PØK-ART: March 2014\nSobotní letní kras nalákal mnohé. Sloupské cesty Výstřiky a Rodeo nás přivedly k "novince" Brainstorm, překvapivě pěknému nezáludnému lezení...klasická sedmička západního stylu.\nAlča v nástupu Brainstorm\nMareček s Jiříkem\nKaždoroční neúspěšný pokus v Mauglího mě opět utvrdil v tom, že 7- to opravdu nemůže být ani náhodou, tak malou lištu jsem v životě ještě neudržel.\nAsu se na průstup Poštěvákem připravil v Praseti\nV neděli využíváme deště a bez výčitek míříme do díry Kostelíka. Asu zde kdysi s Čajem rozdělal projekt a hodlal ho přelézt. V autě blouznil o lehké osmičce, ale už prvním pokusem mi bylo jasné, že to ani zkoušet nebudu. Nakonec se z toho vyklubala jedna z nejtěžších cest v Kostelíku s atraktivním názvem Snesitelná lehkost blití. Jedná se opravdu o monumentální linii, která začíná na pilíři, kde vedou cesty Hodinky a Podraz, a končí až nad Krasovým hnusákem. Cestu lze rozdělit na dvě délky, první je tak za 7+, když víte, kde jsou chyty. Cvaká se nejprve rezavý nýt vlevo na pilíři a pak mírně vpravo přes 2 borháky pod strop. Následuje stropový úsek, kde se Asu pohyboval hlavou vzhůru a podobně. Tahle část vypadá na minimálně 8+. Každopádně se jedná o cestu s asi nejvyšším počtem krápníků v Krase, potkáte totiž čtyři.\nJedna z mnoha dekadentních linií - Okno\nPosted by Pøk at Sunday, March 23, 2014 11 comments:\nPo cestě pojídáme květy fialek...chutnají překvapivě po fialkách. Bajerka taktéž nepřekvapuje...datel (v letu se ozývá zvučným „kri kri kri“, v sedě pronikavým „kliééé“), strakapoud, klíšťata. Vše je klasicky obtížné, možná i obtížnější než dříve. Návrat do mládí dovršuji nástupem Podzimní přes strom. I když dle nákresu ze 70. let je to možná dle pravidel...\nVýsek nákresu Bajerky publikovaného v roce 1970 v Hotejlu.\nPosted by Pøk at Friday, March 21, 2014 No comments:\nPosted by Pøk at Monday, March 17, 2014 14 comments:\nPrvní březnovou neděli jsme s Asuem navštívili Adama Ondru a pohovořili s ním o lezení. Vznikl tak tento rozhovor. Přeji pěkné počtení, k ranní kávě či večernímu vínu. A Adamovi díky za ochotu a pohostinnost (a Evě za výbornou švěstkovou buchtu).\nMáš chuť si zajet jen tak zalézt do Krasu, když je takhle krásné počasí jako dneska?\nMám totální chuť! Ono je těžké se k tomu dokopat si zalézt jen tak. To si jdu zalézt třeba při resťáku, ale při tréninkovém nasazení je těžké si říct, že dnes polezu jen tak, lážo plážo. I když pak z toho má člověk i daleko větší radost. Když mívám v prosinci pauzu, tak jsme třeba byli na Pálavě na Silvestra. Měl jsem ještě oficiálně odpočívat, ale vylézt si Normálku na Martinku bylo naprosto super. Úplně mi to zvedlo náladu. Pro mě je důležitý v Krase bejt, než tam jen vyloženě lízt. Možná to zní jaksi nostalgicky, ale pro mě je to víc domov než jít po Brně. Já když se vrátím odněkud z daleka, tak přijdu domů, ale až třeba na Holštejně si řeknu, že jsem opravdu doma.\nKdy jsi začal jezdit do Krasu?\nJsme tam jezdili od té doby, co jsem byl malej prcek a hrál jsem si pod skálou. Na Krkárně jsem si zlomil nohu ve třech letech, když jsem spadl do díry pod CPM. První vážnější vzpomínky na lezení mám z Rudic, kdy jsem se v roce 1999 dostal na druhém na vrchol Jasné páky. Částečně mi bylo pomoženo, částečně jsem chytl nějaký nýt a nějak jsem se nahoru dostal. To mi bylo šest let. A byl to jeden z impulzů, bylo to takové motivační, že jsem lezl stejnou cestu jako rodiče…\nRudice 2004, cesta Amnesty International (zdroj:lezec.cz)\nJak tě ovlivnili rodiče?\nJá si to nechci přiznat, že mě nějak významně ovlivnili, já byl vždycky hodně individualista a všechno jsem si musel dělat po svým. A to už v šesti letech. Samozřejmě mě podporovali, to je neoddiskutovatelné. Málokdo má takové podmínky, že jsem mohl v podstatě každý víkend od šesti let být na skalách. Mnohokrát i v týdnu po škole.\nNepřipouštíš si nějakou ovlivnitelnost?\nJá jsem si vždycky mohl lízt, jak jsem já chtěl a vybrat si cestu, kterou já si chci vylézt. Jak to dělá mnoho rodičů, že oni přijdou do skal, otevřou průvodce, vyberou nějakou cestu a pošlou to dítě lézt, tak to bych se otočil a šel do auta. Pro mě bylo taky hodně zajímavý, když jsem byl malej, lézt cesty, které měl táta vylezený před 20 lety.\nTakže už od mala jsi studoval průvodce a zajímal se o to, které cesty kdy byly udělány?\nAbsolutně. Když jsme začali jezdit do Arca, někdy v sedmi osmi letech, tak jsem Massone uměl nazpaměť i s čísly cest. V průvodcích jsem ležel od rána do večera. A v Montanách. Když jsem pak do nějaké oblasti přijel, tak jsem průvodce ani nepotřeboval. Měl jsem ho v hlavě.\nMěl jsi už tenkrát v Krase „projekty“, nějaké sedmičky, osmičky?\nMě to hlavně v Krasu vůbec nešlo. Lezl jsem tam o mnoho stupňů míň než v zahraničí. Nevím, jestli to bylo tím, že jsem neuměl lézt. Spíše to bylo tím, že cesty jsou boulderovější a jsou v nich delší kroky a míň chytů na přidržení. Když jsem jel do Jury, tak jsem měl pocit, že jsem se mohl chytit všude. Tam ty devět mínusky šly na OS samy. A když jsem šel do nějaké osmičky v Krasu, tak jsem jenom čuměl.\nJá jsem do sedmi let na prvním nelezl, pak jsem se postupně rozlezl v zahraničí, kde to bylo zajištěnější. V Krase jsem začal lézt na prvním tak, že jsem prostě měl takové ty klasický sedmičky, jako Indii nebo Zbrojnoše, vylezený párkrát na toprope a až pak jsem si to troufnul na prváč.\nPrvní větší projekt?\nUrčitě Čína. Chtěl jsem, aby Čína byla moje první osmička, měl jsem ji vylezenou TR, ale při lezení na prváka tam byl rozhodně psychický blok. Pamatuju si, že jsme tam byli dva dny, to bylo v roce 2000 na podzim. Já jsem to v létě vylezl TR, celkem na pohodu, namotivován Rajfkama, který byly starší a měly to strašně nachozený. Takže do konce roku jsem to chtěl vylézt. Vždycky jsem ale vylezl do toho nejtěžšího místa, a i když je to u nýtu, tak jsem se rozklepal. Možná si o mě lidi říkají, že mám hroznou výhodu, že jsem začal lézt a vyvádět, když jsem ještě jako dítě neměl pořádný pud sebezáchovy, ale já si pamatuju, že jsem měl pud sebezáchovy jak sviňa a Čína toho byla důkazem.\nA čím tě Čína tak lákala?\nNa Indii se jezdilo a Čína byla taková převislá klasika. Mě tehdy lákaly hodně takové převislé cesty. Rád jsem visel na Friťáku v převisech bez noh. V tu dobu mě prostě převisy fascinovaly více jak kolmé lezení.\nAle zpátky k té psychice… s každou cestou ten pud sebezáchovy mizel a mizel, až to v podstatě došlo do takové podoby, že když lezu sportovní cestu, tak si nějaký ten adrenalin neužiju. Je to už taková rutina, že prostě být 30 metrů nad zemí a vědět, že ta cesta je převislá a zajištěná, tak to se mnou nic nedělá.\nSloup a Destrukce (foto Pavel Nesvadba, lezec.cz)\nTakže je ti jedno, jestli jsi dva nebo pět metrů nad nýtem?\nPět metrů už mi jedno není, ale je mi jedno, jestli jsem u nýtu nebo tři metry nad nýtem, když je to v převisu. Prostě myslím jenom na lezení. Je to, jak kdybych lezl někde na boulderovce. Mě láká trošku ten adrenalin polechtat, ale v mém případě to znamená, že musím dělat něco, co je opravdu už objektivně trochu nebezpečné. Občas v nějaké lehčí cestě něco vynechám a člověk se pak musí trošku víc soustředit, ale vždycky se snažím o to, abych neriskoval holej život, protože to není sranda.\nA v horách vnímáš odlezy víc?\nRozhodně. Tam jsou momenty, kdy nějaký ten adrenalin zažívám a je to pěkný. Ale zároveň se posouvám z té hranice bezpečnosti do jakési hranice, kde už se něco může stát. Ale čím častěji se do takových nebezpečnějších situací člověk dostává, tím více je to rutina a to nebezpečí si neuvědomuje, dokud se něco nestane. Já si třeba v Norsku hrozně rád vylezl pár cest po vlastním, které byly relativně bezpečný, ale už jenom to, že lezu po vlastním a zakládám si, tak to není stejný jako cvakat očka. Na Flatangeru jsem otevřel novou cestu, kdy prvních deset metrů byla nějaká stará cesta, to už bylo vyvrtaný, třeba 7a. Ta původní cesta pak pokračovala doprava a já jsem pokračoval přímo dalších 30 metrů po vlastním. Cesta je za 8a+. Měl jsem jenom přídavný lano, vylezl jsem do místa, kde jsem chtěl dát slaňák, dal jsem tři friendy, sedl si, nechal si poslat vrtačku a navrtal to. Bylo to mírně převislé, protkaný takovýma trhlinama. Nedá se to zajistit po metru, v nejtěžším místě jseš pět metrů nad jištěním, ale tam jsem měl tři úplně tutový kamaloty. Být pět metrů nad nýtem by mi játra asi moc nezvedlo, ale v ten moment nad těma kamelotama a navíc v naprosto panenské skále, nikdo tam nikdy nelezl a bylo to takové nejisté lezení se špatnýma nohama, to byl rozhodně zážitek. Anebo i to pitomý nýtování na Flatangeru seshora, to je taky dobrodružství.\nV Macoše jsi lezl?\nJen tu klasiku, někdy v sedmi letech na druhým. Nejvíce se mi líbil ten strop horního můstku.\nKdy jsi naposledy lezl nějakou šestku v Krase?\nJá myslím, že to není tak dávno, možná vloni.\nNa Stránské jsi lozíval?\nJo, jednu doby jsme tam s Martinem Stráníkem po škole docela často chodili. Bez bouldermatky jsme po škole sedli na šalinu a třeba Zuby nehty jsme lezli dokola s nějakým zákazem chytů a tak. Já to pak vylezl i ze sedu, to je tak 8A, 7C+. Těžký zvednout prdel.\nJak vnímáš proměnu, kterou prošel Kras, kdy se místo starých skob a jištění dávají borháky a ten psychický aspekt trochu vymizel?\nJá myslím, že ten směr, který se udal, že některý oblasti, třeba Holštejn, Sloup, jsou vyloženě sportovní, aspoň z českého hlediska, že je to tak správně. On se pětkař, když naleze v Krase do pětky, i v těch sportovních rozhodně vybojí, i po tom všem přejištění. Nějaký oblasti se jen přejistily, místo starých nýtů z nějakých konzerv se daly borháky, což si myslím, že je taky správně. Jestli se i skoby vyměnily za borháky, tak to už je otázka, ale myslím si, že těch dobrodružných cest se dá v Krasu stále nalézt docela dost, třeba na Rorejsech, nebo v Macoše nebo na Koňovi. Myslím, že tak by to mělo prostě zůstat a jsem si takřka jistý, že to tak i zůstane. V těchto rozchrastnaných nikdy o nějaké přejištěné příjemné polezení nebude zájem.\nLezl jsi nějaké Mauglího cesty?\nMinimálně, ale chtěl bych si je někdy vylézt. A rozhodně si nepřeju, aby byly zajištěný po metru. Na jednu stranu by to byla i škoda železa, stejně by to skoro nikdo nelezl. A myslím si, že způsob, kterým to dělá Vlk, jak tvrdí, že jsou tam tři urezlý skoby, tak to vymění za jeden borhák, tak nakonec jsou tam delší runouty, ale alespoň jeden normální nýt, který tam vydrží dlouho. Ta skoba, když tam byla daná před třiceti lety, tak jí asi člověk moc věřit nemůže, ale před těma třiceti letama byla třeba relativně dobrá. To se těžce posuzuje…ale myslím, že je důležitý, že Kras nabízí obojí aspekty…\nZměnilo se nějak tvé vnímaní lezení od dětství?\nJá jsem to bral brutálně vážně už jako dítě. Já už si někdy v sedmi letech řekl, že chci lézt a chtěl jsem být rock star. Přečetl jsem si knihu Rock Stars, viděl jsem tam ty pěkný fotky a připadalo mi, že ti lezci na těch fotkách vypadali tak nějak šťastně. Řekl jsem si, že chci být jako oni a dělal jsem všechno proto, abych takový byl.\nJe pro tebe důležité, když děláš cesty, znát historii, jak to probíhalo dříve?\nTotálně, mě to hrozně zajímalo, třeba u cest jako je Čarodějův učeň. Pod tím jsem vždycky stál, nechápal jsem, po čem se tam leze, pak už jsem měl třeba v zahraničí vylezené nějaké 8b+ a visel jsem v tom a ty kroky jsem nechápal. Když jsem to nakonec vylezl, tak jsem si říkal, jakože dobrý, už asi umím lézt, ale pořád jsem nechápal, jak to tehdy Svišť mohl vylézt. A stále to nechápu.\nČarodějův učeň (zdroj: rockstars.cz)\nA je to fakt jen 8b+?\nPro mě za mě je to klidně 8c…možná je to trochu víc oklouzaný, ale když to zůstane 8b+, tak ta klasifikace 10+ je s tím Učněm spojená a každej ví, že lezeš Učně, což je POJEM a to číslo není důležitý.\nKdybys do toho teď nalezl, tak bys to hned dal?\nNo, hodně těžký by to bylo. Jako až na to nejtěžší místo by to nebyl problém, ale to nejtěžší místo chce mít v těle. Chce to mít dobře narostlej nehet. Ale co jsem chtěl hlavně říct, že to bylo v minulosti pro mě velmi důležité si vylézt všechny ty klasiky, jak už v Krasu tak v zahraničí. A popřelízat si ty devět áčka, který neměly přelez, abych věděl, jak ti lezci lezli, jak oni si představovali stupeň 9a, abych já věděl, na co můžu navázat. A co je 9a v různých lezeckých stylech. Někdo vyleze jedno 9a někde ve Španělsku a pak vyleze nějakou totálně odlišnou cestu, v jiným stylu, boulderovější cestu, o které si myslí, že je těžší než to 9a ve Španělsku, tudíž to musí být 9a+. Ale to je blbost.\nJak vnímáš takovou tu „zodpovědnost“, že posouváš to lezení dál…ať už v cestách, nebo v boulderech?\nBouldery jsou specifická záležitost, já sám se nepovažuju za boulderového experta. V porovnání s Nallem nebo Danielem Woodsem, toho mám nalezeno málo. Ke klasifikacím cest se myslím můžu vyjadřovat docela dobře, protože asi nikdo nemá nalezeno to co já, minimálně v těch nejvyšších stupních. A ve všech různých stylech. Myslím, že jsem docela univerzální, i když nějaké styly mi sedí trošičku víc…Ale není to zas tak moc markantní rozdíl, dokážu vylézt 9a v plotně i ve stropě.\nNejtěžší OS v Krase? Četli jsme, že Ippolito…ještě něco jiného takto těžkého?\nUž jsem neměl žádnou cestu, kde bych to mohl zkusit…ještě Via Sacru (Lidomorna, 10-) jsem vylezl na flash.\nA jak vzpomínáš na Ippolito?\nTo si dobře pamatuju. Rozlezl jsem se v Náladové, na 2. pokus, a Ippolito byla poslední 10-, která mi ve Starých zbývala. To bylo někdy v květnu, kdy jsem ty Starý v podstatě vysál. Už jsem tam měl všechno vylezený, takže si sfouknu ještě to Ippolito a vůbec mě ani nenapadlo, že bych to mohl dát na OS. V tu dobu to byl můj limit na OS. Měl jsem vylezené třeba tři čtyři. 10- v Krasu na OS mi připadalo jako něco totálně vzdáleného. No ale prostě jsem tak nějak lezl, v takové té rozpažce, no dneska už to pro mě není rozpažka, ale je to poměrně daleko, tak jsem byl tak natáhlej, že jsem to ani nemohl přibrat, aniž by mi vyletěly nohy. Takže jsem tam byl úplně ukřižovanej a bez nohou jsem to přibral do natažených ruk. Tím už jsem se docela unavil, ale pak jsem to nějak drtil a drtil a dodrtil do konce. A nemohl jsem ani věřit, že je to 10-. Jestli jsem lezl správnou cestu nebo jestli jsem to nějak neojebal, prostě klasická věc, o které v Krase vždycky přemýšlíš, jestli to člověk neošidil. Ale bylo to tak. Ale od té doby jsem ani žádnou šanci něco takového onsajtnout neměl. Nový těžký cesty v Krase nepřibývají a když už, tak nějaký kombinace a ty už pak nemůžu mít na OS.\nVadí ti tady ty kombinace, zakazování chytů, že se z toho dělá hřiště… nebo ti to naopak přijde přirozené?\nMyslím, že nějaké nelogické kombinace v nižších obtížnostech dělá hlavně Zdenál. Třeba Předstartovní pro mě nemá moc smysl, nebo ta cesta napravo od Souhry náhod. Nebo Zmrzlí muži. Ale v těch nejtěžších obtížnostech, třeba na Lidomorně, tak tam je pár lajn: Barikáda, Hrobeček, Glutaman a do toho milión kombinací. Ale pro mě to nejsou regulérní cesty. Já je třeba mám pojmenovaný a oklasifikovaný, ale nikomu to jako cesty nevnucuju. Lezu si to, protože je to dobrá tréninková kombinace. Já to tam mám i ze sedu zkombinovaný, kolečka a tak.\nLezl jsi poslepu někdy?\nHrobečka mám vylezenýho naslepo. Normálně na prvním.\nJak jsi tam řešil ty skoky?\nTo si musíš nachodit, nějaký ty dlouhý šáhy jsem schopen zafixovat, a ten chyt si najít, a nějaký skoky se musíš naučit. Diváci mohli říkat jenom “pojď, pojď“, ale nemohli říkat žádný instrukce. Vzalo mi to asi čtyři pokusy. Všechny kroky mi připadaly dál než normálně. Tím, že nemáš oči, které tě vedou, vedou tu ruku do toho chytu.\nNa sólo tě něco lákalo?\nNe…já si myslím, že mě to nikdy nebude lákat, ale nikdy nevíš. To je taková věc, že musíš mít takové vnitřní volání. A já nikdy takové volání neměl.\nMyslíš, že publikování sól může takové volání ve čtenářích navozovat?\nNo, to je taková přirozená dedukce, ale to si úplně nemyslím. Ty sóla se publikují dlouho, ale lezců co sóluje, nepřibývá. Naopak jich ubývá. Buď je to nějaký psychicky labilní člověk, který by dělal nějaký šílený věci i mimo lezení, anebo to lidi dělají z důvodů, kteří mají to silné vnitřní volání, který já osobně chápu, i když já jej nemám. Ale pro mě je to určitý risk, který jsem zatím nebyl ochoten podstoupit. Samozřejmě je spousta situací v každodenním životě, který určitý riziko představují, ale ty jsem ochoten podstoupit…jsem třeba ochoten přistoupit na riziko, že mi praskne lano, protože mi to připadá naprosto nepravděpodobné. Nebo že cvakám druhou expresku a vím, že to mám na zem. Třeba na písku lezu ty nebezpečnější záležitosti spíš na OS a to člověk předem nikdy neví, než tam doleze, jaký to bude. A když už tam člověk doleze, tak to udělá, nebo já to prostě udělám, a pak si zpětně uvědomuju, že to byl docela možná risk, který jsem neměl dělat. Málokdy jsem nějakou nebezpečnou cestu nacvičoval a pak ji vylezl. Možná třeba ten 50. den, ale to pro mě nebyla maximální úroveň. Ale zase, lidi co na písku lezou, tak by se nad nějakýma rizikama, o kterých mluvím já, ani nepozastavili. A spousta lidí, co je zvyklá lízt jenom na stěně, nebo když jedou na skály a musí si to pořádně secvičit shora a pak to vylezou, tak by možná řekla, že jsem blázen. Čím víc má člověk zkušeností a zná svoje limity, tak akorát jediný, co pak člověk nemůže vědět, je to, kdy mu nějaký chyt zůstane v ruce. Samozřejmě, že čím víc máš zkušeností, tím můžeš líp poznat, který chyt může vypadnout, nebo nějakým způsobem ty chyty bereš. Ale párkrát mě hodně překvapilo, jaký chyty jsem vyrval, o kterých jsem si myslel, že jsou betonový.\nMěl jsi nějaký zásadnější lezecký úraz?\nZásadnější rozhodně ne, pár relativně škaredých pádů. V Juře jsem od druhé expresky spadl na záda na polici, vypadalo to špatně, ale za dva dny jsem zase lezl, měl jsem jen obrovskou bouli na lokti. V Norsku při tradičním lezení jsem spadl asi ze čtyřech metrů při prvovýstupu, když jsem zakládal druhý kamalot. Ušlápl jsem stup a to první jištění jsem vyrval. Spadl jsem zadkem přímo na špičatý šutr. Bylo to nepříjemný. Jsem si říkal, že když do toho znovu nenastoupím, budu mít psychický blok v tradičním lezení do konce života, takže jsem si řekl, že to musím překonat.\nJaké směry tě lákají při volbě prvovýstupu?\nV Krase vrtám cokoliv co je volný a lezitelný. Co dává smysl. Nechci mluvit třeba za Sviště, ale kdyby mu někdo kdysi řekl, že v Krase bude tolik a tolik cest v obtížnosti 9a a že tu bude 9b, tak nevím, jestli by věřil. Spousta lidí si myslelo, že Kras je odtěženej.\nA ty si myslíš co? Má to ještě potenciál?\nSloup a Holštejn jsou dosti odtěžený. V těch sektorech, kde se leze, tak tam potenciál na nový smysluplný linie už není. Jsou tam navrtaný projekty, které je třeba vylézt. Ono je to vždycky vtipný, že třeba Vaňousy jsem před mmoha lety považoval, že tam nejde nic navrtat, a přibylo tam 8c+ a 8b, Na věky věků a Krabat. Třeba nechápu, že mě dřív nenapadla propojka z Čarodějova učně, Krabat se to jmenuje. Neříkám, že je to nějaká skvělá linie, ale chyty tam byly, takže nýty se tam dát musely. Ale předtím jsem ty chyty deset let neviděl. Ale myslím si, že je stále spousta volných směrů ve žlebech, na Jáchymce, na Býčině.\nMyslíš, že jak se zlepšují tréninkové možnosti, tak se i ty tvoje cesty později polezou jako takové klasiky?\nNo, myslím si, že třeba Perla má potenciál se někdy stát klasikou, ale nějaký ty šlemy jako třeba Kosovo, Schengen, Deportace jsou tak specifický boulderový cesty, že si nemyslím, že se to někdy poleze v nějaké větší míře.\nPerla Východu (foto Pepe Piechowicz, lezec.cz)\nZkoušíš někdy znovu vylézt své cesty?\nKdyž je to na Lidomorně, kde jsem často, tak ty cesty mám vylezený víckrát. Ale třeba cesty ve Sloupu jsem už znova nelezl a ani moc nemám chuť.\nJsou tady ještě další projekty s dvanáctkovým potenciálem?\nMomentálně je jeden nad Evolucí (video z pradávného přelezu Evoluce zde), který má potenciál být 9c. Mám ho celej zkrokovanej, ale zatím necítím, že bych ho mohl vylézt. Je to 8c+ cesta do 8B+/C boulderu. Tříkrokového. To je taková tupá hrana a ten klíčový krok, to se dává levá pata za hranu, za takovou oblou plošku. Kdyby tam byl dobrej stup, tak se můžu patou přitáhnout, tělo dát blíž ke skále a posunout ruku dál. Ale já tu tupou hranu musím nohou a rukou brutálně stisknout a pak můžu patou trošku tlačit od sebe, ale jen málo,aby mně nesmekla. Protože když zaberu přímo směrem ke mně, tak mi smekne. Jsem schopen to samostatně udělat, když mám sílu po odpočinku v laně, že to víc zarvu rukou a tou patou skoro nezaberu. Takže se buď musím strašně zlepšit, abych to 8c+ po boulder vylezl úplně v pohodě a zároveň ten boulder udělal samostatně úplně v pohodě a pak možná mám šanci na nějakej přelez v kuse. Anebo posílit stehno.\nJak jsi vlastně začal s prváčema?\nNo to bylo logický, už jsem neměl v Krasu co lézt. A zároveň to bylo pěkný, když jsem byl malej, se podívat na skálu a říct si, že tahle cesta, ta je moje, tu jsem vylezl první. Byl jsem na sebe takovej pyšnej. Dneska už mě to rozhodně nepřivádí do varu, že tahle desítka nebo jedenáctka je moje. Myslím, že moje první cesta je Bláznův výpadek na Krkárně, to už ani není v průvodci, Vlk to zhodnotil, že je to pitomost. Taková spojka z Bláznoviny do Zahradníkova učně. Taková pěkná propojka. V ten moment jsem měl strašnou radost, že jsem něco nového vymyslel, dal jsem to za 8, je tam čtyři metry novýho lezeníJ. A první můj přelez nějakého projektu byla Lednová neděle na Břestecké skále, to byl otevřený projekt Michala Rožka. Ale nějaký ty cesty, který jsem vyloženě vymyslel, tak nějaká impresivní linie je určitě Perla východu. To přišlo po pár letech.\nA to je zajímavý, že projekty v Krasu mi na danou obtížnost zabírají daleko více času než někde jinde. Nemyslím si, že je to proto, že dávám tvrdé klasifikace, ale protože tam není trošku toho tlaku, jak když jsem někde pryč, mám poslední den a musím to vylézt. Do Krasu jedu, i když nejsem 100% odpočatej, jsem po tréninku nebo co, a zároveň vím, že se tam můžu zítra nebo pozítří vrátit. A pak to nedáš a můžeš začít mít blok v hlavě, že si myslíš, že je to těžší, než to je, roztočí se kolečko pokusů, který se těžce zastavuje. Což se mi třeba v Perlorodce stalo. S Vasilem to bylo jiný, protože jsem věděl, že to je na hranici mých možností a nemůžu tam jet unavenej po tréninku. Ale v Perlorodce jsem si vždycky říkal, to není až tak těžký, pojedu si to zkusit, možná to třeba vylezu, a když ne, tak se nic neděje. Ale čím víc jsem to zkoušel, tak mi připadalo, že to není tak lehký, a pak, když jsem to nakonec vylezl, tak mi to jako celkem lehký připadalo. Ale těžko říct, jestli to bylo díky tomu, že jsem to tolikrát předtím zkoušel, jestli mi vůbec pomohlo těch milión pokusů.\nVedeš si papírový deníček?\nVloni jsem skončil s papírovým, ale mám 13 let poctivých zápisů, kde jsem si psal každou cestu, co jsem si ten den zkoušel, jaký bylo počasí a tak. Teď mám svůj nejstarší deníček položený na kampusu jako motivační četbu. Takže když odpočívám mezi cvikama tři minuty, tak ho otevřu a docela se člověk zasměje.\nJak vybíráš jména pro prvovýstupy?\nTo je nejhorší.\nTěžší jak to vylézt?\nNo, to přemýšlím i pár dnů. Teď už jsem zjistil, že je lepší se tím netrápit, zvláště když je to nějaká lehčí cesta, pro mě ne úplně tak důležitá. Použiju první název, který mě napadne a přijde mně akceptovatelný. Spontánní názvy jsou nejlepší. Ale když je to nějaká důležitá cesta, tak o tom hodně přemýšlím. Třeba Change v Norsku, tak to je název, s kterým jsem docela spokojen. Nebo nad něčím hodně přemýšlíš a vymyslíš nějakou vtipnou blbost, jako třeba Netolerance Upocence. To bylo v tom období, jak jsem dostal podmínku od ČHS za lezení na písku s magnéziem, tak to byl takový provokativní název, že v Krase je naopak zakázáno lézt bez magnézia.\nZbytky nad zvratky (foto Petr jandík, horyinfo.cz)\nMáš pocit, že sem někdy někdo ze světové špičky přijede něco zkusit vylézt?\nSami od sebe sem určitě nepojedou. Možná kdyby tady byly nějaký závody, tak by se tam někdo zajel podívat. Ale nemyslím si, že budou tak motivovaní, že by zkoušeli třeba Vasila nebo Perlorodku. Já sám je sem ani moc nelákám, protože člověk musí být na ten místní materiál docela zvyklý. A já zvyklý jsem a ty cesty mi trvaly docela dost, než jsem je vylezl. Lidi, co to mají relativně blízko, jako např. Rakušáci, tak sami nemají vylezený všechno okolo svého baráku, tak proč by jezdili 6 hodin někam do Brna. A když to řeknu Španělům, tak pro ně je to úplná utopie. Takže opravdu není, kdo by sem přijel. Dokud někdo pořádně nepoleze u nás, tak si myslím, že ty cesty opakování mít bohužel nebudou. Na spoustu z nich by měl třeba Martin Stráník, ale jeho dokopat se navázat na lano a ještě ho přesvědčit, že na ty cesty má… i na ty 9a, a i taková Perla východu, i když je dlouhá, tak je to takový boulder, odpočinek, boulder, odpočinek, trošku vytrvalosti na to je třeba, ale je to pěkná linka. Co vím, tak se zkoušel trošku Kostěj, Martin to zkoušel se mnou, když to byl projekt a hodně mu to šlo. Ale pak za další měsíc už to nemohl zkrokovat a řekl, že je to na něho moc těžký, takový jeho styl. Ale v poslední době si začal trošku víc věřit a už leze 8B+ bouldery, takže doufám, že to půjde dál.\nJe to v Krase těžší než jinde, nebo je to pouze specifičtější lezení?\nDneska si myslím, že to je spíše specifičtější lezení. Jako malýmu mi to tady připadalo strašně těžký, ale spíš to bylo tím, že ty cesty jsou morfologičtější. Ale když už je člověk na to lezení zvyklej a někdo mu řekne, jaký chyty brát a taky protože to je boulderový a ne vytrvalostní, tak vylézt tady první 8a není zas takovej problém. Ty cesty okolo 6, 7 jsou určitě tvrdší než v případě těch vyšších stupňů. I když zas tak specifický lezení to tady není, což dokazují třeba i dobré výkony pražáků, jako třeba Ály Rozsypala nebo Oliváče, kteří v podstatě na prvních pár návštěv vylezli 10- relativně v pohodě.\nJe Vasil nejtěžší cesta na světě?\nPro mě to nejtěžší cesta nebyla. Ty tři 9b+, co jsou na světě, jsou úplně neporovnatelný, ale dovedu si představit, že pro spoustu lidí to nejtěžší cesta je. Je to cesta, která mi sedí, je to grc, je to krátký, silově vytrvalostní, za malej zmetek a hrozně dlouhej krok z toho, a za patu. A tu mám silnou.\nJeště ne dost. Vasila jsi vlastně vylezl hned poté, co jsi se zranil na Mejcupu…\nTen element na tom Mejcupu mi možná dosti pomohl cestu vylézt. Ten den, co byl Mejcup, tak po kvalifikaci jsem tam jel a konečně udržel ten klíčový krok. Byl jsem tak překvapenej, že jsem se v dalším kroku pustil, byl jsem trošku psychicky vyvedený z míry. Večer jsem měl strach, že jsem si ve finále udělal něco s kotníkem, nakonec jsem si pouze narazil patu, takže trošku to bolelo při chůzi. To mě donutilo si dát dva dny pauzu, což bych si normálně nedal. Poté co jsem dokázal dát nohu do lezačky, tak už to nebolelo a naštěstí ta klíčová pata ve Vasilovi je na druhou nohu. No a po těch dvou dnech odpočinku jsem měl prostě sílu jak sviňa. Ten den jsem to sice nevylezl, podsmekla se mi ruka a trosku jsem si obrousil kůži, takže jsem vsadil vše na jednu kartu na příští den, kdy jsem přijel a všechno mi hrálo do karet.\nVnímáš nějak, když lezeš, pozornost ostatních lezců?\nKdyž to lezení jde podle plánu, když se opravdu soustředím jenom na lezení a zároveň si věřím, že tu cestu dám, tak to vůbec nevnímám. Nebo je to jen takový hodně vzdálený bzukot.\nA taková ta krasová sebranka pod skalou, jak řeší co vzít a nevzít, co je zakázané a tak?\nMě ta krasová atmosféra nepřipadá nějak negativní, já se v tom cítím dobře, když přijdu na Holštejn a potkám tam zase ty stejný lidi. To k tomu prostě patří, jestli tam ten chyt se může nebo ne. Prostě nekonečný potenciál skal tady nemáme a určitý cesty jsou eliminace a prostě to tak bude. Takový ty klasický eliminace, co jsou pro přespolní nepochopitelný, tak místní to ví, ty cesty se lezou a lidi z nich mají radost. Tak ať se lezou. A handrkování o tom, jestli to je šestka nebo sedmička, to k tomu patří a to je tak ve všech oblastech. Nelíbí se mi možná takové: „to je sedmička, jseš v Krasu, neumíš lézt“, přitom objektivně je to třeba spíš za osm. O mnoho stupňů by klasifikace lítat neměla, měla by mít aspoň minimální vypovídající hodnotu.\nProč myslíš, že lidi jsou často upnutí na čísla, kolikrát i více než na cestu? Že si podle čísel vybírají, co polezou. To je 8a, to polezu, ale kdyby to bylo shozeno na 7c+, tak už ne.\nČísla jsou rozhodně dobrá motivace k tréninku. Lhal bych, kdybych říkal, že lezu jenom pro linky. Rozhodně to číslo je důležitý k motivaci k dalšímu progresu. Kdyby čísla v lezení nebyla, tak by to nemohlo být měřitelný, nebyl by to sport a nelezly by se tak těžký cesty. A někteří lidi jsou na ty čísla upnutí málo, někteří možná až příliš, ale to už je na individualitě toho člověka, jestli se nechá těma čísla upnout moc. Pro mě je lezení sport i životní styl. I když to zní jako klišé, tak je to všechno to okolo.\nMáš potřebu vylézt cestu znova, když jsi ji vylezl nějak na křeč, ne příliš elegantně?\nAni ne. Ale krása v lezení je rozhodně důležitá a hodně studuju svůj vlastní styl i styl ostatních. Já jsem spíš silovější a výbušnější typ lezce. Je pro mě efektivnější lézt rychleji, což možná neznamená úplně nejelegantnější pohyb. Pro mě, zvláště na OS, je některé typy pohybů lehčí a efektivnější přervat hnedka na sílu, než se tam zastavovat a něco tam technicky vymýšlet. Postupným tréninkem se to, co je efektivní, může dost radikálně měnit. Když budeš bušit vytrvalost, tak pak je možná efektivnější lézt pomaleji. Každopádně hodně moc lidí nemyslí na určité detaily, které jsou v lezení hodně rozhodující. Strašně záleží třeba na tom, na jakou stranu máš expresky. Nebo nějaký cesty vychází tak, že se 4x za sebou cvaká z pravé ruky a tak je efektivnější aspoň jednou cvaknout levou rukou, i když z horšího chytu. Neutavíš tak tu pravou ruku. Když padáš v nějakém klíčovém kroku, může pomoct třeba pět kroků před tím si tu klíčovou ruku o sekundu dýl proklepat. To, že tam miliónkrát padáš, může změnit třeba jen nějaká totální blbost.\nNebo je velmi důležitý, jak máš dlouhý nehet. Dost lidí si stříhá nehty příliš, ale mít příliš krátké nehty není dobré, protože kůže na malých chytech potřebuje oporu. A když kůže nemá nad sebou oporu nehtu, tak se ti na těch nejmenších chytech roluje. Takže ono to sice možná škrábe, ale ta opora nehtu je důležitá. Ale zároveň je potřeba mít pevné nehty. Třeba takový nehtoví specialisté ve Fontáči, co lezou 8A-B v plotnách za nehty, tak říkali, že si nehty zásadně šmirglujou, že tím nehty ztvrdnou. A myslím, že ještě vitamín E na to pomáhá. A samozřejmě zarovnávat nehty dorovna. To je důležitý třeba na Petráč nebo i na toho Učně.\nEcholokace (foto Vojtěch Vrzba)\nProvozuješ nějaké mentální cvičení?\nCvičení žádný nemám. Rozhodně je potřeba do pokusu jít s namotivovaností a s tím, že se na ten pokus těšíš.\nA jak to v sobě vzbudíš? Když jseš třeba pod nějakým tlakem…\nTo musí přijít přirozeně. Můžeš si uvědomit, že nelezeš proto, aby ses tady stresoval, a lezeš pro to, aby tě to bavilo a pak by tě měl bavit i ten samotný pokus. I když to je samozřejmě stresující, můžeš tam udělat spoustu chyb a jakákoliv z nich tě může stát přelez. Ale zároveň, čím víc o tom budeš přemýšlet, tím budeš víc nervózní. Můžeš se přiblížit k nějakýmu tomu výkonnostnímu potenciálu jenom za situace, když si věříš, když nemáš žádný pochybnosti. Nebojíš se, nemáš v hlavě ten krok, v kterém jsi už tisíckrát spadl. Co když tam spadnu po tísící první?\nTo samotný lezení je třeba nechat, hlavně když už jsi zkušenější lezec, na zkušenostech. Já když už pak lezu nějakou extrémní cestu, tak moje mysl je někde pryč. Já si připadám, že jsem jak panáček lego a instrukce nedává můj mozek, ale dávají to, když to řeknu blbě, zkušenosti. To co mám nalezeno. Tělo samotný ví, co je nejefektivnější, protože už má nalezený kilometry. Nějaký přemýšlení v lezení je už akorát nadbytečný. Psychika ti nemůže pomoct, ta ti může jenom uškodit. Máš nějaký potenciál něco vylézt, ale když se budeš bát, když budeš mít respekt z té cesty, tak můžeš lízt jen na 80 % a někdo jen na 40 % (samozřejmě je to neměřitelný).\nTakže ty dokážeš oddělit mysl od těla?\nJe to strašně těžký. Pocity, kdy to zažívám, se mi stávají párkrát za rok. Zvláště u kratších cest je to horší. Je lehčí se do tohodle pocitu dostat v delší cestě, kde je třeba 15 metrů na rozlez a člověk se úplně do toho dostane. Ten totální flow mě v lezení dokáže pomoct se zbavit tady těch pochybností a pak dolezu do toho nejtěžšího místa a uaaaaaa.\nA pocit, když to ztrestáš a navrátíš se tou myslí do reality?\nTo je takový postupný. Když lezu nějakou těžkou cestu tady v tom transu a cvaknu slaňák, tak prvních pár sekund ani nevím, co se děje. Ještě navíc, když je to dlouhá cesta, tak je člověk vyčerpanej, zadýchanej, je to jako doběhnout dvanáctiminutovku.\nA to tvé řvaní, to dělá to tělo automaticky?\nNěkdy, když není ten stav mysli ideální, tak si to tím třeba i navozuju. Zároveň to řvaní mně pomáhá dělat ty nejtěžší kroky při výdechu.\nTakže máš tu cestu nejen nakrokovanou, ale i nadýchanou?\nJo. Ono řvát v lehkých krocích tě akorát vyčerpává. I mluvení je nadbytečný.\nTakže všechno naprosto zefektizováno?\nNezní ti v hlavě třeba nějaká hudba?\nObčas jo, ale to je špatně.\nA nějaká speciální vzpomínka na cestu?\nTak pro mě je hodně důležitou cestou ten Učeň. Vzhledem k tomu, že je to od Sviště, se kterým se znám už hodně dlouho. Oni spolu začínali lézt s tátou a on mi o něm hodně vyprávěl. A Čarodějův učeň mě hodně vytrápil. Jsem ho zkoušel asi 2-3 roky a měl jsem ho hodně dlouho nakrokovanej, ale nikdy mi tam ten nehet pořádně nedržel.\nKdyž jsem začínal lézt 10-, tak jsem chtěl zkusit Hradní spáru, jsem ji viděl a to je linie! A táta to kdysi, když to byl ještě projekt, zkoušel někdy v 80. letech, těsně předtím, než to Svišť vylezl na RP. To byly v Krase závody a Hradní spára byla finálová cesta. Pak to zkoušel se mnou a nemohli jsme se dostat přes to prostřední těžký místo. No a pak jsem si počkal, tátovi jsem už utekl a Hradní spáru vylezl.\nCo se ti na ní lezecky líbí?\nMně se strašně líbí, není to lezení levá pravá levá pravá. V téhle obtížnosti to považuju za jednu z nejhezčích cest v Krasu, společně s Pedrovým smrkem. Možná jak mám Hradní spáru vylezenou mockrát, tak v těch krocích to nemám na max a můžu zapojit jakousi eleganci. Možná když lezeš na max, tak v tom nemáš tu eleganci. Je tam hrozně moc lezeckých stylů: žáby, malý chyty, dlouhý kroky, vytrvalost, nohand…\nTakže si ji dáváš na rozlez?\nNo, většinou se v tom dolízám. Mám ji třeba vylezenou naboso, ale jenom na druháka.\nJaký očekáváš vývoj v Krasu?\nV Krasu se vždycky poleze, i když to není ten módní styl lezení, ale vzhledem k tomu, že to jsou jediné skály blízko u Brna. Bude to stále víc oklouzaný, ale taková Indie už ani víc oklouzat nejde. Těžší cesty ale budou oklouzanější víc a víc, ty zatím totiž až na pár výjimek oklouzané nejsou. Více se poleze na Býčině, na které bude více cest a až se to trošku oleze a možná trošku poslepuje k sobě, tak tam budou i docela dost pěkné linky. Nové oblasti se asi neobjeví. Doufám, že se objeví nějaké nově povolené oblasti ve Žlebech, což by bylo zajímavé. Jinak nějaký potenciál na lehký cesty už moc není a je to asi jenom na mně, jestli se vyleze nějaké 9c v Krasu.\nOsoba, která to nejvíce v Krasu ovlivnila?\nKteré cesty jsou podle tebe v Krasu významné z historického hlediska?\nRekonstrukce, Hradní spára, Učeň, Hrobeček, Pohádkové sny, Kostěj, Perlorodka, Perla, Vasil. Předtím třeba Vzpomínka na Mauglího, jedna z prvních cest na RP. Pak to šlo už ráz na ráz.\nJaké cesty vnímáš v Krase jako průlomové pro tebe osobně?\nČína, Deprese, Labutí píseň, Rychlá smrt, Hrobeček, Glutaman, Učeň, Kostěj, Perla.\nKostitřas (foto Petr Pavlíček)\nTo je skoro jak básnička. Co posloucháš za hudbu a co čteš?\nHudbu moc neřeším, líbí se mi třeba The XX. Beletrii teď moc nečtu, připadá mi, že nemám moc času, a když už nějaký čas mám a chci si něco přečíst, tak aby mě to nějak vzdělalo. Třeba se mi hodně líbí knížky Jareda Diamonda, např. Kolaps. Mě všechno zajímá z takovýho širokého hlediska. Hodně lidí se zabývá úzkou částí věcí a nedívá se na svět z globálnějšího hlediska. Jasně že nemůžeš obsáhnout všechno, věda pokročila tak daleko, že nikdo nemůže být jako Da Vinci, kterej v podstatě obsáhl celou vědomost tehdejšího světa. Ale i tak si myslím, že každý by se sice měl věnovat svýmu oboru, ale pak měl mít prostě všeobecný základ a rozhled. A přemýšlet o světě. Mě to pomáhá i tak, že si tím vyčistím hlavu od lezení. Baví mě pokoušet se ten náš svět poznat. Možná jsem divnej, ale pro mě je třeba relax otevřít učebnici cizího jazyka a rvát do sebe slovíčka. Občas si něco relaxačního přečtu, ale z nějakého pohledu mi připadá, že je to ztráta času. Z málokteré beletrie či filmu si zapamatuju nějakou větu, která mi pak pomáhá v životě. Nevím, jestli jsem málo emotivní nebo něco, ale třeba když se koukám na film, tak to se mnou málokdy něco udělá. Kdybych já byl nějakým tím hercem a zažíval to, tak by to bylo super, ale prostě jak to mám z jiné perspektivy, že to nejsem já, tak se mnou to nic nedělá. Nikdy jsem se snad u filmu nerozbrečel a málokdy mě něco dojme, když to není fakt můj zážitek. Možná je to i proto, že jsem při lezení zažil tolik silných emocí a tolik emotivních situací, že když už se pak dívám na film, tak mi to přijde většinou nuda.\nA tipy na cesty v Krase?\nTlustí chlapci nelétají (Henryho stěna) je jedna z mála cest v krase, která má určitou délku a je i trošku vytrvalostní, i když je tam klíčový boulder uprostřed. Na Henryho stěně je vůbec pár pěkných cest, v Jedna dvě spadlá jde je dokonce i krápník. Jinak k Suchému žlebu nemám tak emotivní vztah, protože jsem tam lezl míň a později. Beta Centrauri je super cesta na Rorejsech, ale lezl jsem tam málo a nemám k tomu vzpomínky.\nKvěty zla, super cesta. Bravo Wolfgang – málo se to leze, ale nádherná cesta. Nechápu, jak jsem si ji mohl nechat na OS. Někdy v šesti sedmi letech jsme stále jezdili na Indii, zkoušel jsem tam všechno, a nevěděl jsem, že taková cesta existuje. Pak vyšel průvodce v roce 2002, tak jsem čuměl, že tam je taková osmička. Hned jsem si musel vylézt a dal ji na OS, což byl pro mě tehdy v Krase výkon. Pak Direkt Drive a Zlý sen. A z těch těžších třeba Desperado, to málo lidí vůbec ví, že to existuje, a je to fakt nádherný. Ve Starých pak Hormon Buranin. Ty ostatní cesty tam jsou takový na jedno brdo. Třeba Vyvolení je pěkná cesta, ale jak se tam vylomil chyt, tak už to trochu ztratilo krásu. Já mám v podstatě vylezený všechny cesty ve všech těch oblíbených sektorech, ale ve Starejch nemám vylezeno Hoď kamenem.\nFakt ne? To máš co dohánět. To ti můžeme doporučitJ\nRozhodně Hradní spára a Perla východu. Taky Souhra náhod, to je takové hraní si. Krokově to je nádherná cesta a docela dost opomíjená. Takové zdravé nakopnutí pro mne kdysi, jsem v zahraničí už lezl devítky a v tomhle jsem nechápal, co mám dělat. Vlkův nářek Nad Holštejnskou jeskyní, taková typická krasová lištovačka a zároveň to není moc specifický, nemusíš tam moc řešit a jen prolamuješ. Taková pěkná cesta pro stěnové povaleče. Věčně bez peněz V Buči a na Vaňousech Phar Lap.\nYosemitská na Krkavčí. Cyklotrial, to je krásná cesta.\nCo? To si děláš prdel?\nVždyť je to vytrvalostní 6+.\nTeď je to sedmička a je tam výmrdovej boulder.\nFakt? Tak to tam nedávejte… Stěnava je krásná. Na Býčině Pedráč a Hořký měsíc. Bomba cesty. Jsem rád, že se aspoň ten Pedráč konečně leze. Hořký měsíc se neleze vůbec. Tam vůbec se neleze tak moc, jak by si Býčina zasloužila. I já sám už přemýšlím 2-3 roky, že tam těch pár linek musím jít navrtat, ale tím jak jsem vždycky v Brně a jedu do Krasu, tak většinou si chcu zalézt na Lidomorně anebo jsem zkoušel Vasila. Stojí to čas a paradoxně, když jsem doma, tak ten čas nemám vůbec. A na Jáchymce jediná cesta, co stojí za to, je samozřejmě Tanec kuřátek.\nRobinson Crusoe je krásná cesta, rozhodně doporučuju, to je boulder a pak musíš vydržet. Ono to byla jediná cesta v tom sektoru, takže takový trosečník. Ty projekty okolo by měly být lehčí, ale měl jsem zákaz je zkoušet, protože to jsou projekty Pavla Weissera, který je přenechal Pólovi, který tam od té doby nebyl. Pokud někdo řekne, že je projekt uzavřený, tak to respektuju, ale svoje projekty nechávám otevřený. Pak ještě Šípkový král a Sámovka.\nVzpomínka na Vaška Bajera, to je pěkný. To má jen pár přelezů. Dumpík to vylezl za chyty, za který je to 9a, ale půlmetru od toho jsou docela dobrý chyty. Je to takové pohybově vděčné. Co se týká Gullicha, tak pro mě to nebylo těžší jak 8c, měl jsem tenčí prsty a do těch dírek jsem dostal pohodlně prostředníček…no a ta klíčová dírka…já chápu, že když má člověk dostatečně silný malíček, tak to vezme malíčkem, ale Dumpík z toho zaprvé cvakal, což já jsem necvakal a měl jsem pod sebou matku raději. Já se za malíček prostě nepřitáhnu a ta dírka je docela hluboká, ale zároveň je tak, že když jsem tam dal na článek a půl ukazováček, tak tam by mě to skalpovalo. Takže jsem to vzal radši na ¾ článku a šel hned nahoru.\nPosted by Pøk at Thursday, March 13, 2014 6 comments:


