O DOBRÉ JMÉNO NEMOCNICE S L O V A ÈASOPIS FAKULTNÍ NEMOCNICE A LÉKAØSKÉ FAKULTY UK V HRADCI KRÁLOVÉ - PDF\nDownload "O DOBRÉ JMÉNO NEMOCNICE S L O V A ÈASOPIS FAKULTNÍ NEMOCNICE A LÉKAØSKÉ FAKULTY UK V HRADCI KRÁLOVÉ"\n1 ÈASOPIS FAKULTNÍ NEMOCNICE A LÉKAØSKÉ FAKULTY UK V HRADCI KRÁLOVÉ S L O V A K ZAMYŠLENÍ Primátor Ing. Oldøich Vlasák pøedal prof. Jaroslavu Procházkovi jmenovací listinu èestného obèanství mìsta Hradec Králové (k èlánku na s. 4-5). Foto Ctirad Špièan O DOBRÉ JMÉNO NEMOCNICE Nahlédneme-li do nìkteré z historických prací vìnovaných královéhradecké nemocnici, upoutá nás asi, po jak dlouhou øadu let, poèínaje jejím vznikem koncem 19. století, mìla a má tato nemocnice velmi dobré jméno a tìší se uznání odborné i laické veøejnosti. A nic na tom nemìnilo, byla-li zprvu okresní nemocnicí (vèetnì období, kdy po druhé svìtové válce sloužila jako klinická základna novì vzniklé poboèky pražské Lékaøské fakulty UK), klinickou nemocnicí Vojenské lékaøské akademie èi Fakultní nemocnicí Krajského ústavu národního zdraví. Své dobré jméno si udržela i po roce 1992, kdy se jako Fakultní nemocnice Hradec Králové stala samostatnou institucí zøizovanou Ministerstvem zdravotnictví ÈR. Co bylo a je pøíèinou tohoto trvale vysokého kreditu naší nemocnice? Dùležitou roli zde nepochybnì vždy hrála vysoká odbornost lékaøù, úspìšnost jejich léèebných zákrokù a dobrá ošetøovatelská péèe. Zejména v minulosti k tomu však pøistupovala také skuteènost, že mnohým lékaøùm se dostávalo úcty i jako osobnostem veøejného života, a toto uznání se pak pøenášelo i na nemocnici. Dobré jméno hradecké nemocnice nedokázaly pokazit ani špatné stavební a provozní podmínky v dobì pøed vybudováním Nové nemocnice. Tìch velkých osobností naší nemocnice bychom si jistì mohli pøipomenout celou øadu, a to nejen z hluboké minulosti, ale i z let nedávných a také ze souèasnosti. Doba se ale mìní a zdá se, že éra žijících legend pomalu konèí. Je to zèásti dùsledek pokroku vìdy, kdy nároèná lékaøská práce se pro laickou veøejnost stává stále ménì prùhlednou a tudíž i ménì oceòovanou, a kdy také poèet tìch, kteøí by v podmínkách minulých let mohli aspirovat na vysoké veøejné Jelikož moudrost spoèívá z velké èásti ve znalosti toho, jakým zpùsobem a z jakých pøíèin bychom si mìli sami sebe vážit èi sebou opovrhovat, pokusím se zde podat své mínìní na toto téma. Nacházím v nás pouze jedinou vìc, která by nám mohla zavdat právoplatnou pøíèinu k sebeúctì, a tou je zpùsob, jímž užíváme naší svobodné vùle, a moc, s níž ovládáme naše volní úkony. Nemùžeme být totiž po právu chváleni èi káráni za nic jiného než za èiny, které závisejí na naši svobodné vùli, jež nás jistým zpùsobem pøipodobòuje k Bohu a ustanovuje nás pány nad námi samotnými, pokud se ovšem vlastní zbabìlostí nepøipravíme o práva, jichž se nám jeho prostøednictvím dostává. * A proto se domnívám, že skuteèná ušlechtilost, jejímž pùsobením si èlovìk sebe sama váží v té nejvyšší oprávnìné míøe, spoèívá pouze ve dvou vìcech: jednak v poznání, že èlovìku nenáleží ve skuteènosti nic kromì svobodného užívání vlastní vùle, a že tedy nemùže být chválen èi kárán za nic jiného než za to, zda s ní nakládá dobøe nebo špatnì; a jednak v tom, že v sobì èlovìk poci uje pevnou a trvalou rozhodnost pro správné užití této svobodné vùle, tak aby nikdy neopomnìl zapoèít a dokonèit všechno to, co považuje za nejlepší. A právì v tom spoèívá dokonalé uskuteèòování ctnosti. Èlánky 152 (Z jakého dùvodu si mùžeme sami sebe vážit) a 153 (V èem spoèívá ušlechtilost) z knihy René Descarta Vášnì duše. Pøeložil Ondøej Švec. 1. èeské vydání. Praha : Mladá fronta, 2002, 184 s.\n2 uznání, nesmírnì vzrostl. Ale je to i dùsledek toho, že potøeba pocitu úcty k druhým lidem se v poslední dobì z lidského prožívání jaksi vytrácí. Na druhé stranì ovšem nelze pøehlížet ani to, že moderní doba pøinesla i mnohé nové nároèné obory lidské èinnosti, že ve spoleènosti vzrostl poèet jedincù s vysokoškolským vzdìláním (u nás již zhruba 10 % dospìlé populace) a práce lékaøe již není vždy vnímána jako zcela výluèná, ale naopak je nìkdy podrobována kritickému, by èasto nepøíliš zasvìcenému hodnocení. Dalším problémem, který dnes do znaèné míry ovlivòuje podmínky pro budování a udržení dobrého jména a již konkrétní osoby zdravotníka èi nemocnice v níž pracuje, je stále èastìjší radikální prosazování individuálních práv ze strany nìkterých jedincù. Ve sféøe zdravotnictví jsme po právní rovnosti mezi lékaøem a nemocným dlouho volali. Dnes sice legislativní podmínky pro tuto právní rovnost máme, ale pokud jde o její reálné naplòování, je zde stále ještì mnoho nedorozumìní. Zatím co pro urèité lidi pøedstavuje tato právní rovnost etický ideál, pro jiné je jen pøíležitostí k uplatnìní povýtce osobních zájmù. A tak se zdá, že patrnì nejenom na tom, co a jak dìláme, závisí naše ohodnocení druhými lidmi. Naše dobré jméno a stejnì tak i dobré jméno instituce, jejímiž jsme pøíslušníky, je do znaèné míry závislé i na naší komunikaci s veøejností. A to je dùvod, proè pokládám za vhodné upozornit na myšlenky, jež zhruba pøed pùl stoletím formuloval anglický filosof John Langshaw Austin ( ), profesor morální filosofie na univerzitì v Oxfordu (Austin, J. L. Jak udìlat nìco slovy. Praha : Filosofia, 2000). John L. Austin rozlišuje výpovìdi, jimiž èlovìk nìco slibuje èi k nìèemu sám sebe zavazuje a tím vlastnì již ovlivòuje další dìní (performativy), a výroky, jimiž èlovìk nìco jen konstatuje (konstativy). Pøi performativní výpovìdi tedy èlovìk nejenom pronáší urèitá slova, ale i nìco dìlá. Konstativy jsou výroky, kterými se nic nedìlá. Asi jsem to hodnì zjednodušil, vše je mnohem složitìjší. Ale šlo mi pøedevším o to, abych co nejsrozumitelnìji vyjádøil krédo Austinova pohledu, tzn. formuloval podmínky, jež zaruèují, že performativní