Ekonomické rukopisy: Kapitál II. díl, 8. kap., Fixní kapitál a oběžný kapitál\nFixní kapitál a oběžný kapitál\nI. Rozdíly formy\nV knize I, kap. VI, jsme viděli, že část konstantního kapitálu si vůči výrobkům, k jejichž vytváření přispívá, zachovává určitou užitnou formu, v níž vchází do výrobního procesu. Plní tedy v kratších či delších obdobích ve stále se opakujících pracovních procesech stále znovu tytéž funkce. Tak na př. pracovní budovy, stroje atd., zkrátka všechno, co shrnujeme pod názvem pracovní prostředky. Tato část konstantního kapitálu odevzdává výrobku hodnotu tou měrou, jak spolu se svou užitnou hodnotou ztrácí svou směnnou hodnotu. Toto odevzdávání hodnoty čili toto přecházení hodnoty takových výrobních prostředků na výrobek, při jehož vytváření spolupůsobí, se stanoví průměrem; měří se průměrnou dobou jejich fungování, která zahrnuje dobu od okamžiku, kdy výrobní prostředky vcházejí do výrobního procesu, až do okamžiku, kdy jsou úplně opotřebovány, dožijí a musí být nahrazeny novými exempláři téhož druhu čili reprodukovány.\nZvláštností této části konstantního kapitálu — pracovních prostředků ve vlastním slova smyslu — je tedy toto:\nČást kapitálu se zálohuje ve formě konstantního kapitálu, t. j. ve formě výrobních prostředků, které fungují jako činitelé pracovního procesu do té doby, dokud si uchovávají samostatnou užitnou formu, v níž vstupují do pracovního procesu. Hotový výrobek, tedy i činitelé, kteří výrobek vytvářejí, pokud jsou přeměněni ve výrobek, jsou vyvrhováni z výrobního procesu a přecházejí jako zboží ze sféry výroby do sféry oběhu. Naproti tomu pracovní prostředky, jakmile jednou vstoupí do sféry výroby, už ji nikdy neopouštějí. Jejich funkce je natrvalo připoutává ke sféře výroby. Část zálohované kapitálové hodnoty se fixuje v této formě, určené funkcí pracovních prostředků ve výrobním procesu. Tím, že pracovní prostředek funguje, a proto se opotřebovává, přechází část jeho hodnoty na výrobek, druhá část zůstává fixována v pracovních prostředcích, zůstává tedy ve výrobním procesu. Takto fixovaná hodnota se stále zmenšuje, až pracovní prostředky doslouží, a tedy i jejich hodnota se v delším či kratším období rozdělí na masu výrobků, které vycházejí z řady ustavičně se opakujících pracovních procesů. Pokud však pracovní prostředek stále ještě působí jako pracovní prostředek, tedy pokud nemusí být nahrazen novým exemplářem téhož druhu, zůstává v něm neustále fixována hodnota konstantního kapitálu, kdežto druhá část hodnoty v něm původně fixované přechází na výrobek a obíhá tedy jako součást zásoby zboží. Čím déle pracovní prostředek vydrží, čím pomaleji se opotřebovává, tím déle zůstává hodnota konstantního kapitálu fixována v této užitné formě. Ať už však je stupeň jeho trvanlivosti jakýkoli, je stupeň, v němž odevzdává svou hodnotu, vždy nepřímo úměrný celkové době jeho fungování. Jestliže se ze dvou strojů stejné hodnoty opotřebuje jeden za pět let, druhý za deset, odevzdá první stroj za stejnou dobu dvakrát víc hodnoty než druhý.\nTato část kapitálové hodnoty, fixovaná v pracovních prostředcích, obíhá stejně jako kterákoli jiná část. Viděli jsme vůbec, že celá kapitálová hodnota neustále obíhá a v tomto smyslu je tedy celý kapitál oběžným kapitálem. Ale oběh té části kapitálu, kterou zde zkoumáme, má zvláštní ráz. Předně neobíhá ve své užitné formě, obíhá jen její hodnota, a to jen postupně, po částech, tou měrou, jak přechází ze zkoumané části kapitálu na výrobek, který obíhá jako zboží. Po celou dobu fungování této části zůstává v ní část její hodnoty stále fixována, zachovává si svou samostatnost vůči zbožím, k jejichž výrobě přispívá. Touto zvláštností nabývá tato část konstantního kapitálu formy fixního kapitálu [fixes Kapital]. Všechny ostatní hmotné součásti kapitálu zálohovaného na výrobní proces tvoří naproti tomu oběžný neboli plynoucí kapitál [zirkulierendes oder flüssiges Kapital].\nČást výrobních prostředků — totiž takové pomocné látky, které pracovní prostředky při svém fungování samy spotřebovávají, jako na př. uhlí spotřebované parním strojem, nebo ty, které jen proces podporují, jako svítiplyn atd. — tato část výrobních prostředků nevchází hmotně do výrobku. Jen jejich hodnota tvoří část hodnoty výrobku. Ve svém vlastním oběhu vnáší výrobek do oběhu i hodnotu takovýchto výrobních prostředků. To mají společné s fixním kapitálem. Ale v každém pracovním procesu, do něhož vcházejí, jsou úplně spotřebovány, a musí se proto pro každý nový pracovní proces úplně nahradit novými exempláři téhož druhu. Po dobu svého fungování si tedy neuchovávají svou samostatnou užitnou formu. V době jejich fungování nezůstává tedy ani jedna část kapitálové hodnoty fixována ve své dřívější užitné podobě, v naturální formě takových výrobních prostředků. To, že tato část pomocných látek nevchází do výrobku hmotně, nýbrž vchází do hodnoty výrobku jen svou hodnotou, jako část hodnoty výrobku, a to, co s tím souvisí, že totiž fungování těchto látek je pevně vázáno na sféru výroby, to svedlo některé ekonomy, jako na př. Ramsaye, k tomu, že je (směšujíce zároveň fixní a konstantní kapitál) zařadili do kategorie fixního kapitálu.\nTa část výrobních prostředků, která hmotně vchází do výrobku, tedy surovina atd., nabývá tím zčásti forem, v nichž může později vejít jako spotřební předměty do individuální spotřeby. Vlastní pracovní prostředky, hmotní nositelé fixního kapitálu, se spotřebovávají jen produktivně a nemohou vejít do individuální spotřeby, protože nevcházejí do výrobku čili do té užitné hodnoty, kterou pomáhají tvořit, nýbrž naopak zachovávají si vůči ní svou samostatnou formu až do svého úplného opotřebování. Výjimku tvoří dopravní prostředky. Užitečný efekt, který přinášejí za svého produktivního fungování, tedy za svého pobytu ve výrobní sféře — přemisťování — vchází zároveň i do individuální spotřeby, na př. cestujícího. Ten v tomto případě platí také za spotřebu, jako platí za užívání jiných spotřebních předmětů. Viděli jsme, že na př. v chemické výrobě surovina a pomocné látky spolu někdy splývají. Stejně tak tomu bývá i s pracovními prostředky, pomocnými látkami a surovinou. Tak na př. v zemědělství látky přidané do půdy k jejímu zlepšení vcházejí zčásti do rostlinného produktu jako činitelé jeho tvorby. Na druhé straně je jejich účinek rozdělen na delší období, na př. na 4—5 let. Část jich tedy hmotně vchází do výrobku, a tím na něj přenáší svou hodnotu, kdežto druhá část zůstává ve své staré užitné formě a fixuje v ní i svou hodnotu. Existuje nadále jako výrobní prostředky a zachovává si tudíž formu fixního kapitálu. Jako tažný dobytek je vůl fixním kapitálem. Slouží-li však za potravu, nefunguje už jako pracovní prostředek, tedy také ne jako fixní kapitál.\nTo, co propůjčuje části kapitálové hodnoty vynaložené na výrobní prostředky charakter fixního kapitálu, spočívá výhradně ve zvláštním způsobu, jakým tato část kapitálu obíhá. Tento zvláštní způsob oběhu vyvěrá ze zvláštního způsobu, jakým pracovní prostředky přenášejí svou hodnotu na výrobek, tedy ze zvláštní úlohy, jakou pracovní prostředky hrají za výrobního procesu jako činitelé tvorby hodnoty. Tento způsob sám zase vyvěrá ze zvláštního charakteru, jaký má fungování pracovních prostředků v pracovním procesu.\nVíme, že táž užitná hodnota, která vychází z jednoho pracovního procesu jako výrobek, vchází do druhého pracovního procesu jako výrobní prostředek. Výrobek se stává fixním kapitálem jen tím, že ve výrobním procesu funguje jako pracovní prostředek. Naproti tomu, pokud sám teprve vychází z procesu, naprosto ještě není fixním kapitálem. Na př. stroj jako výrobek resp. zboží továrníka-výrobce strojů patří k jeho zbožnímu kapitálu. Fixním kapitálem se stává teprve v rukou kupce, kapitalisty, který ho produktivně použije.\nZa jinak stejných podmínek roste stupeň jeho fixovanosti s trvanlivostí pracovních prostředků. Na této trvanlivosti totiž závisí velikost rozdílu mezi kapitálovou hodnotou fixovanou v pracovních prostředcích a tou částí této hodnoty, která se v opakovaných pracovních procesech přenáší na výrobek. Čím pomaleji se toto přenášení hodnoty uskutečňuje — a hodnota se přenáší z pracovního prostředku při každém opakování téhož pracovního procesu — tím větší je fixovaný kapitál, tím větší je rozdíl mezi kapitálem používaným ve výrobním procesu a kapitálem v něm spotřebovávaným. Jakmile tento rozdíl zmizí, znamená to, že pracovní prostředky dožily a se svou užitnou hodnotou ztratily svou hodnotu. Přestaly být nositelem hodnoty. Poněvadž pracovní prostředky, stejně jako každý jiný hmotný nositel konstantního kapitálu, odevzdávají svou hodnotu výrobku jen tou měrou, jak se svou užitnou hodnotou ztrácejí i hodnotu, je jasné, že čím pomaleji se ztrácí jejich užitná hodnota, čím déle setrvávají ve výrobním procesu, tím delší je období, po které v nich zůstává fixována konstantní kapitálová hodnota.\nChovají-li se výrobní prostředky, které nejsou pracovními prostředky ve vlastním smyslu, na př. pomocná látka, surovina, polotovar atd., pokud jde o přenášení hodnoty a tudíž způsob oběhu jejich hodnoty, stejně jako pracovní prostředky, jsou rovněž hmotným nositelem, formou existence fixního kapitálu. Tak je tomu při zmíněném zlepšování půdy, jímž se přidávají půdě chemické součásti, které působí po několik výrobních období nebo roků. Zde ještě dále existuje vedle výrobku část hodnoty v samostatné formě čili ve formě fixního kapitálu, kdežto jiná část hodnoty se přenáší na výrobek a tudíž s ním obíhá. V tomto případě nevchází do výrobku jen část hodnoty fixního kapitálu, nýbrž i užitná hodnota, substance, v níž tato část hodnoty existuje.\nNepřihlížíme-li k základnímu omylu — zaměňování kategorií: fixní a oběžný kapitál s kategoriemi: konstantní a variabilní kapitál — vězí zmatek v dosavadním určování pojmů u ekonomů především v tomto:\nZ určitých vlastností, které mají pracovní prostředky díky své naturální formě, činí bezprostřední vlastnosti fixního kapitálu — taková je na př. fysická nepohyblivost na př. domu. Ale vždyť by se dalo snadno dokázat, že jiné pracovní prostředky, které jsou jako takové také fixním kapitálem, mají opačné vlastnosti, na př. fysickou pohyblivost třeba lodi.