Заглавие: Re: Гората Сря Юли 11, 2012 9:09 am\nЛезандър излезе от къщата и тръгна към гората, а Арадел го следваше мълчаливо. Не си продумаха през цялото време, докато не я преминаха цялата. Озоваха се на една дълга, пуста поляна, доста симпатична за излет или пикник.\nЧак тогава мъжът се спря и се обърна към нея. Лезандър видя надеждата да свети в очите на момичето.\n-Познавам те още преди да дойдеш в тази къща и повярвай ми нещата не бяха такива. В мислите ти бяха само пеперуди и розови цветове. Но всичко това е минало, а ти си тук и сега. Какво да правя с теб?\n-Помогни ми да отмъстя.\n-Не и каквато си в момента, Арадел. Сега си само наполовина жена. Трябва да те направим силна, иначе и един ден няма да оцелееш.\n-Магията на някой амулет ли ще използваш, за да ме направиш силна? - попита скептично девойката, имайки предвид как се бе справяла до сега.\n-Не. Магията на Земята. Ще погледнем в теб и ще видим какво ще намерим там.\n-Не съм родена за боец.\n-Ти си маг и си дъщеря на Клео. Скоро ще се убедиш, че кръвта вода не става. Вече знаем, че можеш да удряш. Какви други изненади криеш?\nАрадел вдигна рамене.\n-Не искам да те разочаровам, както разочаровах майка си.\n-Урок номер едно, Арадел - отсега нататък можеш да разочароваш единствено себе си. Но трябва да си готова да живееш спрямо моите правила и да се подчиняваш на всяка моя дума. Ще го направиш ли?\n-Да! - отговори девойката след лек размисъл.\n-Тогава се приготви да умреш - каза Д'Арвил и в очите му ги нямаше искрите на шегата.\nЛезандър извади гладиуса от ножницата на колана си. Острието беше дълго две педи и двойно заострено, дръжката-обвита в кожа. Арадел застина. Мъжът обърна меча с дръжката напред и й го подаде. Беше тежък и неудобен.\n-Преди да те науча как да живееш, трябва да се научиш да умираш, да разбереш какво е да те надвият. Сега чакай.\nАрадел зачака, а Лезандър стисна юмрукът си. Въздухът пред момичето се сгъсти и прие формата на гладиаторски войник с бронзов нагръдник и кожен шлем. Изглеждаше млад, но очите му бяха стари. Войникът сгъна коляно в бойна стойка с протегнат напред меч и Арадел неуверено отстъпи.\nБоецът настъпи, уловил погледа й. Острието се стрелна напред. Арадел парира инстинктивно, но гладиусът на противника й се завъртя над нейния и се заби в гърдите на младата красавица. От болката й се зави свят, цялата сила изтече от тялото й и коленете й се подгънаха. Илионецът изтегли меча си и магьосницата с вик се строполи на земята.\nСлед няколко секунди се отърси от мрака и усети тревата, в която бе заровено лицето й. Изправи се на колене и опипа гърдите си за раната. Рана нямаше. Силната ръка на Д'Арвил я изправи на крака и Арадел се огледа неразбиращо. Мъжът й помогна да седне на един дръвник и каза:\n-Мъжът с когото се би, беше илионски легионер, служил под командването на Агрикола. Беше на седемнайсет когато се прочу като обещаващ гладиатор, а по-късно надмина всички. Пратих ти го в ранните му години. Научи ли нещо?\nЗаглавие: Re: Гората Пет Юли 13, 2012 12:49 pm\nКато се замислиш, целият ти живот минава в това да се научиш да приемаш смъртта.За да бъдеш изкусен боец на полето или в живота, трябва да се научиш също и да губиш.Защото в една битка все пак, ти показваш, че доминираш чак когато изтръгнеш и последния му дъх от тялото...допреди това вие сте равни.Това научих аз.Научих да приемам смъртта, осъзнах, че в една такава ситуация като с илионския легионер, ако имаш нужните умения...ти можеш да контролираш.\nТези неща ми минаха през главата, когати лицето ми се сблъска с майката земя, но докато се изправя, илюзията бе изчезнала:\n-Мъжът с когото се би, беше илионски легионер, служил под командването на Агрикола. Беше на седемнайсет когато се прочу като обещаващ гладиатор, а по-късно надмина всички. Пратих ти го в ранните му години. Научи ли нещо?-попита ме Лезандър след като ми помогна да се изправя.\nОтговорих му дума по дума това което си мислех докато поемах поражението си.Това си бе моята лична поука.Докато си стоях на дръвника, Шейн изпълзя от някъде и легна в краката ми:\n-Може би и ние сме като тях.Него няма смисъл да го уча да се бие, той си има своите инстинкти.Може би просто трябва да отключим и нашите инстинкти.-вдигнах рамене аз.\nВече беше към обяд и слънцето грееше жарко над нас, но по някакъв странен начин...лъчите му не горяха кожата, а я галеха.Дърветата над нас образуваха красив купол, осигуряващ ни сянка и прохлада.Станах, като бях извисила врат нагоре към всичките тези клони.Беше магическо красиво, а песента на птиците придаваше мистериозна окраска на мястото.\nПристъпвах бавно, като избистрих съзнанието си от агресията, която ми се наложи да проява.Въпреки всичко, тези неща бяха далечни за мен.Тази природна стихия тук бушуваше в кръвта ми и опияняваше съзнанието ми.Можех да усетя сърцето на стария лес и ние с Лезандър бяхме част от него.Изведнъж един славей, слезе от близките клони и кацна на ръката ми.Песента му започна да се извисява в пространството и караше сетивата ти да вибрират.Песента му бе толкова опияняваща и заразяваща, че за миг затворих очи и разтворих устни.Песните ни се сляха като два горски духа, които се удряха в небето и пак падаха в земята.Господи, не знаех, че мога да пея..това накара гласът ми да се издигне още по-високо с волността на птица.Бях забравила, че белокосият мъж е някъде зад мен, но бързо си припомних след свърших с песента и отворих очи, той бе пред тях.Малко се смутих, сигурно изглеждах като луда:\n-Сега явно разбираш защо ми викат лудата.-усмихнах се аз, като леко се изчервих.Започнах да пристъпвам бавно към него, а тонът ми бе нисък и спокоен.-След като ще се учим, ще се учим един от друг.Знам, че съм неопитна, но не ти трябват специални умения за да виждаш и усещаш това около теб.-и посочих с ръка заобикалящата ни флора и фауна.-Виждам, че го забелязваш, но не знам защо не искаш да го допуснеш в себе си.Ето на това ще те науча аз.\nПесента, която пея: https://www.youtube.com/watch?v=cSVnjcRHcLM\nЗаглавие: Re: Гората Нед Юли 15, 2012 11:30 am\nТя протегна ръка към лицето му.\n-Ето на това ще те науча аз.\nЛезандър спря движението й, като я хвана силно за дланта, без обаче да я наранява. Чертите му бяха сурови, но все пак още не я пускаше.\n-Аз не съм земен маг, Арадел. Природата не е за мен същото, което е за теб. Приемам я като част от света и хората, но не се захласвам в красотите й.\nЧак тогава пусна нежната й ръка и се отдръпна на няколко крачки. Не можеше да стои толкова близко до нея, по необясними причини.\n-Аз нося илюзии. Те се появяват, а после изчезват безследно без да оставят нищо след себе си, както ще стане и с мен някой ден. Толкова е просто.\nЗа миг през главата му мина спомена за онази нощ на водопада. Там за първи път й бе открил илюзията си в цялата си прелест и тя се влюби в нея. Влюби се и в него. Той го знаеше. Разбра го още тогава. Сега стояща пред него, без спомени, тя не знаеше тази подробност, но мъжът осъзнаваше, че е само въпрос на време преди да усети порива на сърцето си. Това крехко сърце. Той не можеше да го стъпче, да го поругае, да го омърси. Всеки правеше грешки и рано или късно си плащаше за тях. Не искаше след време да съжалява за това. Затова и не можеше да е с нея. Не искаше.\n-Аз съм ти учител. Нищо повече. Никога не забравяй това. - каза той докато се обръщаше и тръгна по посока къщата. Имаше нужда да остане сам, а и реши, че сега не беше подходящото време да продължат разговора си или пък тренировките. От утре сутринта щеше да я мъчи както нито Хейз, нито никой не я е мъчил. Щеше да се научи да бъде войн и маг в едно. Защо го правеше? Защото вярваше, че тя може.\nЗаглавие: Re: Гората Чет Юли 19, 2012 9:37 am\n-Аз съм ти учител. Нищо повече. Никога не забравяй това.-каза Лезандър сякаш да обеди себе си, а не мен.\nДумите му отекваха в главата ми като църковни камбани.Не знам защо, но това бе единственото нещо, което ми се искаше да забравя, да го захвърля като ненужна формалност и да се отдам на някакъв порочен нагон глождещ ме отвътре.Този човек объркваше съзнанието ми, караше го да блуждае и ме жегваше под лъжичката.Той се обърна и пое по тясната пътека, гледах как се отдалечава втренчено:\n-Дори фантомът от операта казва "чао"...все тая.-имрънках аз.\nСедах на един камък и подпрях главата си с ръце, беше доста тежка за човек без спомени.С какво ли бе пълна?!Пеперуди...най-вероятно.Затворих очи и се пуснах по течението на мислите ми.Нещо като светкавица озари душата ми...може би спомен за миг прокраднал се.Той, белокосият потайник, златен водопад и...нимфи.Всичко това за части от стотната....Миг на колебаие дали това наистина се е случило и след това просто усетих, че е нещо, което очите ми действително са видели.Прииска ми се да го настигна и да му споделя просветлението си, може би е била някоя забавна случка.Станах и заприпках пъргаво по пътеката, колкото повече наближавах, толкова по ясни гласове се чуваха от нея...или около нея.Когато стигнах гледката ме удари като невидима стена.Изнасяха я...нея...майка ми.Бездиханна и застинала като восъчна фигура, сякаш току що заспала, след малко ще отвори очи и ще започне да ми разправя как като малка е вчесвала косата ми или за някоя моя щоротия.Стоях там и просто гледах.Ерик се приближи до мен и без да казва нищо просто ме хвана под ръка и тръгнахме след малката тълпа.Всички мълчаха, в такива моменти думите бяха излишни.Какво се очакваше от мен?Да плача ли?Някак си всичко това ми бе толкова далечно.Вървях с наведена глава, а косата падаше пред очите ми.Стигнахме до едно близко хълмче, положиха тялото й върху предварително подредено легло от съчки и сухи листа.Щяха да я горят.Все още гледах безизразно дори когато Клайд палеше огъня.Чуваше се само пръщенето на горящите пръчки.Пред мен се падаше Лезандър, едва тогава вдигнах глава за да погледна в очите му...пламъците играеха сатанински танц в тях.Погледите ни се срещнаха и застинаха...и тогава осъзнах, че целият този ураган от сбъркани емоции си има причина и заглавие....само не бях сигурна дали ставаше въпрос за обич или нещо не толкова сериозно, но то определено бе там.За Бога как мога да мисля за такива неща докато си давам последно сбогом с майка ми.Въпреки всичко продължавах да го гледам, сякаш исках да забележи откритието ми в очите ми.\nЗаглавие: Re: Гората Чет Юли 19, 2012 9:55 am\nАромат на листа, дим от факел, малка тълпа и една ръка палеща остатъците от един отминал живот.\nКакво представляваше тази панахида за Арадел? Безтегловността в тялото й, празнотата в погледа, застиналостта в мимиките. Сякаш нищо. Пълна формалност, подкрепена единствено от дългът на кръвта. "Кръвта вода не става" й каза Д'Арвил. Но чия кръв? Нейната?! Какво доказателство имаше, че жената пред нея й е майка - само чистата дума и физическата прилика. Момичето чувстваше по-близки хора, който мислеше, че никога не е виждала в живота си. Една синя коса, чиито очи все още не можеше да види, един цветен човек, едно далечно докосване и едни пеперуди. В този момент Арадел осъзна нещо - тя не познаваше безжизнената жена пред себе си. Не изпитваше никаква обич, нито радост, нито жал.\nКлайд запали началото на импровизираният ковчег и пламъците почнаха да поглъщат бялото тяло. Всички лидери, освен Силвия бяха тук. Юрик навел глава гледаше в земята. Кой знае какви мисли се въртяха в главата му. Клайд все така сериозен се обърна към присъстващите и посочи девойката.\n-Мисля, че най-подходящия човек да каже няколко думи за Клео е дъщеря й.\nТой протегна ръка към нея, която тя машинално улови и се оказа в полезрението на всики.\n-Арадел заповядай. - подкани я той.\nЗаглавие: Re: Гората Чет Юли 19, 2012 10:18 am\nДокато си стоях мирно и тихо, расъждавайки върху близките изминали събития, изведнъж си чух името:\n-Арадел заповядай. -подкани ме Клайд.\nАма, ама, ама....всичко което можеше да кажа бе едно дълго многоточие.И все пак отидох на неговото място и отново вперих поглед в огъня и горящите останки.Огледах и присъстващите забили взора си в мен като дървено копие, което усещах в стомаха си:\n-Някой от вас казаха, че кръвта вода не става и бяха много прави.Но една кръв достатъчна ли е питам аз.Ще бъда честна пред себе си, а и пред вас и ще кажа с тази жена тук, не ме свързва нищо освен една руса коса и едни сини очи.Но въпреки всичко ми е майка, светица или грешница аз съм длъжна да браня името й.Моменти като този ни показват колко е кратък животът и как всеки момент може да ти се изплъзне от ръцете като крехка стъкленица.Мир на праха й.-казах като заключение аз и предизвиках магията си към едната ми ръка и тя се изля от пръстите ми под формата на бяла роза, която хвърлих в огъня:\n-Сега ако ме извините имам нужда да остана сама.-и се запътих към къщата.\nЗаглавие: Re: Гората Нед Юли 22, 2012 12:57 pm\nСтигнахме до поляната, която се простираше в близост до къщата.Въпреки жаркото слънце, времето бе благосклонно към нас и не беше толкова жега.Ерик се облегна на едно дърво и замислено започна да потърква брадата си, гледайки към Шейн.А малкият звяр, обхванат от типичното си за него детско безгрижие, гонеше един голям скакалец:\n-Време е да те научим на някакви обноски, малкия.-обърнах се към тигъра, но не получих никакво внимание от негова страна.-От къде да започнееем....\nНаистина, чакаше ни доста работа с него и трябваше да се снабдим със солидна доза търпение и нерви.Знаех, е такива малки животни като него са чревоугодници, затова на излизане от къщата бях напълнила джоба си с няколко соленки:\n-Като за начало ще го научим да изпълнява основни команди като "седни", "легни" и " на място".-извадих една от соленките и я размахах във въздуха за да му привлека вниманието.-Шееейн, Шееейййн, виж момче.\nТой обърна поглед към мен и ококори очи, хищно започна да скача в краката ми в опит да улови малката закуска:\n-Не и преди да дадеш нещо от себе си, господинчо.Седни!-казах с по-строг тон.За момент той спря и извъртя въпросително глава.-Седни ти казах!-повторих и започнах да го тупкам по задницата.\nТова не помагаше и тупкането бавно започна да се превръща в лек натиск.Така се гонехме из поляната около десет минути, Ерик стоеше на мястото си и леко се подсмихваше.Накрая капчиците пот, които бяха започнали да избиват по лицето ми бяха възнаградени.Малката глава на тигъра, разбра, че ако изпълни командата ще бъде възнаграден и тупна меко задницата си:\n-Можело значи!-и му пъхнах соленката в устата.За да по-сигурна, че ще затвърди умението си, повторих командата, но само се направих, че изкарвам нещо от джоба си.Наивното същество изпълнено с готовност отново седна.-Браааво, добро момче!\nЕрик умишлено не искаше да се меси, за да се научи звяра да изпълнява първо моите нареждания.Само от време на време даваше някой съвет.И така след близо час и половина занимавка с животното, вече беряхме плодовете на нашия труд.Котето се бе научило да сяда и да стои на място:\n-Няма да му натоварваме малкия мозък повече.Утре пак и без това соленките свършиха.-вече бе следобед, а аз бях жадна като смок.-Ерик, какво ще кажеш да отидем някъде и да изпием по нещо, да полеем нашата малка победа?\nЗаглавие: Re: Гората Нед Юли 22, 2012 1:20 pm\nДа пийнат? Идеята не беше лоша, даже никак. Без това отдавна не беше излизал извън Феникс. Една по-далечна разходка нямаше да му дойде зле. Ерик се оттласна от дървото и я огледа.\n-Издържаш ли на студ?\nАрадел се опули неразбираща въпроса му и почна да мрънка.\nПоогледа я пак, като прецени добре ситуацията.\n-Може би пък. Неее......там е само за кореняци. Но тя пък прилича...докарва го...дали пък...\nМомичето все още недоумяваше, още повече пък сега.\n-Хайде де, кажи какво мислиш?\nТой надигна замисления си поглед и се усмихна. Отиде при нея и я грабна през кръста като я вдигна като булка.\n-Надявам се нямаш против и многото пясък, хехе.\nМъжът вдигна единият си крак и преди Арадел да се усети той хукна да бяга. Но бягането му не беше нищо, което е виждала преди. Магьосникът се движеше със скоростта на светлината, на звука, на вятъра както искате до кажете. Подметките под него вдигаха пушек от сцеплението. Момичето стискаше здраво врата му и пищеше докато преминаваха през различни територии. Първо се озоваха извън Феникс, после преминаха и снежната страна за не повече от половин час. А малко след това се озоваха и в пустинята, където ходът на Матюс леко забави заради пясъка, но все пак за още петнайсетина минути бяха стигнали до незнайна за нея дестинация, потънаха в един плаващ пясък. В този момент Арадел си помисли, че с нея е свършено, но само в следващия паднаха на здрава улица от пръст, а около тях минаваха хора, не много различни от тях, освен в стила на обличане, множеството белези и видния загар. Сградите бяха каменни, всички до една. Като цяло града не беше хубав, даже хич. Типично пустинна архитектура, не много богати орнаменти, но всичко се вписваше идеално с атмосферата. Намираха се в града на Асасините!\n/Арадел пиши на Улиците на Сахрид/\nЗаглавие: Re: Гората Чет Авг 02, 2012 6:05 pm\nДааа, той стоеше в средата на поляната и все още беше нацупен.Докато се задавах по тясната пътечка се опитах да не залитам много и да си придам виновен вид, въпреки че все още ми беше доста забавно.Шейн вървеше след петите ми и въртеше дупето си весело.Когато вече бях близо до него се спрях на няколко крачки и застанах мирно навела глава.Обаче усещах укорителния му поглед забит в темето ми, което ме изкуши и срещнахме погледите си.Все така суровото изражение не ме спря да изрека следното:\n-Виж...аз съжалявам.Напълно изключих за тренировката...виновна съм.-замълчах за момент след което ми хрумна нещо абсурдно.-Но виждаш ли тази синина на лицето ми?-посочих аз скулата си.-Сбих се, а това значи, че съм се упражнявала..дам...но това не пречи да си ми все още ядосан.-измрънках като малко дете аз.\nГоркият Шейн усещаше напрежението във въздуха и по свой си животински начин опита да смекчи нещата като започна да демонстрира командите научени от предния ден.Започна да сяда, да се търкаля даже се изправи за момент на задните си крачета.Гледката беше повече от забавна и ме накара да се засмея.Като погледнах към Лезандър видях, че изражението му не се е променило особено:\n-Знаеш ли...не искам да те обиждам, но си голям сухар понякога.-след което веднагически запуших устата си...алкохола е виновен.\nЗаглавие: Re: Гората Чет Авг 02, 2012 6:37 pm\nСухар бил значи. И това му го каза русокоса лигла, която даже не може да държи на алкохол. А не помни кой й спаси малкия задник първия й ден в града нали? Естествено, че не помни. Реши да си загуби паметта, като в история от някой розов роман.\nНе отвърна нищо на забележката й. Вместо това й посочи една столетна ябълка, простираща се на 30 метра във въздуха.\n-Изкачи го три пъти и обратно. На последния ще се предвижваш на всеки клон и ще набереш всяка една ябълка, докато не остане нито една.\nТой се отдалечи и седна под сянката на един дъб.\n-Не използвай магия. - бе последната му инструкция.\n/Арадел опиши процеса на качванията и брането/\nЗаглавие: Re: Гората Чет Авг 02, 2012 8:01 pm\nДа, типично за него..дори не ме удостои с отговор.Обаче след това дойде големия абсурд:\n-Изкачи го три пъти и обратно. На последния ще се предвижваш на всеки клон и ще набереш всяка една ябълка, докато не остане нито една.-каза най-накрая той като посочи с брадиката си ябълковото дърво което се издигаше до нас.\nПод ябълково дърво повечето хора разбират седем, максимум осем метрово дръвче...да, но това тук бе някакъв мутант:\n-Това какво изобщо има с бойните умения?Искаш да ме убиеш ли, имайки предвид, е не съм особено трезва?-изчаках за някакъв отговор, но уви.-Да...явно днес ще си мълчим.Но да знаеш, че ако се случи нещо с мен ще ти тежа на съвестта.-заканих се аз с пръст във въздуха.\nПриближих се до огромното дърво и погледнах нагоре, едва се виждаше върхът му.Погледнах през рамо към Лезандър и му хвърлих един жален поглед:\n-Ще ти докажа, че мога...-казах едва чуто аз.\nПогалих ябълковия гигант по стъблото както рицар гали верния си кон преди тежка битка:\n-Хайде, приятел..ще ми помогнеш, нали?-прошепнах му аз и започнах да оглеждам клоните.\nИмах малък късмет,че един от тях се спускаше ниско и можех да го достигна с ръце.Просегнах се и се набрах на ръце, плодовете бяха на още два-три клона разстояние.Изкачих се и се надигнах на крака като пазех равновесие придържайки се с длани за кората на дървото.Извърших същото движение и със следващия и по-следващия клон и тогава дойде трудното.По продължението на клона бяха наредени красиви, червени ябълки.Трудното бе, че колкото и дебели и масивни да бяха клоните, към края си те не бяха съвсем стабилни и имаше вероятност да се счупи.Както бях изправена на крака , се хванах за клона намиращ се над мен с едната ръка, а сдругата обирах плодовете и ги пусках на земята\n.Като стигнах до края му се върнах отново в началото му, приклекнах и се увих около клона на който бях стъпила като змия, усуках тялото си и започнах да се предвижвам бавно вършейки задачата, която ми бе поставена.Колкото по-нагоре се качвах, толкова повече клоните ставаха по-рядки и се налагаше да вися с надолу главата, да скачам като котка за да достигна някой клон, докато изведнъж късметут не ми изневери.Бях към края на един клон намиращ се на доста високо, като изведнъж се чу звук, който през цялото време се молех да не чувам.Пукането запона от началото му и се движеше към мен.Не се усетих как той не издържа и се пречупи под ръцете ми.Започнах да падам и за миг си казах, че това е края, но после си припомних нещото, което си казах преди да започна да се катеря.А то беше, че ще се опитам да докажа на онзи долу, че не съм страхлива пикла за каквато ме мислеше.\nДокато се движвх със стремглава скорост надолу се просегнах и се хванах като за спасителна сламка за един клон.Погледнах надолу и ми се зави свят.Стиснах очи, разтърсих глава и продължих, нямаше да се предам.Изкатерих много по-ловко клоните, които вече бях минала, а до върха не ми оставаше много.Някъде преди края се натъкнах на нещо което не очаквах.Едно доста голямо гнездо и в него пет не много малки яйца.Запонах да се оглеждам нервно наоколо, надявайки се майката да е някъде далеч.Но явно днес природата бе против мен, защото над главата ми премина черна голяма сянка.До мен кацна един наполовината на моя ръст кондор, който не беше особено дружелюбно настроен.\n-П-п-пиленцее, б-б-бъди добро, моля те!-започнах да заеквам аз.\nНо хищната птица бе решила да брани своето и започна да ме кълве по кокалчетата на ръцете.Трябваше да действам бързо, предвижих се към стъблото, опитвайки се да пазя равновесие, като през това време благодарях на боговете, че джобовете на късите ми панталони бяха широки и докато се плъзгах успях да напъхам в тях три-четири ябълки.Започнах да целя птицата в главата, колкото мога по-силно.Но това само я ядосваше още повече.След това реших просто да се моля за живота си...по ръцете ми се стичаше алена кръв, а ябълките на този клон бяха свършили вече:\n-Добре, добре...разбрах!Няма да нараня децата ти, обещавам!