ni sa Letnjom školom arhitekture u Petnici nije imalo dovoljno snage i istrajnosti za tako šta. Događaj koji su pripremili Valjevci i Boško Đoković sigurno je kulturni i duhovni, svetla tačka u našim traganjima za vrednostima kojima bismo se, ako ih očuvamo, oduprli halapljivoj turističko planetarnoj mašineriji koja guši i ono preostale autentičnosti Durmitoraca. Na to upućuje i komentar Beograđanke i Tepčanke Jadranke Laušević (udata Priljeva), koja se seća kad su prvi put, a tada je imala 16 godina, stigli istraživači i selo podigli na noge. „Znate, oni su posmatrali nešto što je meštanima bilo obično. Nisu znali ni prepoznavali u tome nešto posebno vredno. A sada u ono 40-tak kuća iz kojih ide dim, od kojih pola polako umire, mnogo šta je sačuvano zahvaljujući Bošku i Valjevcima istraživačima. Nakon „Karavana” Milana Kovačevića na televiziji, niko na takav način nije prepoznao vrednost Tepaca”.\nTepčani (desno) su kao i uvek bili dobri domaćini (Foto: Ljuba Rankovic)\nPredstavnici sela se zahvaljuju Valjevcima na izložbi, dive se istrajnosti dolazaka. Pljesak oduševljenja za autora izložbe. Ognjen Jović, speleolog i astronom, toplo govori jednu od pesama iz knjige narodnog umetnika Slobodana Marića „Herceg Stjepan u Tepcima”. Povodom jubileja - izdanje Društva istraživača u znak zahvalnosti za saradnju i gostoprimstvo. Deseteračke junačke i lirske presme, zapisi i opisi mesta, legende. U dve pesme i istraživači ušli u narodni stih, ko junaci sokolovi...\nTepci su mesto prve istraŽivaČke akcije i decenijama mesto obuke najmlađih članova Društva na čuvenim letnjim istraživačkim akcijama koje su na noge znale da podignu i pola Valjeva. Simbol i najvrednija potvrda vrednosti pokreta, ideje i kontinuiteta. Smešteno iznad smaragdne Tare, podno litica Obzira i Đurevca (1625 metara nadmorske visine), u skoro pitomoj župi, u surovom kamenu Durmitora, Tepci su bili jedno od najvećih sela nekadašnjih država. Za Holanđane i Nemce, ljubitelje kanjona Tare i splavaranja, nezaobilazno mesto u itinererima.\nDoručak na Đurovcu (Foto: Ljuba Rankovic)\nSutradan, po sunačanom danu, stižemo u istraživački kamp Tepca. Plato na uzvišenju, vri kao pravi mravinjak. Oko stare, kamene skromne a lepe škole pripreme da se pogoste brojni gosti, istraživači veterani, meštani Tepaca. U školi jedna učionica pretvorena u spavaonicu. U drugoj, kompjuter u koji nekoliko dečaka i devojčica ubacuje podatke o tome šta su radili prethodnog dana. U drugom uglu krletke sa pticama. Miloš Jevtić, biolog, priča o uznemirenim pticama šarolikog perja, pokazuje majušnog cajzana, žiška, našeg kolibrija. Pustiće ih sve, kaže, kad se akcija završi. U prijatnom hladu školskog zdanja zatičemo maskotu akcije pod improvizovanim baldahinom - mlada sova koju je početkom godine prstenovao u Valjevu Marko Raković, pa je uhvaćena i dovedena u Tepce. Miljenica svih, i svi njeni miljenici. Kad je pomilujete, čučurliće. Pričamo sa najmlađom učesnicom, desetogodišnjom Jovanom Jokić. Kaže da je naučila da hvata leptire, da sa Jelenom skuplja čajeve i da će napraviti svoj prvi herbarijum. Stalno propituje znamo li njenu tetku, speleologa Olju Pavlović. Nešto stariji Predrag Damjanović Ćuća autoritativnim glasom znalca priča o zmijama, kako je tog dana uhvatio poskoka, o sovi i sovama, pticama i kompjuteru. Lako lomi jezik za latinske nazive. Nije, kaže, pecao na Tari, a poneo je pravi sportski štap, loše je vreme bilo, a dnevna dozvala 10 evra! Studentkinja Natalija Živanović kazuje kako su je ovakve akcije opredelile da se posveti hortikulturi. U Društvu se naučite sistematičnosti, otvori se u vama neka strast ka saznanju, radoznalost za sve tajne živog sveta. A toliko tajni ima - kroz smešak sijaju lepe Natalijine oči.\nUz drveni stolac sa klupama ozbiljne razgovore sa uglednim Tepčanima vode Dušan Jovanović i Boško Đoković. Da li je selo saglasno da se Društvu istraživača prenesu u vlasništvo parcele platoa na kojoj je škola, pogodna da se u njoj otvori stalni istraživački centar za obrazovne programe. Da selo uputi predlog, zvanično na nadležne adrese u ministarstva, Nacionalnom parku. Takav centar valjao bi celom selu, bilo bi mesta i da se zaposle mladi, radio bi tokom cele godine, objašnjavaju revnosto starini Gojku Popoviću i pilotu u penziji Saviću Lauševiću. Njihova se reč u selu poštuje. Da se takvim projektom okruni 35 godina prisustva mladih istraživača, naučnika i otvori svetski centar kao što je to istraživački pokret uspeo u Petnici. Bila bi to prava dopuna aktivnostima Nacionalnog parka. Razumni argumenti sa obe strane. Ideja, stara koliko i Društvo. Videćemo.\nDogovor pred odlazak na Bobotov kuk (2.502 metra) (Foto: Ljuba Rankovic)\nOstavljamo prepun kamp Valjevaca, Beograđana, Subotičana, Novosađana, mladih iz Bačke Topole. Preko sto učesnika podmlatka i biologa imaju akciju do 10. avgusta. Pozdravljamo se sa meštanima koji stižu sa darovima. Nadi Đoković, starom istraživaču, Desa Popović daje flašu loze, kafu i šećer. Kaže: „Nado, srećna valjevska proslava”. Za velikom trpezom meštani već služe svoj specijalitet - jagnjetinu na lešo. Na povratku iz Tepaca, na šumskim putu koji vodi liticom do preko 1600 metara iznad sela, susrećemo predstavnike Opštine Žabljak sa saradnicima. Zvaničnike Valjeva nismo videli.\nU Žabljaku, pred veče, saznajemo više detalja o velikom poduhvatu speleloga - ronilaca. Svetsku atrakciju i izazov za odvažne, kanjon Nevideo reke Komarnice, prošli su hrabre Jelena Srećković, Dušica Trnavac, Dina Skarep i jači deo ekipe - David Maksimović, Marko Tomić, Predrag Preža Marković, Nenad Dimitrijević, Marko Popović, Goran Čitaković i Željko Petrić. Dina Skarep kaže da je, od kad je došla u istraživače pre 16. godina, prati ta priča da se mora proći Nevideo. Možda i zbog podviga iz 1999. godine kada su ga prošli bez opreme (u šortsevima) Dragan Lekić Bidža, Svetolik Sveta Kovačević i Zoran Trninić Koki. Sad su i oni ostvarili san sa skromnom alpinističko-speleološkom opremom i u ronilačkim odelima. Dva i po kilometra prolazili su pet i po sati, kroz planinsku vodu sa temperaturom od 7 do 10 stepeni Celzijusa, kroz kaskade, lonce, preko litica, roneći kroz vodu u potpunom mraku, duboku nekoliko metara. Prošli su kanjonom iz kog se nebo jedva vidi, a širok je koliko raspon ruku. Marko Tomić kaže, bilo je to lako i lepo sa ljudima u koje imaš poverenja. Dina dodaje da ne može da kaže da je baš nimalo nije bilo frka. I da je najlepši deo uvek kraj, kad se izađe na sunce. Kad dođete na toplo kuvano vino i vatru koju je založio, strpljivo ih čekajući, iskusni Sveta Kovačević. Štampaće majice sa sloganom VIDIJO-NEVIDIJO. A i film je uspeo. Videće Valjevci neviđeno, poručuju do grla obučeni u toplu odeću, promrzli a puni sreće zbog podviga.\nI nije kraj letnjim izazovima za speleologe. Sa Durmitora ispraćamo ih na Maganik koji, nakon nekoliko godina pauze, ponovo pohode. Istraživaće rupe, jame, vrtače, pećine na Đedovom dolu sa Beogradskom gorskom službom spasavanja, na visini od 1670 metara. Astronomi, koji su po prvi put imali akciju na Durmitoru, posmatrajući zvezdano nebo sa Đurevca, visa iznad Tepaca, pred povratak uveliko pričaju o posmatranju Perseida sa Medvednika tokom avgusta. Skromna oprema nije razlog za odustajanje kaže Bojan Besednik, nadajući se da će njegova generacija uspeti da nabavi kvalitetan teleskop. Sa opremom kubure i nakon uspešnih snimaka pomračenja Sunca pre pet godina, kaže Nikola Božić najavljujući dokumentarni film o tome kakvo su Valjevci imali pomračenje pameti tog dana kad se desio redak a prirodan fenomen pomračenja Sunca. Prazan grad, sa zamračenim prozorima u iščekivanju smaka sveta.\nDa li se pokret iscrpeo na tradicionalim naučnim disciplinama koje podrazumevaju terenski rad - geologija, geografija, biologija, astronomija, arheologija? Da li je sadašnja vitalna generacija na tragu nekim novim izazovima i temama? Šta posle ovih 35 godina? Mladih i znatiželjnih će uvek biti. Ali treba li im nuditi poznate obrasce. Istraživači jesu jedini autentičan brend Valjeva, dovoljno širok za sve nove sadržaje. Kako izbeći rizike koji su odneli Mandu i Rundu (Zoran Janković)? Razgovara se o tome na obali Crnog jezera, u mrkloj noći, iščekujući 20-tak istraživača da se spuste sa Bobotovog kuka, sa 2.502 metara nadmorske visine. Oči tragaju za prvim svetlostima baterija iz najdublje tame. Dugo nema ni glasova. Veza se uspostavlja mobilnim. Hvala tehnici, lakše nam je. Na taj čuveni vrh krenuli su kasno. Konačno, vraćaju se u grupama, zadovoljni. Nije im bio težak mrak koliko par neadekvatno obučenih učesnika pohoda koji traje najmanje devet sati. Sima Jovanović kaže da na vrhu nije nađena knjiga utisaka. Neko ju je uzeo, i, nadaju se svi, predao popunjenu centru Nacionalnog parka na Durmitoru. Po tradiciji. Kao što je i osvajanje Bobotovog kuka za sve istraživače iz Valjeva neka vrsta ispita. Ritual.\nA Memorijal na Todorovom dolu, goleti, kamenjaru i u surovoj lepoti stena na plavetnoj visini od skoro dve hiljade metara, održan je dan ranije, na dan pogibije Vladimira Mandića Mande, 29. jula 1969. godine. Svake godine u isti dan. Stiže se do njega uskim makadamskim putem nakon 28 kilometara od Žabljaka, sa okukama sa kojih je iz autobusa i strašno pogledati u bezdane. Što autobusima, što džipovima i kolima stiglo je preko 150 istraživača svih generacija. Nema tu velikih reči, kaže se osnovno o akcijama i planovima, položi cveće na Mandinu ploču. Porazgovara sa dežurnima u katunu Kecojevića, par stotina metara od mesta tragičnog događaja. Pokretač i osnivač Društva, Dušan Mihajlović, ove godine ne govori okupljenima. Susreti su najdragoceniji: Mihajlo Trifunović Prčoje, čuveni šahista, stigao iz Subotice. Tu su Dragan Stojanović Ćela, kandidat za valjevskog gradonačelnika; maskota speleologa Dragan Živković Trulija, koji je proletos sam iskopao prolaz od 400 metara Pivarske pećine na Vidraku; rečiti Vladisav Nedeljković Vlaja, Nenad Gavrilović - Čapa Mali, i brat mu Čapa Veliki; potpukovnik Mića Gospavić, jedan od prvih astronoma; nezaobilazna Milka Mitić Tekunica, kompjuterskog pamćenja; Milisav Tomić, speleolog, sa najviše nadimaka i dva sina u istraživačima od kojih je Danilo, student, predsednik u više mandata...\n„Nije to za mene bila tada neka velika priča, ni velika ideja. Došao si sa 17 godina u Društvo, da budeš u prirodi i da se lepo družiš. Prilika da izađeš iz gradske svakodnevice. Tako je počelo. Onda otkriješ nauku. Speleologija mi je obezbedila da danas radim na visinama. Srećan sam da ima toliko mladih koji se bave speleologijom, koji će doživeti zadovoljstvo saznanja da su istražili neku jamu, duboku nekoliko stotina metara, da kažu: uspeo sam, evo rezultata! I sad sam ponosan kada smo na Durmitoru, 1985. godine, istražili najdublju jamu na Balkanu, duboku 900 metara. Bio je to stvarno veliki uspeh!” - priča Rozomir Tomić Lokan.\nU autobusu na povratku za Valjevo, Milisav Tomić mi pomaže da popišem deo istraživačkih porodica, malo plemstvo nesagorele predanosti onom najlepšem što je utemeljilo istraćivačku ideju. Boško i Nada Đoković sa sinom Đorđem, Predrag i Ljiljana Mitrović sa Janom, Dušan Jovanović sa sinom Simom, Nedeljkovići Vlaja i Lepa i junior Ljubiša, od Srećkovića Jelena i Bojan, od Anđelića Milica i Mikša, četvoročlana porodica Majić. Sva tri brata Maksimovića, Filip, David i Časlav, Tomići (Milisav i sinovi Marko i Danilo), Andrići, Zekavice... to je tek deo.\nTokom tri dana na Durmitoru jedna tema kao nit provlačila se u svim razgovorima, češće od podsećanja na godine iza: izgradnja Doma istraživača Valjeva nad Kolubarom, po zamisli studenata arhitekture Ognjena Jovića i Davida Maksimovića. Projekcije idejnog projekta, učestale nakon Valjeva i na Durmitoru. Uz oprezne komentare i strepnju hoće li konačno administracija pomoći da se san i ostvari. I pitanja - da li će biti sale za projekcije, kolika će biti biblioteka, laboratorija, gde će se arhivirati građa, prikupljeni materijali, oprema, hoće li biti sajber klub, mesto za teleskop, terasa za okupljanja i večernje dogovore. U Birčaninovoj na broju 28b. Gde si uvek ... istraživač!\nDruštvo istraživača ima sada 200 aktivnih članova. Za 35 godina postojanja oko 5000 učestvovalo je aktivno u preko hiljadu projekata i akcija. Rezultati istraživanja publikovani su u zbornicima radova koje Društvo izdaje u saradnji sa Valjevskom gimnazijom. U 16 brojeva objavljeno je dve stotine radova od kojih se ne mali broj, posebno speleoloških i geografskih citira i u naučnim radovima. U saradnji sa stručnjacima IS Petnica evidentirano je i istraživano desetine arheoloških lokaliteta. Astronomi su uradili mapu neba nad Valjevskim krajem, etnolozi prikupili značajnu dokumentacionu građu. Za 35 godina postojanja Društvo istraživača je kompletno obradilo podatke na terenu za izradu katastra voda i podzemnih objekata Valjevskog kraja a sa profesorom dr Radenkom Lazarevićem obavilo je kompletna speleološka istraživanja Valjevskih planina za potrebe SANU, o čemu je objavljena i posebna knjiga. Urađene su i studije na osnovu istraživanja Valjevskog kraja o flori i fauni, jestivim vrstama; registrovano je i opisano preko 200 speleoloških objekata među kojima i Degurićka pećina. Samo u klisuri reke Gradac generacije speleologa istražile su i publikovale saznanja o 52 speleološka objekta!