\nNebo zaměňují ekonomickou určenost formy, podmíněnou oběhem hodnoty, s vlastností příslušející věci samé: jako by věci, které samy o sobě vůbec nejsou kapitálem, ale stávají se jím jen v určitých společenských vztazích, mohly být už samy o sobě, svou přirozenou povahou, kapitálem v té nebo oné určité formě, fixním nebo oběžným. Viděli jsme v knize I, kap. V, že se výrobní prostředky v každém pracovním procesu, ať probíhá za jakýchkoli společenských podmínek, dělí na pracovní prostředky a pracovní předmět. Ale teprve za kapitalistického výrobního způsobu se pracovní prostředky i pracovní předmět stávají kapitálem, a to „produktivním kapitálem“, jak jsme zjistili v předcházejícím oddílu. Spolu s tím se obráží rozdíl mezi pracovními prostředky a pracovním předmětem, který vyvěrá z přirozené povahy pracovního procesu, v nové formě — jako rozdíl mezi fixním kapitálem a oběžným kapitálem. Teprve tím se stává věc, která funguje jako pracovní prostředek, fixním kapitálem. Je-li díky svým hmotným vlastnostem s to sloužit také v jiných funkcích kromě funkce pracovního prostředku, je nebo není fixním kapitálem podle toho, jakou funkci koná. Dobytek jako tažný dobytek je fixním kapitálem; jako dobytek na žír je surovinou, která nakonec vstupuje do oběhu jako výrobek, není tedy fixním, nýbrž oběžným kapitálem.\nPouhá déle trvající fixovanost nějakého výrobního prostředku v opakovaných pracovních procesech, které však spolu souvisí, jsou nepřetržité a tvoří tedy výrobní období — t. j. celou výrobní dobu, jíž je zapotřebí k zhotovení výrobku — vyžaduje stejně jako fixní kapitál, aby kapitalista zálohoval na delší či kratší dobu, nečiní však ještě příslušnou část jeho kapitálu fixním kapitálem. Na př. osivo není fixní kapitál, nýbrž jen surovina, která je asi na rok fixována ve výrobním procesu. Každý kapitál, pokud funguje jako produktivní kapitál, je fixován ve výrobním procesu, jsou tedy ve výrobním procesu fixovány také všechny prvky produktivního kapitálu, ať už jsou jejich naturální forma, jejich funkce a způsob oběhu jejich hodnoty jakékoli. Ať už tato fixovanost trvá delší či kratší dobu podle druhu výrobního procesu nebo podle zamýšleného užitečného efektu, v tom netkví rozdíl mezi fixním a oběžným kapitálem.\nČást pracovních prostředků, kam patří i všeobecné pracovní podmínky, váže se buď k určitému místu, jakmile vstoupí jako pracovní prostředek do výrobního procesu nebo je připravena k produktivní funkci, jako na př. stroje. Nebo se část pracovních prostředků hned od počátku vyrábí v nepohyblivé formě, vázané na místo, jako na př. meliorace půdy, tovární budovy, vysoké pece, průplavy, železniční tratě atd. To, že pracovní prostředky jsou stále vázány na výrobní proces, v němž mají fungovat, je tu zároveň podmíněno fysickým způsobem jejich existence. Na druhé straně mohou pracovní prostředky fysicky ustavičně měnit své místo, pohybovat se, a přesto být stále ve výrobním procesu, jako lokomotiva, loď, tažný dobytek atd. Nepohyblivost jim v prvním případě nepropůjčuje charakter fixního kapitálu, stejně jako jim jej v druhém případě pohyblivost neodnímá. Ale ta okolnost, že pracovní prostředky jsou místně fixovány, že pevně tkví kořeny v zemi, přisuzuje této části fixního kapitálu zvláštní úlohu v ekonomii národů. Nemohou být poslány do ciziny, nemohou obíhat na světovém trhu jako zboží. Vlastnické tituly k tomuto fixnímu kapitálu se mohou měnit, mohou být kupovány a prodávány a potud ideálně obíhat. Tyto vlastnické tituly mohou dokonce obíhat na cizích trzích, na př. ve formě akcií. Ale změnami v osobách, které jsou vlastníky tohoto druhu fixního kapitálu, se nemění poměr nepohyblivé, materiálně fixované části bohatství určité země k pohyblivé části tohoto bohatství.\nZe svérázného oběhu fixního kapitálu vyplývá i jeho svérázný obrat. Část hodnoty, kterou ztrácí fixní kapitál ve své naturální formě opotřebováním, obíhá jako část hodnoty výrobku. Výrobek se oběhem přeměňuje ze zboží v peníze; přeměňuje se tedy v peníze i ta část hodnoty pracovních prostředků, kterou výrobek vnáší do oběhu, při čemž tato část hodnoty prosakuje po kapkách v podobě peněz z procesu oběhu tou měrou, jak daný pracovní prostředek přestává být nositelem hodnoty ve výrobním procesu. Jeho hodnota nabývá tedy nyní dvojaké existence. Jedna její část zůstává vázána na užitnou čili naturální formu pracovních prostředků, jež patří do výrobního procesu, druhá její část se od ní odděluje ve formě peněz. Během svého fungování se ta část hodnoty pracovních prostředků, která existuje v jejich naturální formě, ustavičně zmenšuje, kdežto ta část hodnoty, která se přeměnila v peněžní formu, se ustavičně zvětšuje, až konečně pracovní prostředky dožijí a celá jejich hodnota, která se odloučila od jejich mrtvoly, se přemění v peníze. Zde se projevuje zvláštnost v obratu tohoto prvku produktivního kapitálu. Přeměna jeho hodnoty v peníze jde ruku v ruce s tím, jak se zboží, které je nositelem této hodnoty, zakukluje v peníze. Ale jeho zpětná přeměna z peněžní formy v užitnou formu se odděluje od zpětné přeměny zboží v ostatní prvky jeho výroby a je naopak určována obdobím reprodukce pracovních prostředků samých, t. j. dobou, za níž pracovní prostředky doslouží a musí být nahrazeny jiným exemplářem téhož druhu. Činí-li funkční období stroje řekněme v hodnotě 10.000 liber št. na příklad 10 let, činí doba obratu hodnoty původně do tohoto stroje zálohované 10 let. Před uplynutím této doby není třeba stroj obnovovat, nýbrž působí stále ve své naturální formě. Jeho hodnota mezitím vstupuje po částech do oběhu jako část hodnoty zboží, k jejichž nepřetržité výrobě stroj slouží, a tak se postupně přeměňuje v peníze, až se konečně na konci 10 let přemění úplně v peníze a z peněz opět ve stroj, tedy dokončí svůj obrat. Až do tohoto okamžiku, kdy nastane reprodukce, akumuluje se hodnota stroje postupně ve formě reservního peněžního fondu.\nOstatní prvky produktivního kapitálu se skládají zčásti z prvků konstantního kapitálu, obsažených v pomocných látkách a surovinách, zčásti z variabilního kapitálu, vynaloženého na pracovní sílu.\nRozbor pracovního a zhodnocovacího procesu (kniha I, kap. V) ukázal, že tyto různé součásti produktivního kapitálu hrají při vytváření výrobku a hodnoty zcela rozdílnou úlohu. Hodnota té části konstantního kapitálu, která se skládá z pomocných látek a surovin — stejně jako hodnota té části, kterou tvoří pracovní prostředky — objevuje se znovu v hodnotě výrobku jako pouze přenesená hodnota, kdežto pracovní síla přidává výrobku prostřednictvím pracovního procesu ekvivalent své hodnoty, čili skutečně reprodukuje svou hodnotu. Dále: jedna část pomocných látek, uhlí k otopu, svítiplyn atd. se v pracovním procesu spotřebovává, aniž hmotně vchází do výrobku, kdežto jejich druhá část vchází fysicky do výrobku a tvoří materiál jeho substance. Všechny tyto rozdíly nemají však význam pro oběh, a tudíž ani pro způsob obratu. Pokud se pomocné látky a suroviny při tvoření výrobku úplně spotřebovávají, přenášejí na výrobek celou svou hodnotu. Tato hodnota je tedy celá vnášena výrobkem do oběhu, přeměňuje se v peníze a z peněz nazpět ve výrobní prvky zboží. Obrat této části hodnoty se nepřerušuje, jako je tomu u obratu fixního kapitálu, nýbrž probíhá ustavičně celým koloběhem jejích forem, takže se tyto prvky produktivního kapitálu neustále obnovují in natura.\nPokud jde o variabilní součást produktivního kapitálu, jež se vynakládá na pracovní sílu, kupuje se pracovní síla na určitou dobu. Jakmile ji kapitalista koupí a zařadí do výrobního procesu, tvoří součást jeho kapitálu, a to jeho variabilní součást. Působí denně po určitou dobu, během níž přidává k výrobku nejen celou svou denní hodnotu, nýbrž navíc ještě nadhodnotu, k níž tu zatím nepřihlížíme. Když byla pracovní síla koupena a působila na př. týden, musí se její koupě v obvyklých lhůtách stále znovu obnovovat. Ekvivalent její hodnoty, který pracovní síla během svého fungování neustále přidává k výrobku a který se oběhem výrobku přeměňuje v peníze, musí se z peněz neustále zpětně přeměňovat v pracovní sílu, čili musí ustavičně opisovat úplný koloběh svých forem, t. j. musí se neustále obracet, nemá-li se koloběh nepřetržité výroby přerušit.\nČást hodnoty produktivního kapitálu zálohovaná na pracovní sílu přechází tedy úplně na výrobek (k nadhodnotě tu stále nepřihlížíme), opisuje s ním obě metamorfosy patřící do sféry oběhu a zůstává díky tomuto ustavičnému obnovování neustále součástí výrobního procesu. Ať se tedy pracovní síla jinak, pokud jde o tvoření hodnoty, jakkoli liší od těch součástí konstantního kapitálu, které netvoří fixní kapitál, má s nimi — na rozdíl od fixního kapitálu — společný tento způsob obratu hodnoty. Tyto součásti produktivního kapitálu — jeho hodnotové části vynaložené na pracovní sílu a na výrobní prostředky, které netvoří fixní kapitál — vystupují v důsledku tohoto svého společného charakteru obratu vůči fixnímu kapitálu jako oběžný neboli plynoucí kapitál.\nJak jsme viděli dříve, jsou peníze, které kapitalista platí dělníkovi za spotřebu pracovní síly, ve skutečnosti jenom všeobecnou ekvivalentní formou dělníkových nutných životních prostředků. Potud se variabilní kapitál hmotně skládá z životních prostředků. Ale zde, při zkoumání obratu, jde o formu. Kapitalista nekupuje životní prostředky dělníka, nýbrž pracovní sílu samu. Variabilní část jeho kapitálu netvoří životní prostředky dělníka, nýbrž jeho pracovní síla, která se činně uplatňuje. V pracovním procesu kapitalista produktivně spotřebovává pracovní sílu samu, a ne dělníkovy životní prostředky. Dělník sám přeměňuje peníze, které dostal za svou pracovní sílu, v životní prostředky, aby je pak přeměnil znovu v pracovní sílu, aby se udržel na živu, stejně jako na př. kapitalista přeměňuje část nadhodnoty obsažené ve zboží, jež prodá za peníze, v životní prostředky pro sebe samého — a přesto se nedá říci, že mu kupec jeho zboží platí životními prostředky. I když dělník dostane část své mzdy v životních prostředcích, in natura, je to pro daný okamžik druhá transakce. Prodává svou pracovní sílu za určitou cenu a strany se při tom dohodnou, že část této ceny dostane v životních prostředcích. Mění se tím jen forma placení, ale nemění se tím okolnost, že dělník ve skutečnosti prodává svou pracovní sílu. Je to druhá transakce, k níž už nedochází mezi dělníkem a kapitalistou, nýbrž mezi dělníkem jako kupcem zboží a kapitalistou jako prodavačem zboží, kdežto v první transakci je dělník prodavačem zboží (své pracovní síly) a kapitalista jeho kupcem. Je to tak, jako když kapitalista dostane za své zboží jiné zboží, na př. za stroj, který prodá železárně, železo. Oběžným kapitálem v protikladu k fixnímu kapitálu se tedy nestávají životní prostředky dělníka ani jeho pracovní síla, nýbrž část hodnoty produktivního kapitálu, která se vynakládá na pracovní sílu a která nabývá díky formě svého obratu tohoto charakteru, jejž má společný s některými součástmi konstantní části kapitálu a jenž je protikladný některým jeho jiným součástem.