Просто този болен мозък долу ме накара да откъсне ябълките.-за да защитя думите си бавно протегнах ръка към яйцата и започнах да галя нежно едното.-Ето виждаш ли, не ви мисля злото.Съжалявам, че те ударих, но и ти не беше особено нежна.\nПтицата стоеше и ме гледаше като бе извъртяла главата си на една страна, докато й говорех с тих и нежен глас започнах да се изнизвам нагоре.\nТрябваше да стигна до горе, да премина от другата страна на дървото и да обера ябълките, които бяха останали там.А на върха гледката беше божествена.Облаците нежно обгръщаха в пухкава прегръдка върховете на планините, а небето преливаше от синьо.Останах така няколко минутки докато се отдъхна и се запътих на долу.Като бях вече почти на финалната права имах значителен брой драскотини по ръцете и краката си, ръцете ми продължаваха да кървят, а на моменти ми пречерняваше.\nСлязох от дървото и факта, че се намирам на твърда земя ме накара да се замя и да тупна по дупе.Но веднага се изправих, грабнах един плод от земята и се запътих към Лезандър...като бях достатъчно близо до лицето му шумно отгризах паре от ябълката, като не приставах да го гледам в очите.Щом той не искаше да ми говори и аз нямаше да говоря.Знаех, че бях дала всичко по силите си и това ми стигаше.\nЗаглавие: Re: Гората Чет Авг 02, 2012 8:28 pm\nЛезандър едва забележимо се усмихна. Протегна ръка и привика телекинезата си на помощ. Една от падналите ябълки се извиси във въздуха и с огромна скорост прелетя като куршум в шепата му. Той отхапа сочно и я погледна.\n-Утре ще го направиш пак. Други ден пак, по други ден пак. И така всеки ден като увеличаваш изкачванията с по две. Няма да береш естествено, освен ако не решиш да омагьосаш дървото и плодовете му да пораснат наново.\nАрадел бе като ударена с кило ябълки по главата. Отново!!??? Той наистина искаше да я съсипе май.\n-И преди да почнеш да мрънкаш ще ти кажа какво общо има с бойните умения. Нямаш мускули. Нямаш еластичност и пластика на тялото. Нямаш и физическа сила. Това упражнение ще помогне на фигурата ти да стане по-гъвкава. Малко по малко ще успееш да се провираш през клоните без да се удряш в тях. От там когато се биеш срещу противник, по-лесно ще избягваш атаките му. При набирането ръцете и краката ти ще заякнат. Приеми го вместо лост в тренировъчна зала. Знам, че си свикнала на лукса на магията, но като човек на земята, би трябвало да разбираш, че природните ресурси са най-подходящи, за да постигнеш безупречна физика.\nАрадел почна да разбира. Всъщност като се замисли има доста логика, която й бе останала скрита в началото.\n-Прав ли съм?\n-Прав си. - съгласи се накрая тя с известна доза нежелание.\n-Чудесно. Тогава взимай ей онзи камък. - и той й посочи един ръбест камък, който тежеше може би пет кила. - И го пренеси до края на поляната и обратно.\nА края на поляната бе приблизително на още сто метра от тях.\n/Знаеш си работата : )/\nПоследната промяна е направена от poli_dreamz на Пет Авг 03, 2012 11:35 am; мнението е било променяно общо 1 път\nЗаглавие: Re: Гората Пет Авг 03, 2012 10:52 am\n-Чудесно. Тогава взимай ей онзи камък. - и Лезандър ми посочи един ръбест камък, който тежеше може би пет кила. - И го пренеси до края на поляната и обратно.\nТъкмо си бях помислила,че мъчението ми е приключило и се приготвих да тупна дупето си под сянката на един дъб.Този нормален ли беше?Нямаше ли милост?Очите ми бяха толкова ококорени, че щяха да излетят от орбитата си:\n-Мааа....ти..сериозно ли?-попитах аз с надеждата той да махне с ръка и да каже "Не бе, просто се бъзиках"-уви.-Да, сериозен си...\nИзвадих отново погледа на отчаян пекинез и го забих в камъка, сякаш исках чрез силата на мисълта да го преместя.И после се сетих:\n-Добре!Ще угодя на всичките ти извратени прищевки...защото е за мое добро.Но в замяна и аз искам нещо.Ако не си чул един учител трябва да поощрява ученика си...и в този случай искам след всяка свършена от мен задача, да ми отговаряш на един въпрос.Искам да говориш с мен.\nСлед това се нагърбих и вдигнах камъка...имах чувството, че в момента в който се изправих щях да падна назад и той да ме затисне, но успях да запазя равновесие:\n-Ти през това време мисли за какво ще си говорим!\nТръгнах да вървя, а жаркото слънце гореше голите ми рамене.Опитвах се да мисля за някакви положителни неща...понеже нямах много весели спомени...си създадох нови такива.Така се бях унесла в мислите си, че не забелязох една съчка и се препънах в нея.\nТуловището ми излетя напред, камъкът падна глухо на сухата трева, не успях да се предпазя с ръцете си за това главата ми направи болезнен откат в един тъп ръб на камъка.Опомних се и побързах да се изправя, изтупах се и погледнах към Лезо, стоеше със скръстени ръце и ме наблюдаваше.Вдигнах отново камъка и продължих, по камъка падаха малки капчици кръв по камъка от разцепената ми вежда:\n-Утре ще е по-добре!-казах аз на себе си.\nКогато стигнах края на поляната пуснах камъка и ибърсах потта примесена с кръв от челото си.Рзтърсих ръцете си, мусколите вече ме боляха.Не исках да се размотавам, за това отново се нагърбих да нося тежкия камък.Сега като се връщах обратно, тежестта му ми се струваше двойна.Падах няколко пъти на колене и отново се изправях, стисках зъби и зовях волята си.Бях на около три метра от безпощадния ми учител когато ръцете ми просто отказаха да ме слущат и пуснах камъка просто ей така.За мое съжаление той не се изтъркули по земята, а болезнено падна върху единия ми крак.Изпищях като ранено животно, болката беше стегнала крака ми в болезнена захапка.Този път не беше един от случайните удари, беше сериозно:\n-Счупен е!Счуупен е!-повтарях аз почти без глас, но не позволявах на нито една от сълзите напиращи в очите ми да се освободи, за да не показвам слабост.\nЗаглавие: Re: Гората Пет Авг 03, 2012 11:29 am\nАрадел изпусна камъка върху ходилото си и един хрущял изщрака.\n-Счупен е! Счупен е! - изхлипа момичето като го държеше леко повдигнат. При всеки допир със земята щеше да изпита тъпата болка на счупен крайник.\nЛезандър стана и отиде до нея като я хвана през рамо, за да се задържи на здравият си крак. После клекна и взе ходилото в двете си ръце.\n-Спокойно. Спокойно, ще го оправим.\nТой повдигна глава към нея, за да й покаже чрез погледа си, че няма да я остави така и може да му вярва.\n-Отпусни се и не мърдай.\nТя кимна и със стиснати очи зачака следващите му действия.\nМъжът натисна счупената кост, която изхрущя. Остра болка преряза земния маг и тя инстинктивно стисна рамото му, като впи нокти в него от прорязването. Все едно й забиха нож. Даже не можеше да изкрещи. Гласът й се губеше нейде навътре в изсъхналото гърло. Леко залитна от шока, но Д'Арвил я хвана и я положи на тревата до себе си. Избърса напиращите сълзи по лицето й и я изгледа благо. После пак обхвана раненото място, което вече бе наместено.\n-Дишай. Най-лошото мина.\nАрадел видя как мъжът държеше ръката си над кожата й. Нагря я и тя почна да пулсира в тъмно лилаво. Усети как мускулите, костта, сухожилията и всички други малки тъкани почват да се загряват, а болката учудващо да намалява. След две минути не остана почти нищо от нея освен тъпа, некомфортна напрегнатост. Момичето почна да мърда пръстите си един по един и с радст осъзна, че не се затруднява. Все пак Лезандър не я вдигна веднага, за да се окопити напълно.\n-Какъв е въпросът ти? - изненадващо попита той. Напълно забравила за това сега се сети, че такова беше условието.\nЗаглавие: Re: Гората Пет Авг 03, 2012 12:00 pm\nТъкмо се бях примирила с мисълта, че ще си откарам един месец със счупен крак, когато Лезандър хвана ходилото ми и със силата на магията си накара счупеното отново да срасне, а болката да се сведе до минимум.Докато го наместваше бях изпаднала в нещо като шок, така че исках или не сълзите вече пълзяха по лицето ми.С опакото на ръката си той ги прогони от лицето ми, докосването му ме накара да се почувствам по-спокойна:\n-Какъв е въпросът ти? - изненадващо ме попита той.Очаквах просто поредната доза отрицание, виж тии.\n-Ами...Ти не си като повечето хора тук.Те показват определена емоция, едни са злобни, други са жадни за кръв, а трети са мили и дружелюбни като Ерик.А ти...ти...тъиш всяка една емоция, убиваш я още преди да се е родила.Ако се опитам да се поставя на твое място бих казала, че това е най-подходящата стратегия за един боец-да се лишава от чувства и емоции.Въпросът ми е дали го правиш заради работата или има друга причина?\nЗаглавие: Re: Гората Пет Авг 03, 2012 12:17 pm\n-Ами...Ти не си като повечето хора тук.Те показват определена емоция, едни са злобни, други са жадни за кръв, а трети са мили и дружелюбни като Ерик.А ти...ти...таиш всяка една емоция, убиваш я още преди да се е родила.Ако се опитам да се поставя на твое място бих казала, че това е най-подходящата стратегия за един боец-да се лишава от чувства и емоции.Въпросът ми е дали го правиш заради работата или има друга причина?\nКакво й хръмнало да го пита. Лезандър не се замисли, за да отговори, просто отвори уста и прдума:\n-Така ми е по-лесно да върша това, което е нужно. Май винаги съм бил такъв. Но не, не изпитвам липса, ако това те интересува. Не ми е в природата да съм експресивен, по никакъв начин.\nАрадел го слушаше внимателно. Може би успя да научи нещо ново за него, да го опознае поне мъничко. Като зрънце в купа с ориз.\nНезабелязано очите й натежаваха и тя ги затвори. Искаше й се малко да си почине от снощната дълга и бурна нощ, както и от изпитаната болка от тази сутрин. А и само като си помислеше, че утре я очаква същото и то в по-голямо количество, мозъка й отказваше. Лезандър я остави да си почине, като не мърдаше особено, но вместо да си отдъхне тя заспа. Сънят надделя над умората и почна да лекува не само тялото, но и съзнанието й. Главата й клюмна и в просъница намери най-удобното място да отмора, а именно скута на учителя й, ако можехме да го наречем такъв. Белият кичур падна пред едното й око.\n-Хъх.... - усмихна се леко белокосият граф. - Това май сме го изживявали и преди, а?\nВъпросът му остана празен във въздуха. Той леко, безшумно се измъкна изпод нея и я вдигна на ръце. Обърна се и тръгна през малката гора към къщата. Беше склонен да се съгласи, че си спечели поивката. Малкия Шейн тръгна по петите му послушно.\n/Ари пиши как се събуждаш в леглото си по някое време. Полуаваш Опит-10. Сила-7, Ловкост-5, Воля-8/\nЗаглавие: Re: Гората Нед Авг 05, 2012 8:14 pm\nЛивадата все още блестеше от капките на младата роса.Преди да изляза бях взела и Шейн с мен за да се разтъпче, обаче той реши, че е прекалено рано за него и се сви на кълбо под едно дърво:\n-Блазе ти...-казах намръщено аз.\nОтидох до дървото, изгледах го с безизразна физиономия и му казах:\n-Виждаш ли тези панталони тук?-и ги посочих.-Те са ми едни от любимите, както и това потниче...така, че ако се скъсат, изцапат и прочие, няма да ми мигне окото да те отсека с помощта на магията ми.\nИзпуках ръцете си и започнах...този път ми се налагаше да изкача дървото цели пет пъти.Първият път не мина особено гладко, но все пак бе по-добре от първия.Този път не паднах, подминах хищния кондор като просто си разменихме хладни погледи.На втория път реших да си почина малко повече на върха на ябълката, като си припявах една песен и леко поклащах клоните в такт.Осъзнах че четвъртият и петият път минаха особено гладко, почти не докосвах клоните, все още имаше места на които бърках, но те бяха съществено по-малко.Вече бях вир вода, слънцето вече се бе събудило и грееше много по-силно.Ако трябваше да нося този камък не един, а два пъти...щях да си умра от слънчев удар.Свалих черният си потник и го закачих на един клон като останах по бюстието ми.Хванах камъка и започнах да вървя...имаше и прогрес и при това начинание, успях да падна само три пъти и то не с някакви фатални контузии.Седнах изтущена на тревата и избърсах потта от лицето си...бях адски изморена:\n-Сега ако ме накара да му посторя и каменен дворец, ще го убия, заклевам се.-казах задъхано аз.\nЗаглавие: Re: Гората Нед Авг 05, 2012 8:51 pm\n-Това няма да е нужно, но благодаря за предложението.\nАрадел подскочи изненадана от гласа на Лезандър, който не знаеше от къде идва. Оглеждаше се на всички посоки, само не и нагоре.\nТогава тя вдигна глава и видя, че мъжът е седнал на един от клоните на ябълковото дърво, което до преди малко изкачваше. Той изпъна крака и скочи на земята до нея.\n-Виждам, че се справяш по-добре.\n-Няма значение. Надявам се си си починала, защото продължаваме.\nАрадел въздъхна. Очакваше най-лошото.\n-Добре. Днес ще ходим на лов.\n-Моляяяяя???? - извика блондинката.\n-От къде мислиш, че идва цялата тази обилна трапеза? Хайде.\nИ без да й дава право на възражения я повлече навътре в гората. Когато стигнаха в същината й, той извади един колчан с лък и двайсетина стрели в него. После й го подаде.\n-Искам да намериш подходящ дивеч и да го улучиш. Ако можеш. И моля те не питай как това би ти помогнало. Просто приеми, че ще.\nЗаглавие: Re: Гората Нед Авг 05, 2012 9:26 pm\nДобре, без въпроси...просто приемам, че това е нещо важно и толкова, пък после ще му го върна както аз мога.Навлязохме навътре в гората, без да си говорим...явно за да не подплашим евентуалните плячки.Вървях зад него и гледах как катеричките подскачат от клон на клон, птица как храни малките си и се замислих за елементарните неща.За бързината на нашия свят и за това колко по-спокойни бихме били ако просто се спрем за минута и се огледаме.\nВече не бяхме на равно, а на някакъв склон, храстите бяха гъсти, а дърветата високи.Отвсякъде се чуваха шумове и това ме караше непрестанно да се оглеждам.Чу се звук на прекършена съчка близо до нас и това ме накара да стисна ръката на Лезандър.Докато вървяхме изведнъж той спря рязко и ми направи знак да съм много тиха.Разбрах, че е дошъл момента да демонстрирам ловджииските си умения или липсата на такива.Д'Арвил ми подаде лъка и стрелите, нарамих ги и тръгнах пред него.\nХодех леко приклекнала, като стъпвах на пръсти...имаше преграда от гъсти храсти, приближих се и приклекнах зад тях.\nА зад тях се скри гледка, която честно казано затрудни начинанието ми.Женски глиган, който бе извел трите си малки прасенца на паша.Изгледах умолително Лезаднър, но той ми хвърли един от проницателните погледи.Отново със затаен дъх се върнах към умилителната гледка.Вдигнах лъка и извадих една стрела, насочих го съвсем внимателно и безшумно.Пак ще започна темата, че не съм такъв човек, но какво ли минаваше през мислите на горкото животно.То имаше едничка цел в живота, да създава потомство и да ги отглежда по възможно най-добрия начин.\nНо животът не бе устроен така, колкото и мекошава да бях, даже и аз го знаех.Навън имаше убииства, кражби, изнасилвания и нечестност.Вдигнах стрелата на нивото на погледа си и се прецелих във врата на прасето.Тетивата бе достатъчно опъната, стрелата опъната като командос бе в готовност да осъществи съдбата си-да отнеме живот.Издишах бавно и отпуснах ръката си, без да помръдвам затворих очи и осъзнах, че със стрелата съм изстреляла и част от себе си.Бях готова да отнема живот, а това бе моят урок...за самата себе си.\nЗаглавие: Re: Гората Нед Авг 05, 2012 10:02 pm\nСтрелата излетя и премина на поне пет, ако не и повече метра от глигана. Единственото, което направи е да го сплаши и той да побегне заедно с малките си. Арадел отвори клепачи:\nЛезандър не можеше да повярва на очите си. Почти беше отворил уста. Той се изправи и грабна лъка от ръцете й:\n-Ти нормална ли си? Как ще ловиш дивеч със затворени очи? И най-тъпият човек ще се справи по-добре. - се скара той, като не викаше точно, но определено тона му беше повишен драстично от това, на което Арадел е свикнала. Идеше му да избухне яко, но се опита да се увладее. Това момиче нямаше да се научи. Защо изобщо се съгласи да се занимава с това? Пустата му гордост. Навря си таралеж в гащите. Тъкмо да си помисли, че има надежда за нея и тя пак се проваля с гръм и трясък. Едно на страна, че няма опит. Та тя даже не се прицели като хората.\nМъжът си пое въздух няколко пъти със затворени очи и когато ги отвори беше привидно спокоен.\n-Може би много те надценявам.\nТой тръгна обратно към ливадата като й каза да го последва. Момичето вървеше на няколко крачки от него, смутена от викането и упреците му. Когато стигнаха до първоначалното си местонахождение Лезандър вдигна ръка и я завъртя. От магията му се материализира мека шапка, после още една и още докато не станаха общо шест. Остави Арадел сама и се запъти напред. Стигна до едно дърво и закачи една от шапките на него. После продължи и същото последва и с другите като дърветата бяха първото на десет метра от девойката. Второто на двайсет, третото на 30, четвъртото на четиредесет, петото на петдесет, а шестото на сто.\nД'Арвил се върна при нея, хвана една стрела и я положи на кибита, а ухото й заби здраво в тетивата, така че да не мърда. С другата ръка хвана ръкохвата стабилно и вдигна лъка по посока на дърветата. Целеше се в последното, най-далечното. Опъна тетивата и затаи дъх. Сви леко очи. Не изпускаше целта от поглед. Арадел забеляза вените и мускулите, които изпъкваха от силните му ръце, толкова непоклатими в момента, че нямаше никакъв шанс стрелата да изхвъри на различна посока от предречената й траектория. Показалеца и средния му пръст просто се отпуснаха, давайки достатъчно разстояние на ухото да не се закачи за тях. Стрелата полетя като куршум, въртяща се около орбитата си и се заби в средата на най-далечната шапка. Точно в центъра, нито милиметър настрани. Идеалния изстрел. Арадел се ококори. Това си беше направо перфектно. Той се обърна към нея, извади още една стреа и й ги натика отново в ръцете.\n-Опитай се да улучиш десятката. Дръж се сериозно този път.\nЗаглавие: Re: Гората Пон Авг 06, 2012 1:14 pm\nЧувствах се адски некадърна точно в този момент.Не ми стана изобщо приятно , че така ми се развика и не съм целяла да го ядосвам или нещо такова.Но не мога да избягам явно от същността си.Вървях мълчаливо зад него с наведена глава, проявих слабохарактерност и си позволих да отроня една сълза, от яд.Като стигнахме на поляната не му продумах, просто стоях и наблюдавах това, което прави.Взе лъка си в ръце опъна го и с прецизността на вятъра пусна стрелата, която се заби в най-далечната шапка.Не ме изненада, знаех, че е добър:\n-Опитай се да улучиш десятката. Дръж се сериозно този път.-каза той и ми подаде оръжието.\nВгледах се в шапката, която трябваше да улуча...за момент ми се прииска аз да съм на нейно място.Имах чувството, че каквото и да правя не се получава, че съм просто една лигла, чиито мироглед се върти около дрешките и животинките.Дали трябваше да се примем такава каквато съм, да се съхраня или да се променя?Погледнах Лезандър и просто въздъхнах...исках да говоря, да крещя, да драскам и блъскам...но всичко, което излизаше е мълчание.Та той дори не забелязваше...нищо.\nГрабнах лъка, вдигнах на го на нивото на очите си, присвих ги за да мога по-лесно да фокусирам мишената си.Тетивата бе изпъната като балерина и ухото на стрелата трептеше в очакване.Опитвах се емоциите ми да не позволят на ръката ми да трепне.Издишах бавно въздуха събрал се в гърдите ми, а заедно с него отлетя и стрелата.Този път не я изпусках от поглед..нали все пак трябва да се учим от грешките си...\nЗаглавие: Re: Гората Пон Авг 06, 2012 1:52 pm\nЛезандър наблюдаваше прецизно всяко едно нейно движение. Как държеше лъка, как поставяше стрелата. Как я опъваше. Всеки излише или не дъх, посоката на погледа, дали се прецелваше достатъчно точно. Дали не опъваше прекалено много или не достатъчно много и честно казано забеляза доста грешки. Но по-малко от преди.\nЗатова и когато стрелата политна тя се заби на пет сантиметра от целта. Поне улучи дървото. Това до някъде го успокои.\n-Не се стараеш достатъчно. Не знаеш как да боравиш с него.\nТой отиде зад нея и хвана ръцете й. Поставяше ги на точните места върху сечивото.\n-Тази тук. - обясняваше той. - А с тази опъваш. Не, не толкова много. По-леко. Така. Като всяко оръжие и стрелата е продължение на ръката ти. Приеми я като магията, която изхвърляш от пръстите си.\nДланите ми бяха точно върху нейните и дирижираха движенията, а топлият му дъх се забиваше във врата й. На Арадел й беше трудно да се концентрира така и само ядът от предния провал я крепеше и надъхваше. Когато всичко бе показано, Д'Арвил стисна пръстите на момичето, които пък стиснаха ухото, Прицели я и пусна. Тя последва кожата му и стрелата отлетя като волна птица. И точно според очакването се заби в центъра на най-близката шапка. Арадел се усмихна неволно щастлива от успеха.\n-Сега го направи сама. Помни на какво те научих.\n/Ари, отново един малко по-подробен отговор за самата стрелба. Накрая пиши как е попаднала в целта/\nЗаглавие: Re: Гората Пон Авг 06, 2012 3:19 pm\nЛезандър застана зад мен и ми показа как по-правилно да застана.Докато усещах допира на кожата му и галещия му дъх ми бе трудно да съсредоточа, но си го поставих за фикс идея да улуча тъпата шапка.Той се отдръпна:\nХванах оръжието и застанах в стойката, която той ми бе нагласил.Опитах се тялото ми да заеме изваяната форма на лъка, да бъдем като едно, както той ми помага да постигам целите си, така и аз да му помогна да е по-прецизен и точен.Сега може би разбрах, че това оръжие трябва да се третира така, както трябва да третираш една жена.Превишиш ли натиска, тя ще се отдръпне и ше изпуснеш целта.Отново го вдигнах на нивото на очите ми, започнах да контролирам дишането си, направих го равномерно.И в точния момент, с точният дъх щях да пусна и стрелата.Опитах се да мисля, че лъкът е просто продължение на ръката ми, хванах стрелата за ухото с показалеца и средния си пръст, не я придържах нито много силно, нито много слабо.А захвата на самия лък бе тежък и здрав, като гледах ръката ми да не се изпоти и това да попречи на контрола ми.В следващия момент просто издишах нужната доза въздух и пуснах стрелата по мислената траектория, която бях начертала с погледа си.Тя е последва със звучно свистене и се заби точно в целта.Изгледах с лек победоносен поглед шапката, това си бе все пак едно малко постижение.Но колкото и да ме грееше мисълта , че съм успяла, настроението ми бе все така развалено.\nЗаглавие: Re: Гората Пон Авг 06, 2012 4:26 pm\n-Браво. - отсече Лезандър -Когато главата ти е празна за излишни неща се справяш, но ти прекалено много я блъскаш с цветове и глезотии и това те разсейва. Почни да си изграждаш бойни навици. Може би трябваше да прекараш повече време с онази прокълната. - каза си замислено накрая.\nТой прибра оръжието в колчана и го постави до така "любимото" ябълково дърво.\n-Утре ще се опиташ да улучиш и по-далечните. Ще оставя шапките както са.\nАрадел успя да го зарадва поне малко. Тъкмо бе почнал да се отчайва напълно, но момичето му даде някаква минимална надежда, че може би ще успеят да се справят за един месец.\n-А, да. Какъв е въпроса ти за днес?\n/Получаваш 6 опит от цялата тренировка. Ловкост-4, Сила-2. Умението ще получиш когато успееш да улучиш всички шапки/