Prey demo nyní hratelné pro PS4 a Xbox One - jeden nahnevaný hráč\nDubna 27, 2017 Dubna 27, 2017 Ethan\nZatímco kořist sám se chystá vydat pro PC, PS4 a Xbox One, pouze demotivované dvě platformy dostanou demo z nepojmenovaných důvodů, které v současné době mnoho lidí přemýšlí, jestli Bethesda a Arkane Studios zakrývají špatný port pro PC. Je známo, že každý bude moci hrát kořist Na května 5th, zatímco demo pro PS4 a Xbox One je právě teď k dispozici.\nPrey je demo trailer pro "Opening Hour" se může pochlubit znatelným množstvím nepřátel, které přicházejí jako žádné překvapení, protože jen tolik lidí může hrát nebo otestovat demo a ne všichni fanoušci na každé platformě.\nDocela dost připomínek k Prey je demo trailer jsou povrchové úpravy, které se může zdát extrémní, aby některé, ale fér vůči ostatním, jak je vidět níže.\nJak je uvedeno výše, tyto připomínky byly provedeny během několika minut a podařilo se mu sbírat nějaké nápadné rád v tomto lidí jsou velmi pochybují, zda se o PC portu Kořist. Nyní vím, že někteří mohou říci, že pouze čas ukáže, zda je počítačový port dobrý nebo ne, ale to by mohlo mít zásadní dopad jak na image společnosti Bethesda, tak na Arkane Studios.\nMyslím, že hra obecně by měla fungovat dobře v počítačích PC, PS4 a Xbox One, ale vyloučit určitou platformu a neposkytnout žádnou rýmu ani důvod, proč neexistuje žádné demo pro tuto platformu nejen já, ale i mnoho dalších hráčů - staral se o další Dishonored 2 hlavolam může být hned za rohem.\nVím, že jsem to hodně přemýšlel a může se setkat s tím, že se na hry / devs stáhne, ale tato situace bez demo pro PC do značné míry posiluje to, že další Dishonored 2 Případ je na spadnutí, protože stejně jako s Osud, Hráči a fanoušci obdrželi demo a beta napříč všemi platformami - i když to bylo id Software, máme stále stejný vydavatel za kořist.\nV každém případě je hra určena k zahájení v květnu 5th pro PC, PS4 a Xbox One. Demo je k dispozici pouze pro PS4 a Xbox One, které přichází s přívěsem doprovázející demo "Otevírací hodiny" Bethesda Softworks.\nPublikováno v Media, Novinky, PC, PS4, Přívěsy, Xbox OneŠtítky: Arkane Studios, Bethesda, First-Person Shooter, PC, kořist, PS4, Xbox One\nGundam Versus Sada na hlavu na západ PS4 letos na podzim