\nHodnota oběžného kapitálu — v pracovní síle a výrobních prostředcích — se zálohuje jen na dobu, v níž se výrobek zhotovuje, a to podle měřítka výroby, které je dáno rozsahem fixního kapitálu. Tato hodnota vchází do výrobku celá, vrací se tedy prodejem výrobku znovu celá z oběhu a může být znovu zálohována. Pracovní síla a výrobní prostředky, v nichž existuje oběžná součást kapitálu, se odnímají z oběhu tou měrou, jak je to nutné k vytvoření a prodeji hotového výrobku, ale musí být neustále nahrazovány a obnovovány zpětnou koupí, zpětnou přeměnou z peněžní formy v prvky výroby. Najednou se jich bere z trhu menší množství než prvků fixního kapitálu, zato tím častěji se mu musí znovu a znovu odnímat, a zálohování kapitálu na ně vynaloženého se proto opakuje v kratších časových úsecích. Toto neustálé obnovování je zprostředkováno <ustavičným obratem výrobku>, v němž obíhá celá jejich hodnota. Opisují nakonec neustále celý koloběh metamorfos nejen jako hodnoty, nýbrž i ve své naturální formě; ustavičně se přeměňují ze zboží opět v prvky výroby tohoto zboží.\nSe svou vlastní hodnotou přidává pracovní síla k výrobku ustavičně i nadhodnotu, ztělesnění nezaplacené práce. Hotový výrobek tedy neustále vnáší do oběhu nadhodnotu, která se spolu s výrobkem přeměňuje v peníze tak jako ostatní hodnotové prvky výrobku. Protože se tu však zabýváme především obratem kapitálové hodnoty, a ne nadhodnotou, která se obrací zároveň s ní, nepřihlížíme tu prozatím k obratu nadhodnoty.\nZ dosavadního rozboru vyplývá toto:\n1. Určenost formy fixního a oběžného kapitálu vyvěrá jen z rozdílnosti obratu kapitálové hodnoty fungující ve výrobním procesu čili produktivního kapitálu. Tato rozdílnost obratu zase vyvěrá z rozdílného způsobu, jímž různé součásti produktivního kapitálu přenášejí svou hodnotu na výrobek, ale ne z jejich různého podílu na výrobě hodnoty výrobku nebo z jejich zvláštní úlohy v zhodnocovacím procesu. Konečně vyvěrají rozdíly v odevzdávání hodnoty výrobku — a tedy i různý způsob, jímž se tato hodnota vnáší výrobkem do oběhu a jeho metamorfosami obnovuje ve své původní naturální formě — z rozdílnosti hmotných forem, v nichž produktivní kapitál existuje a z nichž se jedna část při tvoření jednotlivého výrobku úplně spotřebovává, druhá část jen postupně opotřebovává. Tedy jen produktivní kapitál se může dělit na fixní a oběžný. Naproti tomu neexistuje tento protiklad pro ostatní dva způsoby existence průmyslového kapitálu, tedy ani pro zbožní kapitál, ani pro peněžní kapitál; neexistuje ani jako protiklad těchto dvou forem existence kapitálu proti produktivnímu kapitálu. Existuje pouze pro produktivní kapitál a v něm. Byť by peněžní kapitál a zbožní kapitál fungovaly sebevíce jako kapitál a obíhaly seberychleji, mohou se stát oběžným kapitálem v protikladu k fixnímu kapitálu jen tehdy, přemění-li se v oběžné součásti produktivního kapitálu. Poněvadž však obě tyto formy kapitálu existují ve sféře oběhu, podléhá ekonomie, jak uvidíme, od dob A. Smitha pokušení házet je na jednu hromadu s oběžnou částí produktivního kapitálu pod kategorií „oběžný kapitál“. Jsou ve skutečnosti oběhovým kapitálem v protikladu k produktivnímu kapitálu, nejsou však oběžným kapitálem v protikladu k fixnímu.\n2. Obrat fixní součásti kapitálu, tedy i doba obratu, jíž je k tomu zapotřebí, zahrnuje několik obratů oběžných součástí kapitálu. Za dobu, v níž fixní kapitál vykoná jen jeden obrat, vykoná oběžný kapitál několik obratů. Jedna z hodnotových součástí produktivního kapitálu nabývá určenosti formy fixního kapitálu jen potud, pokud se výrobní prostředky, v nichž existuje, za dobu, v níž se výrobek zhotoví a je jako zboží vyvržen z výrobního procesu na trh, úplně nespotřebují. Část jeho hodnoty musí zůstat vázána ve staré, dále trvající užitné formě, kdežto druhou část vnáší hotový výrobek do oběhu, při čemž oběh výrobku je zároveň oběhem celkové hodnoty oběžné součásti kapitálu v protikladu k jeho fixní součásti.\n3. Část hodnoty produktivního kapitálu vynakládaná na fixní kapitál se zálohuje celá najednou, pro celou dobu fungování té části výrobních prostředků, z nichž se fixní kapitál skládá. Tuto hodnotu tedy kapitalista vrhá do oběhu najednou; z oběhu ji však bere jen po částech a postupně realisací těch části hodnoty, které fixní kapitál po částech přidává vyrobeným zbožím. Na druhé straně samy výrobní prostředky, v nichž se fixuje jedna ze součástí produktivního kapitálu, jsou odnímány z procesu oběhu najednou a vcházejí do výrobního procesu na celou dobu svého fungování; ale po tuto dobu je není třeba nahrazovat novými exempláři téhož druhu, není je třeba reprodukovat. Po delší či kratší dobu nadále přispívají k tvoření zboží, jež jsou vrhána do oběhu, aniž samy odnímají z oběhu prvky svého vlastního obnovování. Po tuto dobu tedy také nevyžadují, aby kapitalista obnovoval zálohování na ně. A konečně: kapitálová hodnota vynaložená na fixní kapitál neprobíhá v době fungování těch výrobních prostředků, v nichž existuje, koloběhem svých forem hmotně, nýbrž jen co do své hodnoty, aj to jen po částech a postupně. T. j. část hodnoty fixního kapitálu je neustále vnášena do oběhu jako část hodnoty zboží a přeměňována v peníze, aniž se zpětně přeměňuje z peněz ve svou původní naturální formu. K této zpětné přeměně peněz v naturální formu výrobních prostředků dochází teprve na konci <období obratu>, až když jsou výrobní prostředky úplně spotřebovány.\n4. Má-li být výrobní proces nepřetržitý, musí být prvky oběžného kapitálu v tomto procesu fixovány stejně tak natrvalo jako prvky fixního kapitálu. Ale takto fixované prvky oběžného kapitálu se ustavičně obnovují in natura (výrobní prostředky se nahrazují novými exempláři téhož druhu, pracovní síla stále obnovovanou koupí); kdežto pokud jde o prvky fixního kapitálu, neobnovují se po celou dobu jejich existence ani ony samy, ani není třeba obnovovat jejich koupě. Ve výrobním procesu jsou neustále suroviny a pomocné látky, ale stále nové exempláře téhož druhu tou měrou, jak se staré exempláře při tvoření hotového výrobku úplně spotřebovávají. Právě tak je ve výrobním procesu neustále pracovní síla, ale jen proto, že se ustavičně obnovuje její koupě, což je často provázeno i vystřídáním osob. Naproti tomu fungují v týchž opakovaných výrobních procesech během opakovaných obratů oběžného kapitálu stále tytéž budovy, stroje atd.\nII. Součásti, nahrazováni, opravy, akumulace fixního kapitálu\nV kapitálu vloženém do téhož podniku mají jednotlivé prvky fixního kapitálu různou dobu života, a tudíž i různé doby obratu. Na železnici na př. mají kolejnice, pražce, pozemní práce, nádražní budovy, mosty, tunely, lokomotivy a vozy různou dobu fungování a různou dobu reprodukce, a proto mají i části kapitálu na ně zálohovaného různé doby obratů. Budovy, nástupiště, vodní nádrže, viadukty, tunely, zemní výkopy a náspy, zkrátka vše, čemu se v anglické železniční dopravě říká works of art, nepotřebuje být po léta obnovováno. Předměty, které se nejvíce opotřebovávají, jsou trať a vozový park (rolling stock).\nPůvodně, když se stavěly moderní železnice, převládal názor, jejž podporovali i nejznamenitější inženýři praktici, že dráha vydrží věčně a že opotřebování kolejnic je tak nepatrné, že pokud jde o finanční a praktickou stránku věci nepadá na váhu; mělo se za to, že dobré kolejnice vydrží 100—150 let. Brzy se však ukázalo, že životnost kolejnic, která ovšem závisí na rychlosti lokomotiv, váze a počtu vlaků, síle kolejnic samých a na množství jiných vedlejších okolností, nepřesahuje průměrně 20 let. V jednotlivých nádražích, ve velkých dopravních centrech, opotřebují se kolejnice dokonce každoročně. Kolem roku 1867 se proto začaly zavádět ocelové kolejnice, které sice stojí přibližně dvakrát tolik co železné kolejnice, zato však vydrží více než dvakrát tak dlouho. Dřevěné pražce vydrží 12—15 roků. U vozového parku se ukázalo, že nákladní vozy se opotřebovávají mnohem rychleji než osobní vozy. Život lokomotivy byl roku 1867 vypočten na 10—12 roků.\nOpotřebování je způsobováno především užíváním samým. Všeobecně se kolejnice opotřebovávají úměrně počtu vlaků. (R. C., č. 17645.) Při zvýšené rychlosti rostlo opotřebování více než se čtvercem rychlosti, t. j. při zdvojnásobené rychlosti vlaků stouplo opotřebování více než čtyřnásobně. (R. C., č. 17046.)\nDalší příčinou opotřebování je působení přírodních sil. Tak trpí pražce nejen skutečným opotřebováním, nýbrž i hnitím. „Náklady na udržování dráhy nezávisí tolik na opotřebování, které s sebou nese železniční doprava, jako na jakosti dřeva, železa a stavebního materiálu, které jsou vystaveny povětrnostním vlivům. Jediný měsíc tuhé zimy uškodí železnici víc než celý rok dopravy.“ (R. P. Williams: „On the Maintenance of Permanent Way“. Přednáška v Institute of Civil Engineers na podzim roku 1867.)\nKonečně jako všude ve velkém průmyslu hraje také zde úlohu morální opotřebování: po deseti letech lze obyčejně koupit za 30.000 liber št. takové množství vagonů a lokomotiv, které stálo dříve 40.000 liber št. U tohoto materiálu se tak musí počítat s 25% snížením tržní ceny, i když nenastane snížení užitné hodnoty. (Lardner: „Railway Economy“.)\n„Rourové propusti ve své dnešní formě se neobnovují.“ (Protože nyní jsou lepší formy takových propustí.) „Obyčejné opravy těchto propustí, odstraňování a vyměňování jednotlivých částí se nevyplácejí.“ (W. P. Adams: „Roads and Rails“. Londýn 1862.) Pokrokem v průmyslu dochází u většiny pracovních prostředků k ustavičným převratům. Nejsou tedy nahrazovány ve své původní formě, nýbrž ve formě, která prošla převratem. Na jedné straně je to, že masa fixního kapitálu, která se vkládá v určité naturální formě a musí v ní po určitou průměrnou dobu setrvat, příčinou toho, že nové stroje atd. se zavádějí jen pozvolna atd., a je tedy překážkou rychlého všeobecného zavádění zdokonalených pracovních prostředků. Na druhé straně nutí konkurenční boj, zejména za rozhodujících převratů, k nahrazování starých pracovních prostředků ještě před jejich přirozenou smrtí novými pracovními prostředky. K takovému předčasnému obnovování provozního zařízení v širším společenském měřítku nutí zejména katastrofy, krise.\nOpotřebování (nehledě k morálnímu opotřebování) je ta část hodnoty, kterou fixní kapitál svým využitím postupně odevzdává výrobku, a to v té průměrné míře, v níž ztrácí svou užitnou hodnotu.