výpovìï bude zdaøilá, že slova opravdu budou znamenat urèitý èin. První z podmínek takového zdaru je, aby ten, kdo performativní výpovìï pronáší, byl k tìmto slovùm kompetentní a aby také situace tomu odpovídala. Za další podmínku pak Austin považuje, aby dotyèná osoba skuteènì ony slovy vyjadøované myšlenky a city mìla, aby mìla zámìr tak a tak se chovat a následnì se také takto chovala. A samozøejmì je tu ještì podmínka, aby osoba, jež je adresátem performativní výpovìdi, chtìla a byla schopna tuto výpovìï správnì vnímat. Na první pohled se to vše zdá být docela jasné. Ale když si pøedstavíme urèitý konkrétní moment interakce lékaøe èi sestry s nemocným, uvìdomíme si, že naplnit ony shora uvedené podmínky není zas tak snadné. Vážím si práce našich lékaøù a sester a jsem si vìdom, že dosavadní vysoký kredit Fakultní nemocnice Hradec Králové je pøedevším jejich zásluhou. Proto prosím ètenáøe, aby tyto mé øádky pøijali jen jako skromný pokus podívat na problém, jak tento vysoký kredit udržet, trochu z jiné strany. PhDr. Vladimír Panoušek Pozvání na výstavu Poèínaje dnem 18. bøezna je v Muzeu východních Èech v Hradci Králové otevøena retrospektivní výstava fotografií Petra Balíèka. Autor, doktor pøírodních vìd a vedoucí cytogenetické laboratoøe Oddìlení lékaøské genetiky Lékaøské fakulty UK a Fakultní nemocnice v Hradci Králové, je v poslední dobì veøejnosti více znám jako malíø. Ale do roku 1990 byla jeho tvùrèí doménou výtvarná fotografie. Byl jedním ze zakladatelù tzv. nové vlny èeské aranžované fotografie. Pozdìji se zaøadil do významné tvùrèí skupiny Setkání, ale i v rámci této skupiny hledal vždy svoji vlastní cestu. Jako fotograf mìl Petr Balíèek okolo dvaceti samostatných výstav, úèastnil se asi tøí desítek výstav se skupinou Setkání a øady dalších akcí doma i v zahranièí. Dnes tedy mùžeme znovu vidìt fotografie, jimiž Petr Balíèek v sedmdesátých a osmdesátých letech nejenom aktivizoval naše estetické cítìní, ale kterými nás také pøesvìdèoval o stále trvající existenci svobodného tvùrèího ducha. Výstava potrvá do 18. kvìtna 2003 a je pøístupná dennì mimo pondìlí od 9 do 17 hodin. Dernisáž výstavy probìhne v rámci Muzejního soaré v pátek 16. kvìtna EKOLOGIE A MY (fejeton) Sám jsem pøesvìdèen s Husserlem a s Masarykem, øíká prof. Erazim Kohák, že pokud má naše lidství smysl, netkví v hrdinských èinech a v dramatických gestech, nýbrž v jedineèných možnostech našeho lidství. Tìmi dnes již není jen rùst èlovìka k plné lidskosti, nýbrž právì možnost zachránit Zemi. (Kohák, E.: Zelená svatozáø. II. pøepr. vydání. Sociologické nakladatelství, 2000). Pøipomínám si ta slova, a jsem si pøitom dobøe vìdom toho, že naše prvotní nadšení (po r. 1990) pro ekologii a ekologickou etiku jaksi pominulo, a že naopak nìkteré souèasné poèiny ekologických aktivistù spíše jen dráždí, pøispívají k vyhrocení názorových sporù ve spoleènosti (dálnice E 11 apod.) a k prohloubení morálnì ekologického myšlení neslouží. Ale pøipomínám si ta slova pøesto s plnou vážností, stejnì jako tøeba myšlenky prof. Milana Machovce, který napsal, že k centrálním úlohám 21. století patøí vybudovat nìco jako»náboženství pro moderního èlovìka«, nebo všechny bezprostøední hrozby globální smrti ekologické (jsme tu na samém okraji sebeznièení), pandemické i narkomanické jsou sice ještì øešitelné, zastavitelné, odvratné, ale nemají k tomu sílu jen ze sebe sama. (Machovec, M.: Bùh v ponáboženském období. In: Machovec, M.: Smysl lidské existence. Praha : Akropolis, 2002). A tak za hodná pozornosti považuji i následující slova prof. Erazima Koháka: Náš bezprostøední úkol je skromnìjší»jednat lokálnì«. Uème se všemu, co systémové teorie opomíjejí: uème se milovat Zemi a chovat se k ní s vdìèností a úctou. Na druhé stranì si ovšem také uvìdomuji, že už je nanejvýš nutné, aby ekologie koneènì pøestala být onou osamocenou vìdou, stojící èasto v protikladu k technice, ale aby se opravdu stala nedílnou souèástí technického rozvoje, urbanismu a také poèinù státní správy a samosprávy. To lokální ekologické jednání, o kterém hovoøí prof. Kohák, není ostatnì zas tak nároèné. Mùžeme se o tom pøesvìdèit i v areálu naší nemocnice, kde se i pøi rozsáhlé výstavbì podaøilo zachovat dostatek zelenì a je o ni peèováno. Ludìk Ledøíèek 2\n3 Fotografie Jana Smita ze souèasné hradecké výstavy. 3\n4 Slavnostní den èeské chirurgie Do posledního místa se zaplnila v pátek dne 24. ledna 2003 velká posluchárna Lékaøské fakulty Univerzity Karlovy v Hradci Králové úèastníky Slavnostního chirurgického semináøe, který byl poøádán pøi pøíležitosti 90. narozenin prof. MUDr. Jaroslava Procházky, DrSc., Jubilant prof. MUDr. Jaroslav Procházka, DrSc. emeritního II. pøednosty Chirurgické kliniky Lékaøské fakulty UK a Fakultní nemocnice v Hradci Králové, emeritního profesora Univerzity Karlovy. Semináøe se úèastnili pøedstavitelé královéhradecké Lékaøské fakulty UK, Fakultní nemocnice Hradec Králové, pøední osobnosti našeho mìsta a kraje, pøítomni byli témìø všichni souèasní pøednostové chirurgických klinik v našem státì, èetní další významní hosté, velké množství pøíslušníkù èeské chirurgické obce i akademické obce naší fakulty. Všichni pøijeli do Hradce Králové, aby mohli osobnì jubilanta pozdravit a vyjádøit mu svoji úctu. Profesor Procházka patøí k pøedním osobnostem èeské, èeskoslovenské a evropské chirurgie, kardiochirurgie a plicní chirurgie. Svým celoživotním dílem vtiskl nesmazatelnou peèe naší chirurgii i královéhradecké chirurgické škole. Moderování semináøe se ujal pøednosta Chirurgické kliniky prof. Voboøil. Slavnostní laudatio pøednesl èestný pøedseda Èeské chirurgické spoleènosti prof. MUDr. Miloš Hájek, DrSc., který všem pøiblížil profesora Procházku nejen jako vynikajícího lékaøe a talentovaného chirurga, ale také jako citlivého, velice