Bustural zprávy: Jeden z nejúčinnějších Bustural zvětšit prsa na síti?\n5.5/10 8:38 Mario Lambert\nBustural je nevýslovně vynikající v případě, že chcete zvětšit prsa, ale proč je to? Pohled na zákaznické zkušenosti zákazníků přináší jasnost: Často se uvádí, že Bustural velmi dobře podporován v augmentaci prsu. Je to vůbec pravda? Naše hodnocení poskytuje pravdu.\nJaký druh léků je Bustural?\nVýrobek se skládá pouze z přírodních surovin, díky čemuž je založen pouze na víceletých zavedených mechanismech působení. Bylo vynalezeno, že je co nejlevnější, s co nejmenšími rušivými vedlejšími účinky.\nV každém případě je poskytovatel velmi důvěryhodný. Nákup je proveditelný bez lékařského předpisu a lze s ním manipulovat tváří v tvář bezpečnému spojení.\nKterá spotřebitelská skupina by se měla vyhnout Bustural?\nVzhledem k tomu, že je věrohodné, že kdokoli nebo kdokoli, kdo má potíže s rozšířením prsou, bude rychlejší výsledky s užíváním Bustural.\nNemluvte, mohli byste si vzít Bustural a najednou by všechny stížnosti zmizely. Buďte trpěliví. To by vám mělo být jasné.\nMěli byste mít sebekázeň a jistotu, protože změny, které ovlivňují tělo, trvají dlouho.\nBustural pomáhá při dosahování cílů. Na rozdíl od Asami, ergo to může být nápadně efektivnější. Musíte však svou práci udělat. Pokud chcete získat větší poprsí, nemusíte pouze tento výrobek kupovat, musíte být také účelní při jeho aplikaci. Tímto způsobem byste měli v blízké budoucnosti očekávat okamžité úspěchy. To však můžete udělat jen tehdy, pokud jste již dospělí.\nProto jsou téměř všichni spotřebitelé spokojeni s Bustural :\nOptimální kompatibilita a přijatelná léčba zaručují zcela přírodní složky nebo složky\nNepotřebujete předpis od lékaře, zejména proto, že výrobek lze zakoupit online bez lékařského předpisu a také za výhodných podmínek\nBalíček a vysílač jsou jednoduché a naprosto bezvýznamné - objednáváte si je podle toho online a zůstane tajemstvím, co tam přesně dostanete\nKonkrétní účinek produktu přirozeně vyplývá z této konkrétní interakce složek s podmínkami.\nVyužívá vysoce důmyslné konstrukce našeho organismu, a to využitím již daných procesů.\nNěkolik tisíc let dalšího vývoje vedlo k tomu, že všechny povinné postupy pro větší velikost poprsí jsou k dispozici a musí být jednoduše spuštěny.\nPodle komerční internetové přítomnosti výrobce jsou uvedeny další efekty:\nTak vypadá produkt - ale nemusí. Skutečnost, že farmaceutické výrobky podléhají různým vedlejším účinkům, by měla být každému zřejmá, aby výsledky mohly být šetrnější nebo intenzivnější.\nPohled na leták říká, že použitá směs Bustural kolem přísad a pletená.\nTaké, stejně jako v této věci, prsa zvětšují tradiční aktivní složky, které jsou součástí mnoha doplňků výživy.\nNeméně nadšení z dávkování příslušných složek.\nNěkteří čtenáři o tom asi uvažují, ale podle současného výzkumu tato látka slouží k dosažení větší velikosti poprsí.\nRafinovaná, dobře vyvážená koncentrace látky a dodaná jinými složkami, které také přispívají k účinnému zvýšení velikosti poprsí.\nVýrobek je založen na důmyslných procesech, které dodávají jednotlivé účinné látky.\nNa rozdíl od mnoha konkurenčních výrobků tak výrobek funguje jako celek s lidským organismem. To také vysvětluje prakticky nevyskytující se vedlejší účinky. Výsledkem je, že je to určitě lepší než ReCardio.\nMohlo by být možné, že se produkt zpočátku nějakým způsobem jeví jako podivný? Že uživatelé potřebují určitou dobu, aby se celá věc cítila uklidňující?\nJistě. Logicky potřebujete dobu ustálení a na začátku používání se může objevit zvláštní pocit.\nPokud stále přemýšlíte, jestli to může vážně dělat svou práci, zůstaňte klidní: celá věc je naprosto bezproblémová a může být vytvořena pro každého.\nObavy o způsoby a prostředky v tomto případě nejsou v žádném případě požadovány. Společnost jasně uvádí, že nebudete mít žádné potíže při hledání prostředků na cestách, kromě práce nebo doma.\nV balíčku výrobce a také na této domovské stránce, na které jste doma odkazovali, můžete zdarma prozkoumat všechny věci, které potřebujete k tomu, aby byl článek používán trvale a efektivně.\nStovky zákazníků říkají, že jste od jejich prvního použití mohli výrazně snížit svou hmotnost. Často se stává, že již po několika týdnech již lze úspěšně zařídit korunované zkušenosti.\nJste přesvědčeni, že Bustural je pro vás dobrá volba? Abyste se vyhnuli zakoupení padělku, tak jej kupte v oficiálním obchodě.\nVe studiích spotřebitelé často přisuzovali výrobku intenzivní účinek, který zpočátku trvá jen několik hodin. Při pravidelném používání se výsledky konsolidují, takže i po skončení užívání jsou důsledky trvalé.\nMnoho zákazníků má ještě o několik let později jen dobré věci, které o tomto článku říkají!\nJe také moudré, na rozdíl od jednotlivých zpráv, které hovoří o rychlých výsledcích, nechat Bustural a Bustural alespoň na několik měsíců. Obraťte se také na náš zákaznický servis.\nJe neuvěřitelně vhodné zjistit, zda existují pozitivní zkušenosti s nápravou. Pokrok ostatních uživatelů je poměrně přesným ukazatelem kvalitního produktu. Takže je to pravděpodobně užitečnější než PsoriFix.\nProstřednictvím studií klinických studií, laboratorních analýz a individuálních zkušeností jsem objevil tento souhrn úspěchů s Bustural :\nSpolečné zkušenosti s výrobkem jsou neuvěřitelně potvrzující. Daný trh kontrolujeme pro tyto výrobky ve formě tablet, gelu a různých pomůcek po celá léta, již jsme získali velké množství znalostí a vyzkoušeli jsme si to sami. Tak jasně pozitivní jako článek, nicméně, testy sotva vypadají.\nPečlivé složení účinných látek, velké množství zkušeností uživatelů a prodejní cena přesvědčí i největšího skeptika.\nNa základě mého rozsáhlého on-line výzkumu a experimentů s pomocí různých tipů s ohledem na "" Jsem si jistý: Žádná metoda, kterou jsem se snažil přiblížit účinnosti Bustural.\nZpráva o této zkušenosti tedy končí jasným doporučením. Pokud by vás přesvědčení přesvědčilo, poslední pohled na naše další informace o nákupu Bustural užitečný, takže si můžete také objednat autentický výrobek za spravedlivou cenu.\nJe třeba zdůraznit velkou trumf bez námahy, která vám sotva stojí čas.\nNáš závěr je: výrobek je přesvědčivý ve všech aspektech, rozhodně stojí za to vyzkoušet.\nPozor: Než si koupíte Bustural přečtěte si to\nChcete-li zopakovat varování, měli byste si být jisti, že budete skeptičtí k nákupu tohoto léku, protože napodobeniny nebudou dlouhé, pokud jde o takové úspěšné produkty.\nAbychom se vyhnuli pozdějším vadám, kritickým komponentům a cenově zvýhodněným nákupním cenám při nákupu produktu, můžeme zde uvést pouze testovaný a aktuální výběr nabídek.\nJak bylo ukázáno, nákup výrobku je rozumný pouze u původního poskytovatele, protože objednávka od jiných výrobců by mohla mít nepříjemné účinky. Výsledkem je, že to zřejmě dává větší smysl než Onycosolve. V případě, že se rozhodnete tento lék vyzkoušet, ujistěte se, prosím, že při objednávce, že také používáte internetový obchod, který jsme vám navrhli, vám žádná alternativní třetí strana neposkytne nižší maloobchodní cenu, více zabezpečení a důvěrnost, nebo jistota, že je to skutečně autentický výrobek.\nV tomto ohledu byste měli bez váhání použít adresy URL, které analyzujeme.\nJe rozhodně vhodné získat co největší možný balíček, takže člověk ušetří peníze a vyhne se neustálému sledování. To je běžná praxe, protože důsledné zacházení je nejslibnější.\nV každém případě je tedy užitečnější než Man Pride.