Простотията на ПКП остави тежки белязки върху цялото ни общество | Informiran.net\n„Белязка“. Това е думата, която пишещата „Брекзид“ и „вкарващата символизъм“ Цвета Караянчева използва, за да обясни как става гласуването на хартия. Взимаш бюлетината, удраш една белязка, готово. През 2021-ва доскорошният председател на Народното събрание е яростен противник на машинното гласуване: за нея то е опасен екран, който мига заплашително.\nИма обективна причина управляващите да са противници на машинното гласуване. Те предпочитат „белязка“-та.\nОбаче няма обективна причина да се гласува за откровено прости хора. Г-жа Караянчева е превърната в партиен деятел от г-н Цветанов и това личи при всяко нейно клето отваряне на устата.\nХората имаме различни политически пристрастия. Но мисля, че сме длъжни да бъдем абсолютно единни в това да не допускаме очевидната, шибаща ни през лицето простотия, да присъства в следващия парламент. А още по-малко, да бъде председател на Народното събрание.\nПростотията на г-жа Караянчева остави тежки белязки върху цялото ни общество: освен глуповати приказки, след нея има един напълно опустошен откъм авторитет парламент. Не съм от „ГЕРБ“, но нямам никакво намерение да търпя подобна простотия в такъв голям мащаб. Защото, г-жа Караянчева кара всички да се срамуваме, дори и тези, които не сме от „ГЕРБ“.\nТака че, разчитам гражданите за европейско развитие на България, които ще гласуват за най-великата асфалтова партия в света, да проявят поне минимални нива на критичност и да не избират спуснатите им отгоре цветановски кофи.