odpovìdného a neobyèejnì vzdìlaného èlovìka. V první, slavnostní èásti jednání pozdravili jubilanta øeditel Fakultní nemocnice Hradec Králové doc. MUDr. Leoš Heger, CSc., spolu s dìkanem fakulty prof. MUDr. Ivo Šteinerem, CSc., kteøí vysoko ohodnotili osobní zásluhy profesora Procházky pøi budování Chirurgické kliniky, Kardiochirurgického centra i pøi pre a postgraduální výchovì lékaøù a chirurgù v Hradci Králové. Primátor Hradce Králové Ing. Oldøich Vlasák oznámil všem pøítomným, že zastupitelstvo mìsta Hradec Králové se rozhodlo udìlit profesoru Procházkovi èestné obèanství mìsta jako projev úcty mìsta této významné osobnosti. Za potlesku pøítomných pøedal pan primátor jubilantovi jmenovací listinu. Profesor Procházka je teprve 51. osobností v historii mìsta, která byla touto poctou vyznamenána. Èestnými obèany mìsta byli jmenováni v minulosti tak významní lidé, jako byli napø. první prezident Èeskoslovenské republiky T. G. Masaryk, druhý prezident Èeskoslovenské republiky dr. E. Beneš nebo první ministerský pøedseda Pøedstavitelé Èeské chirurgické spoleènosti doc. MUDr. Karel Havlíèek, CSc., a prof. MUDr. Miloš Hájek, DrSc., pøedávají prof. Procházkovi Maydlovu medaili. 4 Èeskoslovenska dr. Karel Kramáø. Dalším èestným øeèníkem byl hejtman Královéhradeckého kraje Ing. Pavel Bradík, který vyzdvihl zásluhy prof. Procházky o celý náš region. Za Vojenskou lékaøskou akademii J. E. Purkynì pozdravil jubilujícího pana profesora prorektor VLA JEP prof. MUDr. Josef Fusek, DrSc., za Èeskou spoleènost kardiovaskulární chirurgie její pøedseda prof. MUDr. Jan Èerný, CSc. Za Slovenskou chirurgickou spoleènost blahopøáli prof. Procházkovi prof. Siman a prof. Vajó, kteøí velice kladnì ohodnotili pøínos prof. Procházky pro rozvoj slovenské chirurgie. Poté pozdravili jubilanta pøedstavitelé Èeské chirurgické spoleènosti její èestný pøedseda prof. MUDr. M. Hájek, DrSc., a pøedseda spoleènosti doc. MUDr. K. Havlíèek, CSc. Jako projev úcty a podìkování za celoživotní pøínos prof. Procházky pro naši chirurgii mu pøedali novì zøízené vyznamenání Èeské chirurgické spoleènosti, a to Maydlovu medaili s diplomem. Prof. Procházka je prvním nositelem tohoto vyznamenání, které bude udíleno osobnostem, které se o rozvoj chirurgie obzvláštì zasloužily. V následující pøednášce prof. MUDr. H. Stefana, CSc., si úèastníci semináøe vyslechli struènou historii královéhradecké Chirurgické kliniky, a to od doby její-\n5 ho prvního pøednosty akademika Jana Bedrny a druhého pøednosty prof. MUDr. Jaroslava Procházky, DrSc., až po souèasného, v poøadí již sedmého pøednostu chirurgické kliniky. V pøednášce nazvané Královéhradecká chirurgická klinika a její lékaøská fakulta, vyzdvihl prof. MUDr. Zbynìk Voboøil, DrSc., skuteènost, že první pøednostové královéhradecké chirurgie stáli pøímo u kolébky Lékaøské fakulty v Hradci Králové a významnou mìrou se o Lékaøskou fakultu v Hradci Králové zasloužili. Královéhradecká Lékaøská fakulta byla první èeskou vysokou školou novì zøízenou v našem státì po ukonèení 2. svìtové války a historicky byla i první vysokou školou v celém východoèeském regionu. Prof. MUDr. Jan Dominik, CSc., proslovil pøednášku Srdeèní chirurgie v Hradci Králové, ve které seznámil pøítomné s historií i souèasností královéhradecké kardiochirurgie a Kardiochirurgické kliniky, v jejímž èele prof. Procházka po dlouhá léta stál. O padesáti letech plicní chirurgie v Èechách promluvil ve své pøednášce prof. MUDr. Pavel Pafko, DrSc. Vzpomnìl pionýrské doby této disciplíny v naší chirurgické historii a zdùraznil velký osobní pøínos prof. Procházky jako nestora tohoto oboru. Monografie prof. Procházky, zabývající se plicními resekcemi, je i v souèasné dobì žádanou uèebnicí všech plicních chirurgù u nás. Poté pokraèoval slavnostní chirurgický semináø svojí pracovní èástí, ve které bylo lékaøi východoèeského regionu pøedneseno celkem 12 zajímavých sdìlení a kazuistik. Spoleèenská èást semináøe pokraèovala osobním setkáním prof. Procházky s èestnými hosty, bývalými spolupracovníky a ostatními gratulanty. Pan profesor byl takový, jak ho všichni známe usmìvavý, pohotový, sršící vtipem, pro každého mìl vlídné a pøátelské slovo. Do dalších let pøejeme všichni panu profesoru Jaroslavu Procházkovi co nejvíce životní pohody, radosti z vykonané práce a co nejvíce životního komfortu. Prof. MUDr. Zbynìk Voboøil, DrSc. Foto Ctirad Špièan VII. vìdecká konference Lékaøské fakulty Univerzity Karlovy a Fakultní nemocnice v Hradci Králové 5 Ve støedu 22. ledna 2003, na den pøesnì za rok po konání minulé konference, se uskuteènila ve velké posluchárnì v budovì teoretických ústavù LF UK v poøadí již sedmá spoleèná vìdecká konference lékaøské fakulty a fakultní nemocnice. V tomto pøípadì je již jistì možné hovoøit o novodobé tradici. Tradici, jejímž hlavním cílem je zlepšení vzájemné informovanosti všech pracovníkù fakulty a fakultní nemocnice o vìdecké práci, která se v tìchto institucích provádí. Tentokrát se konference konala v odpoledním èase a slavnostnì ji zahájil dìkan fakulty prof. MUDr. Ivo Šteiner, CSc., který všechny pøítomné pøivítal i jménem øeditele fakultní nemocnice doc. MUDr. Leoše Hegera, CSc. Pan øeditel dorazil z dùležité služební cesty ještì v prùbìhu konference. Bezprostøednì po jejím skonèení jsme neformálnì hodnotili prùbìh jak pan dìkan tak i pan øeditel považují konferenci za zdaøilou. Povinnost ústnì prezentovat na této konferenci výsledky øešení svých grantù mìli všichni øešitelé, kteøí ukonèili øešení svých projektù v roce Tato povinnost se netýká 22 projektù Fondu rozvoje vysokých škol, které musí být prezentovány a obhajovány na samostatné konferenci. Ta se uskuteèní dne 26. února 2003 za úèasti oponentù jmenovaných Fondem rozvoje. Na konferenci tedy bylo prezentováno 13 ústních sdìlení informujících o