Rozmery krabice (balenie):: 12 x 7 x 5 cm\nMedvěd grizzly je po medvědu ledním největším medvědem na světě. Pro svou velikost a často agresivní chování je ve své domovině v Severní Americe považován za velmi nebezpečného. Medvědi grizzly jsou velká, silná zvířata – dosahují (ve vzpřímeném postavení) výšky 2,4 metru a váží 450 kilogramů. Na zádech mají něco jako hrb a mají také velmi silné zadní nohy. Medvědi grizzly mohou dosáhnout rychlosti 55 kilometrů za hodinu. Žijí jako samotáři a často se chovají agresivně. Někdy chodí společně k vodě na lov lososů. Jako všežravci se tito medvědi živí rybami, rostlinami a velkými savci, jak jsou losi, jeleni a medvědi černí. Kromě toho jsou známí také tím, že kradou potravu vlkům a lidem. Figurky a doplňky Schleich jsou propracovány do posledního detailu. Pronikni do světa zvířat, nasbírej figurky a objev tak zvířata naší planety. Balení obsahuje figurku hrocha. Ačkoliv hroši nejsou příliš zdatnými plavci, tráví většinu dne ve vodě. Nedají se zahnat, protože jsou na to jednoduše moc těžcí. Když chtějí přeplavat řeku, klesnou ke dnu a běží říčním korytem ke druhému břehu. Schleich jsou realistické a do detailů propracované figurky, kde se designeři soustředili na filozofii těla, strukturu svalů a celkový výraz postavičky. Děti si tak mohou hrát se zvířátky z celého světa, pravěkými dinosaury, filmovými a pohádkovými postavičkami, které jsou věrnou kopií svých předloh, a kouzelnými elfy a vílami z magického světa Bayala. Vhodné pro děti od 3 let.\nTovar z rovnakej kategórie - Schleich 14685 Medvěd grizzly\nSchleich 14832 Dromedár Jedinečné figurky, které jsou jako živé! Figurky a doplňky Schleich® Wild Life jsou propracovány do posledního detailu. Pronikni do světa zvířat, nasbírej figurky a objev tak zvířata naší planety. Balení ...\nA - Figurka Klokan 11 cm, Atlas, W101883\nSchleich 70572 Mořský jednorožec - hříbě\nSchleich 70572 Mořský jednorožec - hříbě Objev kouzelný svět figurek Bayala. Ve fantastickém podmořském světě Meamare žije rodina jednorožců dobře ukrytá v hlubinách. Rodiče se zde láskyplně starají o svého malého ...\nSchleich 13836 Kočka Jedinečné figurky, které jsou jako živé! Figurky a doplňky Schleich jsou propracovány do posledního detailu. Pronikni do světa zvířat, nasbírej figurky a objev tak zvířata naší planety. Balení obsahuje figurku ...\nSchleich 14737 Ara Jedinečné figurky, které jsou jako živé! Figurky a doplňky Schleich® Wild Life jsou propracovány do posledního detailu. Pronikni do světa zvířat, nasbírej figurky a objev tak zvířata naší planety. Balení ...\nVáš dotaz Schleich 14685 Medvěd grizzly\npozri sa na https://www.primamama.sk/schleich-14685-medved-grizzly-1/