Банер за рожден ден, банер честит рожден ден\nПромо тематичен пакет х10 Роблокс. Запази търсенето Виж всички.\nПерсонализирана парти свирка Роблокс, 5 бр. Пиняти, парти артикули и украси. В двата края на банера има оставени достатъчно дълги ленти за неговото окачване. Банер гирлянд за декорация Роблокс, 2,00 м дължина. Плевен, Идеален център 12 септ.\nКаталог Пиняти Пиняти Пълнеж за пинята Аксесоари към пинятата Парти по тема, 3,20 м банер честит рожден ден, герой Първи рожден ден, декорация Декорация, 5 бр. Банер за рожден де. Банер гирлянд за декорация Ла. Броят на флагчетата е по Ваш избор.\nПарти комплект черен дроб с лук и чушки и вилица Роблокс. Горна Оряховица 11 септ. Събота и Неделя почивни дни.\nНачало Украса за парти Декорация за стена Банер гирлянд надпис.\nСофия, Докторски паметник 3 септ. София, Овча купел 2 3 септ. Търсенето е запазено в Наблюдавани Обявата е добавена в Наблюдавани Влез в профила си, за да я запазиш за постоянно Вход или Регистрирай нов профил, за да запазиш обявата. Всички 23 Частни 19 Бизнес 4. Премахни от любими търсения Премахни търсенето Виж всички.\nУкраса за рожден ден, цифра, банер за снимки, рамка за снимки За бебето и детето » Други.\nСофия, Люлин 10 9 септ.\nТърново, ул. Банер гирлянд за декорация Супермен, 3,20 м дължина. Нови обяви Намерени 23 обяви Намерени 23 обяви Твоята обява маската 1994 бг аудио целия филм в списъка Виж как да промотираш. За бебето и детето Други. Събота и Неделя почивни дни. Запази търсенето Виж всички.\nПиняти Пиняти Пълнеж за пинята Аксесоари към пинятата Парти по тема, герой Първи рожден ден, първа година Моминско парти Маккуин Промо тематични пакети Украса за парти Декорация за стена Банер гирлянд надпис Ресни за декорация на стена Тематични фигури за декорация на стена Ветрила Висяща украса Тематичен плакат с персонализация Ресни за декорация на маса Тейбъл картички и аксесоари за сладък кът Фото рамка за снимки Огърлици, гердани Парти очила Парти шапки Парти медальони Парти маски Парти свирки Артикули за масата Парти чаши Парти чинии Покривки за маса Покривка тип пола за маса Салфетки Комплект салфетка и виличка Парти сламки Вилички Тематична украса за маса Етикети за бутилки с вода Кутийки за пуканки, подаръци и др.\nСофия, Докторски паметник 3 септ. Банер гирлянд за декорация Батман, 2,00 м дължина.\nШапки и банер за детски рожден ден Детегледачки, декорация Декорация. Свищов 11 септ. Ателие-Магазин гр. Изкуство, детски центрове Детски партита.\nВарна, Виница 3 септ.\nБанер гирлянд за декорация Сафари, животни, джунгла, 1,50 м дължина, 9 бр. Запази търсенето Виж всички. Банер гирлянд за декорация - крафт картон и златни блестящи букви Happy Birthday, 2,50 м дължина.\nСофия, интересни оферти и съвети от OLX. Създай парола Защо да се банер честит рожден ден в OLX? Шапки и банер за детски рожден ден Детегледачки, 1,50 м дължина.\nСъгласявам се да получавам маркетинг комуникация, Център 7 септ. Банер гирлянд за декорация Русалка, 3,20 м дължина, Люлин 10 9 септ? Шумен, детски центрове Детски партита! Хартиена торта с тематична еконт меден рудник 383 и персонализация Роблокс? Банер гирлянд за декорация Принцесите на Дис.\nПо договаряне. Комплект триъгълни флагчета и фолиев блестящ надпис за декорация с текст Happy Birthday, 2,0 м дължина в цвят розово злато. Пловдив, Каменица 1 25 авг.\nТвоята обява най-горе в списъка Виж как да промотираш. Банер за рожден ден 15 лв.\n-банер честит рожден ден\n21.09.2021 в 00:26 Люсила:\nСофия, Младост 1 10 септ. Ателие-Магазин гр.\n27.09.2021 в 08:47 Стефко:\n29.09.2021 в 12:18 Благомира:\nДетегледачки, детски центрове » Детски партита.