výsledcích øešení projektù tøí grantových agentur: Grantové agentury ÈR, Grantové agentury Univerzity Karlovy a Interní grantové agentury Ministerstva zdravotnictví. Kromì toho využilo 12 autorù možnost prezentovat své výsledky formou plakátových sdìlení. I pøes tento omezený výbìr prezentovaných projektù byl splnìn hlavní cíl. Všichni úèastníci konference totiž dostali tištìnou verzi programu, jejíž nedílnou souèástí jsou i anglické souhrny všech projektù, které se na fakultì a ve fakultní nemocnici øešily v roce Tento sborník obsahuje 73 abstrakt a poskytuje tak úplný pøehled o vìdecké problematice øešené v našich dvou institucích. K propagaci pøispìje nejenom všech 150 výtiskù sborníku, které byly rozdány úèastníkùm konference, ale na celonárodní a mezinárodní úrovni jistì zásadním zpùsobem ovlivní informovanost to, že všechna abstrakta jsou zveøejnìna na internetovských stránkách lékaøské fakulty (http://intranet.lfhk.cuni.cz/ Konference). Myslím si, že takto je zajištìna kompletní informovanost veøejnosti o vìdecké èinnosti v obou institucích. Poslední, po stránce formální jistì nejlepší prezentací bude zveøejnìní všech abstrakt ve zvláštním èísle èasopisu Acta Medica Hradec Králové, které vyjde v nejbližší dobì. Na konferenci zaznìly ústní prezentace dvou projektù GA ÈR, jednoho projektu GA UK a deseti projektù IGA MZ ÈR. Velmi potìšitelná byla vysoká technická úroveò pøednesených prací všechny bez výjimky byly prezentovány v PowerPointu. Také jejich odborná úroveò byla vysoká. K velmi dobrému dojmu pøispìla rovnìž živá diskuse. Jak jsem již naznaèil v úvodu, úèastníky byl hodnocen kladnì i prùbìh konference. Je tedy na místì podìkovat všem, kteøí pøispìli k jejímu zdárnému prùbìhu: technickému oddìlení fakulty za spolehlivé zajištìní promítací techniky, pracovnicím knihovny za zajištìní tisku sborníku, pracovnicím dìkanátu za registraci úèastníkù a další nezbytný servis, pracovnicím oddìlení výpoèetní techniky za zveøejnìní abstrakt na Internetu a vìdeckému oddìlení fakulty za veškerou organizaènì technickou práci spojenou s konferencí. Zvláštní podìkování zasluhují oba pøedsedové sekcí prof. MUDr. Pavel Rozsíval, CSc., a doc. RNDr. Jan Krejsek, CSc. Je jejich zásluhou, že program konference byl dodržen s pøesností na minuty. Pøíští vìdecká konference lékaøské fakulty a fakultní nemocnice v Hradci Králové se uskuteèní v lednu Prof. MUDr. RNDr. Miroslav Èervinka, CSc.\n6 Návštìva Mons. ThLic. Dominika Duky OP, biskupa královéhradeckého, ve Fakultní nemocnici Pøi pøíležitosti Svìtového dne nemocných navštívil dne 11. února 2003 Fakultní nemocnici Hradec Králové Mons. ThLic. Dominik Duka OP, biskup královéhradecký. Jak jsme se nahlédnutím do nìkolika obèanských kalendáøù a titulù denního tisku pøesvìdèili, není Svìtový den nemocných, spadající na den památky Panny Marie Lurdské, bìžnì vzpomínán. A tak bude jistì vhodné, když si pøipomeneme, že jej v roce 1992 vyhlásil papež Jan Pavel II., a že v poselství k tomuto dni v roce 2001 mj. prohlásil: Jsem jeden z vás, jsem starý a nemocný. Tato slova, která by každodennì mohla znít i v chóru milionù lidí na naší Zemi, nám napovídají, že na nemocné nesmíme nikdy zapomínat. Královéhradeckého biskupa Mons. ThLic. Dominika Duku OP a generálního vikáøe Mons. Josefa Sochu pøivítal na Klinice gerontologické a metabolické øeditel Fakultní nemocnice doc. MUDr. Leoš Heger, CSc. Svìtový den nemocných se letos slavil pojedenácté, u nás potøetí. Pøi první oslavì v roce 2001 navštívil Fakultní nemocnici Mons. ThLic. Dominik Duka OP, biskup královéhradecký. V roce 2002 jsme v naší nemocnici pøivítali Mons. Josefa Sochu, generálního vikáøe. V letošním roce navštívil Mons. ThLic. Dominik Duka OP ve Fakultní nemocnici Kliniku gerontologickou a metabolickou. Pana biskupa pøi návštìvì Fakultní nemocnice provázeli Mons. Josef Socha, generální vikáø, P. Josef Suchár, biskupský vikáø pro diakonii, P. Pavel Boukal, sekretáø biskupa, a také duchovní povìøení pastoraèní službou v nemocnici P. Jiøí Škoda, P. Jaros³aw Furtan a jáhen Radek Pavlista. Ve Fakultní nemocnici Hradec Králové, na Klinice gerontologické a metabolické, pøivítal Mons. ThLic. Dominika Duku OP øeditel FN doc. MUDr. Leoš Heger, CSc. Ocenil zájem královéhradeckého biskupství o nemocnici a její pacienty a vyjádøil své potìšení, že tato krásná a upøímnì mínìná pøipomínka Svìtového dne nemocných se stává pro Fakultní nemocnici novou tradicí. Poté se vzácné návštìvy ujal prof. MUDr. Zdenìk Zadák, CSc., pøednosta Kliniky gerontologické a metabolické, který pana biskupa a jeho doprovod seznámil s provozem kliniky. Z øady myšlenek, vyslovených prof. Zadákem pøipomeneme alespoò tu, že souèasná medicína potøebuje moderní techniku, ale ta nakonec vždy pøijde za lidmi, kteøí se plnì 6 a s oddaností vìnují své profesi. Pan biskup prošel oddìleními kliniky, pozdravil se s personálem a požehnal nemocným, kteøí byli jeho návštìvou velmi potìšeni. Po návštìvì Kliniky gerontologické a metabolické celebroval pan biskup mši svatou v posluchárnì Neurochirurgické kliniky a v podveèer se sešel se zamìstnanci nemocnice v konferenèní místnosti Ústavu klinické biochemie a diagnostiky, kde hlavním tématem byly etické aspekty péèe o nemocné. Vzácné hosty v èele s biskupem Mons. ThLic. Dominikem Dukou OP a všechny pøítomné pøivítal øeditel nemocnice FN doc. MUDr. Leoš Heger, CSc. Ve vstupním referátu k dané problematice, nazvaném Køes- anské náboženství a nemoc, se prof. MUDr. Zbynìk Voboøil, DrSc., pøednosta Chirurgické kliniky, s hlubokou znalostí problematiky zabýval vztahem spoleènosti k nemoci a nemocným z pohledu Starého a Nového Zákona. Od køes anského lékaøe oèekáváme kromì maximální profesionality i citlivý pøístup a pochopení nemocného, povzbudivý úsmìv a vlídné slovo. V návaznosti na úvodní referát