Činky s pevnou váhou v akci | Výprodej na Alza.cz\nČinky s pevnou váhou v akci\nVýprodej zboží, akce a slevySport a outdoor v akciVybavení na fitness v akciČinky a závaží v akciČinky v akciČinky s pevnou váhou v akci\nV této kategorii najdete činky s pevnou váhou v akci - ve slevě. Ve výprodeji máme v současné době 3 položek. Hledáte činky s pevnou váhou ve výprodeji a nevadí vám ani použité zboží? Pak se podívejte do kategorie levné činky s pevnou váhou.\nWeckmethod RMT Club 3kg\nČinka s pevnou vahou, hmotnost činky 3 kg, hmotnost sady 3, průměr tyče 25 mm, plastová povrchová úprava, černá\n-16% 2 499,-\nObjednací kód: SPTbkf16\nWeckmethod RMT Club 4kg\nČinka s pevnou vahou, hmotnost činky 4 kg, hmotnost sady 4, průměr tyče 25 mm, plastová povrchová úprava, černá\n-16% 2 559,-\nObjednací kód: SPTbkf17\nWeckmethod RMT Club 2kg\nČinka s pevnou vahou, hmotnost činky 2 kg, hmotnost sady 2, průměr tyče 25 mm, plastová povrchová úprava, černá\nObjednací kód: SPTbkf15\nfitnessCvičení s gumou (NÁVOD) Guma na cvičení, též odporová guma či expandér, je šikovným pomocníkem při domácím cvičení, se kterým...\nfitnessTRX závěsný systém (TIPY A TRIKY)\nčinkaJak cvičit s činkami (NÁVOD)\nČinky jsou jedním z nejzákladnějších a nejlepších nástrojů pro domácí cvičení. Lze s nimi provádět cviky...\nčlánekDomácí cvičení (NÁVOD) Jak začít cvičit doma? Jde to levně, účinně a bez nutnosti opustit svůj pokoj. V článku vám poradíme...\nsponzorovaný článekMultifunkční činka YBell: jak začít? (TIPY a TRIKY)\nJednou z oblíbených pomůcek pro funkční trénink je kettlebell. Australský fitness trenér však vymyslel...\nčlánekJak cvičit doma? Přehled nejlepších sportů\nJaký sport vybrat pro cvičení doma? Jde to levně, účinně a bez nutnosti opustit pokoj. V našem článku...


Skippy, anděl strážný – chlapce v buši zachránil klokan — ČT24 — Česká televize\nSkippy, anděl strážný – chlapce v buši zachránil klokan\nCanberra – Neuvěřitelný příběh téměř jako z pohádky se stal v Austrálii. Sedmiletý chlapec se ztratil rodičům, když byli na rodinném pikniku v buši. Chlapec se nakonec druhý den našel. Noc v divočině, kdy klesly teploty na pouhých 6 stupňů, přitom přečkal bez újmy. Všechny pak malý Simon Kruger šokoval, když vyprávěl, co se mu vlastně stalo. Zahříval ho prý klokan.\nMalý Simon vyrazil spolu s rodiči a čtyřletým bratrem Zacem do rezervace Deep Creek, aby si tady udělali piknik. Jenže rodinný výlet se nakonec proměnil v drama s pohádkovým koncem. Rodiče na chvíli nedávali na Simona pozor, chlapec chtěl natrhat mamince květiny, jenže se čím dál víc vzdaloval od místa, kde tábořili. Nakonec byl ten tam.\nSimon nebyl k nalezení, s blížící se nocí proto rodiče povolali i záchranáře. Chlapce hledalo na 40 lidí a dva vrtulníky. Simon měl na sobě jenom fleecovou mikinu a turistické kalhoty. V noci přitom klesly teploty na pouhých 6 stupňů. Chlapce se podařilo najít až za 24 hodin, a to pouhých 500 metrů od místa, kde se ztratil. Kromě drobnějších šrámů byl přitom v naprostém pořádku.\nPrvní slova, která sedmiletý chlapec řekl svému otci poté, co ho záchranáři našli, byla: „Táto, jsem v pořádku, spal jsem pod stromem, byli tam se mnou klokani.“ Jeden z nich se dokonce přiblížil přímo k chlapci, jedl prý květiny, které Simon natrhal pro maminku.\nKlokan i Simon nakonec společně usnuli pod stromem. „Myslím, že toho klokana poslal bůh, aby ho zahříval,“ řekl šťastný otec Etienne Kruger. Maminka Linda přitakává: „Byl to zázrak, když jsem si čichla k jeho mikině, skutečně jsem cítila klokana.“


"Bohužel musíme číst zoufalé útoky právníka Aamera Anwara, který se pohybuje za hranicí toho, co by si advokát měl dovolit," říká pražský klub.\nPodle britských médií chování dětských fanoušků Sparty vůči Glenu Kamarovi zastínilo prohru celku z Glasgow 0:1.\nV součtu s úvodní bezbrankovou remízou v Kodani proti Bröndby před dvěma týdny mají svěřenci trenéra Pavla Vrby na kontě čtyři body.\nPřestože Glen Kamara v Česku proslul incidentem se slávistou Kúdelou, ani na Letné se nedočkal pozitivního přijetí.\nSledovali jsme on-line přenos z utkání základní skupiny Evropské ligy mezi Spartou Praha a Glasgow Rangers.\n"Očekávám pohledný zápas," prohlásil trenér týmu z Glasgowa, jehož svěřenci se ovšem fotbalu v odvetě se Slavií příliš nevěnovali…


Google Adwords a Google Webmaster Tools | Tomáš Bzirský - Nejen o marketingu\nby Tomáš Bzirský · Published 19.9.2013 · Updated 19.9.2013\nAdwords přišel s novou možností propojení s další Google službou a to Google Webmaster Tools, který slouží ke kontrole různých metrik důležitých nejen pro SEO.\nDíky tomuto propojení získáte unikátní přehled placeného a neplaceného vyhledávání a jeho vzájemné srovnání. Report vám pomůže odhalit klíčová slova, na které „nemusíte“ cílit v placeném vyhledávání a zároveň ukáže další, které vám chybí. Tento přehled máte v ucelené tabulce.\nAbyste mohli tento report používat, musíte propojit AW a GWT. V Adwords klikněte na Můj účet a Propojené účty. Máta zde 2 možnosti a to propojit s Google Analytics (pokud nemáte, tak své účety propojte) a pak s GWT – Nástroje pro webmastery. Klikněte na zobrazit podrobnost a na tlačítko Propojit nový web. Zadejte URL, kterou chcete propojit. Předpokládá se, že v GWT máte již svou URL nastavenou, takže k propojení dojde okamžitě, pokud se něco nepodaří, zobrazí se vám chybová hláška. Běžte do GWT (https://www.google.com/webmasters/tools) a ujistěte se, že máte připojený web.\nJak použít report\nReport najdete v záložce Dimenze a musíte vybrat Přehled placeného a organického vyhledávání.\nJe možné, že se vám přehled nezobrazí a bude to vypisovat chybovou hlášku, ale ono stačí v nabídce Sloupce vybrat některé sloupce, které chcete zobrazit.\nStatistiky reklam – ty, které máte v AW. Statistiky organického vyhledávání se dotáhly z GWT a jejich souhrny. Tím si můžete porovnat jednotlivé úspěšnosti.\nReport vám dává možnost porovnat obě vyhledávání a následně je optimalizovat. Jednoduchým příkladem jsou neplacená klíčová slova (která spouští přirozené výsledky vyhledávání), která se zobrazují na špatné pozici, takže jednoduchou úpravou bidu v Adwords se placeným vyhledáváním dostanete na lepší pozice, která spustí váš inezerát.\nSamozřejme to jde dělat i obráceně. Neplacená klíčová slova se umisťují na vysoké pozici (nejčastěji to jsou brandové výrazy), takže můžete omezit placené vyhledávní. Tady se můžete dostat do jiného problému, který dobře popsali v H1 i s rozsáhlou diskuzí pod článkem.\nIdeálním stavem je v souhrných statistikách 100 %. 🙂\nOsobně si myslím, že vypínat brandové kampaně není dobré. Určitě je dobré s nimi pracovat, protože brand hledá hodně uživatelů, takže je můžete rozšířit o zajímavější sitelinky, případně na ně cílit jiné sdělení. Možností je opravdu hodně.\nPěkně o tom napsala článek Větrovka – http://vetrovka.cz/inzerce-brandu-ve-vyhledavani-ano-ci-ne\nTags: adwordswebmaster tools\n10 největších změn v Google Adwords v roce 2013 | Tomáš Bzirský - Blog\n[…] Psal jsem o něm ve starším článku: https://www.bzirsky.cz/blog/google-adwords-a-google-webmaster-tools/ […]\nNext story Vytvoření MCC účtu z normálního Adwords účtu\nPrevious story Udělejte si PPC audit