Prvomartaši su agresija na Srpsku | BN\nPrvomartaši su agresija na Srpsku\nLažna građanska i nevladina Koalicija 1.\nRepublika Srpska 02.04.2013 | 14:15\nLažna građanska i nevladina Koalicija 1. mart koja nastoji da srebrenički recept fiktivnih i lažnih birača, koji je primijenjen na lokalnim izborima prošle godine, proširi i na druga područja, provodi svojevrsnu agresiju na Republiku Srpsku.Ne radi se ni o kakvoj slobodi izbora prebivališta, povratku ili o ljudskim pravima, nego se radi o najobičnijoj torturi kako bi se na izborima porazili Srbi u sredinama gdje su većina. Nedopustivo je da neko ko nema stalni boravak i ko nikada nije živio na nekom području, čini većinu i tako cijeli projekt pretvara u podjarmljivanje jedne nacije. Koalicija 1. mart provodi neoosmanlijsku politiku zauzimanja prostora i pretvaranja svih ostalih, osim Bošnjaka, u narode i građane drugog i trećeg reda. Rajko Vasić izvršni sekretar\nmišljenja sam kao i većina stanovnika rs da su po rs veća opasnost stranke koje se 20 godina smijenjuju na vlasti nego ikakvi 1 martovi i prirodne katastrofe. nemoj te nas vasiću vi braniti molim vas nestaćemo.\nAko nam je ovo jedini problem boze moj....


Najlepša dama dana: Marija Šarapova | Najnovije vesti - Srbija danas\n28.07.2014. • 17:55 M. G.\nNajlepša dama dana: Marija Šarapova\nPrelepa teniserka bila je jedna od najmoćnijih poznatih ličnosti po Forbsu.\nMarija Jurjevna Šarapova, ruska teniserka, rođena je 19. aprila u Njaganju. Njeni roditelji su iz Belorusije, ali su se 1986. godine preselili u Rusiju. Sa samo 4 godine je počela da trenira tenis, a kada joj je bilo 6, Martina Navratilova je uočila njen talenat i predložila njenim roditeljima da bi Marija trebalo da počne ozbiljnije da se bavi tenisom.\nŠarapova je osvojila pet grend slem turnira, a prvi koji je osvojila, sa sedamnaest godina, je Vimbldon 2004. godine. Može da se pohvali i osvajanjem turnira u SAD, Australiji i dva puta Roland Garosom.\nU julu 2008. godine se našla na prvom mestu liste najplaćenijih sportista, dok ju je časopis "People", 2005. godine svrstao u 50 najlepših poznatih ličnosti na svetu. Tri puta se našla na prvom mestu VTA liste, dva puta 2005. i jednom 2008. godine.\nTeniserka je učestvovala u brojnim reklamama i modnim kampanjama, kao što su "Sports Illustrated Swimsuit Issue", "Nike", "Prince", "Canon", "Kol Han", "Motorola", "Land Rover", "Tag Heuer", "Tiffany" i ambasador je Poršea. "Sugarpova" je linija slatkiša koja je posvećena njoj, a postoji 12 različitih ukusa.\nMaša je bila verena za slovenskog košarkaša Sašu Vujačića od 2009. do 2012. godine kada je objavila da su raskinuli. U drugoj polovini 2012. godine, počela je da se zabavlja sa bugarskim teniserom Grigorom Dimitrovom, a vezu su potvrdili 2013. na prvenstvu u Madridu.\nMarija Šarapova najlepša dama dana dama dana


Znam ja nas, j… ti nas: O tome zašto volimo sistem, čak i kada radi protiv nas – Ideje imaju posljedice.\nAdnan Muminović\tUncategorized\t 27th Srpanj 2020 5 Minutes\nAko redovno pratite ovaj blog, onda znate da imam posebnu strast prema teorijama. Zapravo, posljednjih godina sam postao njihov strastveni kolekcionar. Štreberska posla, šta da vam kažem…\nU toj zbirci teorija, najviše volim one skrivene, zapostavljene, iznenađujuće i neintuitivne koje razne pojave u društvu odjednom prikažu u sasvim novom svjetlu. U isto vrijeme, nisam neko ko vjeruje u velike teorije, ili bilo koju teoriju koja pretenduje da objašnjava sve. Radije vjerujem da nam veći dijapazon raznih ideja pomaže da se malo bolje snađemo u svijetu, da razumijemo ono šta se oko nas dešava i da nam ukaže na put kojim trebamo ići. To je sve.\nI tako, u stalnoj potrazi za novim idejama, prije nekoliko mjeseci otkrih system justification theory koja ispunjava i nadmašuje sve gore navedene kriterije.\nTeoriju su sredinom devedesetih godina razvili John Jost i Mahzarin Banaji da bi označili pojavu prema kojoj ljudi opravdavaju i podržavaju trenutni društveni poredak, dajući mu tako legitimitet i stabilnost. Ona u velikoj mjeri objašnjava otpor ljudi prema promjenama i jedan je od razloga zašto su protesti izuzetak, a ne pravilo.\nZa početak, neće vas iznenaditi da bogati i privilegirani slojevi društva vole i podržavaju sistem. Trenutni poredak prosto radi za njih i sve drugo bi bilo naopako. Nadalje, da bi opravdali svoj položaj i uvjerili sebe da ga zalužuju, bogati ljudi u pravilu vjeruju da su siromašni ljudi lijeni, nesposobni i da zaslužuju svoje mjesto na društvenoj ljestvici.\nU svemu ovome nema ništa iznenađujuće i ovo naravno nije razlog zašto uopšte pišem ove redove. Ključna i vjerujem fascinantna spoznaja je sljedeća:\nNisu samo privilegirani, bogati i uspješni ti koje vole sistem. Ne. Vrlo često u životu, obespravljeni, siromašni i diskriminari ljudi također vjeruju i podržavaju isti taj sistem, nerijetko čak i snažnije. I ne samo to, oni također vjeruju da zaslužuju stanje u kojem se nalaze i prihvataju sve negativne stereotipe o sebi. Eto, to je srž i najveća spoznaja system justification theory.\nU našoj romantiziranoj slici svijeta, nekada vjerujemo da su obespravljeni ljudi ‘revolucionari u nastanku’. Nažalost, oni su vrlo često upravo suprotno od toga i doprinose očuvanju postojećeg društvenog poretka, čak i kada on uporno radi protiv njih.\nSve se ovo u pravilu naravno dešava podsvjesno, ali je ključno pitanje zašto se dešava? Kako je ovako nešto uopšte moguće? Dva su ključna razloga:\nPrvi se odnosi na našu potrebu da vjerujemo da živimo u pravednom svijetu u kojem svako dobiva ono što zaslužuje. Samo u takvom svijetu osjećamo da imamo kontolu nad svojim životom, budući da jedino tako možemo da imamo vjeru i nadu u budućnost.\nDrugi se tiče kognitivne disonance, ujedno jedne od najdubljih spoznaja iz psihologije.* Ukratko, disonanca označava pojavu u kojoj se naša uvjerenja kose sa stvarnošću, što nam stvara nelagodu koju nastojimo da riješimo. Dakle, kada god se naša uvjerenja nađu u sukobu sa naizgled objektivnim pojavama, mi imamo potrebu ili da uskladimo svoja uvjerenja ili da mijenjamo stvarnost.\nU ovom konkretnom slučaju, imate izbor između toga da se borite protiv sistema, ili da jednostavno prihvatite da je sistem pravedan i da zaslužujete svoj položaj. Borba protiv sistema zahtijeva dugu i tešku borbu u vidu protesta, žrtvu, neizvjesnost, nesigurnost, te mogućnost otuđenja od porodice i prijatelja. Uz to je povezana sa drugim izazovima o kojima sam pisao u Nepodnošljivoj logici kolektivnog djelovanja.\nAlternativno, ljudi jednostavno mogu prihvatiti da je sistem pravedan ne bi li mogli normalno da nastave sa svojim životima. Stvarno, nekada ćemo radije pripisati i prihvatiti negativne stereotipe o sebi, nego se boriti protiv sistema zbog kojeg patimo po principu znam ja nas, j… ti nas.\nOpravdanje sistema nam tako pomaže da se što bolje nosimo sa svojim stanjem i nepravdom, ali u isto vrijeme čini da ne radimo ništa protiv sistema koji nam tako očito nanosi štetu. Tužne li ironije, stvara otpor prema promjenama tamo gdje su promjene zapravo najpotrebnije.\nU konačnosti, ako se pitate zašto siromašni ljudi glasaju za Trumpa i zašto i dalje vjeruju u američki san — system justification.\nAko se pitate zašto obespravljeni ljudi u našoj državi i dalje glasaju za iste elitu — system justification, barem u određenoj mjeri.\nAko se pitate zašto žene nekada vjeruju da zaslužuju niže plate od muškaraca — system justification.\nAko se pitate zašto ljudi u životu krive žrtve za nepravdu koju su doživjeli — jedan vid system justificationa. Zašto? Pa zato što ne želimo da živimo u svijetu u kojem bi se jednog dana i nama, ni krivima, ni dužnima, mogla desiti neka nepravda. Radije ćemo vjerovati da je život pravedan i da je žrtva morala učiniti barem nešto što bi isprovociralo nasilnika.\nKonačno, negdje u sebi očito imamo potrebu da vjerujemo da stvari možda ipak nisu toliko strašne i naopake, čisto da bi mogli da se nosimo sa ovolikom nepravdom.\nJost i društvo su razvili upitnik i razne testove pomoću kojih možemo otkriti u kojoj mjeri ljudi podržavaju i opravdavaju sistem. Pošto kod nas svi naizgled mrze poredak i pljuju državu, bilo bi zanimljivo vidjeti koliko njih zapravo — negdje duboko u sebi — vole i podržavaju isti taj sistem. Smio bih se kladiti da bi nas rezultat zpanjio.**\nIma ona pjesma ‘sistem te laže, ne veruj šta ti kaže’.\nNekada u životu sistem ne mora ni da nas laže. Mi lažemo sami sebe…\nU narednom periodu bih radije pisao blog, nego disertaciju, ali rok se nažalost nemilosrdno primiče. Hoću reći, neće me biti jedan period. Do tada, kao i uvijek, hvala 🌻\n[*] Festinger, L. (1962). Cognitive dissonance. Scientific American, 207(4), 93-106.\n[**] Za vas koji ste u proteklom periodu bili toliko dobri da popunite upitnik koji mi je trebao za disertaciju, čisto da znate da system justification nisam mjerio. To sam ostavio za neki idući put.\nA ukoliko vas zanime više na ovu temu, ovo su neki od najznačajnijih radova:\nOvo je najzanimljiviji i najfascinantniji o kojem nažalost nisam pisao, jer sam želio malo kraći zapis: Kay, A. C., & Jost, J. T. (2003). Complementary justice: Effects of “Poor but happy” and “Poor but honest” Stereotype exemplars on system justification and implicit activation of the justice motive. Journal of Personality and Social Psychology, 85(5), 823-837.\nJost, J. T. (2018). A quarter century of system justification theory: Questions, answers, criticisms, and societal applications. British Journal of Social Psychology, 58(2), 263-314.\nOsborne, D., & Sibley, C. G. (2013). Through Rose-Colored Glasses: System-Justifying Beliefs Dampen the Effects of Relative Deprivation on Well-Being and Political Mobilization. Personality and Social Psychology Bulletin, 39(8), 991–1004.\nObjavljeno 27th Srpanj 2020\nPrevious Post Biti stalno prilagođen ratnom stanju nije mjerilo zdravlja\nNext Post O sumnji: Biti niko i ništa (ili pomalo svašta)\nJedna misao o “Znam ja nas, j… ti nas: O tome zašto volimo sistem, čak i kada radi protiv nas”\nPingback: Znam ja nas, j… ti nas: O tome zašto volimo sistem, čak i kada radi protiv nas — Ideje imaju posljedice. | Mon site officiel / My official website