zmínil MUDr. Eduard Havel, Ph.D., asistent Chirurgické kliniky, tøi významné etické problémy. Jako první uvedl absenci lidské úèasti s utrpením nemocných. Doprovázení nemocných je pojem, který vyžaduje osobní úèast ošetøujícího personálu se strádáním nemocného bìhem poskytované péèe. Vìtšina stížností na zdravotníky vyplývá z absence tohoto pøístupu. Moderní medicína se vysoce specializuje a v souèasné dobì jsou odbornì i spoleèensky vysoce hodnoceny velmi efektivní výkony jako angioplastiky, zavádìní stentù a další. Prof. Chrobák poznamenal, že souèasnì jde o výkony, které jsou nároèné na èas, vyžadují nìkdy pøítomnost i dalších lékaøù v pøesnì stanovenou dobu. To jsou i objektivní dùvody, které odvádìjí lékaøe od lùžka nemocného. Dr. Havel dále uvedl, že se mluví o dehumanizaci medicíny, ale na druhou stranu dlouhodobá citová investice ošetøujících je bezprostøednì nezúèastnìnými považována za profesionální samozøejmost. Pøitom umìt trpìlivì, laskavì, zúèastnìnì a láskyplnì provázet nemocné v dlouhodobé péèi a týká se to zejména lidí starých je psychicky velmi nároèné a projevuje se to i snahou utéci od psychicky nároèného spolubytí Pan biskup se také pozdravil s pracovníky kliniky.\n7 Pan biskup v rozhovoru s prof. MUDr. Zdeòkem Zadákem, CSc., pøednostou Kliniky gerontologické a metabolické. s nemocným. Speciální problematiku pøedstavují jednotky intenzivní péèe, transplantaèní oddìlení, kde se personál setkává s nemocným jen v období jeho tìžkého stavu a nezažívá propuštìní uzdraveného nemocného, které MUDr. Emil Jaroš, Ph.D., zástupce pøednosty Chirurgické kliniky, výstižnì nazval dobitím vyèerpané baterie. Jako druhý diskutovaný etický problém uvedl dr. Havel souèasnou situaci intenzivní péèe, která disponuje nákladnými, vysoce efektivními metodami v podpoøe selhávání životnì dùležitých orgánù. Na druhou stranu dlouhodobá efektivita a kvalita zachránìného života mùže být nìkdy žalostná. Rozhodování o zahájení a míøe poskytované intenzivní péèe patøí mezi nejtìžší v klinickém rozhodování a pøestože to zní nepøijatelnì, jde o rozhodování o životì a smrti. Pøitom vnìjší pohled je jednodušší, než bezprostøední situace rozhodování. Lékaø nemá povinnost zahájit intenzivní léèbu, jestliže je pøesvìdèen o její neúèelnosti, a vùbec by nemìl ztrpèovat umírání. Každý lékaø však zažil opakovanì situaci, která mu pøipomnìla nutnost pokory v podobném odborném rozhodování. V urèitých situacích mohou dokonce dva rùzní lékaøi volit naprosto opaèný zpùsob z hlediska volby intenzivního a zdrženlivého léèebného pøístupu a oba pøístupy mají své opodstatnìní. Pouze odborná a morální úroveò lékaøù a trvale kultivované svìdomí je pøedpokladem dùvìryhodných rozhodnutí v eticky komplikovaných pøípadech. Otázka úèelnì vynaložených finanèních prostøedkù na intenzivní péèi je legitimní. Nicménì urèení finanèních limitù je vìcí spoleèenskou. Nelze žádat na lékaøích, aby systematicky šetøili peníze za léèbu za každou cenu. Tøetím velkým problémem je zdravotní péèe o staré lidi. Dvì tøetiny lùžek intenzivní péèe jsou obsazeny geriatrickými pacienty. Obtìžující pro ošetøující personál a pro ostatní nemocné je èastý výskyt akutních delirií u starších pacientù, který se manifestuje psychomotorickým neklidem. Èasté jsou demence a inkontinence. Zvládání tìchto stavù je pro ošetøující personál psychicky nároèné a objem léèení staré populace lidí trvale narùstá. Jak udržet laskavý pøístup mladièkých sester a nauèit je zvládat agresivitu a hluènost delirujících pacientù? Vztah ke stáøí je celospoleèenský problém a není pouze jednostranný v bezbøehé úctì ke stáøí. Zvýšení pozornosti v øešení otázky postavení starých osob a péèe o staré pacienty je nutné. Neøešení problému je vytváøením prostoru pro extremistické projevy egoismu. Doc. MUDr. Marie Nožièková, CSc., pøednostka Kliniky nemocí kožních a pohlavních, vystoupila s doporuèením ryze tematicky zamìøeného kursu Stáøí jako nemoc pro zdravotní sestry, èerstvé absolventky SZŠ, které se dostávají hned po ukonèení školy na pracovištì intenzivní péèe a jsou tak vystaveny extrémní pracovní a psychické zátìži, kterou nejsou schopny unést i vzhledem ke svému vìku. Navíc jsou nìkdy traumatizovány i útoènou nevdìèností ošetøovaných seniorù (MUDr. Havel). Doc. Nožièková dále uvedla, že to vede u tìchto mladých pracovnic k odchodùm nebo u nich vzniknou obranné reakce s nepøimìøenou tvrdostí vùèi ošetøovaným osobám. Ztrácejí to nejpodstatnìjší soucit, milosrdenství, snahu pomoci... a vyhoøí. P. Josef Suchár rozšíøil toto pozorování poukazem na osobní zkušenost s lidmi, u nichž se vinou dlouholeté psychické zátìže vyvinul stav bezcitnosti vùèi okolí. Otec biskup Duka se v další diskusi vyjádøil o úrovni mezilidských vztahù v celé spoleènosti, která se odráží a podmiòuje úroveò vztahù ve zdravotnictví. Pøes všechny tìžkosti je ale právì zdravotnictví oblastí, kde obìtavou práci pro druhé najdeme. Po jedenapùl hodiny trvající živé diskusi uzavøel setkání øeditel FN HK doc. Heger, který podìkoval Mons. ThLic. Dominiku Dukovi OP a jeho doprovodu za jejich návštìvu. Vyjádøil potìšení nad tímto setkáním a jeho pøínosem jak pro nemocné, tak pro zamìstnance, a vyslovil pøání, aby k takové návštìvì opìt u pøíležitosti Dne nemocných v pøíštím roce došlo. Vyslovil rovnìž dík P. Jiøímu Škodovi, P. Jaros³awu Furtanovi a jáhnovi Radku Pavlistovi za jejich pastoraèní službu v nemocnici, prof. Voboøilovi a MUDr. Havlovi za jejich referáty, které se staly podkladem pro diskusi, MUDr. Janu Èápovi, MUDr. Marii Kusalové a Ing. Evì Kvapilové za organizaèní zajištìní setkání. Mons. Th. Lic Dominik Duka OP podìkoval za pozvání a pøijetí a vyjádøil podìkování všem, kteøí o nemocné peèují. Návštìvu Fakultní nemocnice v pøíštím roce pøi pøíležitosti Dne nemocných ochotnì pøislíbil. Prof. MUDr. Ladislav