Jak v zimě větrat a topit zároveň - Blogy - ŽENY s.r.o.\nŽENY s.r.o. > Blogy > Zdraví a životní styl > Jak v zimě větrat a topit zároveň\nPro dostatek čerstvého vzduchu a tepelnou pohodu musíme umět vyvážit tři složky, jež přispívají k vytvoření komfortního klima. „Kromě teploty jako takové má na naši pohodu vliv také vlhkost vzduchu, rychlost jeho proudění a v neposlední řadě koncentrace oxidu uhličitého. Právě proto je důležité větrání nepodceňovat a věnovat mu patřičnou pozornost,“ vysvětluje Ing. Martin Preclík ze společnosti KORADO.\n1) Alespoň jednou denně otevíráme okna do kořán a provětráme celý byt. Nejen ložnice nebo obývací pokoj trpí vlhkostí, vyvětrat zaslouží i koupelny, chodby či toaleta.\n2) V zimě zapomeneme na ventilačku i mikroventilaci (využijeme jich max. přes noc), jejich prostřednictvím nám utíká především teplo, vydýchaný vzduch v místnosti dostatečně neodvětrá.\n3) V ložnici a místnostech, kde trávíme většinu času, je vhodné větrat častěji. Ráno – pro odvětrání přebytečné vlhkosti a večer – pro obnovení čerstvého vzduchu. Ideální je však trvalé větrání po celou noc. S tím mohou pomoci lokální větrací jednotky, které filtrují prach, pyl a další zatěžující škodliviny z venku. Jejich výhodou je také výrazné odhlučnění, jež vítají především obyvatelé rušných lokalit.\n4) Jsme-li doma celý den, větráme častěji - krátce, ale intenzivně. Na 5 minut otevřeme všechna okna naráz, v čase velkých mrazů stačí 3 minuty. Během této chvíle se vzduch sice ochladí, ale stěny vychladnout nestihnou a prostor se tak brzy opět prohřeje. Větrat nezapomínáme ani v době vaření, sušení mokrého prádla či po sprchování, tedy v době, kdy zvyšujeme vlhkost v obydlí.\nKORASMART 1300 – lokální větrací jednotka s rekuperací a útlumem hluku. K dostání od 30 048 Kč vč. DPH. Více informací naleznete na www.korado.cz.\nIvana Mrázková\t17. 2. 2021\nNa nákup multi split klimatizace bych být vámi nevyčkávala. Všichni totiž víme, jaké šílenství je mezi lidmi v měsících července a srpna. To totiž teplota vzroste raketově skoro až na úroveň 40 stupňů a lidé se potom doma potí a nadávají na souseda, že ten stihl z https://www.baxx.cz/multi-split-klimatizace/ objednat poslední skladový kus. Nezahálejte letos, buďte ready.\nKamilaK\t23. 1. 2021


SM studia Brno | HolkyNajisto\nSM studia Brno – minimálně zajímavé zpestření\nKdyž navštívíte SM studia Brno, nemusíte hned provozovat drsné sado – maso praktiky. SM studia nabízí pro každého něco, takže pokud Vám tato praktiky nejsou zcela cizí, neváhejte a zavítejte do nějakého SM studia Brno! A pokud se domníváte, že tato zábava není nic pro Vás, alespoň to můžete brát jako zajímavé zpestření…SM studia Brno se těší na Vaši návštěvu!\nSM studia Brno – dejte průchod svým touhám\nTak jako u každých sexuálních praktik, i u SM jde o to vzrušení a požitek. Pohrajte si v rolích, v nichž zapomenete na běžné starosti! Vžijte se do dominantní či submisivní role a uspokojte své nenasytné představy!\nSpeciální filtr: SM studia Brno\nSpeciální filtr: SM studia Brno Právě v podniku :\nNacházíte se: Holkynajisto.cz / SM studia Brno\n1881114 návštev dnes


Proč dochází k záchvatům paniky? | Centrum Libora Činky\nSpouštěčem záchvatů paniky může být nadměrné dýchání, dlouhé období stresu, činnosti, které vedou k intenzivním fyzickým reakcím (např. cvičení, nadměrné pití kávy), a fyzické změny po nemoci nebo náhlé změně prostředí. Záchvat paniky je náhlá epizoda intenzivního strachu, která vyvolává fyzické reakce, i když neexistuje žádné skutečné nebezpečí nebo zjevná příčina. Záchvaty paniky mohou být velmi děsivé. Když se záchvat paniky objeví, můžete si myslet, že ztrácíte kontrolu, máte infarkt nebo dokonce umíráte.\nZáchvat paniky je spíše opakovaný\nZáchvat paniky může být jednorázový, ačkoli mnoho lidí zažívá opakované epizody. Opakované záchvaty paniky jsou často vyvolány určitou situací, například přechodem přes most nebo mluvením na veřejnosti, zejména pokud tato situace již dříve vyvolala záchvat paniky. Paniku obvykle vyvolává situace, ve které se cítíte ohroženi a nemůžete z ní uniknout, což v těle spouští reakci bojuj nebo uteč.\nTělo má přirozenou reakci, když jste ve stresu nebo v nebezpečí. Zrychlí se vám srdce, zrychlí se vám dech a dodá vám příval energie. Tomu se říká reakce „bojuj, nebo uteč“. Připraví vás buď na zvládnutí nebezpečí, nebo na útěk před ním.\nO panickému záchvatu se hovoří, když tato reakce nastane v době, kdy žádné nebezpečí nehrozí. Záchvaty paniky se mohou přihodit každému, ale to, že jich máte více, může být známkou panické poruchy. Po odebrání podrobné anamnézy provede praktický lékař důkladné fyzikální vyšetření, aby vyloučil jakékoli fyzické příčiny příznaků. Například kofein je stimulant, který ovlivní srdeční činnost a může tak vyvolat pocit úzkosti.\nPomůže hypnoterapie a NLP\nLéčba záchvatů paniky a panické poruchy zahrnuje poradenství, nejlépe kombinace hypnoterapie a NLP. Bez ohledu na to, jak iracionální je podle vás panická reakce na situaci, je důležité si uvědomit, že nebezpečí se vašemu blízkému zdá být velmi reálné. Bez ohledu na to, jak bezmocní nebo bez kontroly se můžete cítit v souvislosti s panickými záchvaty, je důležité vědět, že existuje mnoho věcí, které můžete udělat, abyste si pomohli.\nOdborníci si nejsou jisti, co je příčinou záchvatů paniky a panické poruchy. Chybné myšlenkové interpretace – které si člověk nemusí uvědomovat, že dělá – mohou vyvolat záchvat paniky, který se objeví zdánlivě z ničeho nic. Nejúčinnější formou odborné léčby pro řešení záchvatů paniky, panické poruchy a agorafobie je psychoterapie. Jakmile záchvat paniky pomine, může se váš blízký cítit trapně, že má záchvat před vámi. Panika a úzkost mohou být znepokojující a rušivé, ale svépomocné strategie mohou intenzitu příznaků podstatně snížit.\nSociální fobie nebo deprese\nNebo vaše záchvaty paniky mohou být jako součástí jiného problému, například sociální fobie nebo deprese. Panická porucha u vás může být diagnostikována, pokud se u vás pravidelně a nečekaně objevují záchvaty paniky, po nichž následuje alespoň měsíc nepřetržitých obav nebo strachu z dalších záchvatů. V nejedné studii nosili lidé s panickou poruchou zařízení, které sledovalo jejich srdeční činnost, pocení a dýchání. Je také možné, že první záchvat paniky je způsoben reakcí na léky nebo reakcí na nikotin či již uvedený kofein.\nVirtuální realita umožňuje expoziční terapii panické poruchy – zažití paniky a její zvládání s předem natrénovanými postupy z NLP a hypnózy v bezpečném a kontrolovaném prostředí. To vám dá příležitost naučit se zdravějším a rychlejším způsobům zvládání než dřívějšími postupy. Pravidelným cvičením zacházením s modalitami a submodalitami (NLP) dochází k výrazně rychlejším pokrokům než nabízí aktivity, jako je jóga, meditace a standardní postupy jako progresivní svalová relaxace. Nejmodernější postupy přináší komplexnější relaxační reakci těla, která je opakem stresové reakce při úzkosti a panice. Je tak zvládnutelná i u některých lidí se vyskytující agorafobie – vyhýbání se místům nebo situacím, které vyvolávají úzkost, když se obáváte, že v případě záchvatu paniky nebudete moci uniknout nebo si přivolat pomoc.


DVĚ MISTROVSKÉ MEDAILE Z VÍKENDOVÝCH MČR |\nDVĚ MISTROVSKÉ MEDAILE Z VÍKENDOVÝCH MČR\n21. 09. 2021 / Filip Horký /\nO víkendu 18. – 19. září se uskutečnila dvě mistrovství České Republiky. V nedaleké Mladé Boleslavi během celého víkendu bojovaly o medaile žákovské kategorie odkud si zásluhou Benjamína Vaníčka odváží AC Turnov bronzovou medaili z tyče. V neděli pak hostila Česká Třebová MČR v běhu do vrchu, kde mezi juniorkami nenašla přemožitelku turnovská Jana Pekařová, která si na krk pověsila zlatou medaili.\nV sobotu se jako první z turnovských atletů představila Aneta Marková, která nastoupila do druhého běhu na 100 m př. Aneta je stále mladší žákyně a mezi staršími soupeřkami si nevedla špatně. Svůj rozběh dokončila na 5. místě v osobním rekordu 15,01 s, což jí stačilo na celkové 13. místo. Aneta se dále představila ve skoku vysokém, kde obsadila také 13. místo za výkon 151 cm.\nDalší závodnicí na dráze byla Veronika Marková, která nastoupila do prvního rozběhu na 60 m, kde v silném protivětru zaběhla 8,12 s a obsadila 20. místo. V neděli zaklekla do bloků na 200 m př. v prvním rozběhu, kde si dosprintovala pro 3. místo v osobním rekordu 30,34 s. Tento výkon stačil na celkové 9. místo.\nDo diskařského klání přišla bojovat o co nejlepší umístění Anna Zdena Mikulová. Která se díky třetímu pokusu 32,68 m probojovala do finálové osmičky. V následujících třech pokusech se již nezlepšila a umístila se na 8. místě. Stejné umístění obsadila v neděli v hodu oštěpem. Zde měla nejlepší hod také ze třetí série, který měřil 39,39 m. Mrzet jí může přešlap dalekého hodu z 5. série.\nPrvním turnovským žákem, který nastoupil do soutěže, byl Lukáš Zikmund. Svoje první mistrovství republiky zvládl výborně, když ve třetím rozběhu na 300 m finišoval v novém osobním rekordu 39,13 s a umístil se celkově na 17. místě. Lukáš bude žákem i příští rok.\nPátým závodníkem hájící barvy AC Turnov byl v sobotu Matěj Hyka na 3000 m chůze. Matěj zvládl svůj mistrovský závod na 11. místě, když 7,5 koleček zvládl v novém osobním rekordu 19:18,40 minut.\nNa závěr sobotního dne přišlo parádní představení Benjamína Vaníčka ve skoku o tyči. Svěřenec Miroslava Reichla a Milana Trejbala se po utrápených úvodních pokusech dostal do závodní pohody a díky lepšímu zápisu bral bronzovou medaili za výkon 405 cm!\nV neděli si svou premiéru odbyla Kateřina Sajdlová na 200 m př. ve druhém rozběhu. Kačka se na mistrovství nominovala s nejhorším časem a nakonec brala 14. místo v novém osobním rekordu 30,76 s.\nNásledně po dlouhých sprinterských překážkách se konal závod na 1500 m př. tzv. „steepl“, kde se mezi žáky představil Matěj Mařas. Po rychle rozběhnutém závodě došly Matějovi síly a nakonec dokončil závod na 14. místě necelou vteřinu za osobním rekordem v čase 5:02,46 minut.\nZávěr mistrovství patřil dlouhým štafetám na 4 x 300 m. Turnovská štafeta žáků byla nasazená do nejsilnějšího prvního rozběhu, kde si nevedla vůbec špatně a doběhla v něm na 6. místě v čase 2:41,31 minut. Štafetu rozběhl Vojtěch Marek, který předával Matějovi Mařasovi, na třetím úseku se představil bronzový z tyče Ben Vaníček a do cíle pak donesl kolík Lukáš Zikmund. Celkově se štafeta umístila na 9. místě.\nMČR v běhu do vrchu\nV České Třebové se na start MČR v běhu do vrchu postavila mezi juniorkami Jana Pekařová. Ta absolvovala trať o délce 5,7 km se stoupáním a klesáním 350 m. Jana se dostala do vedení již v půlce závodu a nenechala se o něj již připravit, když do cíle doběhla s náskokem téměř minuty na druhou závodnici v čase 27:07 minut. Díky tomuto výkonu vystoupala na nejvyšší stupínek a získala zlatou medaili a titul mistryně ČR!