Невестулката на Леонардо: Християнска лирика (9786197015751): Вениамин Пеев (Автор): CLC Bulgaria\n"Невестулката на Леонардо" е вторият поетичен сборник на Вениамин Пеев.\nКакто и в предишния сборник "Виното на лозата" (2014), тук са събрани стихотворения през всичките години на творческия му път.\nТемите са свързани с християнския смисъл на живота и смъртта, устояването във вярата при враждебни обстоятелства и фокуса на вярващия човек - Исус Христос.\nТова е поезия искрена и непринудена, носеща полъха на древната християнска вяра, но същевременно и чувствително реагираща на предизвикателствата на съвременността. В много от стихотворенията присъстват мотивите на надеждата и безсмъртието.\n139 x 201 x 7 mm


Тристаен апартамент, София, Красно Село 115000 EUR - Апартаменти Имоти\nПредлагаме тристаен апартамент с благоприятно местоположение. Нова сграда. Жилището се състои от коридор, хол с кухненски бокс, две стаи, баня с тоалетна, тоалетна и обширна тераса. Продава се с наличното обзавеждане. За директни клиенти. Референтен номер 404786\nТози апартамент е Тристаен с площ 115 m2, типа на строителството е Тухла - нова и на етаж 6-и c екстри АКТ16,Асансьор,До ключ намира се в Красно Село София цената на апартамента е 115,000 EUR и публикуван е на 19/02/2020 от Продиджи.


Историята на един "препекан" Superb III - Страница 108 - Škoda Форум България\nГараж: Superb III Combi, 2.0 TDI, 190 PS, 6DSG, 4x4, 400 Nm\nМнение от YYakovliev » 22.02.2021, 17:33:35\npeyopetrishki написа: ↑22.02.2021, 16:47:00 На мен ми е доста интересна промяната 100-200. Ти замери ли в крайна сметка?\nПерсонални данни за 0-100, 1/4 миля имам вече достатъчно. 100-200 имам 1 замерване, защото ми пуснаха куки последния път и трябваше да се прибирам. Тази седмица средата ще ходя за последни 100-200 контроли сток. @Rangel, е контузен в кръста, ако се оправи ще ходим заедно, но с него главно исках да сравним стоковите данни между двете коли, от колкото да има общо с ремапа. Така или иначе ако не се оправи той, с него можем да излезем по всяко време по нататък и да пуснем за неговата кола отсечки.\nКогато имам всички данни преди/след ще ги пускам тук. Първо обаче ще карам след като го сложа, няма да меря - искам да си направя впечатления за усещане и кеф първите дни.\nПоследно промяна от YYakovliev на 22.02.2021, 17:34:47, променено общо 1 път.\nМнение от ЦецоNOL » 22.02.2021, 17:34:34\nYYakovliev написа: ↑22.02.2021, 15:32:49\nСя направо нема се траеш с тоз нечовешки торк, причиняващ гръбнакотрошацизъм\n1.Бавняра Антов ще припада лЕ?\n2.Чакам отзиви как ще заработи маторят с Равенолчето\nМнение от YYakovliev » 22.02.2021, 17:46:33\nЦецоNOL написа: ↑22.02.2021, 17:34:34 1.Бавняра Антов ще припада лЕ?\n1. Тая суперчардже-ната Q7-ца вървяла много ве. Страх ме е. Ще застава де, няма къде да ходи.\n2. И за Ревото и за Равенолчето ще пиша ревюта и впечатления.\nАз имам друг въпрос към тебе @ЦецоNOL и към @skodko - в събота в Бургас ли сте за едно кафе (ако всичко върви по план тая седмица и няма простотии)? Планът ми е да тръгна рано сутринта и да съм към обяд при вас, искам да се настрои DSG-то как си требе.\nПоследно промяна от YYakovliev на 22.02.2021, 17:53:32, променено общо 1 път.\nМнение от kograman » 22.02.2021, 17:50:41\nDSG-то и него ли ще го засилваш?\nМнение от YYakovliev » 22.02.2021, 17:52:52\nkograman написа: ↑22.02.2021, 16:52:29 @YYakovliev, тръгна по пързалката .. , следва филтър, кулер по-голямо турбо\nНе, единственото което следва е полиране на фарове и халогени, слагане на регенериращо фолио и на двете и евентуално смяна на ксенона с OSRAM Night Breaker Laser - D3S (като последното ако мога да се въздържа да си дам парите за глупости - ще се опитам). Но за полиране и фолио го правя със сигурност и там приключва проект "бавнярски дизел".\nkograman написа: ↑22.02.2021, 17:50:41 DSG-то и него ли ще го засилваш?\nНе, аз проблеми и дразнения с кутията нямам никакви. Докато не се появят такива, не я пипам.\nМнение от ЦецоNOL » 22.02.2021, 17:54:39\nYYakovliev написа: ↑22.02.2021, 17:46:33 в събота в Бургас ли сте за едно кафе\nЗа Теб влизам гол в Женската баня без уговорки\nЩе водим на Морска Гара за фотосесия.\nИ да я замерим с Рейс Бокса\nМнение от YYakovliev » 22.02.2021, 18:01:03\n@ЦецоNOL, нищо няма да мерим. Аз съм мерил мерил и ще меря меря... Идвам да се видим, да пием кафе, да си разработя DSG-то и да се прибирам. За тая морска гара съм надъхан, ма дайте да измислим и да се яде нещо.\nМнение от kograman » 22.02.2021, 18:04:29\nСподели къде ще правиш фаровете\nМнение от YYakovliev » 22.02.2021, 18:09:39\nkograman написа: ↑22.02.2021, 18:04:29 Сподели къде ще правиш фаровете\nПо препоръки на колеги по-напред в темата в Protint София.\nМнение от skodko » 22.02.2021, 18:11:19\n@YYakovliev, тук съм си, ще те чакаме да се довлачиш


Пандорини работи | Стратегия Синергия Сигурност\nНе зная дали само аз съм бил потресен днес, но че поне аз бях потресен – това е точно така!\nЩе се окаже прав ББ поне в едно – за мисирките.\nОбществена тайна е, че рано или късно ДП ще бъде осъден. И това ще бъде един от тестовете за началото на нормализацията на страната и отвоюването на държавата от олигархичния октопод, който я е сграбчил с пипалата си и изсмуква нейните жизнени сокове и бъдеще.\nИ ето, когато ДП се появява пред медиите, отивайки в една институция, пътят към която някой ден ще стане негово ежедневие и начало на края му като базисна част от този октопод, журналистите въздишат колко се бил вталил и го питат с каква диета го е постигнал!!!!\nНе само България е на 100 и не знам кое си място по свобода на медиите, но е още по-назад по желанието на журналистите ни да бъдат поне малко свободни.\nСвободата на журналиста, личната, творческа негова свобода започва със задаването на правилните, верните и точните въпроси.\nНесвободата на журналистите започва от задаването на тъпите, идиотските и безмозъчните въпроси.\nТакъв въпрос е за диетата на ДП.\nНе е ли ясно на мисирките, ккато ги нарече онзи, който най-много ще загуби от разплитането на мрежата на ДП, че на каквато и хранителна диета да се подложи ДП, той остава всеяден, алчен, лаком, плюскащ и неподбиращ - когато иска да си присвои нови и нови тлъсти хапки от все по-постната баница на българската държавност, на българската икономика, на българските финанси, на българската демокрация.\nБойко Борисов отрече да има чекмеджета, пълни с пачки и злато.\nЦветан Цветанов отрече да има много апартаменти, закупени с пари с неясен произход.\nДелян Пеевски отрече да е укривал данъци чрез офшорни фирми.\nПетър Илиев отрече да е плагиатствал десетки страници от чужд научен труд.\nКристалина Георгиева отрече да е оказвала натиск за манипулиране на данни в полза на Китай.\nИмало е отричане, но такова отричане не е имало!\nИ никой от отричащите не каза поне едно, по макар и лицемерно Извинете!


Ст. Етиен срещу ПСЖ безплатни резултати от живо и видео поток (2021/11/28) - AiScore Football LiveScore\nСт. Етиен срещу ПСЖ безплатни резултати от живо и видео поток (2021/11/28)\nЛига 1 2021/11/28 20:00:00\nМаркиньос Меси, Лионел\nEric Junior Dina Ebimbe Неймар\nДи Мария, Анхел Меси, Лионел\nПаредес, Леандро Гай, Идриса\nМукуди, Харолд Сисоко, Алфа\nЮсуф, Зайду Аучиче, Адил\n21 Опасна Атака 77\nРезултатът Ст. Етиен срещу ПСЖ на живо (и онлайн поточно предаване на живо) започва на 2021/11/28 в 12:00:00 UTC време в Лига 1. Тук на живо Ст. Етиен срещу ПСЖ можете да намерите всички предишни резултати Ст. Етиен срещу ПСЖ, сортирани по техните H2H съвпадения.\nИме: Ст. Етиен срещу ПСЖ\nРезултатите от футбола на AiScore са достъпни като приложение за iPhone и iPad, приложение за Android в приложението Google Play и Windows. Можете да ни намерите във всички магазини на различни езици като "AiScore". Инсталирайте приложението AiScore на и следвайте Ст. Етиен срещу ПСЖ на живо на мобилния си телефон!


Свободата на словото и cancel culture - ФорумЪт\nГилдия на занаятчиите\nНачало Общество Свободата на словото и cancel culture\nСвободата на словото и cancel culture\nАз съм работил години наред като журналист в най-големите медии в света и ценя свободата на словото, но виждам колко образовани хора интерпретират този казус по доста грешен начин. Искам да изясня няколко точки.\n1. Свободата на словото защитава хората от натиск от държавата, а не от частни бизнеси. Това е доста очевидно нещо, но виждам как хората много бъркат това понятие.\nИмаш право да казваш каквото си искаш, но за всяко изказано нещо има и съответното последствие. Когато си обикновен човек и говориш с приятелите си, тогава последствията са малки, но когато си известна личност, тогава твоите думи имат значение. Наивно е да очакваш след като имаш хиляди фенове и се изказваш некомпетентно, да ти се размине. Това е основен принцип на социума. Винаги го е имало, и винаги ще го има. Не е ново явление. Аналогията е да ходиш в стадион с хиляди хора и да крещиш и да обиждаш. Всеки ще те забележи и реакцията на хората е очаквана.\n2. Фейсбук е бизнес. Неговата основна дейност е да изкарва пари. Откакто фейсбук имплементира филтеринг механизъм, техният доход се е увеличил драстично. Това е доста логично. Никой бизнес не иска бранда му да се асоциира с хейт, съобветно няма да рекламира в мрежа, която подкрепя това. Има и достатъчно научни изследвания, които правят директна връзка между толерантността и растежа на икономиката на една страна. Това е капиталзъм в чистата му форма – правиш това, което е добре за бизнеса и носи приходи и печалба. Така че хората, които се смятат за десни, би трябвало да подкрепят тези тенденции. Няма световна конспирация и всяко сравнение с комунизъм и марксизъм е меко казано нелепо.\n3. И въпреки тези аргументи, аз не подкрепям cancel culture напълно. Тя служи добре като платформа за нормалните хора да търсят отговорност от влиятелните хора. Досега не сме имали тази възможност. Проблемът ми с това движение не е че е грешно морално, напротив, аз си мисля, че то е естествена част от еволюцията на социума и работи. Но в същото време си мисля, че като cancel-ваме тези хора, често им даваме по-силна платформа и оправдание за тяхното поведение. Вместо да ги оставим да се изказват и да се изложат, ние ги правим мъченици, създаваме цяла част от обществото, която вярва в конспирации, и се засилва хейта и разделението между хората.\n4. Относно Милена Славова и Евгени Минчев мога да кажа само едно нещо. Тези хора нямат мнение, те просто се възползват от това, че тези казуси са популярни и широко обсъждани в момента, за да си направят евтин PR. За мен тези хора са сред най-долните слоеве на обществото, защото се възползват от страданието на други хора за лична облага. Ако искрено искаха да дебатират тази тема, нямаше да започнат разговора по този начин. За съжаление, това е нивото на дискусиите в България в момента.\nпредишна статияФормализъм или натиск за реформи\nСледваща статияКолко чужденци внасяме на трудовия пазар\nДали ще е по-добре за България?\nСиндрома на неизживяното Средновековие\nПолицаите трябва да сменят гумените палки с цветя\nЗа всички кахърящи се за Халите\nКак се съсипа репутацията на една болница\nНе е разрешено използването на съдържание от сайта в телевизионни програми, печатни и електронни издания и други без съгласието на автора или главният редактор на сайта - Мария Шахъмова. Съдържание от сайта може да бъде използвано само за лична, образователна и некомерсиална цел при спазване на посочените условия.\n2008 ФорумЪт All rights reserved.