Chrobák, CSc. PhDr. Vladimír Panoušek Foto František Hloušek, Deníky Bohemia Dne 10. bøezna 2003 zemøel ve vìku nedožitých 91 let prof. MUDr. Rudof Petr zakladatel èeskoslovenské neurochirurgie, zakladatel a dlouholetý pøednosta královéhradecké Neurochirurgické kliniky, emeritní profesor Univerzity Karlovy (Osobnost pana profesora a jeho životní dílo si pøipomeneme v pøíštím èísle) 7\n8 Stravovací odbor Fakultní nemocnice Hradec Králové získal certifikát ISO V odpoledních hodinách dne 5. února t. r. se v prostorách personální jídelny Fakultní nemocnice Hradec Králové uskuteènila malá slavnost pøi pøíležitosti pøedání certifikátu ISO 9001:2000 Stravovacímu odboru FN HK. Úspìšnì tak vyvrcholilo více než jeden a pùl roku trvající období, kdy nejenom pøedstavitelé vedení Stravovacího odboru, ale i øada dalších pracovníkù Provoznì technického úseku Fakultní nemocnice nalizování øízení, ale ovlivnilo i všechny jednotlivé èinnosti pracovištì. Podìkoval také všem zamìstnancùm Stravovacího odboru FN HK, kteøí se na splnìní úkolu podíleli. Neskrýval radost, že nìkteré novinky, napø. podávání minutek èi prodej doplòkových jídel, se setkávají s kladnou odezvou. Stravovací zaøízení ve Fakultní nemocnici Hradec Králové zajiš uje celodenní stravování pro zhruba hospitalizovaných nemoc- Úèastníky setkání pøivítal doc. Leoš Heger, øeditel FN HK. Vlevo od doc. Hegera pan Pavel Koš ál, vedoucí Stravovacího odboru. Foto Ing. Pavel Homolka Také personální restaurant prošel rekonstrukcí. Pohled do výdeje jídel. Foto Ing. Jiøí Bobr usilovali o uskuteènìní zásadních kvalitativních zmìn v èinnosti pracovištì a v jeho prostøedí. Bylo to období øady investièních akcí, ale také nároèných organizaèních a administrativních procesù a v neposlední øadì i personalistických aktù a psychologického pùsobení, nebo vše záleží na lidech a jejich vztahu k vykonávané práci. Úèastníky slavnostního setkání, mezi nimiž nechybìli ani èetní pracovníci Stravovacího odboru, pøivítal øeditel Fakultní nemocnice Hradec Králové doc. MUDr. Leoš Heger, CSc. Podìkoval všem, kteøí se na úspìšném završení velkého úkolu podíleli, a pøiblížil i motivy, které k úsilí o zvládnutí tohoto úkolu vedly. Prvotním zájmem vedení i všech pracovníkù nemocnice je péèe o nemocné, a to i pokud jde o naplnìní jejich základních potøeb, tedy vèetnì stravování. Neménì významným motivem k celé akci ale byla i snaha vytvoøit adekvátní prostøedí a obohatit rejstøík služeb pro pracovníky nemocnice, kteøí se v personální jídelnì stravují. V další èásti svého projevu docent Heger osvìtlil postoj vedení Fakultní nemocnice k otázce, zda pøi zajištìní stravování nemocných a personálu dát pøednost pøenesení úkolu na soukromou firmu nebo tento úkol øešit ve vlastní režii. Pøipustil, že specializovaná soukromá firma by mohla øadu problémù øešit pohotovìji. Ale právì s ohledem na odpovìdnost vùèi nemocným zvolilo vedení nemocnice stabilnìjší cestu, spoèívající v zajištìní stravování ve vlastní režii. Vedoucí Stravovacího odboru FN HK pan Pavel Koš ál ve svém projevu podìkoval za podporu vedení nemocnice i pracovníkùm poradenské firmy Econsult Brno. Úsilí o získání certifikátu ISO znamenalo pøedevším zkvalitnìní a zracioných a obìdy pro témìø dva tisíce zamìstnancù nemocnice. Poté krátce promluvil pan Martin Rušèák, zástupce mezinárodní nadace DET NORSKE VERITAS, která na základì auditu uznala úroveò veškeré èinnosti Stravovacího odboru, tj. øízení práce a pracovníkù, kontrolu prùbìhu práce i jejich výsledkù a celý zpùsob managementu, za odpovídající mezinárodnímu standardu a pøidìlila pracovišti certifikát ISO Zarámovaný certifikát pak symbolicky pøevzal vedoucí Stravovacího odboru pan Pavel Koš ál. Na závìr slavnostního setkání si jeho úèastníci se zájmem prohlédli provozní èást stravovacího zaøízení. Když jsme pak pozdìji pana Pavla Koš ála, pùsobícího ve funkci vedoucího Stravovacího odboru FN HK od roku 2000, požádali o rozhovor, na naši první otázku nám odpovìdìl, že podnìty k celému snažení o získání certifikátu ISO byly v podstatì dva: Za prvé tu byla snaha dát vìci do poøádku, nebo ne vše v provozu stravovacího zaøízení fungovalo dobøe. Druhým, podstatným podnìtem bylo rozhodnutí doktora Josefa Židù, provozního námìstka øeditele Fakultní nemocnice, který v tomto kroku vidìl spolehlivou cestu ke zlepšení celkové situace v tomto velkém a složitém provozním zaøízení. O získání certifikátu jsme zaèali uvažovat v lednu roku Jak nám dále pan Pavel Koš ál øekl, pøíprava probíhala s pomocí poradenské firmy, nebo aplikace normy, jež není provázena podrobnìjšími provádìcími pokyny, byla dosti složitá. Proces pøípravy na získání certifikátu ISO pøinesl zejména èetné zmìny organizaèní. Bylo tøeba vytvoøit øadu pracovních smìrnic, obsahujících napø. i stanovení kritických bodù ve výrobì. K tìm kritic- 8\n9 kým bodùm patøí napøíklad teplota pøi skladování surovin, teplota zpracování, teplota vydávaných jídel, ochrana surovin a jídel pøed kontaminací mikroby, ale také tøeba manipulace s nebezpeènými materiály sklem èi plechy. Velká administrativa zde nebyla do té doby zvykem, poznamenal dále pan Pavel Koš ál, kdežto dnes musí pracovník napøíklad zaznamenat, kdy a kolik otevøel lahví naložených merunìk. Pokud jde o investièní akce, prvním úkolem bylo vybudování nového sociálního zaøízení, odpovídajícího novì platné vyhlášce. Dále byla vybudována linka na výrobu chlazených jídel a poslední akcí byla úprava personálního restaurantu. Tyto akce byly úspìšnì dokonèeny a jak je patrné z odezvy pracovníkù nemocnice, zejména úprava personální jídelny byla velmi kladnì hodnocena. Nejvíce se však, podle pana Pavla Koš ála, pøíprava na získání certifikátu ISO dotkla myšlení lidí: Dnes naprostá vìtšina našich zamìstnancù ví, proè svoji práci dìlá. Práce se jim