Ibis Instruments Seminar 2017\n18. Ibis Seminar 2017\nVeliko nam je zadovoljstvo da Vas pozovemo i ugostimo na 18. Ibis Instruments seminaru koji će biti održan na Srebrnom jezeru od 19. do 21. oktobra 2017.\nOvogodišnji seminar uključuje edukativne sesije, trendove sa tržišta, budući razvoj proizvoda uz druženje i interakciju sa kolegama iz ICT industrije. U namenskim sesijama naši stručnjaci će vas upoznati sa:\nInovativnim in house rešenjima za Big Data & Analytics - Ibis Performance Insights,\nZa sve dodatne informacije kontaktirajte nas putem mail-a seminar2017@ibis-instruments.com ili telefonom na +381 11 7152200.\nTroškovi za period od 19. do 21.10.2017. godine, koji uključuju pun pansion, u zavisnosti do tipa smeštaja su:\nThursday October 19 11:30 - 12:45 Registration\n13:00 - 13:30 IBM Welcome note\n15:00 - 16:00 Information and Cyber Security Evolution of mobile network Network Planning and Spectrum Management\n16:00 - 17:00 Evolution of CATV networks Benchmarking (ETSI Regulations) and QoS\n17:30 - 19:00 Digital experience and Cloudification All IP transformation challenges Metrology\nEMF Monitoring, DriveTest and trends\nFriday October 20 07:00 - 09:00 Breakfast\n09:30 - 10:00 Ibis Data Science Roadmap\nMS Azure enabled EXPO Real time insights and advanced spectrum analysis\n10:00 - 11:00 World of Integrations and APIs smarter processes\n11:00 - 11:15 Break Break\n11:15 - 13:00 Demo room Military Close session\n14:30 Advanture park\n20:00 Award dinner\nSaturday October 21 07:00 - 09:00 Breakfast\n19. oct. 20. oct. 21. oct.\nCopyright © Ibis Instruments 2017


Da li je Jupiterova policija ušla u zločin braneći diktaturu\nMakronova ćorava posla\nZamislite demonstracije u sred Evrope (i to u zemlji slobode i ljudskih prava) na kojima za dva meseca pogine dvanaest vozača poginulih u blokadama puteva, a oko 4.000 ljudi bude povređeno, od čega stotinak teže, pa čak ima i užasnih slučajeva oslepljivanja iz čista mira. Zabeleženo je čak i to da je petnaest učesnika demonstracija završilo sa iskopanom očima, pod udarima gumenih projektila LBD 40m koje jedino Francuska u celoj Evropi koristi za suzbijanje manifestacija! Neverovatna je i cifra od 6. 500 uhapšenih i privedenih i 300 već osuđenih na pravdu Božju! To je diktatura ili makar liči na nju, tvrde žutaći - subotari koji već jedanaest puta izlaze vlastima na megdan. O najnovijim događajima i stanju u Francuskoj izveštava Mile Urošević dopisnik Magazina Tabloid iz Pariza.\nPariz kao Istambul, Francuska kao Turska, revolucija samo što nije, a ustvari nije i neće ni da bude sve dok oružane snage, vojska i policija ne pređu na stranu manifestanata. Tako je uvek i svuda bilo, i uvek će biti. I suludo narod gine i sakati se. Ne treba ispuštati iz vida sve iskopane oči mladih ljudi koji traže malo više prava na život i poštovanje takozvane demokratije. Za uzvrat dobijaju suzavac da plaču i gumene metke de se previjaju od bola ili postanu kiklopi se jednim okom u glavi. I to ne slučajno, kako tvrdi policija, već namerno sa ciljem da se zastraše ljudi i odustanu od manifestacija i klicanja „Makron demision", tvrde oni koji se sa žutim prslucima prse ispred kamiona šmrkova i dimnih zavesa.\nBilans je porazan jer ima već 12 mrtvih, uglavnom u saobraćajkama zbog blokiranja puteva, ali ima i dosta povređenih. Slomljene vilice, otkinute šake i druge teške povrede koje je Makronova policija počinila u poslednja dva meseca subotnjih protesta su velika sramota za zemlju slobode i ljudskih prava. Revolucija se ne diže sa pola radnog vremena! Dokaz je i to da se masovno nasilje Makronovih policajaca doživljava kao politička milicija ili plaćenička vojska nekog diktatora. Nije ni čudo da su jedini koji su dobili povišice upravo batinaši.\nBilans njihovog prekovremenog rada je odvratno veliki i mnogi mediji su ga prećutali ili bar stavili u drugi plan; procenite sami, 12 mrtvih uglavnom u saobraćajkama na blokiranim kružnim tokovima preko 4.000 povređenih, od toga 15 iskopanih očiju bacačima gumene municije LBD 40m koje jedino Francuska u celoj Evropi koristi da suzbije manifestacije! Neverovatna cifra od 6.500 uhapšenih i privedenih i 300 već osuđenih! Ako to nije nije diktatura bar malo liči na nju, onda ne znamo šta je, pogotovo ako se izuzmu komentari zvaničnih medija koji su uvek pristrasni i umanjuju tragediju, tražeći bilo kakav izgovor za odgovornost ministra policije i samog Makrona u sakaćenju naroda, tvrde žutaći subotari, koji već 11 puta izlaze vlastima na megdan.\nKada su dvadesetogodišnja studentkinja Fiorina i njen dečko Maksim stigli u Pariz iz grada Amjana udaljenog oko 150 kilometara nisu ni slutili da ih sudbina čeka na Jelisejskim Poljima. Cela Francuska je imala suze u očima kada je videla mladu lepuškastu devojka kako se srušila na tlo avenije sva u krvi. Prebačena u bolnicu odma je konstatovano da ima smrskan nos i izbijeno levo oko, doživotni bogalj iz čiste obesti Makronove specijalne policije.\nZa to vreme, Predsednik je ili na službenom putu u inostranstvu ili duboko ispod zemlje u atomskom skloništu 100 metara ispod svoje palate. Ova tužna slika nije jedina u ovim pred revolucionarnim danima subotara i razjarene Francuske jer je mnogo jada i suza proliveno po ulicama gradova i to ne samo od suzavca već i zbog nemogućnosti golorukog naroda da promeni mondijalističke namere svojih izabranih neprijatelja. Protesti u Francuskoj liče na pravi mali građanski rat između veoma neravnopravnih armija. Jedna u žutim prslucima od platna a drugi u oklopima i do zuba naoružani robokapi. Oni su verni branioci privilegovanih koji u zakonima traže opravdanje svojih dela i upotrebu ratnih oružja na okupljene građane. Zakonima koje njihovi nadležni komponuju i menjaju po potrebi. Nema boljeg primera za borbu šutog i rogatog od specijalnih brzopoteznih zakona protiv goloruke raje koja zulum trpeti više ne može i spremna je da ide do kraja ili bar do evropskih izbora, gde će biti predstavljeni kao kandidati partije žutih.\nMediji im predviđaju oko 13 odsto glasova što bi naravno umanjilo za toliko procenat opoziciji. Iz ove proste matematike odmah se može naslutiti komentar Marine Le Pen ili levičara Melanšona koji u ovoj jednačini vide nevidljivu ruku Makrona koji kao Makijaveli uspeva da svoje neprijatelje stavi u službu svojih ambicija a da ni oni sami nisu toga svesni. Ne treba zaboraviti da je vlast čudo i da se ni sami žuti prsluci ne mogu dogovoriti ko će da ih predstavlja u Briselu i da za to vuče debelu platu i sve privilegije EU Mafije.\nVeć prva osoba koja je proglašena za kanditatkinju, Ingrid Levavaser, (Ingride-le Vavasseur) je ispljuvana od strane ostalih žutih koji neće da ulaze u političku mafiju i žele da ostanu samo šetači koji traže da im se da pravo na referendum, kako bi mogli da skinu po potrebi one korumpirane politikante koji čine finansijske i druge zulume nad svojim narodom. Reprezentativna demokratija je pokazala svoje granice i svima je jasno da je turanje glasačkih listića u kutije da bi iz nje izvukli jednog predstavnika i to jednom za svo vreme mandata, po mnogim shvatanjima čista zajebancija naroda. Iz kutije dobijena moć automatski ohrabruje izabrane mafijaše i njihove pajtaše po zvaničnim medijima da skupa pljačkaju, lažu, mažu i da rasprodaju državu kako im je volja. Demokratija bez mogućnosti referenduma je početak diktature. Ali, osim Švajcarske mali je broj demokratija koje daju mogućnost narodu da ih upita za zdravlje. I kako reče jedan Francuz u žutoj uniformi nepokolebljivih. Ke sera sera! Iduće subote opet na proteste i tabaju sa Makronovim plaćenicima.\nNajnoviji pogodak u metu je bilo izbijanje oka Žeromu Rodrigezu jednom od lidera žutih prsluka i to namerno da se oslepi pokret bar kako tvrdi sam oćoravljeni sa svog kreveta u bolnici, pozivajući Francuze ne generalni štrajk početkom februara. Za to vreme Predsednik je ili na službenom putu u inostranstvu ili duboko ispod zemlje u atomskom skloništu 100 metara ispod svoje palate.\nA prošle subote beše novi dvoboj u troje; bezdušne policije, oćoravljenih manifestanata i gluve Makronove vlade koja ne čuje glas naroda a pobunu ne počinje kao spontani izraz nezadovoljstva, već kao teledirigovani politički pokušaj puča te javno optužuje Putinovu televiziju RT, koja kaže manipuliše i podržava žute prsluke kao i italijansku vladu koja se raduje od subote do subote čekajući Makronov crni petak. Postoje čak i predlozi nekih manifestanata da se pod hitno podnese tužba u Hag protiv predsednika i njegova dva ministra za zločin protiv čovečanstva i neljudskog tretmana civila. Ali to je već neka druga priča. Za par dana opet će doći žuta subota i to 13 ta po redu, možda baš baksuzna?