Гравиран метален паркер с позлатени елементи - Виж всичко | Podaraci.bg\nСтилен персонализиран подарък подходящ за дипломиране, юбилей, рожден ден, имен ден, ново бизнес начинание, пенсиониране.\nВъзползвайте се от възможността за гравиране на Ваше послание върху корпуса, за да превърнете изненадата в скъп и емоционален спомен.\nТялото е изработено изцяло от метал. В допълнение дизайнът се отличава с черно лаково покритие и позлатени елементи.\nВ цената се включва едностранно гравиране с текст по желание на клиента.


Holiday home Granlunden Oksbøl I - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nОтстъпка нa Holiday home Granlunden Oksbøl I\nПри посещение в Оксбол, в Holiday home Granlunden Oksbøl I ще се почувствате като у дома си, защото предлага квалитетно настаняване и отлично обслужване. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nСъоръженията и услугите предлагани в Holiday home Granlunden Oksbøl I гарантират Вашия приятен престой. Този хотел предлага множество удобства, за да задоволи и най-изискания вкус.\nАтмосферата на Holiday home Granlunden Oksbøl I се усеща във всяка стая. Удобства като климатик, отопление, балкон/тераса, телевизор, сателитна/кабелна телевизия са само някои от даденостите на обекта. Възможностите за отдих, които хотелът предлага са риболов, които също предоставят бягство от ежедневието и предразполагат за пълна почивка. Насладете се на несравнимото качество на услугите и престижното местоположение на Holiday home Granlunden Oksbøl I.


Пазаруването на продукти като тези на Магазин За Осветителни Тела София ООД в днешно време\nСега пазарът предоставя всякакви и уникални продукти, като например тези на Магазин За Осветителни Тела София ООД, които удовлетворяват уникалните желания и необходимости на потребителите. Според екипа на Магазин За Осветителни Тела София ООД, колкото по-нужени са конкретени продукти, толкова по-предлагани ще са те. Широтата на пазара и ефективното предлагане на продукти като тези на Магазин За Осветителни Тела София ООД в преимуществено се свързва с доволни клиенти, а доволните потребители довеждат до качество на всички продукти. Потребителите на Магазин За Осветителни Тела София ООД са сигурният ни партньор и по тази причина ние се стремим към това да сме дори повече качествен и сигурен дистрибутор на техните продукти.\nПазаруващите от Магазин За Осветителни Тела София ООД клиенти – източник на идеи за целият ни асортимент от продукти\nКато лидер на пазара, ние от Магазин За Осветителни Тела София ООД споделяме мнението, че ако създадените от нас продукти прилягат на нуждите и на търсенията на заложилите на нас потребители, то те безспорно ще стават все по-големи. В магазина на Магазин За Осветителни Тела София ООД знаем, че всеки човек разполага със своя собствена идентичност и специфични свои нужди, по тази причина, правейки най-доброто за вас, доверилите се на нас клиенти, ние от Магазин За Осветителни Тела София ООД имаме желание да създаваме и презентираме несравними и специални за всекиго продукти. Ние от Магазин За Осветителни Тела София ООД вярваме, че признателните купувачи са стимулът да се усъвършенстваме, да се стремим към по-хубаво качество и по-забележителна ефективност. Мислейки за купувачите си като приоритет, в екипа на Магазин За Осветителни Тела София ООД сме осведомени конкретно върху какво да работим.\nИзработените от Магазин За Осветителни Тела София ООД продукти представляват по-модерни от останалите\nСилните страни на представените от Магазин За Осветителни Тела София ООД продукти ще видите и сами още като се срещнете с нашите артикули. Както досега ви обяснихме, предлаганите от Магазин За Осветителни Тела София ООД продукти са носители на индивидуални качества и опит. Държите да намерите най-добрите продукти в магазините, които да правят впечатление и да надвишават вашите желания – при Магазин За Осветителни Тела София ООД сте попаднали на най-подходящото място. Като правите избора да се доверите на Магазин За Осветителни Тела София ООД, вие се спирате на качеството, което се различава и изненадва.\nВсички продукти на Магазин За Осветителни Тела София ООД са в пълно съответствие с иновативните решения на пазара\nПредложенията на Магазин За Осветителни Тела София ООД кореспондират не само с вашите потребности, но и с изискванията на настоящето. Ние от Магазин За Осветителни Тела София ООД напредваме бързо, целеустремено, в синхрон със съвремието. Когато имаш нещо, съответстващо не само на нуждите на потребителите, а и на изискванията на времето, ти си сигурен, че осигуряваш най-високото качество. Продуктите на Магазин За Осветителни Тела София ООД хващат погледа веднага и не им е необходим голяма реклама. Ние от Магазин За Осветителни Тела София ООД вярваме, че клиентите, които избират именно нас, са специални и те заслужават безкомпромисна грижа. Уникалното качество е задължителна част от изработката на всеки от артикулите, които Магазин За Осветителни Тела София ООД предоставя. Дълготрайността е оспецифична черта на всички наши продукти и ние от Магазин За Осветителни Тела София ООД искаме постоянно да ги усъвършенстваме.\nВ обобщение ще кажем за продуктите на Магазин За Осветителни Тела София ООД\nСтремежът на Магазин За Осветителни Тела София ООД е да съдействаме на нашите купувачи да направят съществуването си по-добро. В екипа на Магазин За Осветителни Тела София ООД знаем, ,че бихме могли да напредваме, дотогава, докогато не ни липсват клиенти, които да ни връщат отзиви. В екипа на Магазин За Осветителни Тела София ООД неизменно се стараем да има равенство между всяко нещо, от което може да имате нужда и е потребно. Предпочитайки продуктите на Магазин За Осветителни Тела София ООД, вие купувате най-доброто в магазините. Практичното шопинг преживяване включва възможността да вземете най избор и ние от Магазин За Осветителни Тела София ООД правил всичко възможно да ви помогнем конкретно в тази посока.


Стойчо Младенов е третият треньор, алармирал за проблемите в ЦСКА - СПОРТ ИНФО\nСтойчо Младенов е третият треньор, алармирал за проблемите в ЦСКА\nСтойчо Младенов е първият треньор на ЦСКА, който назовава проблемите на “Армията” с истинските им имена и акцентира върху тях. Вчера Екзекутора на Ливърпул избухна на брифинг, на който говори относно проблемите в ЦСКА – София. Преди него обаче и други специалисти алармираха за селекционната реалност в клуба, пише “Тема Спорт”.\nСлед като беше освободен от поста си, Любослав Пенев организира специална пресконференция, на която заяви: “Аз за себе си стигам до извода, че работим на парче в ЦСКА. Треньорите се сменят през няколко месеца. Пълна власт? Няма такова нещо. Не може един треньор да не участва в селекцията”.\nВ началото на тази година пък предшественикът на Ел Голеадор – Бруно Акрапович, разкри: “Аз не съм човек, който позволява някой да му се меси в работата. Развитието в ЦСКА беше странно. Продавахме играчи и не взеха тези, които искам аз”. Босненецът допълни, че е имало опити за вмешателство относно схемата, която използва, тъй като “не била правилна”.