zkomplikovala, zpøísnila se hygiena, není jednoduché trávit dlouhé hodiny v neprodyšné èepici èi s rouškou na ústech u diet. Finanèní odmìna se pøitom nezmìnila. Ale pøesto se zmìnil pøístup lidí k práci, jejich odpovìdnost. A z toho máme nejvìtší radost. V souvislosti s uvedenou zmìnou myšlení se pan Pavel Koš ál s úsmìvem zmínil také o tom, že bylo tøeba probojovat zmìny receptur jídel pro zamìstnance nemocnice: To jsou vesmìs zdraví lidé a není dùvod, proè by nemohli dostávat jídla podobná tìm, která vaøí doma nebo jedí v restauracích. V tom jsme dali panu Koš álovi za pravdu, nebo i v tomto smìru jsme se pøesvìdèili o spokojenosti øady strávníkù. Dnes si ostatnì každý pracovník nemocnice mùže vybrat až z osmi jídel. Nakonec jsme se ještì zeptali na poèet pracovníkù Stravovacího odboru. Ten má celkem 107 tabulkových míst vèetnì zdravotnických pracovnic dietních sester. Technicko hospodáøských pracovníkù je jen nìkolik, vìtšinu zamìstnancù tvoøí provozní pracovníci. Odbor funguje i jako uèòovské støedisko, praxi zde ale vykonávají uèni teprve prvního roèníku, což nìkdy znamená spíše zátìž a práci navíc. Ale i to pracovníci Stravovacího odboru rádi podstupují. PhDr. Vladimír Panoušek Recenze knihy Vratislav Schreiber: Medicína na pøelomu tisíciletí. Praha : Academia, 2000, 208 s. 9 Na pøelomu tisíciletí vydal významný endokrinolog prof. MUDr. Vratislav Schreiber, DrSc., nenápadnì vypadající knihu v pøíjemné, uklidòující zelené barvì, doplnìnou ilustracemi Jaromíra Plesla. Tato kniha však zaujme pøedevším svým obsahem. Fenoménu zmìny tisíciletí byly vìnovány rùzné programy, vìdecké konference a také studie. Vratislav Schreiber zhodnotil vývoj medicíny, zamýšlel se nad minulostí a nad budoucností lidstva na poli medicíny, kam a jak bude vývoj lidstva a medicíny smìøovat, jakých prostøedkù využije a jakých cílù chce dosáhnout. Autor svoji publikaci rozdìlil do ètyø hlavních kapitol s názvy: Koøeny, Souèasné problémy, Postmodernismus a Moderní vìdecká medicína v postmoderní dobì. Každá kapitola je rozdìlena do nìkolika podkapitol zabývajících se jednotlivými problémy minulosti, souèasnosti a budoucnosti medicíny. Jak již název první kapitoly napovídá, Vratislav Schreiber v ní shrnul vývoj poznání v lékaøství od pravìku po 20. století. Zabývá se postupy, které byly objeveny v jednotlivých lékaøských oborech, a pøináší chronologický výèet tìchto objevù, které posunuly poznání v lékaøské vìdì. Do kapitoly Souèasné problémy oprávnìnì øadí obtíže, jak zajistit potravu pro všechny obyvatele Zemì, stav životního prostøedí, problematiku násilí, válek, ale i duševního stresu a ostatních psychických poruch. Autor se také dùkladnì zabývá hlavními problémy souèasné medicíny: dostupností lékaøské péèe, epidemií AIDS, vztahy mezi ekonomikou, exkluzivitou léèebných postupù, sociální nerovností a dalšími faktory, ale i nedostupností tìch nejzákladnìjších lékù pro rozvojové zemì. Sociální nerovnost, øíká autor, je jednou z kritických oblastí moderní medicíny. Není to jen v tom, že by chudí byli diskriminováni lékaøi nebo tím, že nejsou pojištìni..., ale nedostává se jim zdravotní výchovy, nevìdí o možnostech prevence, o hrozbì obezity, o zdravé výživì atd.... (str. 136). Tento problém nedostateèné informovanosti èi neuvìdomování si problémù je aktuální i ve støední Evropì. Vratislav Schreiber poukazuje i na problém pøírodních katastrof: Katastrofy z medicínského hlediska ukážou stupeò pøipravenosti postižené zemì na jejich dùsledky, ale také na stupeò a rychlost mezinárodní pomoci.... Pøitom devadesátá léta byla dekádou pøírodních pohrom. Organizaèní zajištìní pomoci pøed vznikem katastrofy je spolu s vèasným varováním hlavním postupem, který mùže pomoci. Týká se to záchrany lidí, pøísunu potravin a vody do postižených oblastí, prevence epidemií, zajištìní nouzového bydlení pro zachránìné. Každý konsolidovaný stát na to musí myslet pøedem, napøíklad rozložením nemocnic a možností nouzového ubytování i to by mìlo být vzato v úvahu pøi souèasných diskusích o rušení nemocnic u nás. (str ). Tento problém pøipravenosti a pøedcházení pøírodním katastrofám, teroristickým èinùm a bioterorismu, jak napøíklad ukázal incident v tokijském metru, nutí vlády pøipravit programy a postupy prevence pøed tìmito èiny. I když zùstává otázkou, zda je možné se pøed urèitými nebezpeènými èiny jednotlivcù vùbec bránit. Ve tøetí kapitole se autor mimo jiné zabývá vztahy mezi alternativní a konvenèní medicínou a pøedkládá názor, že pøedevším v léèení nemocí s pøevážnì psychickou složkou a nemocí duševních je široké uplatnìní jak pro konvenèní, tak i pro alternativní medicínu. Z tohoto dùvodu vznikl nový smìr, který tyto postupy soustøeïuje v integrovanou medicínu. V závìreèné kapitole Moderní vìdecká medicína v postmoderní dobì je ètenáø nucen se zamyslit nad etickými problémy vývoje, zkoušení a zavádìní nových lékù, odpovìdností lékaøské vìdy, zda a jak sdìlit pacientovi pravdu o jeho zdravotním stavu. Autor se zabývá støetem moderní vìdecké medicíny s postmoderním myšlením, které relativizuje pravdu a dbá plurality názorù. Poukazuje i na odpovìdnost medicíny za omyly a chyby, avšak i na oprávnìnou hrdost nad dosaženými úspìchy. Nedílnou souèástí publikace je uvedení odborné literatury, studií uveøejnìných v èasopisech a dále vìcný a jmenný rejstøík. Kniha je psána poutavým, odborným stylem, doplnìným vtipnými ilustracemi, a rozhodnì je dobré si ji pøeèíst a zamyslet se nad problémy, na které upozoròuje. Mgr. Jiøí Štìpán Kabinet dìjin lékaøství\n10 Jak jsou ve FN HK rozdìlovány prostøedky FKSP Zpráva o výsledcích ankety V poslední ètvrtinì minulého roku probíhala ve Fakultní nemocnici Hradec Králové anketa, zjiš ující názory zamìstnancù na souèasný zpùsob rozdìlování a èerpání Fondu kulturních a sociálních potøeb (FKSP). Cílem