Komisija blokirala predlog mera austrijske regulatorne agencije koje nacionalnog emitera stavljaju u neopravdano povoljan tržišni položaj\nVi ste ovde:Početna»Vesti iz Brisela»Komisija blokirala predlog mera austrijske regulatorne agencije koje nacionalnog emitera stavljaju u neopravdano povoljan tržišni položaj\nBy Jovan objavljeno\t 15/01/2018 Vesti iz Brisela\nEvropska komisija je danas odlučila da blokira predlog austrijske agencije za komunikacije KommAustria, budući da predlog nije u skladu sa pravilima EU u oblasti telekomunikacija i načelima konkurencije.\nKomisija je nakon dvomesečne istrage od ovog tela zatražila da povuče planove za nastavak regulisanja veleprodajnog tržišta analognog zemaljskog radio signala u Austriji. Realizacija pomenutih planova bi dala neopravdanu prednost nacionalnom javnom servisu (ORF) nad drugim emiterima.\nKomisiju naročito zabrinjava nedostatak konkurencije na tom tržištu. KommAustria je predložila uvođenje niza praktično neizmenjenih regulatornih obaveza, dok je istovremeno predložila da iz regulisanog tržišta isključi isporuku usluga prenosa radio signala austrijskog mrežnog operatera (ORS) matičnoj kompaniji ORF.\nORF i njegovi konkurenti zavise od prenosne mreže ORS-a kada je u pitanju emitovanje sadržaja. Na taj način bi ORF dobio drugačiju i nesumnjivo bolju uslugu od svojih konkurenata te bi, kao većinski vlasnik, mogao da utiče na odluke ORS-a koje se tiču infrastrukture (poput lokacija za postavljanje radio predajnika). Planom je predviđen i drugačiji cenovnik usluga za ORF u odnosu na konkurente.


Izvješće UN-a: Američke i provladine snage u Avganistanu ubile više civila nego talibani -- Gospodari lutaka -- Sott.net\nIzvješće UN-a: Američke i provladine snage u Avganistanu ubile više civila nego talibani\nSre, 24 Tra 2019 10:02 UTC\nU napadima američkih i provladinih snaga u Avganistanu poginulo je više civila nego u udarima talibana i nekih drugih pobunjeničkih grupacija, navodi se u izvještaju misije UN u Avganistanu (UNAMA).\nAmeričke snage pojačale su udare iz vazduha u Avganistanu, iako su u toku mirovni pregovori s talibanima, koji sada kontrolišu veći dio zemlje nego 2001. godine, kada su nakon invazije svrgnuti sa vlasti.\n"Najveći broj žrtava izazvan je američkim udarima iz vazduha ili operacijama potrage na kopnu, koje uglavnom vrše avganistanske snage", ističe se u izvještaju.\nUNAMA je od avganistanskih i međunarodnih snaga zatražila da sprovedu istrage o optužbama o civilnim žrtvama, da objave njihove rezultate i obezbijede adekvatnu odštetu porodicama.


Opština Budva uputila pomoć Opštini Tuzi | Opština Budva\nIako ovo nije najsrećniji povod za saradnju između dvije lokalne samouprave, on dokazuje da su nam međusobna saradnja, solidarnost i razumijevanje neophodni jer je to u najboljem interesu naših građana.\nSpor koji je nastao između rukovodstva Glavnog grada i Opštine Tuzi ne smije da bude prepreka u ostvarivanju osnovnih funkcija jedne lokalne samouprave i građani ne smiju da budu ti koji ispaštaju.\nSmatramo da taj problem treba riješiti u što kraćem roku.\nOpština Budva će i dalje nastaviti da gaji i razvija najbolje moguće odnose sa svim opštinama.\nSmatramo da su na ovaj način dva komunalna preduzeća na čijem se čelu nalaze Predrag Ivanović i Nikola Camaj uspostavili početne korake ka budućoj uspješnoj saradnji”, istakao je predsjednik Opštine Marko Carević.\n» Opština Budva uputila pomoć Opštini Tuzi


Kretanje industrijske proizvodnje u julu 2018. godine | PROPISI.NET | Svi propisi Republike Srbije online\nNaslovna Finansije Kretanje industrijske proizvodnje u julu 2018. godine\nKretanje industrijske proizvodnje u julu 2018. godine\nIndustrijska proizvodnja u periodu januar–jul 2018. godine, u poređenju sa istim periodom 2017. godine, veća je za 3,7%, dok je prerađivačka industrija ostvarila rast od 3,4%. Industrijska proizvodnja u Republici Srbiji u julu 2018. godine veća je za 1,7% nego u julu 2017. godine.\n1) u julu 2018. godine, u odnosu na isti mesec 2017. godine, zabeležena su sledeća kretanja:\nsektor Prerađivačka industrija – rast od 3,4%,\nsektor Snabdevanje električnom energijom, gasom, parom i klimatizacija – pad od 0,4% i\nsektor Rudarstvo – pad od 8,3%;\n2) u periodu januar–jul 2018. godine, u poređenju sa istim periodom 2017. godine, zabeležena su sledeća kretanja:\nsektor Snabdevanje električnom energijom, gasom, parom i klimatizacija – rast od 7,3%,\nsektor Prerađivačka industrija – rast od 3,4% i\nsektor Rudarstvo – pad od 1,0%.\nPodaci o industrijskoj proizvodnji po namenskim grupama u julu 2018. godine, u odnosu na isti mesec prethodne godine, pokazuju da je došlo do rasta u proizvodnji:\nkapitalnih proizvoda (4,9%) i\nintermedijarnih proizvoda, osim energije (4,8%),\nnetrajnih proizvoda za široku potrošnju (0,3%),\ntrajnih proizvoda za široku potrošnju (0,3%) i\nObim industrijske proizvodnje u julu 2018. godine, u odnosu na jul 2017, beleži:\n– rast u 19 oblasti (učešće u strukturi industrijske proizvodnje – 62%), a\n– pad u 10 oblasti (učešće u strukturi industrijske proizvodnje – 38%).\nNajveći uticaj na rast industrijske proizvodnje u julu 2018. godine, u odnosu na isti mesec 2017. godine, imale su: proizvodnja proizvoda od gume i plastike, proizvodnja derivata nafte, proizvodnja prehrambenih proizvoda, ostale prerađivačke delatnosti i proizvodnja proizvoda od nemetalnih minerala.\nDesezonirani indeks industrijske proizvodnje za jul 2018. godine, u odnosu na prosek 2017. godine, za industriju – ukupno pokazuje da je ostvaren rast od 1,0%, a za prerađivačku industriju rast od 1,9%.\nDesezonirani indeks industrijske proizvodnje za jul 2018. godine, u odnosu na jun 2018. godine, pokazuje da je za industriju – ukupno ostvaren pad industrijske proizvodnje od 2,8% i da je za prerađivačku industriju ostvaren pad od 1,6%.\nProizvodnja malih preduzeća (broj zaposlenih manji od 50), koja nisu obuhvaćena redovnim statističkim istraživanjem, prati se na uzorku izabranih jedinica iz sektora prerađivačke industrije. Kada se uključi ocena industrijske proizvodnje malih preduzeća iz uzorka, industrijska proizvodnja u julu 2018. godine, u odnosu na prosek 2017. godine, u ukupnoj industrijskoj proizvodnji manja je za 0,3%, a u prerađivačkoj industriji veća je za 2,1%.\nSaopštenje RZS br. 236/2018


Policija na plažama zbog kovida: Papreno za NUDISTE | Putovanja | Direktno\nDirektno.rs [ Izvor: euroweeklynews.com ]\n10. 07. 2020. 09:10 0\nŠestorica nudista koji su se sunčali na obali jezera Komo u Italiji, kažnjeni sa po 3.333 evra zbog nepristojnog ponašanja u javnosti.\nItalijanska policija patrolirala je plažama Abadija Larijana kako bi se proverilo da li posetioci na obali poštuju mere socijalne distance i ostale propise zbog pandemije koronavirusa.\nTokom patroliranja, policajci su primetili šest muškaraca kako se sunčaju goli.\nMuškarci starosti između 43 i 68 godina dobili su novčane kazne u iznosu od po 3.333 evra.Lokalne vlasti u tom području povećavaju visine kazni u nastojanju da zaustave okupljanje ljudi na plažama i širenje virusa.\nOvo područje u regiji Lombardija u Italiji, najteže je pogođeno kovidom 19.\nPolicija Maska za lice Nudisti\n04. 08. 2020. 17