\nS tímto opotřebováním je tomu zčásti tak, že fixní kapitál má určitou průměrnou dobu života; na tuto dobu se celý zálohuje; po jejím uplynutí musí být celý nahrazen. Pro živé pracovní prostředky, na př. koně, je doba reprodukce stanovena samou přírodou. Průměrná délka jejich života jako pracovních prostředků je určena přírodními zákony. Jakmile tato lhůta uplyne, musí být využité exempláře nahrazeny novými. Kůň nemůže být nahrazován po částech, nýbrž jen novým koněm.\nJiné prvky fixního kapitálu připouštějí periodické nebo částečné obnovování. Zde je nutno rozlišovat mezi částečným nebo periodickým nahrazováním a postupným rozšiřováním podniku.\nFixní kapitál se skládá zčásti ze stejnorodých součástí, které však mají nestejnou dobu trvání a které se obnovují po částech, po různých časových úsecích. Tak kolejnice na nádražích musí být nahrazovány častěji než na ostatních částech trati. Právě tak pražce, jichž se podle Lardnera v padesátých letech na belgických drahách obnovovalo asi 8% ročně, které se tedy za 12 let obnovovaly úplně. Situace je tu tedy taková: určitá suma se zálohuje na určitý druh fixního kapitálu na př. na 10 let. Tento výdaj se udělá najednou. Ale určitá část tohoto fixního kapitálu, jejíž hodnota vešla do hodnoty výrobku a s ním se přeměnila v peníze, se každoročně nahrazuje in natura, kdežto ostatní část existuje dále ve své původní naturální formě. Právě to, že se vydává najednou a reprodukuje v naturální formě jen po částech, odlišuje tento kapitál jako fixní kapitál od oběžného kapitálu.\nJiné prvky fixního kapitálu se skládají z nestejnorodých součástí, které se opotřebují za nestejnou dobu a musí se tedy i za nestejnou dobu nahrazovat. Je tomu tak zejména u strojů. Co jsme právě řekli o různých délkách života různých součástí fixního kapitálu, platí stejně tak o délce života různých součástí téhož stroje, který vystupuje jako prvek tohoto fixního kapitálu.\nPokud jde o pozvolné rozšiřování podniku během částečného obnovování, uvedeme toto. Ačkoli, jak jsme viděli, fixní kapitál působí dále in natura ve výrobním procesu, obíhá část jeho hodnoty, určená průměrnou velikostí opotřebování, s výrobkem, přeměňuje se v peníze, tvoří prvek reservního peněžního fondu, který slouží k nahrazení kapitálu, když nastane doba jeho reprodukce in natura. Tato část hodnoty fixního kapitálu přeměněná takto v peníze může sloužit k tomu, aby byl rozšířen podnik nebo aby se provedlo zdokonalení strojů, které zvýší jejich účinnost. V kratších či delších obdobích dochází tak k reprodukci, a to — díváme-li se na ni se společenského hlediska — k reprodukci v rozšířeném měřítku; rozšířené extensivně, rozšiřuje-li se oblast výroby; rozšířené intensivně, používá-li se účinnějších výrobních prostředků. Tato reprodukce v rozšířeném měřítku nevzniká z akumulace — přeměny nadhodnoty v kapitál — nýbrž ze zpětné přeměny hodnoty, která se odštěpila, oddělila v peněžní formě od tělesa fixního kapitálu a přeměnila v nový — dodatečný nebo ještě účinnější fixní kapitál téhož druhu. Závisí ovšem zčásti na specifické povaze podniku, jak dalece a v jakém rozsahu je schopen takového postupného růstu, tedy také v jakém rozsahu musí být nashromážděn reservní fond, aby mohl být tímto způsobem znovu vložen do téhož podniku, a v jakých lhůtách k tomu může docházet. Na druhé straně, pokud jde o možnost zdokonalovat dosavadní stroje v detailech, závisí to ovšem na povaze zdokonalení a na konstrukci strojů samých. Nakolik se však k této otázce předem přihlíží na př. u železničních staveb, dokazuje Adams: „Celá konstrukce by se měla řídit zásadou, která vládne ve včelím úlu: aby se daly neomezeně rozšiřovat. Všechny příliš solidní a už napřed symetrické stavby jsou zlem, musí-li se v případě rozšíření zbourat.“ (Str. 123.)\nZávisí to převážně na místě, které je k disposici. U některých budov je možno přistavovat poschodí, jiné je nutno rozšiřovat do stran, je tedy zapotřebí většího pozemku. V kapitalistické výrobě se jednak mnoho prostředků promrhá, jednak dochází při postupném rozšiřování podniku často k takovémuto neúčelnému rozšiřování do stran (zčásti ke škodě pracovní síly), a to proto, že se tu nic neděje podle společenského plánu, nýbrž všechno závisí na nekonečně rozmanitých okolnostech, prostředcích atd., s nimiž musí jednotlivý kapitalista počítat. Z toho vzniká velké plýtvání produktivními silami.\nTakovéto vkládání peněžního reservního fondu (t. j. části fixního kapitálu, která se zpětně přeměnila v peníze) po částech je nejsnazší v zemědělství. Prostorově dané pole výroby je tu v největší míře schopno postupně vstřebávat kapitál. Stejně je tomu i tam, kde dochází k přirozené reprodukci, jako při chovu dobytka.\nFixní kapitál způsobuje zvláštní náklady na udržování. Udržování uskutečňuje zčásti sám pracovní proces: fixní kapitál podléhá zkáze, nefunguje-li v pracovním procesu. (Viz kniha I, kap. VI a kap. XIII: Opotřebování strojů tím, že se jich neužívá.) Proto také anglický zákon považuje za přímé poškozování (waste), nejsou-li zpachtované pozemky obdělávány způsobem v zemi obvyklým. (W. A. Holdsworth, Barrister at Law [právní zástupce]: „The Law of Landlord and Tenant“. Londýn 1857, str. 96.) Toto udržování, které vyplývá z užívání v pracovním procesu, je bezplatným darem, který přináší přirozená povaha živé práce. Tato udržující síla práce má dvojaký charakter. Práce jednak uchovává hodnotu pracovních materiálů tím, že ji přenáší na výrobek, jednak uchovává hodnotu pracovních prostředků — pokud i ji nepřenáší na výrobek — tím, že uchovává jejich užitnou hodnotu prostřednictvím jejich fungování ve výrobním procesu.\nFixní kapitál vyžaduje však také přímé vynakládání práce, aby byl udržen v řádném stavu. Stroje se musí čas od času čistit. Jde tu o dodatečnou práci, bez níž se stávají nepouživatelnými; o pouhou ochranu před škodlivými vlivy živlů, které jsou nerozlučně spjaty s výrobním procesem, tedy doslova o udržování strojů ve stavu schopném práce. Normální doba trvání fixního kapitálu se samozřejmě určuje s předpokladem, že budou splněny podmínky, za nichž může po tuto dobu normálně fungovat, jako se předpokládá, že žije-li člověk průměrně 30 let, že se také myje. Nejde tu tedy o to, aby se nahradila práce obsažená ve stroji, nýbrž o neustálou dodatečnou práci, která se stává nutnou v důsledku jeho užívání. Nejde tu o práci, kterou stroj vykonává, nýbrž o práci, která se stroji věnuje, při čemž stroj není agentem výroby, nýbrž surovinou. Kapitál vynaložený na tuto práci patří k oběžnému kapitálu, třebaže nevchází do vlastního pracovního procesu, jemuž výrobek děkuje za svůj vznik. Tuto práci je nutno při výrobě neustále vynakládat, její hodnota tedy také musí být neustále nahrazována hodnotou výrobku. Kapitál vynaložený na tuto práci patří k té části oběžného kapitálu, která má krýt všeobecné útraty a má se podle výpočtu ročního průměru rozdělit na nově vytvořenou hodnotu. Viděli jsme, že v průmyslu ve vlastním slova smyslu vykonávají tuto práci čištění dělníci sami zadarmo v přestávkách a že se právě proto velmi často čistí i během výrobního procesu samého, což je zdrojem většiny úrazů. Tato práce se neplatí v ceně výrobku. V tomto smyslu ji spotřebitel dostává zadarmo. Na druhé straně tak kapitalista ušetří náklady na udržování svého stroje. Dělník platí vlastní kůží, a v tom spočívá jeden z tajů sebezáchovy kapitálu, které ve skutečnosti zakládají dělníkův právní nárok na stroj a činí jej i s hlediska buržoasního práva spolumajitelem stroje. Ale v různých výrobních odvětvích, kde stroje musí být k čištění vyřazeny z výrobního procesu, a kde se tedy čištění nemůže provádět jen tak mimochodem — tak je tomu na př. u lokomotiv — počítá se tato práce s udržováním mezi běžné náklady, je tedy prvkem oběžného kapitálu. Lokomotiva se musí nejpozději po třídenní práci dopravit do depa a tam vyčistit; kotel musí nejdříve vychladnout, aby se při vymývání nepoškodil. (R. C., č. 17823.)\nVlastní opravy nebo správky vyžadují takové vynakládání kapitálu a práce, které není obsaženo v původně zálohovaném kapitálu, nemohou tedy být nahrazeny a kryty — alespoň ne vždy — z takového zdroje, jakým je postupné nahrazování hodnoty fixního kapitálu. Je-li na př. hodnota fixního kapitálu 10.000 librám št. a celková doba jeho trvání 10 rokům, nahrazuje těchto 10.000 liber št., přeměněných po 10 letech úplně v peníze, pouze hodnotu původně vloženého kapitálu, ale nenahrazuje kapitál nebo práci mezitím nově přidanou v opravách. Je to dodatečná součást hodnoty, která se také nezálohuje najednou, nýbrž podle potřeby; a k různým okamžikům, kdy se zálohuje, dochází podle povahy věci náhodně. Takové pozdější postupné, dodatečné vynakládání kapitálu na pracovní prostředky a pracovní sílu vyžaduje každý fixní kapitál.\nPoškození, jemuž jsou vystaveny jednotlivé části strojů atd., je podle povahy věci náhodné, a proto jsou náhodné i opravy, které si vyžádá. Přesto však z nich lze vyjmout dva druhy opravných prací, které mají více méně stálý charakter a spadají do různých období života fixního kapitálu: dětské nemoci a daleko četnější nemoci stáří překročivšího střední hranici délky života. Ať má na př. stroj při svém vstupu do výrobního procesu sebedokonalejší konstrukci, ukáží se při jeho používání v praxi vady, které musí být opraveny dodatečnou prací. Na druhé straně, čím více překračuje střední hranice své délky života, čím více tedy roste normální opotřebování, čím více se materiál, z něhož je vytvořen, opotřeboval a stářím zchátral, tím četnějšími a značnějšími se stávají opravné práce, nutné k tomu, aby stroj udržely při životě až do uplynutí jeho průměrné délky života; je tomu úplně tak jako u starého člověka, který, aby předčasně nezemřel, musí mnohem více vydávat na lékařskou pomoc než člověk kypící mládím. Přes svůj náhodný charakter rozdělují se tedy opravné práce nerovnoměrně na různá životní období fixního kapitálu.\nZ toho i z jinak náhodného charakteru opravných prací, jež stroj vyžaduje, vyplývá:\nNa jedné straně je skutečný výdaj pracovní síly a pracovních prostředků na opravné práce náhodný tak jako i samy okolnosti, které tyto opravy vynucují; rozsah nutných oprav je nerovnoměrně rozdělen na různá životní období fixního kapitálu. Na druhé straně se při odhadu průměrného životního období fixního kapitálu předpokládá, že se stále udržuje v činném stavu, jednak čištěním (sem patří i udržování čistoty v místnostech), jednak opravami, kdykoli je jich třeba. Přenášení hodnoty spojené s opotřebováním fixního kapitálu se vypočítává podle jeho průměrného životního období, ale toto průměrné životní období samo se zase vypočítává s přihlédnutím k tomu, že se během něho bude neustále zálohovat dodatečný kapitál, nutný k jeho udržování.