Závěť Jana Pavla II. - Pastorace.cz\n8. 4. 2005\t, Jan Pavel II.\nZávěť Jana Pavla II.\nZávěť Svatého Otce 6.3. 1979\n(a následující dodatky)\nVe jménu nejsvětější Trojice\n„Bděte, protože nevíte, kdy váš Pán přijde“ (srov. Mt 24,42). Tato slova mi připomínají poslední povolání, které nadejde až bude Pán chtít. Chci ho následovat a chci, aby mě všechno, co je součástí mého pozemského života, připravovalo na tu chvíli.\nNevím, kdy nadejde, ale jako všechno, také tuto chvíli kladu do rukou Matky mého Mistra: Totus tuus. V týchž mateřských dlaních nechávám všechno a všechny ty, s nimiž jsem spojil svůj život a své povolání. V těchto dlaních zanechám především církev a také svůj národ a celé lidstvo. Děkuji všem. Všechny prosím o odpuštění. Prosím také o modlitbu, aby se Boží Milosrdenství ukázalo větším než má slabost a nehodnost.\nBěhem duchovních cvičení jsem si znovu pročítal závěť Svatého Otce Pavla VI. Ta četba mě pobídla napsat tuto závěť.\nNezanechávám po sobě žádný majetek, o němž by bylo nutno rozhodovat. Co se týká věcí denního užívání, žádám, aby se rozdaly, jak se bude zdát vhodné. Osobní poznámky ať jsou spáleny. Žádám, aby nad tím bděl P. Stanislav, jemuž děkuji za mnohaletou spolupráci plnou porozumění a pomoc. Všechny ostatní díky pak ponechávám v srdci před samým Bohem, protože je těžké je vyjádřit.\nCo se týká pohřbu, opakuji tytéž pokyny, které dal Svatý Otec Pavel VI. (zde je poznámka na okraji: pohřbít do země, žádný sarkofág! 13.3.92). O pohřbu ať rozhodne kardinálské kolegium a mí krajané.\n„Apud Dominum Misericordia et copiosa apud Eum redemptio“.\nJan Pavel II. pp.\nŘím 6.3. 1979\nPo smrti prosím o mše svaté a modlitby\n5. 3. 1990\n(List bez data)\nVyjadřuji hlubokou důvěru, že navzdory vší mé slabosti mi Pán udělí všechny milosti nutné k tomu, abych vykonal podle jeho vůle jakýkoliv úkol, zkoušku i utrpení, kterou bude chtít po Svém služebníkovi žádat během života. Doufám také, že nikdy nedopustí, abych ve svém postoji: slovech, skutcích nebo opominutích, mohl zradit své povinnosti v tomto svatém Petrově stolci.\n24. 2. – 1. 3. 1980\nTaké během těchto duchovních cvičení jsem uvažoval o pravdě Kristova kněžství v perspektivě onoho Přechodu, kterým je pro každého z nás chvíle smrti. Rozloučení s tímto světem – abychom se narodili pro jiný, pro budoucí, jehož rozhodujícím, výmluvným znamením je pro nás Kristovo zmrtvýchvstání.\nČetl jsem tedy zápis své závěti z loňského roku, který jsem udělal rovněž při duchovních cvičeních – srovnal jsem jej se závětí svého velkého předchůdce a Otce Pavla VI. s oním vznešeným svědectvím o smrti křesťana a papeže – obnovil jsem v sobě vědomí oněch otázek, na které se vztahuje zápis ze 6.3.1979, který jsem sám pořídil (byl spíše provizorní).\nChci připojit pouze, že s možností smrti musí vždy každý počítat. A vždy musí být připraven na to, že předstoupí před Pána a Soudce – a zároveň Vykupitele a Otce. A tedy i já to stále beru v úvahu a svěřuji onu rozhodnou chvíli Matce Krista a Matce církve – Matce své naděje.\nČasy, v nichž žijeme, jsou nepochybně těžké a neklidné. Obtížnou a svízelnou zkouškou, jak je příznačná pro naši dobu, se stala cesta církve, pro věřící i pro Pastýře. V některých zemích (jako např. v oné, o které jsem četl během duchovních cvičení) se církev ocitá v době takového pronásledování, že nijak nezůstává pozadu za pronásledováním prvních tří staletí, ba překonává je v krutosti a nenávisti. Sanguis Martyrum – semen Christianorum. A kromě toho – tolik osob nevinně mizí beze stop, také v této zemi, v níž žijeme...\nChci se ještě jednou zcela svěřit vůli Pána. On sám rozhodne, jak má skončit můj pozemský život a má pastýřská služba. V životě i ve smrti Totus tuus skrze Neposkvrněnou. Již dnes přijímám tuto smrt, doufám, že mi Kristus dá milost pro poslední přechod – tedy mou Paschu. Doufám také, že ji učiní užitečnou pro mnohem důležitější věc, které se snažím sloužit: pro spásu lidí, pro záchranu lidské rodiny a v ní všech národů (mezi nimiž se zvláště obracím ke své pozemské vlasti), užitečnou pro osoby, které mi zvláštním způsobem svěřil, pro otázky církve a pro slávu samého Boha.\nNechci přidávat nic k tomu, co jsem napsal před rokem – jen vyjádřit tuto připravenost a zároveň důvěru, k níž mne probíhající duchovní cvičení znovu disponovala.\nBěhem letošních duchovních cvičení jsem (vícekrát) četl text závěti z 6.3.1979. Navzdory tomu, že jsem jej považoval za provizorní (ne definitivní), nechávám ho v té podobě, v jaké existuje. Neměním (zatím) nic, ani nic nepřidávám, co se týká dispozic v něm obsažených.\nAtentát a můj život 13.5.1981 jistým způsobem potvrdil oprávněnost slov, která jsem napsal v době duchovních cvičení v roce 1980 (24. 2. - 1.3).\nTím hlouběji pociťuji, že jsem zcela v Božích Rukou – stále zůstávám k dispozici svému Pánu, a zcela se zcela svěřuji Jemu a jeho Neposkvrněné Matce (Totus tuus).\nJan Pavel pp. II.\nV souvislosti s poslední větou mé závěti z 6.3.1979 „O místě mého pohřbení, ať rozhodne kardinálský sbor a krajané“ objasňuji, že mám na mysli Krakovského metropolitu nebo Generální radu polského episkopátu – kardinálský sbor tedy žádám, aby pokud možno uspokojili eventuální žádosti shora uvedených.\n1.3.1985 (během duchovních cvičení)\nJeště – co se týká výrazu „Kardinálský sbor a krajané“: „kardinálský sbor“ nemá žádnou povinnost dotazovat se na tuhle záležitost „krajanů“; nicméně to může udělat, bude-li to z nějakého důvodu považovat za správné.\nDuchovní cvičení ve Svatém roku 2.000\n1. Když 16. října 1978 konkláve kardinálů zvolilo Jana Pavla II., polský primas, kardinál Štěpán Wyszynski mi řekl: „Úkolem nového papeže bude uvést církev do třetího tisíciletí“. Nevím, zda opakuji přesně jeho větu, ale aspoň takový byl smysl toho, co jsem slyšel. Řekl to člověk, který vstoupil do dějin jako Primas Tisíciletí. Velký primas. Byl jsem svědkem jeho poslání. Jeho hrdinské oddanosti. Jeho bojů a jeho vítězství. „Vítězství, až přijde, bude vítězstvím skrze Marii“ – Primas milénia často opakoval tato slova svého předchůdce, kardinála Augusta Hlonda.\nTímto způsobem jsem byl nějak připravován na úkol, který přede mnou vyvstal 16. října 1978. Ve chvíli, kdy píšu tato slova, v jubilejním roce 2.000, je to už probíhající skutečnost. V noci 24. prosince 1999 byla otevřena symbolická brána Velkého jubilea v basilice sv. Petra, pak i brána u sv. Jana na Lateráně, pak v Santa Maria Maggiore, na Nový rok a 19. ledna brána v basilice sv. Pavla za hradbami. Tato poslední událost, pro svůj ekumenický ráz, se zapsala do paměti zvláštním způsobem.\n2. Jak jubilejní rok 2.000 ubíhá kupředu, den za dnem a měsíc za měsícem, za námi se uzavírá 20. století a otevírá se 21. Podle plánu Prozřetelnosti mi bylo dáno žít v tomto obtížném století, které odchází do minulosti, a v roce, kdy léta mého života dospívají k osmdesátce („octogesima adveniens“), je na čase zopakovat s biblickým Simeonem „Nunc dimittis“.\n13. května 1981, v den atentátu na Papeže během generální audience na náměstí sv. Petra, mě Boží Prozřetelnost zázračně zachránila před smrtí. Ten, který je jediným Pánem Života a smrti, On sám mi prodloužil tento život. Nějak mi jej dal znovu. Od té chvíle ještě více patří Jemu.. Doufám, že on sám mi dá poznat, do kdy mám pokračovat tuto službu, k níž mě povolal 16. října 1978. Prosím, aby mě zavolal, kdy Sám bude chtít. „V životě i smrti patříme Pánu... jsme Pána (srov. Řím 14,8). Doufám, že Boží Milosrdenství mi dopřeje nezbytné síly pro tuto službu, aby plnil „Petrovu službu“ v církvi.\n3. Jako každý rok jsem v duchovních cvičeních četl svou závěť z 6.3.1979. I nadále stojím za dispozicemi, které jsou v ní. To, co bylo přidáno nyní, a při dalších duchovních cvičeních, odráží obtížnou a napjatou všeobecnou situaci, která charakterizovala osmdesátá léta. Od podzimu roku 1989 se tato situace změnila. Poslední desetiletí minulého století bylo osvobozeno od předešlých napětí; to neznamená, že by sebou nepřineslo nové problémy a obtíže. Zvláště buď vzdávána chvála Boží Prozřetelnosti zvláště za to, že údobí tzv. „studené války“ skončilo bez ozbrojeného nukleárního konfliktu, jehož nebezpečí viselo nad světem v předešlém údobí.\n4. Na prahu třetího tisíciletí a„uprostřed církve“, chci ještě jednou vyjádřit vděčnost Duchu svatému za velký dar 2. Vatikánského koncilu, jehož dlužníkem se cítím spolu s celou církví, a především s celým episkopátem. Jsem přesvědčen, že ještě dlouho bude dáno novým generacím čerpat z bohatství, které nám dal tento koncil 20. století. Jako biskup, který se podílel na koncilním dění od prvního do posledního dne; chci svěřit toto velké bohatství všem, kteří jsou a budou v budoucnosti povoláni, aby jej uskutečňovali. Sám za sebe děkuji Věčnému Pastýři, že mi dovolil sloužit této náramně velké věci během všech let mého pontifikátu.\n„In medio Eccleisae“ uprostřed církve ... od prvních let biskupské služby – právě díky koncilu – mě bylo dáno zakoušet bratrské společenství Episkopátu. Jako kněz Krakovské arcidiecéze jsem zakoušel, co to je bratrské společenství kněží – koncil otevřel novou dimenzi této zkušenosti.\n5. Kolik osob bych měl vyjmenovat! Většinu z nich Pán Bůh už asi povolal k Sobě – a Ti, kdo jsou ještě zde, na tomto břehu, ať připomínají slova této závěti, všechny a všude, kdekoliv se nalézají.\nBěhem více než 20 let, v nichž vykonávám Petrovu službu „in medio Ecclesiae“ uprostřed církve, jsem zakusil vstřícnou a velmi plodnou spolupráci mnoha kardinálů, arcibiskupů a biskupů, mnoha kněží, mnoha zasvěcených osob – Bratří a Sester – a konečně tak velmi mnoho laických osob v prostředí kurie, na vikariátu římské diecéze, jakož i mimo tato prostředí.\nJak neobejmout s vděčnou vzpomínkou episkopáty z celého světa, s kterými jsem se setkával v pravidelném rytmu návštěv „ad limina Apostolorum“. Jak také nevzpomenout na tolik křesťanských bratří – nekatolíků ! Na římského rabína a tak četné představitele nekřesťanských náboženství! A kolik představitelů světa kultury, vědy, politiky a sdělovacích prostředků!\n6. Jak se přibližuje konec mého pozemského života, vracím se ve vzpomínkách ke svým Rodičům, k Bratrovi a Sestře, (kterou jsem nepoznal, protože zemřela před narozením), ke své wadovické farnosti, kde jsem byl pokřtěn, k onomu městu mého mládí, k vrstevníkům, kolegyním a kolegům ze základní školy, gymnasia, univerzity, do doby okupace, kdy jsem pracoval jako dělník, a pak k farnosti v Niegowici, ke krakovské sv. Floriana, k pastoraci vysokoškoláků, do společnosti... do mnoha různých prostředím v Krakově, v Římě... k osobám , které mi Pán zvláštním způsobem svěřil.\nVšem chci říci jedinou věc: „Bůh vám zaplať“.\n„In manus tuas, Domine, commendo spiritum meum“ (Do tvých rukou, Pane poroučím svého ducha).\nL.P. 17. 3. 2.000\nTémata: Jan Pavel II. | Smrt, umírání | smrt šťastná


Audi A4 DTM Edition . Potomek závodního speciálu pro běžné silnice\n18.6.2005 18:23 - tisková zpráva\nFenomenální tažení Audi loňskou sezonou okruhového šampionátu cestovních vozů DTM, které vyvrcholilo ziskem všech tří titulů – ve značkách, mezi týmy i v hodnocení jezdců – si automobilka Audi, resp. společnost quattro GmbH připomínají speciálním modelem A4 DTM Edition. Tento výrazně dynamicky orientovaný model, vycházející z produkční verze Audi A4, chce oslovit především zákazníky, kteří hledají opravdu ryzí sportovní zážitky. <?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />\nUž vloni na podzim se na tradiční motorshow v Essenu objevila atraktivní studie modelu Audi A4 evidentně inspirovaná okruhovými speciály šampionátu DTM. Více než vřelé přijetí tohoto konceptu vyústilo v zásadní rozhodnutí: Audi A4 DTM Edition je zařazeno do výroby a právě vstupuje i na český trh!\nAudi A4 DTM Edition pohání nový přeplňovaný zážehový motor 2.0 TFSI vybavený systémem přímého vstřikování benzinu do válců. Výkon tohoto čtyřválce byl vyladěn na 220 k a jeho maximální točivý moment se vyšplhal až na 300 Nm. Výkon motoru míří k předním kolům, na přání mohou být modely Audi A4 DTM Edition vybaveny i stálým pohonem všech kol quattro.\nVysokým výkonovým parametrům pohonné jednotky odpovídají i dynamické schopnosti modelu Audi A4 DTM Edition: Z klidu na 100 km/h tento vůz zrychlí za 7,1 s a dokáže dosáhnout rychlosti až 247 km/h. Jeho spotřeba v kombinovaném cyklu přitom činí jen 8,1 l/100 km.\nModel Audi A4 DTM Edition dostal tužší sportovní podvozek, jehož světlá výška je snížena o 20 mm oproti sériovým modelům Audi A4. Dalším rozdílem oproti sérii jsou perforované kotouče předních brzd, které prosvítají pod patnáctipaprskovými litými koly rozměrů 18“.\nOd běžných modelů řady A4 se Audi A4 DTM Edition liší i některými designovými detaily: Nové je např. tvarování dveřních prahů, práh zavazadlového prostoru je chráněný leštěným krytem z nerezového plechu s gravírovaným logem „DTM“. Charakteristická jednodílná maska chladiče je vyvedená v černé barvě „Phantom“ a na přání (bez příplatku) mohou mít stejný odstín i kryty vnějších zpětných zrcátek.\nNově řešený přední nárazník s integrovaným spojlerem má dolní lem z černého karbonu, nekompromisně sportovní image modelu Audi A4 DTM Edition umocňují i mohutné otvory pro přívod chladného vzduchu k brzdám předních kol.\nK nejvýraznějším stylistickým prvkům zadní části modelu Audi A4 DTM Edition patří dvojice leštěných koncovek výfuků o průměru 100 mm a difuzor, jehož koncepci převzali konstruktéři ze závodních speciálů DTM.\nLogo „DTM“ se objevuje i v interiéru – na leštěných dveřních prazích a je vyšité i do podlahových koberečků. Dominantním prvkem interiéru jsou však sportovní sedadla Recaro čalouněná kombinací textilního materiálu Nardia a kvalitní kůže. Stejnou kombinací kůže a textilu je obšitý i sportovní tříramenný volant. Přístrojová deska a dveřní výplně jsou přizdobeny karbonovými dekorativními lištami, které se dosud objevovaly v modelech Audi S4.\nDo standardní výbavy modelů Audi A4 DTM Edition patří např. komfortní automatická klimatizace, čelní, přední boční a průběžné hlavové airbagy Sideguard, stabilizační systém ESP poslední generace nebo aktivní opěrky hlav.\nCena Audi A4 DTM Edition začíná na 1 273 300 Kč a vůz bude poprvé oficiálně představen na brněnském Autosalonu.\nJan Klíma, AC&C Public Relations s.r.o., tel 220 516 329, fax 220 518 209,\nTiskové informace, ceníky a technická data v el. podobě najdete na www.audi.cz