Джон Конъли – Сестрите Стрейндж (Откъс 7) - Прозорец\nДжон Конъли – Сестрите Стрейндж (Откъс 7)\nИрландският писател Джон Конъли зарадва читателите си по време на извънредното положение, завладяло света, като сподели безвъзмездно с тях най-новата си новела от вселената на детектив Чарли Паркър. Днес споделяме с вас шестия откъс от ексклузивната история за Чарли Паркър и сестрите Стрейндж. Ще качваме най-новите глави от новелата ежеседмично на сайта и на Фейсбук страницата ни. Очаквайте осмия откъс във вторник, 19.05.2020 г.\nA eто как продължава историята...\nФлориана закъсняваше със стаята на господин Кеплер. Първо имаше проблем с колата, после се оказа, че две от камериерките – братовчедки, които живееха заедно и според нея се събираха с неподходящи мъже – бяха прихванали нещо, което означаваше, че тя ще търчи цял ден и пак няма да успее да свърши всичко.\nПочука на вратата на господин Кеплер, но никой не отговори. Друг път би почукала още веднъж, за всеки случай, но сега беше уморена и разсеяна, а чувството на безпокойство, което я обземаше всеки път, когато приближеше до стая 313, беше прераснало в дълбок ужас. Искаше само да почисти набързо неговата maldita habitación и да се маха оттам.\nФлориана отвори вратата. Първото, което забеляза, бяха двата зара от слонова кост на масичката до гардероба. За първи път виждаше нещо лично в стаята, ако изключим четката и пастата за зъби, еднократната самобръсначка и малкото шишенце с пяна за бръснене. До заровете стоеше малък часовник с открит механизъм и множество циферблати. Цифрите изглеждаха непознати и така сложно подредени, че нямаше начин да разбере колко часа показват стрелките.\nФлориана взе заровете. Изглеждаха много стари. В следващия момент забеляза, че и цифрите бяха странни. Противоположните страни не даваха сума от 7, тоест срещу 6 да стои 1, срещу 5 – 2 и т.н., а бяха случайно разположени. От другата страна на 6 беше 2, срещу 5 – 4, а 1 – срещу 3. Вторият зар също беше различен: 4 и 6, 1 и 5, 2 и 3. Не беше виждала такива досега.\nКогато остави заровете обратно на масата, чу шум откъм банята. Беше едва доловим, почти нечут, като изпускане на газ от клапа.\n– Ехо? – попита тя тихо, съвсем тихо, защото вътрешният ѝ глас всъщност казваше, че най-добре веднага да излезе от стаята, да затвори внимателно вратата след себе си и да забрави за заровете, да забрави за звука…\nТя надникна в банята. Господин Кеплер седеше гол пред нея, със затворени очи, сякаш заспал на ръба на ваната. Цялото му тяло, с изключение на лицето, шията и дланите, беше покрито с таутировки, дори кожичката на пениса. Изглеждаха като символи или букви от азбука, само че непознати за нея.\nФлориана отстъпи безмълвно назад, докато господин Кеплер се скри от погледа ѝ. Стигна някак си до вратата, все така подпряна с дървено трупче. Излезе в коридора, избута трупчето и внимателно затвори вратата, като я придържаше с ръка, за да не издаде и звук. Чак когато ключалката щракна, тя си позволи да изпусне стаения си дъх.\nА господин Кеплер отвори очи.\nПрекарах сутринта в Окръжния съд на Мейн, за да свидетелствам по някакво застрахователно дело, което бездруго щеше да приключи със споразумение. Поне си носех книжка за четене, а и ми плащаха за отделеното време. Има нещо приятно в това, да ти плащат да си четеш.\nВзех си едно кафе от „Арабика“ и прочетох непотискащите части на „Ню Йорк Таймс“. Тъкмо приключвах, когато Ейнджъл ми звънна.\n– Питаше за Игън Таули.\n– Ще съжалявам ли?\n– Като начало ще ти кажа, че прякорът му е Шантавия Игън.\n– Знаеш ли, вече съжалявам.\nИгън Таули не вярвал в Бог, но вярвал в Дявола. Увличал се по трансценденталност, теософия, спиритуализъм, херметизъм, кабала, неопаганизъм и вещерство. Работил за кратко в библиотеката на затвора в Източен Джърси, преди да го хванат, че е успял да свие пет окултни книги. Сред тях били съвременно издание на „Grimorum Verum”, или „Книгата на церемониалната магия“, от Артър Уейтс от XVIII век, както и един трактат за окултните войни, промъкнали се на рафтовете покрай някакво дарение от закрит старчески дом. Освен това твърдял, че е проникнал в групата Билдерберг и периферията на британското кралско семейство, както и че лично е подправил акта за раждане на президента Барак Обама. Игън Таули не просто го биеше сачмата, ами тя беше раздробила всяка клетка на мозъка му.\n– Значи е луд? – обобщих аз.\n– Напълно смахнат – съгласи се Ейнджъл. – Но и адски добър крадец.\nКъм обяд Раум Бюкър още не се беше върнал в „Брейкът Армс“, а вече закъсняваше двайсет и четири часа с наема. Въпреки това Боби Уодлин, който беше склонен към прояви на добрина, не нареди веднага да почистят и изпразнят стаята му. Не че с годините сърцето му бе омекнало заедно с шкембето, понеже въпросният орган не само че беше твърд като заобикалящите го артерии, но и атрофирал до размерите на фъстък. Не, по-скоро Раум Бюкър, който към момента бе отседнал в „Брейкът Армс“, не беше същият човек, когото Уодлин помнеше от предишния си опит и слуховете, така че гледаше да стъпва предпазливо.\nУодлин беше виждал много мъже и жени с разстроен ум, което и бе причината рядко да се показва иззад плексигласовото си укритие, стига да може да го избегне. И все пак то не беше магическо, а и понякога му се налагаше да излиза по улиците на града. Затова намираше за важно да поддържа илюзията, че е само служител на вечно отсъстващите собственици на „Брейкът“, а не основен акционер в бизнеса. По същите съображения избягваше ненужните конфликти с наемателите, а ченгета викаше само в краен случай. В не толкова краен се обаждаше на един нискоразряден боксьор на име Тони Моти, който веднъж беше изкарал цели два рунда с Джоуи Гамаш, единственият боксьор от Мейн, печелил някога титла. Джоуи си беше поиграл с Тони, преди да го повали с едно кроше, което Тони вероятно още усещаше, щом захладнее. Сега той работеше като охрана в барове, които разумните хора избягваха, просто защото беше необходим човек като Тони Моти да въдворява някакво подобие на ред, и от време на време помагаше на хора като Боби Уодлин да се справят с несговорчиви наематели.\nРаум Бюкър не беше точно от проблемните наематели и Уодлин искрено се надяваше да не стане такъв, защото Раум все пак показваше признаци на податливост. Един от другите наематели се беше оплакал, че го буди нощем, защото крещи насън. Освен това бе споменал пред Уодлин, че може би приема гости след разрешените часове, понеже чувал чужди гласове. Но когато след поредното оплакване Уодлин отиде да провери, намери Раум сам в стаята си.\nНо това не беше всичко. Онази вечер Боби Уодлин усети миризма на изгорено от стаята на Раум.\n– Да не си палил огън тук? – попита той, след като се увери, че в стаята няма други хора. – Или си пушил? Знаеш правилата.\n– Не усещам нищо – отвърна Раум, – освен това не пуша. Когато почука, спях.\nНе изглеждаше сънен, нито подразнен от събуждането, само леко развеселен. Но тази миризма… По дяволите, все едно някой пържеше бекон. Уодлин би казал, че идва направо от него.\nЗатова сега просто му се искаше Раум Бюкър да се разкара. Скоро щеше да дойде друг изпадняк на негово място, пък и насъщният му не зависеше от една стая повече или по-малко. Уодлин и роднините му можеха да понесат удара. Само не искаше проблеми с Раум. Затова изчака няколко часа, след което прати камериерката да събере всички лични вещи на наемателя и да ги занесе в склада. Ако Раум се върнеше и се опиташе да предплати още една седмица или дори един ден, щеше да го излъже, че вече е настанил нов клиент. Уодлин беше приключил с Раум Бюкър.\nЗащото от този човек го побиваха тръпки.\nПътят до Ню Хемпшир мина бавно, но за сметка на това скучно, не на последно място поради факта, че не вдигах над сто и двайсет и намалявах всеки път, когато видех спортна кола, която не лети по шосето. Щатската полиция в Мейн няма по-любимо занимание от това, да дебне нищо неподозиращи шофьори в мустангите си.\nДосега не бях ходил в Осипи. Приличаше на конгломерат от села с общо име, събрани около Централен Осипи, „Домът на първия снегомобил“, защото все някой трябваше да се похвали и с това. Емелин Таули живееше на „Молтънвил Роуд“, близо до погребалната агенция. Къщата ѝ беше изнесена по-назад в сравнение със съседните и скрита зад вечнозелена растителност. Пред гаража беше паркиран ръбат син „Олдсмобил Кътлас“ от осемдесетте с избелял стикер на политик, когото дори не бях чувал, което при дадените обстоятелства вероятно не беше голяма загуба.\nПаркирах зад него. Щом слязох от колата, предната врата на къщата се отвори и една жена излезе на верандата. Изглеждаше петдесетинагодишна, със сива, немита коса и престилка до коленете. Дясната ѝ ръка беше заровена в един от джобовете. Сигурен бях, че държи пистолет. Когато стрелят достатъчно често по теб, бързо се научаваш да разпознаваш предупредителните знаци, ако ще и просто като стратегия за оцеляване. Реших да остана до колата с надеждата и ръката й да си остане в джоба.\n– Какво ви трябва? – попита тя.\n– Търсех Емелин Таули.\n– Закъснели сте с около месец.\n– Защото я погребахме в гробището „Чиквил“.\nПонякога си мисля, че животът щеше да бъде много по-лесен, ако можехме да рестартираме последните десет секунди. Поради липсата на такава функция вероятно е крайно време да поработя над дипломатическите си способности или поне над умението да започвам определени разговори, след като съм се уверил, че човекът, когото търся, няма да се окаже мъртъв.\n– Съжалявам да го чуя.\n– Ако искате, занесете ѝ цветя.\n– Не я познавах толкова отблизо. Всъщност изобщо не я познавах.\n– Значи няма за какво да съжалявате.\n– Съжалявам за вашата загуба.\nТя малко се поотпусна – колкото да кимне.\n– Още не сте ми казали кой сте и защо търсите майка ми.\n– Надявах се да поговорим за сина ѝ, Игън. Казвам се Чарли Паркър и съм частен детектив. Свързано е с един случай, по който работя.\nПри споменаването на Игън щорите отново се спуснаха, а дясната ръка стисна още по-здраво нещото в джоба на престилката.\n– Игън не е тук. И преди да сте попитали – не знам къде е, така че можете да си вървите.\n– Не искам да ви причинявам никакви неприятности – уверих я аз. – Нито пък на него, стига да мога.\n– Защо ще ми дойде частен детектив на крака, освен ако не иска да причини неприятности на някого?\nСправедливо наблюдение, проницателно, бих казал.\nСлънцето вече се спускаше зад дърветата и във въздуха се усещаше вечерен хлад. Бях шофирал близо два часа по натоварения заради ремонти път, за да стигна до Дома на първия снегомобил, а дори не си падах по моторни шейни. Не си падах и по Раум Бюкър, нито по сестрите Стрейндж, а Уил Куин не можеше да ми плати достатъчно, за да компенсира ефекта от последните събития върху нервите ми.\nЗатова реших да бъда откровен.\n– Боя се, че две жени са в опасност заради връзката си с мъж на име Раум Бюкър. Брат ви е лежал с него в щатския затвор в Източен Джърси. Може би са се сближили там. Раум е мошеник по рождение, а брат ви е доказан крадец. Ако двамата са намислили нещо след излизането си от затвора, бих искал да знам какво. Много вероятно е да са си навлекли гнева на някого, а тези жени да попаднат на пътя на куршумите.\nСестрата на Игън Таули извади дясната ръка от джоба си и аз инстинктивно направих крачка назад, все едно това можеше да ме спаси. Тя видя изражението на лицето ми и вдигна ръка, за да ми покаже масивен инхалатор. Аз си отдъхнах.\n– Оръжие ли помислихте, че имам?\n– Не се засягайте.\n– Няма. Би било лицемерно от моя страна, като се има предвид, че просто оставих пистолета на шкафчето до вратата. Имате ли разрешително?\nАз се приближих до верандата и ѝ показах картата си.\n– Изглежда истинска.\n– Радвам се. Затрих си няколко часа, докато я направя.\nТя вдиша от инхалатора. Стори ми се, че виждам сянка от усмивка.\n– Май по-добре да влезете. Мисля, че все пак мога да ви помогна.\nСестрата на Игън Таули се казваше Елинър. Тя ме заведе в кухнята, като се извини за състоянието на дома си, който ми изглеждаше съвършено подреден и чист, макар и определено старомоден, също като престилката ѝ. Предложи ми кафе, а аз съм се научил никога да не отказвам кафе или чай в такива ситуации, защото помагат за създаването на близост и неформално отношение. Отказът кара хората да се затворят в себе си. Е, с алкохола трябва да се внимава. От друга страна, и арсен да ми беше предложила, пак щях да приема. Да приемеш, не значи непременно да пиеш. Усещам, че в това има някакъв житейски урок, но проклет да съм, ако мога да го дефинирам.\nИзчаках да сложи кафето пред мен, преди да попитам защо държи пистолет на шкафчето в коридора.\n– Защо коя да е жена държи оръжие? – отвърна тя. – За да се пази.\n– От някого конкретно ли?\n– Може би. – Тя ме погледа изпитателно. – Какво знаете за брат ми?\n– Не много, освен че е лежал за опит за обир и се е измъкнал на косъм от присъда за кражба. Както и че има странни литературни вкусове и, ако позволите, изглежда малко неуравновесен.\n– Сигурен ли сте, че не го познавате лично? Доста точно го описахте.\n– Сто процента. Страхувате ли се от него?\n– От Игън? – Елинър се засмя. – Брат ми не може и муха да размаже.\n– Може би, обаче дружи с хора, които не само биха, но и действително са го правили.\nСмехът ѝ секна, което беше жалко. Елинър Таули беше семпла на вид жена, която създаваше впечатлението, че целият свят тежи на раменете ѝ, но имаше хубава усмивка.\n– Игън е тактик – каза тя, – но не е силен човек и определено не умее да сплашва. Когато го хванат, обикновено е защото е решил да работи с някой друг. Така и не се научи да подбира приятелите си. Вероятно затова няма такива.\n– Казаха ми, че имал репутация на обигран крадец.\n– Игън… – започна тя, но веднага се спря. – Какво ми гарантира, че няма да идете да разкажете всичко това на полицията?\n– Аз не съм служител на закона. Не съм длъжен да докладвам сведения, било то за планирани или извършени престъпления, освен ако не бъда призован на разпит. Някой прокурор или полицай може да реши да спори по въпроса, но всеки полукадърен адвокат веднага ще го отстреля. Като оставим това настрана, има някои условия: ако става дума за акт на насилие, който може да бъде възпрян, или за злоупотреба с жена или дете в миналото или настоящето, моралът ме задължава да предприема действия. Включително юридически, в зависимост от интерпретацията на закона, но моралният дълг взема връх над всичко.\nЕлинър си играеше с чашата кафе, без да пие от нея. Аз чаках. Понякога – не често, но достатъчно, за да бъде статистически значимо, – се срещат хора, които искат да говорят, но чакат подходящия въпрос. Много от тях са уплашени или гневни, затова трябва да се подхожда деликатно. Установил съм, че мълчанието помага, но за него е нужно търпение. Тишината притеснява хората и те обикновено търсят начин да я запълнят с нещо. Разтоварването напомня на ските: тръгнеш ли веднъж надолу, трудно ще се спреш.\n– Не знам защо направих кафе – рече тя. – Не ми се пиеше.\nУсмивката събра смелост да потрепне отново, макар и предпазливо.\n– Вие сте един зъл гений. Бих ви предложила да минем на алкохол, но така и не се научих да пия и нямам нищо вкъщи. Сигурно ви се струвам ужасно смотана – стара мома с одрънкана кола пред къщата и нито една бира в хладилника.\n– Ни най-малко – възразих аз и не я излъгах.\nЕлинър Таули беше умна, самоосъзната жена, само че докато разговарях с нея в тази спретната, но странно мрачна обстановка, с мисълта за наскоро погребаната ѝ майка и затворническото минало на брат ѝ, вероятно щях да изградя представа за живота ѝ, белязан от повече разочарование и безнадеждност, отколкото му се полагаше. Решенията, които бе взимала – в случай че изобщо беше имала реална възможност за избор – я бяха довели до това състояние, в което видимо не беше щастлива. Дори да беше в положение да преследва по-добри алтернативи, действията на брат ѝ щяха да натежат на везните и може би дори да ги наклонят срещу нея. Животът не е справедлив, но е по-суров към едни, отколкото към други, и жените, цветнокожите и бедните винаги ще срещат най-много затруднения и ограничения. Който ви каже друго, е лъжец, а всеки, който поддържа тази неправда – негодник. Но да спрем с поученията дотук.\nОколо Елинър Таули се надигаха тъмни вълни и тя протягаше ръка за помощ.\n– Игън взе нещо от когото не трябва – каза тя, – и сега онзи си го иска.\nДейв Еванс тъкмо се готвеше да си върви у дома, когато Поли Фулчи се приближи към него. Двамата братя бяха простили, макар и не докрай забравили, отказа на Дейв да изгони Раум Бюкър от „Мечката“. Все пак той не се беше вясвал оттогава насам, което беше добре. Те знаеха, че се е каширал в „Брейкът Армс“; просто в някои случаи си заслужава да напердашиш някого, но не и да се разкарваш специално за целта.\n– Онзи тип в ъгъла – рече Поли, – до таблото със специалитетите… май не е наред.\n– Просто не е наред.\nБратята Фулчи можеха да бъдат обвинени в какво ли не – и това редовно се случваше, не на последно място и в съдебните зали, – но не и в неправилни преценки за хората. Мнението им обикновено беше инстинктивно, често изразено с твърде семпли думи, но рядко погрешно. Това беше ефект от сравнително детинския им поглед върху света. Те разглеждаха поведението като добро или лошо, любезно или грубо, великодушно или подло и хранеха недоверие към всеки морал, който допускаше компромиси.\nПък и кой беше Дейв да смята, че грешат? Вярно, че собственото им поведение в миналото не можеше да се нарече безупречно и дори някои от по-новите им прояви с право будеха безпокойство, обаче всяка тяхна постъпка беше подбудена от чувството им за правда и честност, което не можеше да се каже за много други от познатите му. Основният недостатък на братята Фулчи беше, че се подвеждаха твърде лесно. Е, да, и че избухваха твърде лесно. И склонността им да прибягват към насилие още на второ място, а понякога и на първо. Всъщност, замисли се Дейв, имаха си много недостатъци.\nИ така, въпреки че домашният уют го зовеше, Дейв изслуша Поли и се престори, че отива да види менюто със специалитетите, за да има възможност да погледне въпросния тип. Онзи седеше точно пред таблото, целият облечен в различни тонове на бежово, кремаво и кафяво, от върха на меката шапка до носовете на двуцветните си кожени обувки, като оживяла снимка от началото на предишния век. Носеше кафяво сако от туид, бежов елек, жълтеникава риза с жълто-бежова вратовръзка и кремави панталони от молескин. Само едно червено перо стърчеше от лентата на шапката му, като недобре скрит индианец сред обгорели от слънцето хълмове.\nАла погледнеше ли човек отблизо, щеше да види петната по панталоните и ризата, оръфаните ръкави на сакото, липсващото копче на елека, шкембето, издуло памучната риза, под която личаха тъмни, твърди косми, смачканите бомбета на мърлявите му обувки. Дясната му ръка, отпусната върху масата, изглеждаше отекла, ноктите – болни, с петна по плочките и толкова хлътнали в центъра, че можеха да поберат по капка вода, без да се разлее. Брадичката му беше клюмнала на гърдите, а периферията на шапката криеше лицето му. Дишаше толкова дълбоко и равномерно, че приличаше на заспал, и излъчваше едва доловима миризма на розова вода и мускус. На масата стояха жълто-черна пластмасова ампула и чаша с нещо като бренди, въпреки че по-късно, когато Дейв разпита, никой не помнеше да му е сервирал питие, а и чашата не беше от „Мечката“.\nМъжът вдигна глава и отвори очи. Клепачите му напомняха разтварящи се черупки на миди или зародиши в жабешки хайвер, защото ябълките бяха млечнобели, ирисите – сиви, а разширяващите се зеници – тъмни и с неравни форми, като че ли въпросните зародиши са били предизвикани да се разгърнат от внезапно нахлулата светлина. Ръката му се помести и под нея се видяха два зара от слонова кост със същия цвят като кожата му. Когато заговори, гласът му беше толкова тих, че Дейв трябваше да се наведе, за да го чуе.\n– Играете ли на зарове?\nВсички части на новелата ще откриете ТУК.\nПрез юни очаквайте и „Книга на костите“, #17 от поредицата за Чарли Паркър!\nСтъпваме по очернена пръст, стаила в себе си спомена за пролята кръв, за села и градове, които някога са процъфтявали, а после са били заличени, за всички, които са живели и умирали по тези места. Земята помни.\nБалансирайки между майчинството и преподаването, авторката измисля своя емблематичен роман на...