\nNa druhé straně je právě tak jasné, že hodnota přidaná tímto dodatečným vynaložením kapitálu a práce nemůže vcházet do ceny zboží současně s tímto vydáváním. Na př. přádelník nemůže tento týden prodávat přízi dráže než minulý týden, protože se mu tento týden zlámalo kolo nebo přetrhl řemen. Všeobecné náklady na předení se touto nehodou v jednotlivé továrně nijak nezměnily. Zde, jako při určování hodnoty vůbec, rozhoduje průměr. Zkušenost ukazuje průměrné množství takových nehod a průměrný rozsah udržovacích a opravných prací nutných během průměrného životního období fixního kapitálu, vloženého do určitého výrobního odvětví. Tento průměrný výdaj se rozděluje na průměrné životní období a přiráží se v příslušných částech k ceně výrobku a nahrazuje se tedy jeho prodejem.\nDodatečný kapitál, který se takto nahrazuje, patří k oběžnému kapitálu, ačkoli způsob vydávání je nepravidelný. Poněvadž je nanejvýš důležité, aby se každá choroba strojů ihned léčila, existuje v každé větší továrně vedle vlastních továrních dělníků zvláštní personál, inženýři, truhláři, mechanikové, zámečníci atd. Jejich mzda tvoří část variabilního kapitálu a hodnota jejich práce se rozděluje na výrobek. Na druhé straně se nutné výdaje na výrobní prostředky určují podle průměrného výpočtu a vcházejí podle tohoto výpočtu neustále do výrobku jako část jeho hodnoty, ačkoli se ve skutečnosti zálohují v nepravidelných obdobích a tedy také v nepravidelných obdobích vcházejí do výrobku, resp. do fixního kapitálu. Tento kapitál vynakládaný na vlastní opravy tvoří v jistém ohledu kapitál zvláštního druhu, který se nedá zařadit ani k oběžnému kapitálu, ani k fixnímu kapitálu, ale lze jej spíše počítat k prvnímu, protože patří do kategorie běžných výdajů.\nZpůsob, jakým se vedou knihy, nemění ovšem nic na skutečném vzájemném vztahu věcí, o kterých se knihy vedou. Je však důležité poznamenat, že v mnoha výrobních odvětvích je zvykem počítat dohromady náklady na opravy a skutečné opotřebování fixního kapitálu takto: zálohovaný fixní kapitál nechť je 10.000 liber št., jeho životní období 15 let; roční opotřebování je tedy 6662/3 libry št. Ale místo toho se opotřebování počítá jen na 10 let, t. j. k ceně vyrobených zboží se za opotřebování fixního kapitálu připočítává ročně 1000 liber št. místo 6662/3 libry št.; t. j. na opravné práce atd. se reservuje 3331/3 libry št. (číslice 10 a 15 jsou vzaty jen jako příklad.) Tolik se tedy průměrně vydává na opravy, aby fixní kapitál vydržel 15 let. Tento výpočet ovšem nebrání tomu, že fixní kapitál a dodatečný kapitál vynakládaný na opravy tvoří různé kategorie. Na základě takovéhoto způsobu výpočtu se na př. počítalo, že minimální přirážka k nákladům na udržování a nahrazování parolodi činí 15% ročně, tedy doba reprodukce = 62/3 roku. V šedesátých letech vyplácela na to anglická vláda společnosti Peninsular and Oriental Co. 16% ročně, což odpovídá době reprodukce 61/4 roku. U železnic je průměrná délka života lokomotivy 10 let, ale protože se započítávají opravy, určuje se opotřebování na 121/2%, což snižuje délku života na 8 let. U osobních a nákladních vozů se počítá 9% opotřebování, předpokládá se tedy délka života 111/9 roku.\nZákonodárství uznává všude u smluv o pronájmu domů a jiných věcí, které jsou pro svého majitele fixním kapitálem a jako takový se pronajímají, rozdíl mezi normálním opotřebováním, které je způsobeno časem, vlivem přírodních živlů a normálním používáním, a mezi příležitostnými opravami, jichž je čas od času zapotřebí, aby se dům udržel v řádném stavu po normální délku svého života a při normálním užívání. Zpravidla připadají opravy prvního druhu na vrub majitele, opravy druhého druhu na vrub nájemce. Dále se činí rozdíl mezi obyčejnými opravami a generálními opravami. Generální opravy jsou částečným obnovením fixního kapitálu v jeho naturální formě a jdou rovněž na vrub majitele, nestanoví-li smlouva výslovně opak. Tak na př. podle anglického práva:\n„Nájemník je jen povinen udržovat rok od roku budovy v takovém stavu, aby byly chráněny před větrem a vodou, pokud je to možné bez generální opravy; a vůbec je povinen starat se jen o takové opravy, které lze označit za obyčejné. A i v tomto směru se musí přihlížet ke stáří a celkovému stavu příslušných částí budov v době, kdy je nájemník převzal, neboť není povinen ani nahrazovat starý a opotřebovaný materiál novým, ani hradit nevyhnutelné znehodnocení, které vzniká vlivem času a pravidelného používání.“ (Holdsworth: „Law of Landslord and Tenant“, str. 90, 91.)\nNaprosto odlišné jak od náhrady opotřebování, tak i od udržovacích a opravných prací je pojištění proti škodám způsobeným neobvyklými přírodními událostmi, požárem, povodněmi atd. Musí se krýt z nadhodnoty a tvoří srážku z ní. Nebo díváme-li se na věc s hlediska celé společnosti, musí docházet k ustavičné nadvýrobě, t. j. k výrobě ve větším rozsahu, než je zapotřebí k prostému nahrazování a reprodukci existujícího bohatství; tato nadvýroba je nutná — nepřihlížíme-li vůbec k přírůstku obyvatelstva — k tomu, aby byly k disposici výrobní prostředky ke krytí mimořádných škod způsobených nehodami a přírodními silami, neobvyklými přírodními událostmi, požárem, povodněmi atd. Musí se krýt z nadhodnoty a tvoří srážku z ní. Nebo díváme-li se na věc s hlediska celé společnosti, musí docházet k ustavičné nadvýrobě, t. j. k výrobě ve větším rozsahu, než je zapotřebí k prostému nahrazování a reprodukci existujícího bohatství; tato nadvýroba je nutná — nepřihlížíme-li vůbec k přírůstku obyvatelstva — k tomu, aby byly k disposici výrobní prostředky ke krytí mimořádných škod způsobených nehodami a přírodními silami.\nJen velmi nepatrnou část kapitálu, jehož je zapotřebí k nahrazování, tvoří ve skutečnosti peněžní reservní fond. Nejdůležitější část představuje rozšíření rozsahu výroby samé, jež je jednak skutečným rozšířením, jednak — v těch výrobních odvětvích, která vyrábějí fixní kapitál — nutnou podmínkou normálního rozsahu výroby. Tak se na př. při stavbě továrny na stroje počítá jak s tím, že se továrny jejích zákazníků budou každoročně rozšiřovat, tak i s tím, že část těchto továren bude neustále vyžadovat úplnou nebo částečnou reprodukci.\nPři stanovení opotřebování i nákladů na opravy podle společenského průměru se nutně vyskytují velké rozdíly i u stejně velkých kapitálů, vložených nadto za stejných podmínek do téhož výrobního odvětví. V praxi vydrží jednomu kapitalistovi stroj atd. déle než průměrné období, jinému nevydrží tak dlouho. Náklady na opravu jsou u jednoho vyšší než průměr, u druhého nižší atd. Ale přirážka k ceně zboží, určená opotřebováním a náklady na opravu, je stejná a určuje se průměrem. Jeden tedy dostává touto přirážkou k ceně více, než skutečně přidal, druhý méně. To i všechny ostatní okolnosti, které činí zisk různých kapitalistů při stejném vykořisťování pracovní síly v témž výrobním odvětví různým, přispívá k tomu, že se ztěžuje pochopení pravé povahy nadhodnoty.\nHranice mezi vlastní opravou a nahrazováním, mezi náklady na údržbu a náklady na obnovu, je více méně pohyblivá. Odtud věčný spor, na př. u železnic, představují-li určité výdaje opravu nebo nahrazení, mají-li být kryty z běžného vydání nebo ze základního kapitálu. Přenášení výdajů na opravy na účet kapitálu místo na účet důchodu je známý prostředek, jímž ředitelství drah uměle vyhánějí do výše své dividendy. Ale i tu již zkušenost poskytla velmi podstatná vodítka. Na př. dodatečné práce v prvním období života železnice „nejsou opravami, nýbrž musí se považovat za podstatnou součást stavby dráhy a je nutno je přičíst na účet kapitálu, a ne na účet důchodu, protože nevznikají z opotřebování nebo normálního působení dopravy, nýbrž jsou zaviněny počáteční nevyhnutelnou nedokonalostí stavby“. (Lardner: „Railway Economy“, str. 40.) „Naproti tomu je jedině správnou metodou přičíst na účet každoročního důchodu znehodnocení, k němuž nutně došlo, aby tento důchod mohl být získán, ať už tato suma byla skutečně vydána nebo ne.“ (Captain Fitzmaurice: „Committee of Inquiry on Caledonian Railway“, otištěno v „Money Market Review“, 1867.)\nOddělovat od sebe nahrazování a udržování fixního kapitálu je prakticky nemožné a bezúčelné v zemědělství, aspoň pokud se v něm ještě nepoužívá parní síly. „Při úplném, ale ne nadměrně velkém stavu inventáře (nejrůznějšího zemědělského a jiného pracovního a hospodářského nářadí) se roční opotřebování a náklady na udržování inventáře obvykle určují průměrně na 15—25% pořizovacího kapitálu, podle rozdílných daných podmínek.“ (Kirchhof: „Handbuch der Landwirtschaftlichen Betriebslehre“, Berlín 1852, str. 137.)\nU vozového parku železnice nelze opravu a nahrazování od sebe oddělovat. „Udržujeme svůj vozový park v plném stavu. Kolik lokomotiv máme, tolik jich udržujeme. Stane-li se některá časem nepoužitelnou, takže je výhodnější postavit novou, stavíme ji na účet důchodu, při čemž ovšem k důchodu připočteme hodnotu materiálu zbylého ze starého stroje... Zbývá vždy dost... Kola, osy, kotel atd., krátce zbývá pořádná část staré lokomotivy.“ (T. Gooch, Chairman of Great Western Railway Co. [předseda Velké západní železniční společnosti], R. C., č. 17327—17329.) — „Opravovat znamená obnovovat; pro mne neexistuje slovo ‚nahrazovat‘; ...koupí-li železniční společnost vůz nebo lokomotivu, měla by je tak opravovat, aby mohly sloužit věčně.“ (17784.) „Náklady na lokomotivu stanovíme na 81/2 pence na jednu projetou anglickou míli. Z těchto 81/2pence musíme udržovat lokomotivy provždy. Obnovujeme své stroje. Chcete-li koupit nový stroj, vydáte víc peněz, než je třeba... U starého stroje se vždy najde několik kol, osa nebo nějaká jiná část, které se dá použít, a to umožňuje zhotovit levněji stroj, který je stejně dobrý jako stroj úplně nový.“ (17750.) „Vyrobím nyní každý týden novou lokomotivu, t. j. tak dobrou, jako je nová, protože má nový kotel, válec a rám.“ (17823. Archibald Sturrock, Locomotive Superintendent of Great Northern Railway [vrchní inspektor lokomotiv Velké severní dráhy], v R. C., 1867.)\nStejně je tomu u vozů: „Během času se zásoba lokomotiv a vozů stále obnovuje; jednou se nasadí kola, po druhé se udělá nový rám. Tak se postupně obnovují části, na nichž spočívá pohyb a které se nejvíce opotřebovávají; stroje a vozy mohou tak být podrobeny takové řadě oprav, že u mnoha z nich nezůstane po starém materiálu ani stopy... I když už jsou úplně neschopné opravy, vyberou se ze starých vozů nebo lokomotiv jednotlivé části a použijí se, takže nikdy úplně nezmizí z dráhy. Pohyblivý kapitál je proto ve stavu neustálé reprodukce; to, co se u železničního tělesa musí v určitou dobu provést najednou, když se klade celá trať znovu, děje se u vozového parku postupně rok od roku. Jeho existence je věčná, neustále se omlazuje.