V kůži Berlusconiho - EchoPrime.cz\nProč si premiér neví rady s případem Čapí hnízdo\nV kůži Berlusconiho\nAdvokáti si stěžují, že utekla informace, podle níž vyšetřovatel navrhuje obžalovat premiéra Andreje Babiše a zřejmě i pět jeho údajných kompliců stíhaných za podvod s dotacemi pro Čapí hnízdo. Tato zpráva Českého rozhlasu ukazuje, že to je s premiérem vážné. Jako kdyby jeho právníci podle hesla „tonoucí se stébla chytá“ využívali každou možnost, která může zastavit blížící se katastrofu. Vzniká otázka, proč má takovou osudovou váhu právě Čapí hnízdo, nevýznamná aféra, která se týká desetin promile každoročních příjmů Babišova koncernu nebo objemu eurodotací. Leccos napoví srovnání s příběhem Silvia Berlusconiho.\nZemanův květnový termín\nDevatenáctý únor 2005 nebyl pro Berlusconiho šťastným dnem. Státní zástupci z Milána Alfredo Robledo a Fabio De Pasquale ukončili téměř po čtyřech letech vyšetřování daňových úniků společnosti Mediaset a navrhli žalobu čtrnácti osob, mezi nimi premiéra a spolumajitele Mediasetu Berlusconiho. Ten dokázal soudní proces zdržovat s odkazem na premiérskou imunitu, ovšem v prosinci 2012 byl odsouzen na čtyři roky vězení. Verdikt byl později snížen na rok díky amnestii. Italská justice se tak výrazně zapsala do dějin poválečné demokracie, když ukončila špičkovou kariéru jedné z jejích největších osobností a mimo jiné prokázala, že dokáže pracovat nezávisle na výkonné moci.\nObdobný devatenáctý únor má před sebou tuzemská justice v případu Čapího hnízda, když s dalšími obviněnými čeká na obžalobu, případně konec stíhání premiér Andrej Babiš. Státní zástupce Jaroslav Šaroch by měl rozhodnout počátkem května, přinejmenším podle vyjádření nejvyššího představeného Pavla Zemana pro Seznam. Podobností s Berlusconiho aférou Mediaset je řada. Nejde o velké peníze. Berlusconi byl odsouzen za daňový únik v hodnotě 160 milionů korun, Babiš je stíhán za podvod s padesáti miliony. Obvinění italského i českého premiéra jsou bezvýznamnými aférami zvlášť ve srovnání s tím, co všechno se jim dává za vinu. Berlusconi čelil celkem dvaatřiceti kauzám, které prověřovala policie. V Babišově případě zatím policie odložila privatizaci Lovochemie, údajné daňové úniky v případu korunových dluhopisů a stále prověřuje jinou daňovou kauzu. Přesto je motivů podezírat Babiše mnohem víc včetně dosud nevysvětleného původu jeho peněz a nepochopitelného souhlasu antimonopolního úřadu s tím, že se Babišův Agrofert stal dominantní firmou zemědělsko-potravinářského komplexu. Dlouhý je seznam vládních rozhodnutí nezbytných pro úspěšný premiérův byznys od vysokých dotací na bionaftu přes účelovou podporu továren na drůbeží a vepřové maso až k vygumování ztrát, které hrozily lesnickým firmám, z nichž je největší opět ta Babišova. To všechno je důležitější než zapadlé Čapí hnízdo, stejně jako jiné Berlusconiho aféry hladce předčily skrývání části zisku firmy Mediaset v daňových rájích.\nVe světě povrchních médií jde leccos vysvětlit tím, že složité privatizační nebo finanční historie nikdo nechápe, a proto nemají potenciál způsobit opravdu velký skandál. Každý však pochopí, co zamýšlím, když převedu peníze do cizí země, kde se neplatí tak velké daně, případně se fiktivně zbavím firmy, abych měl nárok na dotace. Ještě důležitější je potenciál takových případů v trestním řízení. Odstíhat složitý daňový nebo dotační podvod a přitom mít proti sobě armádu dobře placených právníků, nemluvě o státní správě podřízené příslušnému premiérovi a široce rozvětveném mediálním komplexu, je skutečně nadlidský úkol. Ovšem jednoduchou historii o tom, že kdosi posílal zisk své firmy na ostrov Guernsey, případně se skrýval za akcie na doručitele, aby si přišel na státní peníze, lze jen stěží překroutit, a tváří v tvář přiměřeně rezolutnímu policistovi se o to také nikdo z právníků ani úředníků opravdu nesnaží.\nTaké protikorupční revoluce požírá děti\nDůležitější je však další rozměr vyšetřovaného případu. Berlusconiho i Babiše vynesla na vrchol státního establishmentu vlna více či méně oprávněného hněvu nad tím, jak síť klientelismu propojila cynické politiky a bezohledné podnikatele. Ital i Slovák s českým občanstvím se uměli pohybovat v kalných vodách klientelismu, ovšem v okamžiku protikorupční revolty se postavili na správnou stranu barikády. Nikdo si nedělal iluze, jak přišli k majetku, přesto vyhráli volby a získali pověření, že od té chvíle budou vládnout podle pravidla „padni komu padni“ a že vyčistí klientelistický Augiášův chlív. Včetně toho, že největší korupčníky „dostanou do tepláků“.\nTomu, kdo se ocitne v této pozici, lze odpustit leccos, jak prokázali Češi volbou obviněného Babiše v roce 2017 a Italové, když Berlusconiho vybrali za premiéra ještě v roce 2008. Těžko však tolerovat, kdyby překážel justičním orgánům při nastolení spravedlnosti. Berlusconi i Babiš mohou argumentovat, že všechny procesy proti nim jsou na politickou zakázku, přímo zasáhnout do vyšetřování a procesu by pro ně znamenalo politický konec. Všechny protikorupční revoluce, nebo jak revoltu veřejnosti proti vládě propojené s podnikateli nazvat, předpokládají, že se poměry zlepší aspoň v tom smyslu, že bratříčkování mocných nepůjde tak daleko, aby ovlivnilo justici. Pokud se tak stane, pak jsme na tom hůř, než jsme byli, a celá revoluce byla nadarmo. V této situaci je také pro justiční orgány nemožné zrušit stíhání premiéra, pokud nejsou přesvědčivé důvody. Ty se však v případu Mediaset a dosud ani u Čapího hnízda neobjevily.\nVždy je možné zaplatit právníkům, aby donekonečna zdržovali a vymýšleli složité kličky. Těžko však ještě předtím, než proběhne soud, zpochybnit něco tak průzračného, jako byl Babišův výrok v dokumentu Matrix AB z roku 2015. „Je to ten nejlepší projekt, jaký jsem kdy vymyslel,“ řekl v uvolněné náladě při návštěvě cizích diplomatů na Čapím hnízdě. Tak vymyslel, nebo nevymyslel?


Seo vás dostane až úplně nahoru\nSeo je efektivním nástrojem internetového marketingu, který vás může ve vyhledávačích pomalu, ale jistě dostat nahoru na přední pozice, které jsou pro návštěvnost vašeho webu naprosto klíčové. Ve skutečnosti však vůbec nemusíte vědět, jak to celé funguje – bohatě postačí, když si jako partnera zvolíte tu správnou firmu, která svému oboru výborně rozumí, a vy se na ni můžete plně spolehnout.\nNa internetu se můžete zviditelnit mnoha různými způsoby. Máte tedy z čeho vybírat. Ovšem rozdíl mezi klasickou reklamou formou poutačů na konkrétních stránkách a mezi optimalizací pro vyhledávače spočívá v tom, že v tom druhém případě vás uvidí pouze ti lidé, kteří po vašich službách skutečně pátrají. Nebudete se nikomu vnucovat, a mnozí ani nebudou mít pocit, že za vaší pozicí ve vyhledávačích stojí cokoli navíc, než jen kvalita a schopnost prodávat zboží. A je zde ještě jedna věc – jakmile běžná reklamní upoutávka zmizí, lidé na ni ihned zapomenou, naopak efekt optimalizace je dlouhodobý, takže taková investice peněz do marketingu se vám opravdu vyplatí.\nNicméně jistě byste měli vědět to, že pokud jde o optimalizaci pro vyhledávače, tak je důležité vytrvat. Nic se nestane ze dne na den a na významný posun vaší pozice směrem nahoru si přece jen nějaký ten pátek počkáte. Proto nevěřte těm, kdo vám budou nabízet různé jednorázové balíčky za akční ceny, nic takového nefunguje – na dobré pozici ve vyhledávačích je nezbytné pracovat dlouhodobě a systematicky – takže nejlepší volbou jsou služby dlouhodobé spolupráce, která zahrnuje jak volbu správných klíčových slov, analýzu a úpravu webu z hlediska seo, tak i tvorbu zpětných odkazů a linkbuilding. Pakliže se o svou pozici nebudete starat, brzy vás předběhnou jiní.\nDobrá zpráva je, že lidé vyhledávačům důvěřují a ty, kteří jsou na špici odkazů, považují za nejlepší a nejdůvěryhodnější obchodníky, u kterých se vyplatí nakupovat.


Reportáž ze zápasu Roda JC - PEC Zwolle: statistiky, reportáž - EuroFotbal.cz\n07.04.2018 19:45 CET\nKurzy sázkové kanceláře Tipsport: 2.77 - 3.50 - 2.40\n3. Donis Avdijaj\n8. Simon Gustafson\n87. Mikhael Rosheuvel 25. Younes Namli\n85. Queensy Menig\n32. Ognjen Gnjatič\n36. Adil Auassar\n86. Donis Avdijaj 40. Dirk Marcellis\n47. Kingsley Ehizibue\nRoda JC: Hidde Jurjus, Christian Kum, Patrick Banggaard, Jannes Vansteenkiste, Adil Auassar (46. Henk Dijkhuizen), Ognjen Gnjatič (77. Mohamed El Makrini), Simon Gustafson, William Ndenge, Dani Schahin, Mikhael Rosheuvel, Donis Avdijaj (89. Daryl Werker)\nPEC Zwolle: Diederik Boer, Bram van Polen, Dirk Marcellis (46. Sepp van den Berg), Philippe Sandler, Mustafa Saymak, Younes Namli, Youness Mokhtar, Rick Dekker, Ryan Thomas (65. Queensy Menig), Piotr Parzyszek, Kingsley Ehizibue (81. Nicolás Freire)\nRoda JC - PEC Zwolle 3:2\nRoda dokázala v nejvyšší soutěži zvítězit potřetí v řadě a znovu oživila svou naději na přímou záchranu, nicméně vzhledem k úspěchům největších konkurentů stále zůstává v sestupovém pásmu. Po dramatickém vítězství 3:2 nad Zwolle ji patří šestnáctá pozice s šestadvaceti body a na patnáctý Groningen má manko tří bodů. PEC nenavázal na minulou výhru se Spartou (2:0) a nachází se na šestnáctém místě se třiačtyřiceti body.\nDomácí měli naprosto úchvatný vstup do sobotního duelu a již po osmi minutách vedli o dvě branky. Skóre otevřel ve 3. minutě Donis Avdijaj, který po zpětné nahrávce od Simona Gustafsona vypálil z osmnácti metrů přes bránícího protihráče a míč zapadl k pravé tyči. Za dalších pět minut dal domácím klid aktivní Gustafson, jenž si naběhl na přetažený centr Mikhaela Rosheuvela z pravého křídla a tvrdou ranou z voleje pokořil brankáře Boera.\nPo dvaceti minutách mohla Roda dokonce vést o tři góly, jenže rychlý brejk nevyužila a balón nakonec skončil v náručí Boera. Od tohoto momentu se hosté oklepali a začali se hnát za snížením. Střelu Younese Namliho z 23. minuty ještě zastavil těsně před brankovou čarou fantastický gólman Jurjus, ale o dvě minuty později už lovil balón ze své sítě. K přímému volnému kopu z dvacet metrů se postavil právě Namli a míč zakroutil do bližší šibenice - 2:1.\nPo půl hodině hry mohlo být dokonce vyrovnáno, avšak výstavní bombu Saymaka vyškrábl na roh famózní Jurjus. Pět minut po změně stran hlavičkoval po rohovém kopu jen těsně nad horní tyčku střídající van den Berg, po hodině hry si Kerkrade mohlo vzít zpět dvoubrankové vedení. Nádhernou přihrávku od Schahina převzal na hranici ofsajdu Avdijaj, jeho razantní pokus z patnácti metrů brilantně odvrátil Boer do strany.\nKdyž už se zdálo, že se utkání v poklidu dohraje, tak přišel nečekaný direkt PEC. Queensy Menig přišel na hřiště v 65. minutě a po dvacetiminutovém působení se postaral o vyrovnání. Přízemní centr van den Berga z pravé strany usměrnil z hranice brankového území k přední tyči. Poslední slovo přeci jen měla Roda a to v 87. minutě. Misky vah na její stranu převrhl hrdina Rosheuvel po bombě z dvanácti metrů mířící přesně pod břevno.\nAutor: Viktor Sandev / rodajc.nl, peczwolle.nl, vi.nl