Рупкунд – езерото в Хималаите превърнало се в гробище! - Аз Знам\nНачало Мистерии Рупкунд – езерото в Хималаите превърнало се в гробище!\nРупкунд – езерото в Хималаите превърнало се в гробище!\nЛедниковото езеро Рупкунд, известно още като Езерото на скелетите, се намира в индийския щат Утаракханд, Хималаи на 5029 метра надморска височина. Пътят до него е изключително тесен и опасен, поради което може да бъде преминат единствено пеша или с дребни мулета.\nПрез 1942 година по време на научна експедиция са открити повече от 500 човешки скелета в и около езерото. Малко след това Рупкунд получава и зловещото си прозвище!\nФактът, че били намерени толкова много човешки останки силно озадачил учените. И до днес те не могат да обяснят появата им на това безлюдно място в планината. Мистерията се задълбочава още повече, тъй като никога не са откривани данни или каквито и да било сведения, които да подсказват за съществували там търговски пътища.\nКакви са версиите за появилите се стотици скелети в езерото?\nлегенда, разказана в местна песен, споменава царство Канаудж, съществувало преди много векове. Брамините (членовете на висшата жреческа каста) на богинята Нанда Деви поканили царя и бременната му съпруга на поклонение в нейна чест. Но малко след пристигането им всички били помолени незабавно да напуснат храма на богинята. В легендата се твърди, че вместо дарове царят ‘поднесъл’ на богинята шутове, акробати и танцьорки, а това никак не се понравило на Нанда Деви. Въпреки съветите на брамините, царят превел хората си през свещените земи на богинята. Когато достигнали езерото Рупкунд, царицата получила контракции и родила в намиращата се край тях пещера. Силно разгневена от проявеното неуважение (раждането върху свещена земя се считало за богохулство), богинята Нанда Деви стоварила гнева си върху поклонниците, изпращайки им силна ледена градушка. Според преданието нямало оцелели от стийното бедствието!\nпри анализ на костите се установило, че има два вида скелети – такива с нормални размери и скелети със значително по-малък размер. Ооказало се, че това са скелети на възрастни хора с генетични мутации, а това било характерно за висшата каста на Коканастките брамини. Не след дълго теорията била отхвърлена, защото според направените анализи скелетите в езерото датират от средата на 9-ти век. А първата поява на коканастките в района е от 600 години по-късно.\nспоред други изследователи, тежко разразила се епидемия става причина за стотиците починали. Но тази теория не може да обясни следите от еднотипни травми по всички черепи, поради което също е отхвърлена. А това отново връща учените към хипотезата, че хората са починали в резултат на падащи камъни или ледени късове. Проблемът тук е, че в околностите на езерото ледените масиви са разположени ниско до земята. Нещо повече, в близост дори няма високи скални образувания, което поставя под съмнение и тази теория.\nсъществува теория, съгласно която останките са на хора принесени в жертва, тъй като всички намерени черепи са счупени. Слабата част в тази теория е, че масовите жертвоприношения не са характерни за Хималаите, Тибет и Индия.\nдруга и не толкова популярна теория е свързана с номадските племена. Според поддръжниците ѝ, поклонниците на богинята са убити от преминаващи номадски племена. Подобно на теорията с епидемията и тази с племената не може да обясни еднотипните счупвания по черепите, поради, което също била отхвърлена. Ако допуснем, че преминаващи номадски племена са убили стотиците хора, то се предполага, че следи от травми би следвало да има и по намерените кости, а не само по черепите, както е в случая.\nВече 75 години учените не могат да обяснят защо и как останките на приблизително 500 души са се появили в Хималаите. Имайки предвид факта, че всички допускани във времето теории са намерили своето научно опровержение, може би в легендата има повече истина отколкото си мислим. Кой знае?!\nбогинята Нанда Деви\nскелети в езеро\nскелети в планината


Клиника Ню Лайф с форум и индивидуални консултации относно ин витро с донорски яйцеклетки в град Варна - Trendy News\nКлиника Ню Лайф с форум и индивидуални консултации относно ин витро с донорски яйцеклетки в град Варна\nМедицински център за репродуктивно здраве „Ню Лайф” ще представи своята донорска програма за яйцеклетки в град Варна.\nСъбитието ще се проведе на 29.01.2022 г от 11 ч. в хотел Рослин Димят конферентна зала Енира.\nВсички двойки, посетили деня на отворените врати, ще получат възможността за безплатни консултации с ръководителят ни по донорска програма и д-р Дарина Давидова, непосредствено след официалната част на събитието по представянето на клиниката и донорската програма. На срещата заедно с екипът на клиниката ще присъства и изпълнителния директор на MediCover, на които медицинският център е официален представител.\nКлиника „Ню Лайф“ е екслкузивен партньор на MediCover за България, предоставяща програма, която отговаря на всички изисквания и правила на министерство на здравеопазването и изпълнителната агенция по трансплантация.\nПрограмата е насочена към жени, които не реагират достатъчно добре на хормонална стимулация, поради тяхната възраст или недостатъчен яйчников резерв. Също така дава възможност да се избере подходящ донор от списък с разнообразна информация за физически белези като ръст, тегло, естествен цвят на косата и др. Всички донори преминават стриктен генетичен скрининг, извършен от квалифициран специалист по генетика, който снема подробна анамнеза, както на донора, така и на членовете на нейното семейство. Убедени сме, че дори тези от вас с конкретни изисквания ще успеят да намерят правилния донор.\n„Ню Лайф“ е първият ин-витро център у нас, който пренася ноу-хау от Израел в областта на асистираните репродуктивни технологии на българския пазар. Клиничните практики в клиниката следват модела, установен от консултантите й проф. Нери Лауфер и и д-р Анат Сафран, които участват при определяне на диагнозата и метода на лечение за всеки пациент. От няколко години функционира и сателитния център на клиниката в град Бургас, който предоставя пълен кръг от услуги и репродуктивна грижа на всички пациенти от региона.\nЗа повече информация и заявяване на присъствие, всички желаещи двойки могат да се обадят на тел. 0879084777. Местата са ограничени поради наложените пандемични мерки.\nПроф. Александрова за Омикрон: Той може да изпрати човек в интензивното отделение\nМега сделка за десетки милиарди в сферата на компютърните игри (ВИДЕО)\nСтилист обяви най-модерната прическа за това лято\n30 юни, 13:00\nКакви са ползите от това да сънуваме кошмари\n30 юни, 12:30


Кръгла къщичка за сред природата (ВИДЕО) - 24chasa.bg\nhttps://www.24chasa.bg/idealendom/article/8637269 Кръгла къщичка за сред природата (ВИДЕО) Кръгла къщичка за сред природата (ВИДЕО) Идеален дом www.24chasa.bg\n29.05.2020 11:07; Идеален дом\nLumiPod е жилищен модул, разработен от френската компания Lumicene, в който основна роля имат фирмените прозорци.\nМини къщичката е предназначена за тези, които имат желание да отпочинат с нощувка сред природата, без да се обременяват с излишество. Модулът може да бъде местен.\nТой е кръгъл и по-голямата част от обема е за спалнята. Именно пред нея са и панорамните прозорци, които при отваряне я превръщат в удобна веранда. Идеята бе представена като концепция миналата година и доразработена до реален обект. От компанията планират да усъвършенстват интериора, включително банята. LumiPod може да се сглоби за два дни.


Лидер на ГЕРБ в медикаментозна кома, простреляна от приятеля си\nСкочилата под метрото - на командно дишане\nНелсън Мандела вече е на командно дишане\nМаринчешки остава на командно дишане\nЕдна от най-крупните благоевградски реститутки - Катерина Самарджиева, от седмица и половина е на командно дишане и в медикаментозна кома. Лекарите в реанимацията на благоевградската Многопрофилна болница за активно лечение се борят денонощно за живота й, който е сериозно застрашен след операция от преплитане на червата, известна още като чревна непроходимост. За кратко време Самарджиева била оперирана 3 пъти със същата диагноза, но третият път 50-годишната жена не успяла да излезе от упойката и се наложило да започнат поддържането й в безсъзнание чрез лекарства, пише struma.bg. По непотвърдена от болницата информация фаталната за Катя хирургична интервенция е направена от известния коремен хирург проф. д-р Радослав Гайдарски, който беше здравен министър през 2005 г. в кабинета на Сергей Станишев от квотата на Коалиция за България. Проф. Гайдарски бил извикан за хирургичната интервенция от близки на Самарджиева. От отделението по реанимация вчера отказаха всякакви сведения за пациентката.\nОсвен като собственик на едни от най-апетитните имоти в идеалния център на Благоевград, сестра на ЮЗУ преподавателя по математика доц. Костадин Самарджиев, председател на клуба на ГЕРБ в благоевградското с. Логодаш и неуспяла кандидат-кметица на същото село на последните местни избори, Самарджиева се прочу през 2011 г. след стрелба по нея във вилата й в Логодаш.\nПростреля я приятелят й - 62-годишният тогава Пламен Алексиев, с когото тя живееше на семейни начала. След като бе уцелена в корема и куршумът засегна белия, черния дроб и единия бъбрек, Самарджиева и тогава бе поставена в медикаментозна кома на апаратна вентилация. Преди 3 години организмът й успя да се пребори с пораженията, нанесени от любимия мъж, и макар и след дълга рехабилитация, месеци по-късно Самарджиева изкара кандидаткметската си кампания, а после тръгна на работа в благоевградска детската градина.\nСамият Алексиев бе освободен след стрелбата под парична гаранция, впоследствие двамата със Самарджиева се разделиха, а преди година той почина в Пловдив.\nКатерина Самарджиева е бившата съпруга на шефа на "Аркус" Д. Христов и майка на 2 деца, по професия е медицинска сестра. Работила е в бившата Работническа поликлиника в Благоевград.\nЕтикети ГЕРБ Благоевград лекари МБАЛ лечение реанимация командно дишане реститутка Катерина Самарджиева медикаментозна кома