“ (Lardner, str. 115—116.)\nTento proces, jak jej tu líčí Lardner u železnice, se nehodí na jednotlivou továrnu, podává nám však obraz o ustavičné částečné reprodukci fixního kapitálu, proplétající se s opravami, v některém průmyslovém odvětví vzatém v celku nebo v celé výrobě vůbec, díváme-li se na ni ve společenském měřítku.\nA ještě jeden doklad o tom, v jak širokých hranicích dovedou čilá ředitelství hospodařit s pojmy oprava a nahrazování, aby dosáhla dividend. Podle výše citované přednášky R. P. Williamse odepisovaly různé anglické železniční společnosti s konta důchodu po řadu let jako náklady na opravy a udržování železničního tělesa a budov v průměru tyto sumy (na anglickou míli železniční trati ročně):\nLondon and North Western 370 liber št.\nMidland 225 “ “\nLondon and South Western 257 “ “\nGreat Northern 360 “ “\nLancashire and Yorkshire 377 “ “\nSouth Eastern 263 “ “\nBrighton 266 “ “\nManchester and Sheffield 200 “ “\nTyto rozdíly vyplývají jen ve velmi nepatrné míře z rozdílnosti skutečných výdajů; vyvěrají skoro výhradně z různého způsobu vypočítávání, podle toho, píší-li se různé výdajové položky na vrub konta kapitálu nebo na vrub konta důchodu. Williams říká přímo: „Uvádí se menší zatížení, protože je nezbytné pro dobrou dividendu, a dělá se větší zatížení, protože je vyšší důchod, který to může snést.“\nV určitých případech se opotřebování, tedy i jeho nahrazení stává veličinou blížící se prakticky nule, takže se počítá jenom s náklady na opravy. To, co praví Lardner dále o works of art na železnicích, platí všeobecně o všech takových trvalých stavbách, průplavech, dokách, železných a kamenných mostech atd. — „opotřebování, k němuž dochází následkem dlouhého působení času i u solidnějších staveb, účinkuje v kratších časových úsecích téměř neznatelně; ale po dlouhé době, na př. po staletích, činí obnovení, úplné nebo částečné, nutným i u nejsolidnějších staveb. Poměr mezi tímto neznatelným opotřebováním a patrnějším opotřebováním jiných částí dráhy se dá přirovnat k poměru mezi sekulárním a periodickým odchylováním, k němuž dochází v pohybu nebeských těles. Působení času na masivnější železniční stavby — mosty, tunely, viadukty atd. — je příkladem toho, co můžeme nazvat sekulárním opotřebováním. Rychlejší a patrnější znehodnocování, které se v kratších časových úsecích napravuje opravami nebo nahrazováním, je analogické periodickým odchylkám. Do ročních nákladů na opravy se zahrnuje také nahrazování náhodných škod, které utrpí čas od času i trvanlivější stavby zevně; ale přes tyto opravy koná na nich čas své dílo, a dříve či později musí nadejít chvíle — ať je sebevíc vzdálena — kdy si jejich stav vynutí novou stavbu. Pokud jde o finanční a ekonomickou stránku věci, může ovšem tato chvíle být příliš daleko, aby se s ní prakticky počítalo.“ (Lardner, 1. c., str. 38, 39.)\nTo platí pro všechna taková díla trvající věky, u nichž tedy není třeba nahrazovat kapitál, který byl na ně zálohován, postupně podle jejich opotřebování, nýbrž je třeba přenášet na cenu výrobku jen průměrné roční náklady na udržování a opravy.\nJak jsme viděli, přeměňuje se větší část peněz, které se každoročně nebo i častěji vracejí na náhradu opotřebování fixního kapitálu, zpětně v naturální formu tohoto kapitálu, přesto však potřebuje každý jednotlivý kapitalista amortisační fond pro tu část fixního kapitálu, pro kterou nadchází lhůta reprodukce najednou až po letech a která pak musí být nahrazena celá. Značná součást fixního kapitálu vylučuje už svou povahou možnost částečné reprodukce. Mimo to, kde dochází k částečné reprodukci tím způsobem, že se v kratších intervalech přidává ke znehodnocenému inventáři nový, je dříve, než může k tomuto nahrazení dojít, zapotřebí předcházející akumulace peněz ve větším či menším rozsahu podle specifické povahy daného výrobního odvětví. K tomu nestačí jakákoli libovolná peněžní částka, je k tomu zapotřebí peněžní částka určité výše.\nZkoumáme-li to za předpokladu, že jde pouze o prostý oběh peněz, při čemž ponecháváme stranou úvěrovou soustavu, o níž se pojednává až později, je mechanismus pohybu tento: v knize první (kap. III, 3a) jsme ukázali, že leží-li stále část peněz, které jsou ve společnosti k disposici, ladem jako poklad, zatím co druhá část funguje jako oběživo, resp. jako bezprostřední reservní fond vzhledem k již obíhajícím penězům, mění se ustavičně proporce, v níž se celková masa peněz dělí na poklad a oběživo. V našem příkladu se pak peníze, které větší kapitalista musí nahromadit jako poklad ve větším rozsahu, vrhají při nákupu fixního kapitálu najednou do oběhu. Pak se zase samy ve společnosti znovu rozpadají na oběživo a poklad. Díky amortisačnímu fondu, do něhož se hodnota fixního kapitálu odpovídající jeho opotřebování vrací jako do svého výchozího bodu, tvoří část obíhajících peněz na delší či kratší dobu zase poklad u téhož kapitalisty, jehož poklad se při nákupu fixního kapitálu přeměnil v oběživo a tím se od něho vzdálil. Je to stále se měnící rozdělování pokladu existujícího ve společnosti, který hned funguje jako oběživo a hned se zase jako poklad odděluje od masy obíhajících peněz. S rozvojem úvěrnictví, který jde nevyhnutelně ruku v ruce s rozvojem velkého průmyslu a kapitalistické výroby, nefungují už peníze jako poklad, nýbrž jako kapitál, ale ne v rukou svého vlastníka, nýbrž jiných kapitalistů, jimž se dávají k disposici.\n20 Vzhledem k tomu, že je velmi těžké určit fixní a oběžný kapitál, soudí pan Lorenz Stein, že se toto rozlišování zavádí pouze pro snazší výklad.\n21 Až potud rukopis IV. — Dále rukopis II.\n22 Citáty označené R. C. jsou vzaty z „Royal Commission on Railways, Minutes of Evidence taken before the Commissioners, presented to both Houses of Parliament“, Londýn 1867. — Otázky a odpovědi jsou číslovány a čísla jsou zde uvedena.\n‹—Kapitál II. díl – kapitola sedmá | Kapitál II. díl – Obsah | Kapitál II. díl – kapitola devátá—›


Mukogingivální chirurgie Středočeský kraj Benešov - katalog-stomatologu.cz\nPatří mezi parodontologické chirurgické zákroky a slouží k nápravě defektů v oblasti dásní obklopujících zub. Terapeutické zákroky, které vedou k řešení problematiky dásní, se řadí do mukogingivální chirurgie. V závislosti na jejich složitosti je můžeme rozdělit na jednoduché zásahy vedoucí k přerušení nadbytečných slizničních tahů až po citlivé techniky používané při obnově dásně. V této oblasti se nejčastěji používá vlastní tkáň, tj. pojivové štěpy, které slouží jako nejspolehlivější zdroj pro obnovu ztracených tkání. Vždy je cílem vytvořit zdravou dáseň přirozené barvy a esteticky vyřešit obnažené kořeny. Zánět dásní (gingivitída), zvláště její chronická forma, je jedním z nejčastějších zánětů v lidském organismu. U akutních zánětů jsou vyvolávajícími činiteli nejčastěji mikroby a viry. U chronických zánětů jsou vyvolávajícími vlivy nejčastěji místní faktory, především je to plak, špatná hygiena, zubní kámen, ortodontické anomálie aj. V některých případech se uplatňují i vlivy celkové, zejména hormonální jako je např. puberta, gravidita, klimakterium atd.. Tyto vlivy však vyvolávají chorobné změny pouze při spoluúčasti mikrobiálního plaku. Každý člověk by měl vědět, že zánět dásní je vlastně počáteční stadium parodontitidy. Je to onemocnění chronické, které ničí závěsný aparát zubů a vede nejen ke ztrátě jednotlivých zubů, ale většinou celého chrupu. Parodontitida pak už nepostihuje pouze dáseň, ale dochází k úbytku kosti zubních lůžek a poškození zubních kořenů. Zákeřnost chronického onemocnění spočívá v tom, že po dlouhou dobu probíhá bez výrazných potíží. Pacient si prostě ničeho nevšimne a k zubnímu lékaři přijde teprve tehdy, když již došlo k rozvoji zánětu. Za zubní kazy i záněty dásní může špatná hygiena a především špatný postup při odstraňování plaku. Dáseň tvoří část závěsného aparátu zubu, struktury upevňující chrup, která je nejvíce vystavena vlivům v dutině ústní. Jako první reaguje na nesprávnou zubní hygienu otokem a následným zánětem, který je provázen krvácením dásní. Zda se jedná pouze o zánět dásní, která se dá vyléčit bez následků, nebo zda probíhá už zánět i na kosti, se zjistí odborným vyšetřením a na rentgenových snímcích. Odhalené zubní krčky a exponované mezizubní prostory mohou způsobovat nepříjemnosti v závislosti na termických podnětech nebo problémy při jídle. Řešení takové situace může být chirurgické a to pomocí mukogingivální operace. Moderní mukogingivální chirurgie zná i řadu úspěšných metod překrytí krčkových defektů měkkou tkání, kdy se chirurgicky nařízne dáseň, v podstatě se přeloží a tím i nastaví, následuje několik stehů a dáseň již sestupovat nebude. Posun okraje volné dásně představuje častý, především estetický a funkční problém u řady pacientů. Základním pilířem současné mukogingivální chirurgie zůstává prevence. Preventivní opatření, která snižují výskyt zubního kazu a zajišťují zdravé dásně, jsou důležitou součástí práce stomatologa.


Čalouněná postel ADELE 160x200 s matrací BAZI a pevným roštem - Plocha spaní 160x200 : Nejlepsi-Nabytek.cz\nÚvodní stránka > Postele > Čalouněné postele > Čalouněné postele 160 x 200 > Čalouněná postel ADELE 160x200 s matrací BAZI a pevným roštem\nVýběr látky TOP ( 38 )\nVýběr denních dek TOP ( 30 )\nDenní deka 01a\nDenní deka 01b\nDenní deka 02a\nDenní deka 02b\nDenní deka 03a\nDenní deka 03b\nDenní deka 04a\nDenní deka 04b\nDenní deka 10a\nDenní deka 10b\nDenní deka 11a\nDenní deka 11b\nDenní deka 12a\nDenní deka 12b\nDenní deka 13a\nDenní deka 13b\nDenní deka 14a\nDenní deka 14b\nDenní deka 15a\nDenní deka 15b\nDenní deka 16a\nDenní deka 16b\nDenní deka 17a\nDenní deka 17b\nDenní deka 18a\nDenní deka 18b\nDenní deka 19a\nDenní deka 19b\nDenní deka 20a\nDenní deka 20b\nKlasická manželská čalouněná postel za příznivou cenu. Postel dodáváme s úložným prostorem s přístupem z boku. Matrace je uložena na lamelovém otevíracím roštu. Součástí je kvalitní PUR matrace LOLA a navíc dárek- praktická denní deka se vzorem dle vlastního výběru. Vyberte si barvu látky nebo ekokůže ze vzorníku a barvu denní deky ve stejném designu. Postel ADELE dodáváme ve dvou rozměrech, s plochou spaní 180x200 nebo 160x200 cm - výběr ve variantě produktu.


Dobrý nápad sám nic nezmůže, chybí-li odvaha ho uskutečnit.\nBuďte vždy obchodníkem, čím menší požadavky máte, tím méně dosáhnete.\nVaše myšlenky jsou síly, které hýbají světem kolem Vás.\nNepřemýšlejte o nepříjemnostech. Žijte, na nic nečekejte. Každý den je začátek, proto ani jeden nepromarněte.