Момо Капор - Page 5 - Књижевност - Живе Речи Утехе\nМарт 16, 2010 in Књижевност\nНаписано Октобар 10, 2016\nПоследњи одговор Апр 30\nUlični Muzičar 5 posts\nJESSY 40 posts\nСнежана 20 posts\nДанче* 3 posts\nСеп 21 2010\nСеп 3 2020\nČemu bi uopšte život trebalo da vodi? Kad već hoćeš da čuješ šta mislim o tome, reći ću ti: samo bez aplauza, molim! Neću da utucam ovaj svoj životić u nekom neprestanom čekanju. Šta radiš celog bogov\nKAKO STE? Dragi naši u tuđini, napisao bih vam da smo, hvala bogu, dobro i zdravo, kao što i vama od sveg srca želimo, ali kod nas su takva vremena da je nepristojno kazati da ste dobro, kad nikome n\n"Najviše što zahtevam od ljudi je - UČTIVOST! Ostalo me, uglavnom, ne zanima. Kod nas, naime, živi toliko malo zaista lepo vaspitanih ljudi da se uvek ozarim kada neko ume da se osmehne i kaže "dobar\nPostoji jedna stara priča o tome kako je Mujo pitao Hasu da li ječuo da je umro Meša Selimović? „ Pa ko će sada biti književnik?“ uzvratio je zabrinuti Haso. Zaista, u stara vremena znalo se ko je književnik i koliko ih ima. Svaki Krležin, Andrićev ili roman Crnjanskog, bio je pravi događaj kome nisu bile potrebne promocije, sajmovi i konferencije za štampu. Čekalo se da se pojavi u izlogu i odmah bude razgrabljen. A onda se ispostavilo da je tačna misao onog čuvenog marksiste, da će jednoga dana svi pisati stihove. I ne samo stihove, već i romane, koje danas piše svako. Pre pedeset i dve godine, kao mlad student, bio sam na prvom Beogradskom sajmu knjiga, gde sam uspeo da ponešto i ukradem. Štandovi su bili ogromni, preplavljeni sivim knjigama i još sivljim ljudima koji su ih štampali i prodavali. Uglavnom je to bila marksistička literatura: red Lenjinovih sabranih dela, kompleti Marksa, Engelsa i Tode Kurovića, prepune police o samoupravljanju – budućnosti sveta. Kakva razlika od američkog i francuskog paviljona koji su bili jarko osvetlčjeni i mirisali potpuno drugačije, na nešto sasvim nepoznato, različito od „sisala“ kojim je bio prekriven patos, od vinjaka, razmrvljenih štapića „bobi“ i jeftinog duvana na našim štandovima gde niko nije praznio pepeljare. Pokisli i smrznuti, odrpani i posiveli, uzimali smo sa polica slobodno velike monografije Pikasa, Džeksona Poloka i Raušenberga i listali ih gladni slika, u zemlji gde je još uvek vladalo dosadno sumorno slikarstvo. Ameri su bili odeveni u blejzere sa zlatnom dugmadi i pušili su lule mirišljavog duvana. Ta ljubav prema njima i njihovoj umetnosti obiće nam se u glavu četrdesetak godina kasnije u obliku Milosrdnog anđela. Na francuskom štandu, gledali smo knjige o Berhardu Bifeu, 2. Žoržu Braku i Modiljaniju, a francuske gospođe su ljupko kotrljale slovo r i pazile da nešto ne ukrademo. Zakoračili smo u obećani svet i evo ga sada pred nama. Isti tomovi nagrađenih marksističkih klasika i njihovih sledbenika kao što je drugarica Latinka Perović, i ostali protagonisti liberalizma u čije je vreme zabranjeno najviše knjiga i filmova i pozatvarano najviše umetnika, danas leže na novinama prostrtim preko blata buvljih pijaca i prodaju budzašto, a najčešće za fišeke u koje se pakuju kikiriki, semenke i suncokret. Dočekali smo vreme kada štandovi naših izdavača blistaju i mirišu na viski, dok su zapadni postali sumorni i dosadni, baš kao oni naši pre pola veka. Umesto sumornih ljudi u sivim odelima, lepotice čuvaju knjige, umesto „drave“, „ibra“ i „morave“, dime se neki fini strani duvani. Da nastavim tradiciju, kradem svoj novi roman i stavljam ga u kapuljaču đubretarca. Kako se svet menja! Jedanput je Mihiz, taj srpski Volter iz Iriga, govoreći o dobu komunizma u kome smo proveli najveći deo svojih života, priznao na svoj čuveni sarkastični način, da mu to ništa ne bi smetalo da nije bilo strašne dosade režimskih godišnjica, proslava, akademija, recitala, sletova i priredbi, koje je bilo najteže podneti. Nabrajali smo imena mnogih velikih pesnika koji su pisali prigodnu poeziju, režisera koji su je režirali i svih velikih glumaca koji su je rezitovali, čitajući iz kožnih portfelja, u stvari, jelovnika i vinskih karata iz boljih hotela. Grmeli su sinfonijski orkestri kompozicije današnjih zaboravnih demokrata (odnegovana amnezija), ječali su horovi, a slatka mala dečica sa crvenim maramama, kao ljupki kolibrići, skakutala su po scenama, mameći osmehe i aplauze ugojenog prvog reda gledališta. Ukoričeni u siva odela sa značkama u reverima i svečane generalske uniforme sa oklopima odlikovanja i rozeta, prvi redovi su blagonaklono slušali slavopojke o sebi: himne izgubljenim bitkama, izmišljene istorijske datume (nigde toliko velikih datuma kao kod nas), herojske podvige onih koje su sami likvidirali ili izdali... Televizijske gledaoce, koji su satima morali da gledaju te prenose, više je zanimao raspored tog slavnog prvog reda fotelja i ko u njima sedi, nego patetika recitala na sceni. Znalo se, onaj koji nije sedeo tamo bio je već otpisan ili mu je poslan katul-ferman. Srašna dosada, po Mihizu, trovala je, zračeći ih tih scenskih laži i sletova, poeziju, istinu, naš duh. Humor je bio jedina stvar koja nam je preostala za odbranu zdrave pameti. U stvari, bio je to na izvestan način, religiozan poredak: mali kuriri bili su zamena za anđele u hrišćanstvu, narodni heroji bili su mučenici, Centralni komitet sastavljen od apostola te vere, dok je na samom vrhu svetleo božanskom svetlošću sam Vođa.Najsvetiji datumi predstavljali su one dane i godine kada se grupa begunaca sastala u nekoj šumi, ispod vodopada ili u nekoj uličici da bi donela svoje istorijske odluke. Pravoslavlje je gotovo pola veka bilo brisano iz pamćenja, a zaista najsvetiji datumi hrišćanskog čovečanstva nisu se mogli pronaći u kalendarima. I kada je najzad eksplodirala dugogodišnja žeđ za verom u Boga i crkvom, Srbi su, kao i obično, počeli da preteruju, pokušavajući da slavljenjem pravoslavnih praznika i starim, već zaboravljenim ritualima, zatrpaju podsvesno osećanje krivice što decenijama nisu verovali. I evo, na scenama ponovo grme oni isti glumci ili njihovi naslednici, ali to više nisu Kadinjača, Stojanka majka Knežopoljka, Kozara ili Titov naprijed, već hagiografije svetaca, žitije mučenika, poezija Hilandara... Priredbe su se, uglavnom, pretvorile u amaterske liturgije, ali ne one tihe i usrdne, monaške, u kojima se u najvećoj mogućoj meri približavamo Gospodu, već u estradne spektakle praćene čak i revijama ženske mode ispod ikona i fresaka. Pored istinski vrednih, verujućih kompozitora, koji su morali da čekaju pola veka da bi im bile izvedene kompozicije sa religioznim temama, scene su preplavili oni isti prigodni primenjeni muzičari što su tako predano uglazbivalji stihove tipa Ko drukčije kaže taj kleveće i laže, osjetit našu će pest! Njihove koračnice prelivene su danas slatkim vizantijskim harmonijama, dok su scenografi džinovskih stilizovanih petokraka i srpova sa čekićima prisvojili Belog Anđela. Kurira Jovicu i bombaša Boška Buhu zamenile su ljupke devojčice iz niže baletske škole sa anđeoskim krilima. Odevana u pretanke kostime od tila, ta deca se smrzavaju na promaji nezagrejanih pozornica. Dečica više ne pevaju o ljubičicamašto su procvetale na jastucima kominternovaca; umesto „Konjuh planinom, po kojoj vetar huji, bruji...“ sada pevaju crkvene pesmice, ne razumevajući ni reči od onoga što izgovaraju. No, prvi redovi fotelja su se veoma promenili. U njima sada sede nekadašnji komunisti, koji ne vole kada ih podsetite na ta razdoblja života iz preddemokratske faze. Umesto generala okićenih odlikovanjima, sada su to crkveni velikodostojnici. Naravno, svako je dobrodošao u krilo vere i crkve. Povratnik bludnog sina bio je njegovom ocu drgoceniji od vere njegovog brata, koji ga nikada nije napuštao. No, bludni sin ipak ne bi smeo da preteruje sa okretanjem slavskog kolača pred televizijskim kamerama, ako se zna da mu je mnoga draža ona druga vrsta, manje svetih kolača. Treba ipak verovati da su to dečje bolesti nanovo rođenog pravoslavlja, za koje ne znače mnogovekovi. I to će proći.\nНаписано Јул 15, 2017\n„Živeli normalni poljupci, na čelu sa poljupcem u čelo!”\n„Ja uopšte mislim da najčudniji ljudi izgledaju vrlo konvencionalno, vrlo standardno. Jer čovek koji je zaista čudan iznutra, onaj koji je u dubokom nesporazumu sa svetom koji ga ne prihvata i ne shvata, ne oseća nikakvu potrebu da se ukrašava spolja, da privlači ičiju pažnju. Naprotiv! On želi da se sakrije. Ima li čudnijeg ljudskog stvorenja od Kafke, na primer, a on je gotovo čitavog života radio u jednom osiguravajućem društvu u Pragu, ne razlikujući se spolja od ostalih činovnika.”\n„Možda se sreća sastoji u tome da na vreme prestanemo sa trkom za srećom? Da stignemo do života pre no što nam lekari zabrane pušenje, alkohol, hranu, kupanje, sunčanje i ljubav?”\n„Danas svako ima mobilni telefon, ali mnogi nemaju kome da telefoniraju. Nikada sastaviti sva dobra.”\n„Teži i od građanskog i od verskog rata je onaj koji svako vodi sam u sebi.”\n„Stvari ne vrede onoliko kolika im je cena, već onoliko koliko smo u njih uložili ljubavi.”\n„Vidite, draga moja – rekao je drugarici Mitrović – svet je danas isuviše slojevit da bi se mogao obuhvatiti ili objasniti samo jednom ideologijom, ma koliko ona bila napredna, avangardna i svespasavajuća… Hteli mi to ili ne, možemo reći da živimo u doba krize ideologije.”\n„Hodajući, učio se da živi bez Une. Da korača, istina, kao rekonvalescent, ali, ipak, da korača. Da jede. Da pije sam. Da diše, da spava, da se smeje, što mu je najteže polazilo za rukom.”\n„Traži se jedna polovna nedelja, bez vesti o nesrećama i ratovima! Traže se prijatelji, makar dotrajali, svi oni iščezli, raseljeni, izgubljeni, poženjeni, traže se svi oni što su nas raznosili komad po komad, deo po deo: delove našeg vremena, naše ljubavi, traže se da vrate ljubav.”\n„Čovek može da kaže da mu život nije promašen ako može bar jednu jedinu stvar da uradi bolje od drugih.”\n„Nova godina je za amatere, za one koji nikada ne ostaju posle ponoći u kafanama.”\n„Ne treba se plašiti samoće. Ona je plemenita, ona je deo našeg života, baš kao i okupljanje. Ali nju ne može svako da izdrži! Ona nije za slabe, koji neprestano moraju da budu okruženi drugima da bi zaboravili koliko su slabi. I ne može svako iz svoje samoće, poput školjke, oblikovati biser i pokloniti ga drugima. Jer, poznato je: ne pravi svaka školjka biser.”\nНаписано Август 14, 2017\nKad zrelo razmislim, čitav život će mi proći u čekanju. Čekao sam najpre da se rodim, pa onda da porastem, da završim ovu, pa onu školu, da odslužim vojsku, da se oženim, da dobijem decu, pa da deca odrastu, završe škole i dobiju svoju decu, a za sve to vreme neprestano sam čekao da budale odu s vlasti.\nNajpre sam čekao da odu oni koji su nas okupirali, pa onda da odu oni koji su nas oslobodili, a zatim, da odu oni koji su nas oslobodili oslobodilaca... I taman kad pomislim, evo, ode ona budala, kad ono, na njegovo mesto dolazi nam nova budala još punija energije nego ona stara. Istina, poslednjih godina budale su se smenjivale mnogo brže nego one ranije koje su znale baš da zasednu. Ipak, čovek nije mačka pa da ima devet života i da svaki od njih potroši na vladavinu neke budale. Мnogi koje sam poznavao nisu uspeli da dočekaju ni smenu onih budala za čije su vladavine rođeni i odrasli.\nIstina, pre vladavine budala, imali smo veliku tradiciju, ali šta smo mi prema njoj? Spiskali smo sve vredno što nam je ostavljeno u nasledstvo, baš kao i sin jednog uglednog domaćina iz Trebinja još pre onog, onog rata. Ovde je, naime, bilo toliko ratova, da se uvek mora reći tačno pre kog rata se nešto dogodilo.\nŽiveo, dakle, jedan ugledan čovek u hercegovačkom gradu Trebinju, a bio je visokog rasta, višeg od dva metra, za glavu viši od svojih sugrađana. E, pa taj čovek, kad zađe u godine, naruči da mu se isteše javorov štap od jednog rezbara u Мostaru i ovaj mu ga napravi, za tada velike pare. Štap je, naime, bio pravo čudo. Na rukohvatu su se nalazili Мiloš Obilić i Karađorđe, Beli orlovi i Devet Jugovića, a svu tu divotu opasivala je ljuta guja. U Hercegovini, gde su krstovi jedine skulpture po grobljima, štap je bio čuven od Trebinja do Gacka i od Huma do Popova polja.\nA taj domaćin imao je sina, koji je, kao što to često biva, bio dežmekast i niska rasta i najveći deo svog života zavideo je ocu na njegovom štapu, čekajući da ovaj umre, pa da ga nasledi.\nI, najzad, kada sahrani oca, on izađe na trebinjsku Pjacu sa nasleđenim štapom, tim čudom od lepote. Ali, štap je bio velik, a on mali, pa je izgledalo kao da se štap naslanja na svog novog vlasnika, a ne on na njega. Narod ga je gledao i smeškao mu se iza leđa, a on se žalio prijateljima da mu je štap zaista prevelik.\n– Pa podsjeci ga, čovječe! – savetovali ga oni.\n– Podsjekao bih ga ja – odgovarao je – ali mi žao ove ljepote oko rukohvata!\n– Pa, podsjeci ga s donje strane... – govorili mu oni kojima se žalio.\n– Što? – čudio se on. – Dolje mi je taman, no mi je gore visok!\nTo je slučaj i sa nama i našom tradicijom. U Hercegovini smo sa njom raskinuli odmah po oslobađanju 1945 godine. Evo kako je to bilo:\nOd pamtiveka, u gradu Bileći pazarni dan je bio četvrtkom. Po obližnjim selima niko nije govorio hoćemo li na pazarni dan u Bileću, nego samo "'oćemo li u četvrtak dolje?" Pazarni dan četvrtkom bio je petsto godina pod Turcima, pa onda pod Austrijom, pa za vreme Kraljevine Jugoslavije, pa dok je trajala italijanska okupacija, a onda nemačka, da bi se prvog dana nakon oslobođenja odlučilo na najvišem mestu u opštini da se raskine sa tradicijom i da se okrene novi list. Predsednik opštine, tako, odluči da se najpre promeni najteža i najsudbonosnija stvar za novi poredak - da pazarni dan više ne bude četvrtkom, što nas veže za feudalnu i buržoasku tradiciju, nego da bude u petak, i tako bi.\nNa bilećku pijacu izađe dobošar Meho, koji je imao najjači glas u čitavom kraju, i zabubnja po dobošu, što je tada bio jedini hercegovački Internet:\n- Ćuj i poćuj narode - zagrme kad se okupiše ljudi - došo aber od narodne vlasti, da ćetvrtak nije više u ćetvrtak, nego da je ćetvrtak u petak i da se toga svako mora strogo pridržavati!..."\n( Dragi naši )\nRašo је реаговао/ла на ово\nBeogradske kuće su tajne tvrđave iz kojih njihovi stanovnici izlaze poput turskih konjanika - sve što poseduju, na njima je! To se naročito odnosi na lepotice ovog grada koje stanuju po najudaljenijim periferijama, u devojačkim sobicama ili u kujnama, gde spavaju na kauču na razvlačenje, takoreći, u jednoiposobnom dimnjaku, ali kad se pojave u Knez Mihailovoj ulici ili u nekoj diskoteci, stranac bi se zakleo da su ispale pravo iz obojenih stranica najnovijeg "Voga", U tome je i tajna njihove veze sa partnerom koji ih je izveo na neko uzbudljivo i otmeno mesto, a koji više liči na orangutana nego na dostojnog pratioca takve lepote. (Jedna raskošna plavuša rekla je svom pratiocu da je njihova veza nemoguća jer je mnogo niži rastom od nje. "Varaš se - odvratio je on - kad stanem na svoj novčanik, viši sam za glavu od tebe!")\nBio sam svuda, video sam svašta, ali još nigde nisam čuo da se toliko ogovara kao u Beogradu! To, naravno, dokazuje da Beograđani nisu egoistični, otuđeni ljudi, dovoljni sami sebi; oni se od jutra do večeri strasno zanimaju za svoje bližnje, njihove mane, greške i nedostatke – oni bi da ih poprave ili razjasne drugima.\nPrimetio sam, takođe, da je ogovaranje usko povezano sa ritualom pijenja kafe. Ko je ikada video nekoga da ogovara uz „7UP“ ili šampanjac? Kao da u kofeinu postoji neka tajna, neotkrivena supstanca koja u nama izaziva želju za ogovaranjem.\nKad se sa zapada ide prema istoku, ili sa severa prema jugu, sve se više ogovara. To je zbog toga što se na istoku i jugu kafa pije sedeći, natenane, dok se na zapadu i severu pije s nogu, za pultom, uvek u žurbi, onako, usput.\nNa zapadu se, uz to, uglavnom, niko nikoga ne tiče; svako je zavučen u svoj mali svet, posao, udobnu kuću; svako se trudi da se što pre vrati na svoj mali travnjak, u svoj mali život i svoj mali hobi. S druge strane, na istoku, svako odlaže što duže povratak kući, gde ga čekaju mnogi problemi. Jug je u tome otišao najdalje! Na jugu se sedi po ceo bogovetni dan za stolovima na trotoarima ili po trgovima; čitav grad nam je neprestano pred očima – kakva prilika za beskrajno ogovaranje onih što prolaze pokraj nas!\nZa razliku od zapada, koji nagon za ogovaranjem prazni pišući knjige, rasprave i novinske članke, kod nas je to direktan nastavak duge i slavne tradicije usmenog pripovedanja, koje nas je proslavilo u svetu. Krajnje je vreme da najzad, postanemo svesni tog našeg izuzetnog dara, tih briljantnih analiza bližnjih, tih minucioznih usmenih eseja, savršenih krokija u vazduhu iznad džezvi sa kafom, i da osnujemo Institut za ogovaranje ili otvorimo katedru na kojoj bi se izučavala ta disciplina duha.\nNikada mi nije bilo jasno zbog čega bi ogovaranje bilo samo malograđanska osobina? Zar se ne ogovaraju svi? I građani i malograđani i seljaci i radnici i poštena i nepoštena inteligencija i umetnici i zanatlije?\nDeca ogovaraju roditelje, a ovi njih. Žena ogovara rođenog muža, a on ženu. Vi slušate sa razumevanjem i klimate glavom ne znajući šta da kažete na sve to. Sutradan oni se pomire, eno ih, idu zagrljeni i ne javljaju vam se jer ste čuvar njihovih tajni. Šta rade? Ogovaraju vas!\nPrimetio sam još i to da postoji mnogo načina ogovaranja. Ogovaranje s ljubavlju ili iz radoznalosti; sa zavišću, mržnjom ili iz dosade, pa čak i neka vrsta filozofskog ogovaranja, da ne pominjemo zajedničku disciplinu – ogovaranje države.\nBeograđani, uz to, poseduju i poseban talenat za ogovaranje velikih i značajnih ljudi. Oni obožavaju da rastave na delove svakog izuzetnog sugrađanina.\nNaravno, najpre mu se najljubaznije jave ili ga čak pozovu na piće za svoj sto (da bi ga što bolje osmotrili izbliza), ali čim im nestane iz vidokruga, istog časa počinje najtananija analiza, kako je došao do onoga što ga čini izuzetnim.\nIli je plagijator, ili doušnik, ludak, manijak, tajni pijanac, neko stoji iza njega ili ima defektno dete, rastavio se ili namerava da se razvede, dužan je ovom ili onom...\nPitaćete se, svakako, koje je mesto u Beogradu najpovoljnije za ogovaranje? Мislim da je to, leti, svakako bašta kafane „Grmeč“ u Мakedonskoj ulici. Trotoar je na tom mestu, naime, toliko uzak, a ulica frekventana, da prolaz pokraj stolova predstavlja sjajno usko grlo, gde vas onaj koga ogovarate, gotovo očeše u prolazu.\nZbog toga je mnogo bolje da već ujutru uhvatite neki astal. Bolje je da vi ogovarate druge nego oni vas!\nMi se ne razlikujemo od drugih naroda, samo su nam neke osobine izraženije. Moglo bi se reći da su to pre svega inat, tvrdoglavost, srdačnost (koja zna i da zamara), gostoljubivost na koju smo mnogo ponosni, mada strancima umemo da naplatimo sve što može da se naplati. Zatim, sentimentalnost, nostalgija i još neke druge stvari. U zemlji koja trenutno ima najviše problema u Evropi, najčešća rečenica kod nas je „nema problema“. Zar to nije divno?\nMene gledanje televizije najdublje ponižava. Zato što nekoliko miliona ljudi dobija istu informaciju u isto vreme. Ali, ako u vreme dok „ide“ TV program, ti uzmeš knjigu koju sam izabereš, siguran si da ćeš dobiti onu informaciju koja samo tebi treba i nekim ljudima koji su ti slični.\nНаписано Август 3, 2018\nZbog čega, upšte, crtamo? Verovatno zbog toga da ostavimo trag o sebi i svom postojanju. Kao da ispod svakog crteža stoje reči – bio sam ovde! Nema tog značajnog zida nekog istorijskog spomenika koji nije od zemlje do neba prepun takvih potpisa, od onih ugrebanih nekim tvrdim predmetom, do najnovijih, ispisanih siktavim sprejom.\n„Posle izvesnog broja godina – piše Alber Kami – svaki čovek je odgovoran za svoje lice.“ Egziperijev Mali princ tvrdi da je svako odgovoran za svoju ružu. I svaki crtač odgovoran je za svoju liniju, koja najbolje pokazuje njegovu dušu i karakter. Ta linija može i da isčezne ako se ne neguje i ne pazi budno svakog trena; može da se ugoji od udobnosti i tromosti duha, da postane samozadovoljna matrona; mogu da je napuste duh i elegancija, a da to autor i ne primeti, a preti joj i velika opasnost da sama sebe krivotvori kada postane isuviše tražena na tržištu, da počne da se ponavlja, i tako pretvori u sopstveni falsifikat. Imali boljeg primera za to od poznih Šagalovih dela? Porodica i trgovci njegovim imenom zatvaraju majstora u atelje da bi proizveo što više Šagala, pretvarajući ga u koku koja nosi zlatna jaja, dok sve više bledi onaj stari mag iz Vitebska koji je proslavio leteće ljubavnike i rabine, a umesto njega kao da neki stranac ponavlja do besvesti stari, već uvedeni zaštitni znak. Crtež umire istog časa kada njegov tvorac postane svestan sopstvene zavodljivosti, baš kao što su izdahnulii predivni crteži Žana Koktoa kada su postali dovolji sami sebi, pretvoreni u virtuozno klupko neprekidne linije koja je već odavno izgubila vezu sa povodom i smislom.\nOni koji umeju da čitaju sa dlana, razlikuju liniju ljubavi od linije života, a mogu da pročitaju čak i liniju sreće...Te linije dlana kao da se zajedno sa linijom srca ulivaju kroz prste koji drže pero ili olovku u crtež na kome je očigledna svaka laž ili pokušaj prevare i glumi, oponašanje nekog uzora ili nemoć. Nemilosrdna, cinična linija Georga Grosa, otkriva, tako, ogavnost i beščašće sveta u kojem je živeo, dok tanušna zaljubljenička, jedva vidljiva linija olovke Amadea, Modiljanija, šapuće o lepoti žena kojima se divio i čiju je ljupkost želeo da sačuva na poleđinama jelovnika ili na papirnatim salvetama. Sigurni potez, kojim je Matis crtao svoje figure, slavi lepotu života i kada je izveden u jednom dahu crnim tušem iz njega kao da izbijaju jarke boje – sva punoća radosti življenja.\nŠto se tiče crtanja, ne računajući ono detinje žvrljanje po hartijama i docrtavanje brkova na fotografijama tetaka u albumu, crtam od četvrte godine.\nНаписано Август 13, 2018\nНаписано Октобар 4, 2018\nNa kraju, setih se divne misli koju je voleo da ponavlja moj pokojni prijatelj, Hilandarac, otac Mitrofan: „Naše je samo ono što poklonimo drugima“.\nНаписано Октобар 14, 2018\n“Zvezde padaju i danju, samo to mnogi nisu u stanju da vide.”\n“Često poželim tvoj hod, ali ne bih ga pratio. U daljini kao da si ti, i vidim sebe kraj tebe. Možda sam lud, jer davno sam shvatio da ti za mene nisi tu. A ja još uvek okušavam čudo na mestu naših susreta.”\n“Ljubav… Ona je teška kao bolest i kada čovek ima sreće da je preživi, zauvek mu ostanu ožiljci koji probadaju u određeno vreme; pri pomenu nekog imena, u nekom bledom predvečerju, uz muziku koju smo nekada zajedno slušali, čak i pri letimičnom pogledu na ulični sat pod kojim smo se sastajali.”\n“Postoji jedan jutarnji čas posle svake neprospavane noći kada se dodirne samo dno greha. To je onaj trenutak kada se na usnama osećaju posledice duhovitih dosetki, a u grlu skrama gorčine od ludorija i ispovesti, da ne govorimo o grižoj savesti dok se gleda pošteni narod kako upravo odlazi na posao.”\n„Ipak nisam pobeđen sve dok ne priznam poraz, a ja ga još ne priznajem.“\n„Čovek može da kaže da mu život nije promašen ako može bar jednu jedinu stvar da uradi bolje od drugih.“\n“Danas svako ima mobilni telefon, ali mnogi nemaju kome da telefoniraju. Nikada sastaviti sva dobra!“\n„U zemlji slepih jednooki čovek je kralj.\nНаписано Март 7, 2019\nNeprestano si nekog đavola čekao i on je stvarno stigao jednog dana!\nHoću da mi se sve dešava odmah. Evo sada!\n"Čemu bi uopšte život trebalo da vodi? Kad već hoćeš da čuješ šta mislim o tome, reći ću ti: samo bez aplauza, molim!\nNeću da utucam ovaj svoj životić u nekom neprestanom čekanju. Šta radiš celog bogovetnog dana, samo nešto čekaš? Platu, večeru, proleće, letovanje, zimu, da provri ručak, da se ugreje peć, maturu, pa fakultet, pa muža, pa decu, pa unuke, pa kišu, pa sunce, pa da prestane vetar, pa da otplatiš kredit, pa da ti se očiste dosadni gosti iz kuće, pa da poče predstava, da počne neka televizijska masaža – i šta si radio? Ništa!\nHoću da mi se sve dešava odmah. Evo sada! Hoću da ćutim i slušam muziku koja mi se dopada i da ništa ne čekam, već samo da postojim, tako nekako – da osećam ruke, noge, zube, nepce, kosu; jednom rečju oću da baš sad živim, ako si razumeo šta oću da kažem?"\n"Dnevnik jedne Ane"\nНаписано Март 9, 2019\nPre nešto više od tri godine doživeo sam čudan susret u Karađorđevom parku gde šetam svog psa Arčibalda. Kroz jutarnju izmaglicu približavao mi se jedan par sredovečnih ljubi, koji su između sebe, u zembilju, vukli neku, očigledno tešku stvar. Kada su mi prišli sasvim blizu, primetih da su više nego skromno obučeni, posiveli mukotrpnim životom i preživljavanjem, odeveni u već pomalo dotrajalu odeću. Zaustavili su me i upitali šta mislim da nose u zembilju. Prišao sam sasvim blizu i video veliku konzervu ispunjenu do vrha zemljom iz koje je virio nežnozeleni začetak nekog cveta. Naravno nisam znao o čemu se radi.\nTada mi ispričaše da su bili na Kosovu kod rođaka. Mada skromnog imovinskog stanja, muž i žena su odvajali mesecima od penzije za taj, za njih, daleki izlet. Hteli su da vide manastire i iznad svega, poprište Kosovske bitke – Gazimestan. I tako, jednog sunčanog dana odoše na mesto gde nam se nekada odlučivala sudbina. I tada ugledaše grupu dečaka sa dugim štapovima koje su zabadali u zemlju oko spomenika kosovskim ratnicima. Božur je, inače, belo cveće koje je jedino na ovom mestu crveno, jer je po legendi, izniklo iz krvi kosovskih ratnika. Pomisliše da je to neka nova čudna igra, ali uskoro shvatiše da dečaci bodu zemlju samo na onim mestima na kojima su nicali kosovski božuri, želeći da ih zatru. Šta da se radi? To su samo dečaci koje su sa osmesima posmatrali strani vojnici u maskirnim uniformama, ne čineći ništa da ih spreče u tome. To su bila samo deca koju su na taj zločin nagovorili njihovi roditelji, ostavljajući im mržnju u nasleđe. I tako je taj bračni par da je jedan božur ostao nekako skriven i nedotaknut, pa su sačekali da padne noći da dečaci odu na spavanje. Došli su po mesečini sa malim ašovom i konzervom, iskopali božur sa korenjem i grumenom svete zemlje, i evo ga, danas je u Beogradu gde će biti presaćen u jednoj maloj čuburskoj bašti. Video sam na hiljade izbeglica, obilazio njihova privremena boravišta, čitao patnju u njihovim očima i snuždenu decu izbeglica sam video, onu koja stoje, ćute i gledaju svojim krupnim očima što su videle mnogo toga; sve sam to video, ali prvi put u životu video sam cvet-izbeglicu i to me je porazilo.\nProšle su tri godine od tog susreta i ponovo sam osetio veliko poniženje i bol u dnu stomaka. To sam rešio lako, sa dva dupla viskija. A onda sam se setio da su ovde, na Vračaru, gde se nalazi moja kuća, Turci spalili mošti Svetog Save i da su tu živeli punih pet stotina godina, pa smo onda i njima videli leđa.\nU ovom poslednjem slučaju proglašenja lažne nezavisnosti i otcepljenja radi se suštinski o sukobu sa sa poludivljim plemenima, koja ne poseduju nijedan dokaz da su imali civilizaciju i kulturu, nijedan spomenik, nijedan hram, nijedan satri rukopis, nijednu fresku. Njihove džamije sagraćene su od kamenja koje su izvukliiz ruševina palata naših davnih careva. Od kamenja su samo isklesali rupeza konopce svoji magaraca. To su njihove jedine skulpture u istoriji. Nemaju nijednog pisca, nijednog slikara koji bi svojim značajem prešao njihove nove granice. Od arhitekture izmislili su jedino visoke srednjovekovne zidove oko svojih kuća. Nisu čak ni vernici, jer im islam ne bi dozvolio takvo ponošanje. Izgubili su sve, čak i tradicionalnu besu, ali su dobili najviše lažnih doktora nauka po kvadratnom kilometru u Evropi.\nPre nekoliko godina otišao sam do Gračanice da još jednput vidim Simonidu. Crkva je bila ispunjena blagim glasovima kalućerica koje su pevale. Položio sam dlanna nogu Simonide, izlizanu od mnogih dodira. Zid je bio još topao od vrelog letnjeg dana. Kao da mi je kroz dlan počelo da teče davno vreme lepote, slave i bogatstva. Razmišljao sam po ko zna koji put o razlici između naše i zapadne umetnosti. Ako želite da vidite Ticijanovog „Hrista“ u nekoj od italijanskih crkava, morate najpre da ubacite nekoliko metalnih evra u automat koji će nakratko osvetliti to remek-delo zarobljeno u tami. Koliko para – toliko slikarstva. A ovde, dodirivao sam prstima delo svog sabrata slikara iz četrnaestog veka, a da mi to niko nije branio.\nAko se ičega plašim, to je da ova lepota ne bude uništena rukama i bakljama mrzitelja, kao što su uništene freske Bogorodice Ljeviške. Da su postojale, o njihovoj lepoti svedoče samo obojene reprodukcije u monografijama, a to ni izdaleka nije dovoljno. Ostavljamo, dakle na milost i nemilost divljoj mržnji tapije o našem postojanju. Lako ću podneti gubitke kuća, trgova, termoelektrana, milione spaljenih i uništenih srpskih knjiga u bibliotekama koje su pripale nepismenim divljacima, ali teško ću se pomiriti da izgubim ovu gračaničku lepotu, neponovljivu eleganciju linije Simonidinog bedra i valovite kose. Ona nikud ne može pobeći.\nUkratko, napravili su zemlju iz koje u izbeglištvo beži čak i cveće\nНаписано Март 31, 2019\nSjedim na jednom crvotočnom splavu na Adi Ciganliji i razmišljam da li da se okupam u Savi.\nU meni se b o r e Hercegovac i Beograđanin.\nBeograđaninu hladna voda, Hercegovcu prljava i mutna, a meni vruće!\nBeograđanin, oprezan kao što ga je Bog dao, šapuće mi da ćemo se sva trojica prehladiti. Hercegovac se sa tugom sjeća smaragdne Trebišnjice koja može da se pije i zelene Neretve u koju je skakao s mostarskog Starog mosta. Kune su da se u Savi ne bi okupao da mu daju ne znam šta! (Kao da mu neko, uopšte, nešto i nudi!)\nKroz mene teku mnoge rijeke; ljupka, ženstvena Sava, potuljeni gospodar Dunav. Valja se tromi Misisipi Marka Tvena („Zaboravi to!“, odmahuje rukom Hercegovac, rođeni rusofil), lukava . l u d n i c a Sena koja umije da izmami čovjeku i posljednju paru, ogrće se sivim penjoarom mutna Temza, šumi Miljacka ispod mostova promjenjenih naziva, zlati se i blista sveta rijeka Krka, gazim Kupu, Cetinu i Zrmanju – Oj, Moravo, moje selo ravno…\nBeograđanin, opet, zijeva dok guslar pjeva o starim junacima i čudi se što brkati ljudi plaču. Priznajem, zagorčavaju mi život na svakom koraku. Ne znam kud da se denem od njih dvojice.\nPođem tako prije neki dan da dam važan intervju za englesku televiziju, a Hercegovac navalio da navučemo maskirnu uniformu. Beograđanin hoće tamno odijelo s kravatom. Navučem izblijedjeli džins i prljave patike. Nisu govorili sa mnom dva sata!\nJedan zapeo da potpišemo sve što se od nas traži (pa da se poslije ne držimo toga), a drugi neće ni da čuje!Reporter Frontline News Television-a, gos’n Adam Kaliher, našao se u čudu. Njih dvojica viču, udaraju šakama o sto – meni ne daju da dođem do riječi! Dobro, nekako ih smirim i objasnim gos’n Kaliheru da u svakom Srbinu živi više raznih Srba.\nNeki dan se, opet, zavadili dok sam spavao i ne sluteći šta se dešava u meni. Šta je bilo? Hercegovac, izgleda, kao i obično sanjao da je na r a t i š t u sa svojima, a Beograđanin ga nazvao r a t n i m huškačem i zatvorio mu svoj dio srčane pretkomore. Umalo se ne uguših u tom ružnom snu!\nProbudim se i ispečem dva jaja na oko, očistim mlade rotkvice, ali ne ide! Hercegovac ne jede, podnimio se i samo nas ćuteći gleda. Gladuje. I Beograđaninu stao zalogaj u grlu. Baci viljušku na tanjir…\nNa Adu dolazi jedan čuveni psihijatar da se liječi od depresije. Po čitav dan sjedi i bulji u vodu. Požalim mu se, a on mi kaže da je u mom slučaju, vjerovatno, riječ o blagom obliku šizofreniije. U pitanju je podvajanje ličnosti.\n„Ali, nas nije dvoje, nego troje!“, objasnio sam mu. „Da li je moguće cijepanje ličnosti natroje?“\nUostalom, može uskoro da nas bude i više! Već se povremeno javljaju i neki drugi: izbjeglice iz Sarajeva, Evropljani, pacifisti i r a t o b o r n i, pravoslavni i slavenofili, diplomate i s a m o u b i c e…\nPsihijatar mi je rekao da je moj slučaj veoma zanimljiv i da nešto slično nije imao u dosadašnjoj praksi. „Zapisujte sve što budete osećali…“, kazao mi je. Eto, zapisujem. Od toga i živim.\n„Mogao bi da živiš i od nekog ozbiljnijeg posla“, gunđa Hercegovac u meni.\nU tom trenutku pokraj nas prođe jedna beogradska ljepotica. I Hercegovac i Beograđanin okreću se za njom.\nJa se pravim da je ne primjećujem.\nAli, oni više ni o čemu ne mogu da pričaju, sem o politici. Opet se svađaju oko toga ko ja patriot, a ko izdajnik. Šta da radim?\nHercegovcu naručujem lozovaču – Beograđaninu hladno pivo, a ja popijem sedativ da ih lakše podnesem i ponovo zaspim. Strah me je jedino od buđenja…\nMOMO KAPOR, Magija Beograda