Samoobsluha vzpomínek - Milan Koželuh\n4.9.2019 | Posted in Litoral | No comments\nAbych nepsal jen o Francii… když máte rádi třeba švýcarská alpská údolí s jejich vesničkami, máte je nejspíš rádi všechna, nemusejí být jen slavná nebo nějak výjimečně atraktivní, máte prostě rádi ten kraj a jeho duši. Samozřejmě to nemusí být alpské Švýcarsko, takhle se dá milovat jakákoli krajina a nemusí být ani daleko.\nAle když daleko je, a vy tam můžete jen jednou za dlouhou dobu, asi se stejně budete hodně vracet do míst, která jste viděli prvně a k nimž jste si udělali nějaký domovský vztah, a jen pomalu k nim přidávat dosud nenavštívená místa slavná.\nTakže na ta obyčejná místa se nedostane ne proto, že byste je nechtěli vidět, prostě na ně nezbývá čas.\nZvlášť když ta milovaná oblast je větší než Čechy, což je naše jihozápadní Francie.\nPokud si budete malovat své cesty do mapy, vznikne časem pavučina a v ní se možná ukáží prázdné ostrovy, kde jste nikdy nebyli. A nepojedete tam zase, protože pořád zbývají ty velké neobjevené trasy a pořád vás to stejně táhne zpět tam, kam jezdíte pořád.\nJedním z těch našich neobjevených kontinentů byl kraj dolního toku Tarnu, shora ohraničený Rouergem, z východu Měsíčními horami, pobřežním krajem vinic Roussilonu na jihu, a Albi na západě.\nAni jednu z těch cest jsme nejeli tolikrát, aby nám to stačilo, abychom si vždy nepřáli sem příště jet znovu.\nA přesto jsem jednou odbočil do úzké silničky vedoucí do toho prázdna velikého asi osmdesát krát osmdesát kilometrů.\nNeprocházela jím žádná dálková silnice, ty ho právě všechny objížděly, a i když u každé vesničky a městečka uvnitř mapa říkala, že je tam kostelík nebo zřícenina třeba z 11. století, to v rámci téhle části Francie s plánováním trasy nepomůže, ty jsou tu všude.\nÚzká silnička nás zavedla do hlubokých tmavých lesů, tady neobvyklých.\nNa levé straně najednou trochu pod námi v pustině obrovská stavba, asi bývalý strohý temný klášter. Před jeho branou sedělo na lavičce pár lidí, hrály si tu děti. Historická brána byla skoro celá navěšená dopisními schránkami. Ať byl ten dům dřív čímkoli, teď by jen poloprázdným činžákem. Cesta nás vyvedla nad něj, my ho viděli v údolí pod námi, jeho dvě nádvoří za sebou a obrovitost. Vešla by se do něj celá vesnice, ale žilo tu v té napospas času ponechané stavbě jen pár rodin.\nA já pak doma v podrobné mapě ten dům hledal, ale nenašel.\nSilnička vyjela na nevysoký hřeben a před námi se objevila volná krajina, asi jako když zvenčí překročíte naše pohraniční lesy a uvidíte Čechy.\nCelé to všechno je Aveyron. Kdybych si musel vybrat, ale já nemusím, tak pro mě asi ten nejkrásnější kraj Francie, je v něm všechno.\nZrovna tady kraj milých vesnic a samot. A jak tu nebyla a nejsou velká centra, ale ty malé vesničky, tak jejich dávné spojovací silničky vytvářejí hustou síť, v níž nás nic nevede dopředu, od jedné k druhé se musíme znovu rozhodnout a svůj směr si najít.\nJe tu Connac, což se asi nečte Koňak, ale Konak. Vesnička na oblém vrchu s velkou slunnou návsí, asi na shánění dobytka, dnes s pár obydlenými domy a francouzským výdobytkem z časů Zvonokos, veřejnými záchodky. Jsou skoro všude, někdy jen opravdu obyčejné, ale často vás překvapí svou úhledností a čistotou i daleko od civilizace.\nV malém Connac ty dvě kadibudky s nápisem madame a monsieur vypadaly kouzelně.\nZa jednou vesnici je tu pak jednak velké hnojiště a jednak v rovině najednou z louky vyrostlá strmá skalka se sochou panny Marie.\nZároveň s námi sem přijel mladý německý motorkář celý v černé kombinéze na silném stroji.\nTa motorka, hnojiště, skalka a socha, a on jak černý robot stoupal po schodech k té panence.\nU paty schodiště byla fotobuňka na počítání návštěvníků.\nNaše děti proběhly několikrát tam a zpět a já se na ně zlobil, že falšují data, jsem v tomhle divně nastavený na poctivost.\nAle Kačenka řekla, že jim to přece udělá radost, že jim sem chodí lidi, a já nejdřív mlčel, protože takhle jsem se na to nedíval, děti zašly za skalku a já bleskově třikrát přeběhl přes počítadlo, abych se také zúčastnil.\nSpali jsme v kempu u Tarnu. Jeho kaňon je jedno z nejkrásnějších míst Francie a možná Evropy. Ale tady jsme daleko pod ním a řeka tu teče mezi lukami sama sobě nepodobná a zástupná. A kemp byl v louce pod v řadě vysazenými topoly, klidně to mohlo být někde v rovinách východních Čech, poloprázdný, přijelo sem auto pizzaře a poctivě tu pro pár desítek lidí několik hodin stálo, i když si od něj pizzu hned po příjezdu koupila jen jedna rodina.\nMáme rádi francouzské kempy. Bývají často kolem starých statků, pod skalou, u hradu, farmy. Jen tenhle byl u rovné řeky v terase louky jakoby vedle vedení vysokého napětí, nic tu nebylo. Ani hezká vesnice v blízkosti.\nAle z nějakého důvodu nám tu bylo strašně dobře.\nMožná to vědomí, že jsme tu vprostřed té obyčejnosti, obklopeni vzdáleným výjimečným světem. A trochu jako spiklenci navzdory jemu.\nJako když poslední víkend sezony jdete v listopadu do regionálního muzea a jste tam s malým hloučkem lidí, a posloucháte, jak tenhle obraz chvíli vypadal, že je kopii něčeho významného a jak tu před sto lety málem přespal někdo, koho stejně neznáte a je vám dobře.\nA jste s těmi pár lidmi jedna rodina.\nTehdy asi desetiletý Honza stál na břehu a házel daleko do vody oblázky, chtěl jsem mu to samozřejmě zakázat, ale napadlo mě, že vlastně není proč.\nNedaleko kempu byl hrad Brousse, celým jménem Brousse le château, což je francouzsky to samé jako v češtině, ale v opačném pořadí.\nDopředu se nám o něm nepodařilo nic zjistit a i teď víme jen, že je z 9. století a že ho od 19. století vlastní obec. Být o pár desítek kilometrů na kteroukoli světovou stranu, vědělo by se o něm víc a byl by slavný, tady je ve své kráse a důstojnosti jen tou místní skoro světovou památkou.\nJe obklopený městečkem v jehož úzkých uličkách rostou nádherné velké a barevné hortenzie. Vypadají jak vánoční koule, většinou modré. Velké sytě zelené keře rostou přímo z dlažby nebo mezery mezi ní a domy.\nUličky jsou plné keramiky, i v pestrosti patří k sobě a vzájemně se neruší. A kamenné ulice mají výhodu, že i když některé domy nejsou obydlené, jejich stárnutí tu pohádkovost ještě prohlubuje.\nBrousse a jeho tichá omšelá krása najednou nastaví jiné vnímání hodnot, takové klidnější a pomalejší.\nKraj kolem je tvořen zvláštními kopci, vypadají jako německé vojenské přilby nebo jako kopičky rýže, vytvořené úhledně naběračkou na talíři nebo jako tréninková plocha Stvořitele, když si nacvičoval Říp. A jako na těch kopečcích rýže se omáčka udrží nahoře, na vlídném návrší, ale ze strmých okrajů steče, jsou tyhle kopce pro lidi k ničemu.\nMožná i proto ta krajina nedosáhla bohatství a významu svých sousedů, po německé přilbě na vrch nevylezete a pole neobděláte. A upotřebitelné dřevo na ní také neroste.\nFrancie má dva porosty u nás neexistující, garrigue a makchie. Asi nejblíž češtině by byla výslovnost garig a maki. Roky jsem si myslel, že ten první porost je přírodní a druhý druhotně vzniklý na původně zemědělských pozemcích, ale není to tak. Oba rostou na suchých skalách, garrigue je nízký, z dálky vypadá jako řídká louka s obláčky keříků. Pokud přes garrigue nevede cesta, chodí se v něm špatně, nejen pro trny a ostré trávy, ale podkladem tu není půda, ale většinou rovnou křivolaká skála. Bývá tu tetelící se horko pro nás Středoevropany až k neudýchání a takové sucho, že není příjemné si někde sednout a to si ani nemusíme představovat písečné či jaké zmije, které tu asi jsou. Krajina skoro nemá stromy a stín, a to, co vidíte z jednoho místa, je skoro stejné jako po půl kilometru a kilometru, pořád ta výheň, sucho a ostré pichlavo. Zajímavý a silný zážitek v rámci nějakého delšího putování od oázy k oáze, ale nic příjemného pro denní procházky po obědě.\nJestli garrigue je sice obtížný, ale svým způsobem krásný, makchie je z hlediska poutníka jen obtížný, a to v absolutním stupni, nedá se do něj vůbec vstoupit. Tvoří ho keřové porosty, v nich i neopadavé duby, a všechny druhy trnitých rostlin, co existují. Prostě do toho nelze vlézt jinak, než že to prosekáte, ale proč byste to dělali? Nic tam není. S prominutím v tom není ani žádná zvláštní příroda, mělo by to cenu jako úkryt při velikosti jednotek hektarů, ale tady toho jsou bloky kilometrů čtverečních a když připočteme garrigue a odečteme kaňony a úzké proužky silnic, mají ty bloky i desítky kilometrů.\nU nich někdy také teprve nedávno opuštěné penziony a motoresty.\nV tak krásné divoké krajině a on sem nikdo nejezdí? Ale z toho penzionu v podstatě nejde vylézt, není kam jít, v noci vás nenechají spát cikády a ve dne suché horko.\nZa války v makchie sídlili partyzáni, právě pro ten porost se jim říkalo Makisti.\nJe smutné, že hodně současných makchie je na ještě nedávno udržovaných zemědělských pozemcích. Co stovky let lidé kultivovali, si teď za pár desetiletí vzala příroda zpět.\nNejsmutnější jsou v něm olivovníky.\nKolik let nebo spíš kolik stovek let jsou staré? Nemůžete nemyslet na lidi, kteří před těmi staletími postavili terasy, v nůších na zádech na ně nanosili zem, zasadili olivovníky, pak vynášeli k mladým stromům vodu a jednu generaci čekali, než začnou plodit.\nA teď živoří a přesto plodí v té trnité džungli.\nMakchie tady je naštěstí jen na těch kopečcích, takže sice leckdes, ale přecejen nespojené do jednoho depresivního celku.\nOstatně pokud návštěvník neví, co to vlastně je, může se mu na pohled makchie líbit a vyvolávat pocit vlídné přírody.\nSaint Sernin sur Rance je staré městečko, jeho název by se dal přeložit jako Svatý Saturnin nad Rancem, což je říčka pod ním. Původně to asi bylo sídlo významné, protože svatý Saturnin je sice skoro místní, žil v ne až tak vzdáleném Toulouse, ale byl zároveň francouzským pokusem o rozšíření počtu apoštolů na třináct, takže žádný regionální světec, ale naopak zásadní autorita. Historické centrum má jedinou ulici na úzkém hřebenu, končícím kostelem.\nPřijeli jsme sem v době před internetem natož wikipedií a nevěděli o něm nic, asi jsme čekali malé živé historické městečko. Což byla úvaha správná, byť se nenaplnila.\nDnes už víme dvě věci navíc a mě mrzí, že jsem je nevěděl tenkrát.\nJsou místa, kam se potřebuju vrátit, když zpětně zjistím, čím jsou významná. Podívat se třeba na dům s vědomím, že se tu něco velikého stalo, nebo že tu stojí už od nějakého dávného data, projíždět krajinou a vidět v ní události, které jsem tu při své první návštěvě z neznalosti neviděl.\nV roce 1800 tu byl odchycen takzvaný Viktor z Aveyronu. Slovo „odchycen“ a „takzvaný“ jsou dost hrozná, protože to byl člověk, asi dvanáctiletý chlapec, vlčí dítě. I když pak naštěstí nebyl zneužíván jako kuriozita v cirkusu ani podroben nějakému obskurnímu prozkoumávání, nebyl jeho osud šťastný. Ani při vší péči se nenaučil mluvit a nestal se člověkem v tom vícevrstevném významu toho slova a nakonec zemřel v ústraní. Byl zřejmě krásný a má v Serninu sochu, kterou si zpětně nevybavuju.\nDíval bych se dnes na tu krajinu jako na zemi, kde ještě před dvěma stoletími žil sám v lesích malý divoký chlapec.\nDruhou věcí, kterou jsme nevěděli, byl nález dávných soch tady. Je tu expozice a v ní jsou vystavené, i když nevíme, jestli originály nejsou v muzeu v Rodez a tady jen kopie. Viděl jsem ty sochy na fotkách, jsou prý pět tisíc let staré. Ty sochy, ne ty fotky.\nNalezené a asi tedy i vytvořené byly právě tady.\nPřed pár dny jsem viděl výstavu moderního umění. Polovinu těch moderních umělců bych poslal podívat se na ty sochy, aby viděli, jak moderní umění vypadá. Jsou něčím jednoduché a pravdivé a něčím vnitřním zase vzdálené své vnější podobě. Svými prolínajícími se dvěma existencemi jsou zároveň zobrazením a duší svého předobrazu i autora.