01.09.2012. / 10:42\nMOSKVA, Moskva danas obilježava Dan grada pod sloganom “Najbolji grad na zemlji”, a praznične manifestacije trajaće dva dana.\nProdat moskovski hotel “Metropol”\n30.08.2012. / 16:30\nMOSKVA, Moskovske vlasti prodale su danas poznati hotel “Metropol”, zdanje koje se nalazi nedaleko od Kremlja, u kojem je nekada govore držao Lenjin, a na aukciji je postignuta cijena od 277 miliona dolara.\nPotpisivanje stipendija za školovanje u Moskvi\n23.08.2012. / 10:41\nBROD, Tri studenta iz Republike Srpske potpisaće danas u Brodu ugovor o stipendiranju na prestižnom Ruskom državnom univerzitetu nafte i gasa “I.M. Gubkin“ u Moskvi, koje će stipendirati ruska naftna kompanija “Zarubežnjeft“.\nŠta MMF savjetuje Rusima\n16.08.2012. / 8:20\nMOSKVA, Eksperti MMF-a upozorili su ruske zvaničnike da će bez strukturne reforme ruski penzioni sistem potopiti budžet i sahraniti makroekonomsku stabilnost.\nKipar ponovo čeka ruski kredit\n10.08.2012. / 13:17\nNIKOZIJA, Kipar ne odustaje od potrage za ruskom pomoći. Predstavnik vlade na ostrvu, Hristos Hristofidis je rekao da očekuje uspješan završetak pregovora sa Moskvom.\nMMF Rusiji – ohladite ekonomiju\n02.08.2012. / 16:39\nMOSKVA, Međunarodni monetarni fond pozvao je Rusiju da usvoji restriktivniji budžet i podigne kamatne stope da bi “ohladila” ekonomiju u usponu.\nMoskva u članstvu STO od 22. avgusta\n23.07.2012. / 16:33\nMOSKVA, Rusija je danas formalno obavijestila Svjetsku trgovinsku organizaciju (STO) da je ratifikovala sporazum o pristupanju ovoj organizaciji, što znači da će 22. avgusta postati njena 156. članica.\nItalijanska kompanija ulaže milijardu evra u Rusiji\n23.07.2012. / 13:21\nMOSKVA, Italijanska kompanija „Rizani d`Eker“ uložiće milijardu evra u projekat razvoja skijaških centara na ruskom Kavkazu, saopštila je ruska kompanija NCR /Northern Caucasus Resorts (NCR).\nMonti 23. jula u Moskvi\n16.07.2012. / 13:06\nMOSKVA, Italijanski premijer Mario Monti boraviće 23. jula, na poziv ruskog predsjednika Vladimira Putina, u radnoj posjeti Moskvi, navodi se u saopštenju informativne službe.\n10.07.2012. / 16:15\nMOSKVA, Poslanici Donjeg doma ruskog parlamenta glasali su danas za ratifikaciju pristupa Rusije Svjetskoj trgovinskoj organizaciji (STO).\n10.07.2012. / 14:46\nFAMAGUSTA, Kipar očekuje pozitivan odgovor Moskve povodom zahtjeva za zajam od oko pet milijardi evra. Kako javlja kiparska televizija, sve informacije i izvještaji slažu se da bi još jedan ruski zajam bio u interesu obje zemlje.


Najlepša vizit-karta Zimskog olimpijskog sela! Kakav je osećaj kontaktirati i podeliti radost s delegacijom?-Pekinški univerzitet za strane jezike\nNajlepša vizit-karta Zimskog olimpijskog sela! Kakav je osećaj kontaktirati i podeliti radost s delegacijom?\nPrema izveštaju na zvaničnom sajtu Organizacionog komiteta Zimskih olimpijskih igara u Pekingu od 10. februara, prvog dana kineske lunarne godine, Go Xiaofan je proverila vreme primivši poziv za posao i bilo je 6 sati ujutru. Tog dana joj je upravo bio rođendan. Otkako je počela kao asistent za ukrajinsku delegaciju na Zimskom olimpijskom selu u Pekingu u ime dobrovoljca iz Pekinškog univerziteta za strane studije (BFSU), bio je najobičniji dan. Ona je i takođe jedna od više od 900 volontera iz BFSU koji ovog puta podržavaju Zimske olimpijske igre u Pekingu.\n„Svi su jednaki i poštovani. Svi smo kolege i vredno radimo za istu stvar bez hijerarhije i pritisaka na poslu. Ovo je moje radno okruženje iz snova”, rekla je Che Jiayi, volonter i pomoćnik delegacije SAD. Tako se osećao i Zou Guanglin, pomoćnik japanske delegacije. Zajedno se šaleći, gledajući takmičenja i rešavajući probleme, Guanglin je bolje rezumeo značaj reči „tim”.\nZa volontere ovo nije samo jedan posao, već i prilika za lično usavršavanje. Po njihovom mišljenju, prošlo je samo mesec dana nakon pridruživanja volonterskom timu, ali su se svestrano poboljšali i spremili bolje za ulazak u društvo nego u univerzitetu. I svaka delegacija s kojom su bili u kontanktu bila je njihov najbolji učitelj i prijatelj tokom Zimskih olimpijskih igara.\n31. januar bio je „doček Nove godine” u Kini. Iako je većina volontera ovaj praznik u kome se Kinezi po tradiciji okupljaju sa svojim porodicama provela na poslu, ali su osetili toplinu u mnogim trenucima. „U autobusu koji je išao na stadion na trening, igrači hokejaškog tima su mi rekli: „Žao mi je što ne možeš da budeš sa svojim porodicama ove kineske nove godine, ali verujem da moraju da budu ponosni na tebe“. Kad se Jiayi setila te scene, činilo joj se da je empatija u tom trenutku prevazišla nacionalne barijere i zbližila ih.\nU 8 sati uveče 4. februara 2022. godine, kada je zvanično počela ceremonija otvaranja Zimskih olimpijskih igara u Pekingu, niko od njih nije seo u publici da vidi vatromet iznad Nacionalnog stadiona „Ptičjeg gnezda”. Pozdraviti delegaciju i uputiti ih da zauzmu svoja mesta u publici najvažniji je zadatak svakog pomoćnika delegacije 4. februara. „Doživljavam istoriju, i ja sam deo istorije“, rekao je Zou Guanglin.\nSvakog dana u redovnom autobusu do Zimskog olimpijskog sela u Pekingu, Go Xiaofan voli da sedi pored prozora, zato uvek može da gleda izlazak sunca, vreme kada nebo se pretvara iz ružičaste u zlatno malo po malo. Na poslu ima mnogo stvari da se rešavaju, a odmora skoro nema, što je normalno stanje njihovog posla.