\nV něčem je dobře, že jsem o Viktorovi a sochách nevěděl, neprožil bych tak hluboce zmar Serninu, i když zpětně se tímhle novým vědomím zvyšuje.\nVe Francii je hodně míst, která byla opuštěna před desítkami let, některá z nich jsou v té opuštěnosti jakoby kulisou filmu, jednomu říkáme Morové městečko, protože i přes desítky obchodů a dodnes vývěsních štítů, je prázdné. Ale tahle místa byla opuštěná někdy před padesáti lety. Jsou smutná, ale díky tomu zachovalá a ne úplně bolavá.\nMožná o nich napíšu, ale nemůžu psát veselé fejetony pořád jen o smutných věcech.\nSaint Sernin sur Rance byl opuštěn tak pět let před tím, než jsme do něj přijeli my.\nA tak deset let po té, co tu hodně obchodů bylo zrenovováno.\nMy sem přijeli do mrtvého města, myslím, že úplně všechny obchody byly zavřené. V ulici, kde pořád byly jeden vedle druhého.\nHned vpravo a začátku stál vznosný pařížský hotel, s těmi vysokými okny a strmou mansardovou střechou, zmenšená Champs Élysées. Velkými okny je vidět luxusní vstupní hala s buržoazním nábytkem, všechno překryté přehozy, jak to bývá u hotelů, co běží jen v sezoně a do té příští odpočívají. Tady byly po letech čekání na sezonu zaprášené už i přehozy.\nA dál obchody, jen málo z nich mělo vývěsní štíty padesátých let, naopak tu byly hlavně luxusní butiky s nedávnými výlohami z jakoby třešňového dřeva nebo mahagonu a v nich občas v drahých květináčích uschlé kytky.\nZa jednou výlohou spalo zablešené kotě.\nPřed prosklené dveře jiných nechali majitelé navést velké balvany.\nMyslím, že jeden nebo dva obchody se změnily v byt, ale s nadějí, že se obchod vrátí, nezazděnou výlohu jen zevnitř kryl velký závěs.\nPředstavu ji, jak se ještě před pár lety říkalo o místních holkách – To bude jednou bohatá nevěsta, její táta má obchod v Saint Sernin.\nTeď možná holka dojíždí ke kase do supermarketu.\nObchody jsou zaprášené, v některých jsou vitríny, jinde ještě nápisy occasion, nabídka akce.\nNa úplně všech jsou nápisy à louer a à vendre.\nK pronájmu, k prodeji.\nNic nesvědčí víc o zmaru a beznaději, než vyšisovanost těch tabulí a nečitelnost telefonních čísel na nich. Naděje na prodej nebo alespoň pronájem nemá cenu ani jedné nově zkopírované stránky A4.\nŠli jsme tou ulicí tam a zpět úplně sami.\nJen před jedním obchodem byl stojan s pohlednicemi, chvíli jsem si je prohlížel, dvě vybral a vzal za dveře. Myslím, že byly hliníkové, ale i tak drhly a šly špatně otevřít.\nVešel jsem do tmavého obchodu. Ze slunce ulice, jsem musel chvíli počkat, než si oči přivyknou.\nByla to samoobsluha domácích potřeb.\nZastavil se tu čas, byla plná zboží, úplně plná, ani se nevešlo do regálů.\nA všechno bylo jakoby z šedesátých let z Československa.\nVenku ty byť opuštěné obchody byly nové, byly před pár lety draze přestavěné, nebyli jsme na konci světa, tady to ještě nejpozději před deseti muselo žít.\nAle před deseti lety nemohlo být ve Francii Československo šedesátých let.\nA nebyla to zastavárna ani výprodej, byla to moderní samoobsluha.\nTedy moderní tehdy před těmi třiceti roky.\nRegál smaltovaného nádobí úplně stejného jako ze Sfinxu, vedle regál nafukovacích lehátek, bazénků, míčů, vše jak z retrofilmu, v originál krabicích. Většina z těch věcí by se rozlomila, kdybychom se je pokusili byť jen rozložit, natož nafouknout.\nNádobí té doby, bakelitová éra kuchyňských elektrospotřebičů.\nZešeřelý krám jak kulisa k filmu. Nikde žádná cedule výprodej, žádná sleva, nabídka, ceny tak jak možná kdysi byly, teď nejspíš dvojnásobné, než nové zboží v supermarketech.\nProlamované porcelánové talíře se zlacením.\nDěti nevěděly, kam jsem zašel, a já nechtěl zdržovat, jinak bych tím skanzenem chodil daleko dýl.\nProti vchodovým dveřím byla v samoobsluze u zadní zdi kukaň, kdysi asi pracoviště vedoucího.\nMlčky v ní seděl drobný zasmušilý starý pán.\nPodal jsem mu pohledy, on je ve velké kase namarkoval, vydal účtenku, tiše jsme si vzájemně poděkovali a rozloučili se.\nJá vyšel druhou polovinou obchodu, otevřel si jiné dveře ven, je to tu jak na orloji s dvěma okýnky pro svaté, oči oslněné sluncem, malou chvíli jsem zůstal stát.\nZoufalství toho člověka, ta neústupnost, s níž každý den chodí do svého obchodu, aniž by cokoli prodal, snad občas kromě pohlednice za pár franků.\nDen za dnem sám v té ulici zmaru.\nNebýt přechodu na euro, myslím, že by tam seděl dodnes, v zdánlivé snaze prodat zboží, ale spíš zachránit svůj zmizelý svět.\nNebo ho dřív vysvobodila smrt?\nPodíval jsem se znovu na pohlednice. Jedna byla ze současnosti, druhá letecký pohled na tuhle krajinu někdy z doby mezi válkami.\nVšechny ty dnes chlupaté kopičky rýže kopců okolo byly tehdy nejen bezlesé, všechny byly jak hučka na drdůlku staré paní protkány řádky teras s políčky.\nVšude na nich hospodařili lidé.\nTen dnešní neprostupný porost makchie je tu teprve pár desítek let a pod sebou dusí kraj mládí toho pána ze samoobsluhy.\nVíckrát jsme sem nejeli.


Reklamní služby – Lety, Praha - západ | idatabaze.cz\nReklamní služby – Lety okres Praha - západ\n1Český fortel s.r.o.\n2.6 km Na Plzeňce 165, Dobřichovice Bezdlužná\n4.6 km Plk. Fr. Štičky 48, Roblín\n5.8 km Dr. Janského 954, Černošice\n(84) 6.4 km Topolská 1591, Černošice Bezdlužná\n5ŠVEC VLADIMÍR-KOMPOSTÁRNA-PRODEJ KOMPOSTU A SUBSTRÁTŮ\n7.0 km Chýnice, Chýnice Bezdlužná\nProvozujeme kompostárnu a školku okrasných dřevin. Nabízíme strojní zahradnické práce. Vyrábíme substráty. Prodáváme dekorační hmoty.Zajistíme veškeré zahradnické práce. Realizujeme soukromé zahrady, provádíme zakládání trávníků, veřejnou zeleň včetně péče, úpravy okolí ve firmách, výsadbu a údržbu…\nekolia.cz 603 254 825\n9.0 km Sluneční 536, Vrané nad Vltavou\n7Jindra Jakub1 pobočka\n(1) 10.8 km Sokolská 215, Nučice Bezdlužná\nFotografujeme svatby, společenské akce, maturitní plesy a reklamní i produktové fotografie.\nfotograf-svatebni.com 777 689 390\n(64) 11.6 km Březovská 497, Zvole\n12.7 km Dvořákova 300, Jinočany Bezdlužná\nProfesionální fotoateliér. Zaměřujeme se na portrétní, reklamní, modelingovou, produktovou, reportážní, interiérovou a exteriérovou fotografii.\nfotofogo.cz 603 456 301\n10lifeREPORT production s r.o.1 pobočka\n12.9 km Jasanová 100, Dolní Břežany-Lhota Bezdlužná\nReklamní služby v lokalitě Lety – detailní popis\nNa portálu Idatabaze.cz v oboru Reklamní služby najdete 25 firem, živnostníků a institucí. Z toho je 23 bezdlužných dle evidence CreditCheck. Naši zástupci už osobně prověřili přes 8 firem v regionu Lety.


Tepláky LP Limits #4, LP Limits | Ronnie.cz\nTepláky z měkké a lehké tkaniny střiženy tak, aby měly široké nohavice. Příjemný materiál je směsí bavlny a polyesteru. Gumový pás se stahovací šňůrkou uvnitř. Tepláky LP Limits #4 jsou vyhledávaným oblečením nejen všech kulturistů, ale i dalších sportovců.\nKód produktu: 4470 • Kód varianty: N/A\nTepláky od společnosti LP Limits jsou velmi oblíbené pro svůj střih a materiál. Využití najdou jak na trénování ve fitness centru, tak také jako vhodné oblečení pro volný čas.\nprodukt bývá hledán i pod těmito slovy: tepláky lp limits #4, teplaky, teplaki, oblečení, oděvy, sport, sportovní, do posilovny, volný čas, bavlna, bavlněný, lp limits\nDotaz u zboží Tepláky LP Limits #4\nMILAN, 26. 03. 2019\nDOBREJ JAKOU VELIKOST TEPLÁKŮ BY JSTE MI DOPORUČIL MĚŘÍM 182CM A PŘES PAS MÁM CCA 90 CM.\nDobrý den, dle uvedené fotografie je vhodné ještě změřit délku nohou a následně v tabulce zvolíte odpovídající velikost. Výrobce by doporučil velikost L.\nJan, 03. 01. 2018\nDobrý den, chtěl jsem si koupit tepláky, ale zaskočil mne název LP Limits. Nebýval to dřív No Limits, nebo je to jiná značka? Děkuji za odpověď\nDobrý den, tepláky s nápisy „No Limits“ jsme v nabídce neměli, netuším, co to bylo za výrobce. V naší nabídce najdete výrobce LP Limits nebo Extrifit.\nDobry den , mela bych zajem o panske teplaky znacky LP LIMITS v cervene barve velikosti L , ale bohuzel je nemate skladem. Je moznost si je objednat? Predem dekuji za odpoved\nDobrý den, podle vyjádření dodavatele tepláky již nejsou a nebudou, tento model se už nevyrábí.


iPhone X se až doteď nemohl prodávat - iMagazín\niPhone X se až doteď nemohl prodávat\n2017/10/05 | 10:05\nNe že by jeho existence porušovala nějaké zákony, šlo o pouhý standardní proces. Může to znít překvapivě, ale začátku prodeje 3. listopadu bránila ještě jedna formalita.\nPokud nejste úplně obeznámení s rolí United States Federal Communications Commission, zkráceně FCC, mohlo by se vám velmi snadno zdát, že jejím jediným cílem je vyvolávat rozruch o věcech, které nejsou proveditelné, ve skutečnosti ovšem vykonávají velmi důležitou činnost. Před vypuštěním na trh totiž kontrolují jakékoliv zařízení, které je schopné vysílat rádiové signály.\nK tomu využívá řadu testovacích procesů. Mimo jiné zkoumají, zda zařízení nezpůsobuje žádné interference a zda je bezpečné pro lidské zdraví. Jednoduše řečeno, zda splňuje vše, co má. Pro Apple jsou samozřejmě taková testování rutinní záležitostí, nebylo tedy otázkou, zda iPhone X potřebné povolení dostane, ale kdy ho dostane. Do této doby byla na stránce zařízení následující poznámka:\niPhone X neobdržel potřebné povolení od Federal Communications Commission. Toto zařízení není a možná nebude nabízeno k prodeji nebo pronájmu, ani nelze a možná nebude možno jej prodat nebo zapůjčit, dokud patřičné povolení neobdrží.\nVzhledem k tomu, že předobjednávky odstartují koncem tohoto měsíce, tedy 27. října, přišlo povolení ve správný čas. Na druhou stranu by bylo vážně nepříjemné, kdyby se FCC rozhodla, že to bez daného FM čipu opravdu nepůjde…


ABC Pojištění\tPojišťovny AXA pojišťovna Povinné ručení AXA Připojištění\nNabídka připojištění AXA pojišťovny\nAxa pojišťovna nabízí svým klientům široké spektrum možností připojištění k povinnému ručení.\nPojištění právní asistence Komfort s limitem 100 000 Kč\nCena 800,- Kč / ročně.\npoškození, zničení, krádež všech skel jakoukoli náhodnou situací, ke které došlo samostatně, tj. bez škody na dalších částech vozidla.\n20% z pojistného plnění, min. 1.000,-.\nCena 600,- (do 6 sedadel) / ročně.\nCena 1000,- (7-9 sedadel) / ročně.\nPřipojištění nabízí eliminaci důsledků úrazů (smrt, trvalá invalidita) přepravovaných osob v daném pojištěném motorovém vozidle. Pojištění se týká jak řidiče vozidla, tak i osob dopravovanými v pojištěném vozu. Pojistná částka je poskytována za každou osobu přepravovanou ve vozidle.\nCena 600,-Kč / ročně.\npoškození, zničení nebo ztrátu při dopravní nehodě, krádeže vloupáním, loupežná přepadení zavazadel kufru, zničení v důsledku živelné události.\nmax. 30.000,- Kč na jednu pojistnou událost s dalším omezením max. 15.000,- Kč za krádež ze střešního kufru.\nbez spoluúčasti (0%), při krádeži ze střešního kufru 5 000 Kč.\nCena 600,- Kč/ ročně (50% sleva pro klienty, kteří mají u AXA uzavřené povinné ručení).\nToto připojištění rozšiřuje základní rozsah právní asistence AXA Auto o následující pojistná rizika–spory související:\ns jinými závazkovými vztahy týkajícími se motorového vozidla,\ns trestním nebo správním právem.


Dárkový poukaz 200 Kč - Obleknete se\nDárkový poukaz v hodnotě 200,-- Kč. Dárkový poukaz bude po připsání platby na bankovní účet odeslán e-malem uvedeným v objednávce. Dárkový poukaz můžete následně vytisknout a předat.\nDárkový poukaz v hodnotě 200,-- Kč. Pokud si přejete dárkový poukaz v hodnotě např. 1.300,-- Kč. Můžete zadat dárkový poukaz v hodnotě 100,-- Kč a zvolit množství 13. Dále můžete zvolit 1 x v hodnotě 1.000,-- Kč, 1 x v hodnotě 200,-- Kč a 1 x v hodnotě 100,-- Kč.