Denis Zvizdić sastao se sa njemačkom kancelarkom Angelom Merkel - Radio Nasa Rijec Chicago\nDenis Zvizdić sastao se sa njemačkom kancelarkom Angelom Merkel\nPredsjedavajući Vijeća ministara Bosne i Hercegovine Denis Zvizdić sastao se danas u Berlinu sa njemačkom kancelarkom Angelom Merkel sa kojom je razgovarao o unapređenju bilateralnih odnosa, evropskom putu BiH, razvoju Zapadnog Balkana i aktuelnim međunarodnim pitanjima.Njemačka kancelarka rekla je nakon sastanka da je teritorijalni integritet država zapadnog Balkana utvrđen i nedodirljiv.”To treba svaki put iznova ponoviti, zato što postoje neke tendencije da se razgovara o granicama, a to ne može da se radi”, kazala je Merkel na konferenciji za novinare nakon sastanka s premijerom BiH, Denisom Zvizdićem.Ona je napomenula da evropska perspektiva za sve države zapadnog Balkana postoji, te da BiH teži da što skorije dobije status kandidata za pristupanje.\n“Zato će morati da se daju odgovori na stotine pitanja, a mi smo vladu i pojedine odgovorne osobe ohrabrili u tom kontekstu da i ona izostala pitanja brzo obrade”, napomenula je Merkel.\n“Njemačka vidi dobre uslove da se to okonča tokom ove godine”, poručila je kancelarka Merkel.\n“Mislimo da Venecijanska komisija može biti ključ, kako bi se dostiglo neko rješenje, ali to pretpostavlja spremnost na kompromise sa svih strana”, naglasila je Merkel prenose Vijesti.ba.\n“Njemačka kao važan ekonomski partner BiH može pomoći direktnim investicijama, ali prije svega i dualnim obrazovanjem. Ukazali smo na to da za naša preduzeća pitanje pravne zaštite jeste od velikog značaja”, naglasila je Merkel.\n“Sada moramo da vidimo kako ćemo pokrenuti naučnu fondaciju do sljedeće godine, jer upravo su pitanja nauke, obrazovanja i istraživanja od velikog značaja za budućnost zemalja zapadnog Balkana. Ohrabrujemo premijere država zapadnog Balkana da po tom pitanju blisko sarađuju”, istakla je Merkel.\n“Ponekad smo zemlja koja otvoreno kaže šta želimo da bude bolje, ali imamo smisao za ono što je moguće. Hvala na Vašem radu i želimo Vašoj zemlji veliki uspjeh”, poručila je njemačka kancelarka.\n“BiH je prijavila dolazak većeg broja izbjeglica nego što je to bio slučaj prije godinu dana. Razgovarali smo i o uzrocima. To se može riješiti samo u saradnji sa Srbijom i Hrvatskom. Mislim da će EU pokušati sve kako bi po tom pitanju podržala BiH. Istovremeno, želim da se zahvalim na tome što uprkos brojnim problemima, ove zemlja pokušava da se na humanitarni način ophodi sa izbjeglicama. Predsjedavajući Zvizdić kazao mi je da BiH zna iz vlastitog iskustva šta znali izbjeglištvo i progon na osnovu proteklih godina. Ipak, istog smo mišljenja da ilegalna migracija ne može biti put na kojem ćemo dostići Evropu”, zaključila je Merkel.\n“Bez njemačke inicijative ne bi bilo moguće da se procesi omoguće. Bez Berlinskog procesa ne bi bio moguć da se govori o integracijama zemalja Zapadnog Balkana… BiH ostaje odlučna da ostane na evropskom putu. U Bosni i Hercegovini ne postoji alternativa za to”, poručio je Zvizdić.\n“To vidimo kao jednu od najvažnijih poruka koje BiH šalje”, rekao je Zvizdić.\n“Svi ekonomski parametri su u porastu. Pred nama se nalaze još brojne reforme koje ćemo u narednom periodu morati da realizujemo. Zahvaljujući Berlinskom procesu je BiH dobila transportnu infrastrukturu od 120 miliona eura”, istakao Zvizdić.\n“Smatramo da se odnosi na Zapadnom Balkanu moraju zasniva na poštivanju teritorijalnog integriteta i suvereniteta. Granice na Zapadnom Balkanu su riješene”, kategoričan je Zvizdić, dodavši da o prekrajanju ne treba da se raspravlja.\n“Pitanja sigurnosti su naročito značajana. Tu smo razgovarali o različitim oblastima. Moramo da usvojimo novi krivični zakon koji mora da se usaglasi sa međunarodnim standardima kako bismo uspješno mogli da se bavimo borbom protiv kriminala”, rekao je Zvizdić.\nŽeljezničar u Ugljeviku nanio prvi poraz novajliji Zvijezdi 09\nUSVOJEN ZAKON O KRIVIČNOM POSTUPKU


UNS :: Ostali konkursi :: Poziv na trening za novinare i organizacije civilnog društva „Istraživanje i praćenje javnih finansija na lokalnom nivou“ u Čačku / print=true\nNaslovna | Konkursi | Ostali konkursi | Poziv na trening za novinare i organizacije civilnog društva „Istraživanje i praćenje javnih finansija na lokalnom nivou“ u Čačku\nPoziv na trening za novinare i organizacije civilnog društva „Istraživanje i praćenje javnih finansija na lokalnom nivou“ u Čačku\nCentar za organizovano demokratsko okruženje (CODE) u okviru programa Evropske komisije – Civil Society Facility and Media Programme 2014-2015 i projekta „Mediji za transparentne javne finansije“, organizuje jednodnevni trening namenjen predstavnicima medija i organizacija civilnog društva o istraživanju i praćenju javnih finansija na lokalnom nivou. Trening će biti održan u subotu, 16. marta od 09.45 do 17 časova u Domu kulture u Čačku (Trg Ustanka 2).\nTrening „Istraživanje i praćenje javnih finansija na lokalnom nivou“, koji se sastoji iz tri sesije, obuhvatiće sledeće teme: čitanje republičkog i lokalnog budžeta, javne nabavke, pravni okvir javnih finansija, javne rasprave, pristup informacijama od javnog značaja, izveštavanje o javnim finansijama…\nCentar za organizovano demokratsko okruženje poziva sve predstavnike novinara i organizacija civilnog društva da se prijave za učešće na treningu slanjem osnovnih podataka imejlom na office@codeserbia.org ili popunjavanjem formulara na veb sajtu www.codeserbia.org najkasnije do 14. marta 2019. godine.\nUkoliko imate neka pitanje ili želite da dobijete više informacija o samom treningu pišite na office@codeserbia.org ili pozovite na 063 72 686 00.