ankety bylo získat aktuální informace o tom, za jakých podmínek pøi dodržování pøíslušných zákonných norem upravujících tvorbu a èerpání FKSP by tento fond v nejvyšší míøe uspokojoval potøeby zamìstnancù FN HK. Získaných poznatkù by mìlo být využito pøi kolektivním vyjednávání o rozpoètu FKSP a nové kolektivní smlouvì na období roku Anketa probíhala v dobì od 21. øíjna do 15. prosince Celkem bylo distribuováno anketních lístkù. Prostøednictvím vrchních sester nebo vedoucích pracoviš bylo rozdìleno 850 anketních lístkù, 900 lístkù bylo zamìstnancùm pøedáno prostøednictvím úsekových dùvìrníkù, zbytek lístkù byl k dispozici na oddìlení péèe o zamìstnance Odboru personálních vztahù FN HK. Zamìstnanci mìli také možnost vyjádøit se k danému problému prostøednictvím Intranetu. Zamìstnanci odevzdávali vyplnìné anketní lístky do uzavøené volební urny na oddìlení péèe o zamìstnance, a to pøevážnì vhozením nebo odesláním vnitøní poštou. Lístky, které došly ovou poštou, byly vytištìny a vhozeny do urny. Anketa byla uzavøena dne v 9.00 hodin za úèasti zástupcù vedení FN a odborové organizace (Ing. Jiøí Ropek, Mgr. Martin Formánek, Jiljí Bezecný, Zora Rejmanová). Celkem bylo odevzdáno 503 anketních lístkù, to znamená, že návratnost dosáhla úrovnì 28 %, což odpovídá prùmìrné úrovni návratnosti pøi anketách podobného druhu. Nevyplnìných bylo šest anketních lístkù, ty byly vylouèeny z dalšího zpracování. Matematickostatistické zpracování výsledkù ankety provedl doc. Ing. Ladislav Strnad, CSc., z Oddìlení analýz a zdravot. statistiky FN HK a pracovníci Odboru výpoèetních systémù FN HK. Z výsledkù šetøení: Pøibližnì 50 % respondentù považuje dosavadní strukturu rozdìlování prostøedkù FKSP za vyhovující a jen necelých 10 % respondentù má k souèasnému rozdìlení fondu kritické pøipomínky. Zhruba 40 % respondentù uvedlo, že nejsou schopni zpùsob rozdìlení fondu posoudit. Pokud jde o postoje ke stávající struktuøe FKSP, nebyl zjištìn významný rozdíl mezi jednotlivými skupinami zamìstnancù (lékaøi, farmaceuti a jiní vysokoškolští odborní zdravotniètí pracovníci støedoškolští zdravotniètí pracovníci ostatní zdravotniètí a provozní pracovníci technicko-hospodáøští pracovníci). Ve všech tìchto skupinách vyjádøila spokojenost se stávající strukturou rozdìlování prostøedkù FKSP zhruba polovina respondentù, a to v rozpìtí: 46,2 % (ostatní zdravotniètí a provozní pracovníci) až 53,4 % (technicko-hospodáøští pracovníci). Anketa také dávala respondentùm možnost uvést konkrétní návrhy na úpravu rozpoètu FKSP. Zaznamenáno bylo celkem 39 návrhù. Nejvíce návrhù se týkalo zvýšení pøíspìvkù na kulturní akce (6 návrhù), na sport (5) a zvýšení limitu na pùjèky (6). 10 V další èásti ankety vyjadøovali respondenti svoji osobní preferenci jednotlivých položek titulù v rozpoètu FKSP. V anketním lístku bylo nabídnuto poøadí od 1 do 8. Z výsledkù statistické analýzy vyplývá, že na první místo kladli respondenti nejèastìji pøíspìvek na závodní stravování, na dalších místech, podle úrovnì modu (nejèetnìjší poøadí), se umístily pùjèky a pøíspìvky na penzijní pøipojištìní. Na poslední místo poøadí byly zaøazeny pøíspìvky na dìtské tábory (viz tabulka). Položka stravování pùjèky penze rekreace kultura zájezdy sport dìtské táb. Prùmìr poøadí 2,23 3,87 4,35 3,68 4,90 5,01 5,48 6,23 Modus poøadí % voleb poøadí V odpovìdích na další otázku více než 75 % respondentù uvedlo, že by uvítali možnost penzijního pøipojištìní. Pouze kolem 13 % respondentù nejeví o pøipojištìní zájem. Jde zejména o pracovníky s nižším vzdìláním ostatní zdravotnický personál a provozní personál. V poslední položce anketního lístku byli respondenti vyzváni k vyjádøení pøípadných vlastních námìtù nebo pøipomínek, co jim v nabídce služeb oddìlení péèe o zamìstnance chybí. Bylo vyhodnoceno celkem 135 námìtù. Nìkteré námìty nebylo možné akceptovat, nebo pøestože bylo v anketním lístku vysvìtleno, na které služby nelze podle zákonných norem pøispívat, tyto požadavky se pøesto objevily. Pøipomenu, že jde o požadavky pøispívat z FKSP na kadeøníka, kosmetické služby, autoškolu, lázeòskou péèi, jazykové kursy, školy v pøírodì, lyžaøské kursy pro dìti. Stávající legislativa FKSP to však neumožòuje. Z akceptovatelných pøipomínek dosáhly vyšší frekvence tyto: Fond není využíván zamìstnanci rovnomìrnì, zatímco nìkteøí pracovníci ho využívají nadmìrnì, jiní z nìj mají jen malý užitek (42 pøipomínek); posuzovat rekreace v Janských Lázních z hlediska pøíspìvku jako jiné rekreace (24 pøipomínek); racionalizovat prodej lístkù na kulturní akce (8 pøipomínek). Z èetnìjších návrhù mùžeme uvést ještì návrhy pøispívat z FKSP i na rekreace s cestovní kanceláøí (13 pøipomínek) a na jazykové kursy (7 pøipomínek). V obou poslednì uvedených pøípadech však pøíslušná vyhláška pøíspìvek z FKSP neumožòuje. Ostatní pøipomínky byly jen málo poèetné, ale pøesto zajímavé (napø. brát v úvahu sociální postavení zamìstnancù, zlepšit dostupnost informací o akcích atp.) Závìrem své zprávy bych chtìl podìkovat všem, kteøí se na pøípravì a realizaci ankety podíleli a zvláštì pak panu docentu Ladislavu Strnadovi za jeho profesionální, zasvìcenou a informaènì vydatnou analýzu výsledkù. Mgr. Martin Formánek, vedoucí Odboru personálních vztahù ,2 21,5 22,4 20,6 19,1 18,9 21,5 43,7\n11 MUDr. Pavel Kopecký, Ph.D., zástupcem pøednosty kliniky V lednu t. r. se uskuteènilo výbìrové øízení, vyhlášené øeditelem Fakultní nemocnice Hradec Králové, na funkci zástupce pøednosty Porodnické a gynekologické kliniky pro léèebnou péèi. Na základì výsledku konkursu a doporuèení výbìrové komise jmenoval øeditel Fakultní nemocnice Hradec Králové doc. MUDr. Leoš Heger, CSc., do této funkce MUDr. Pavla Kopeckého, Ph.D. MUDr. Pavel Kopecký, Ph.D., absolvoval v letech Lékaøskou fakultu v Hradci Králové Univerzity Karlovy v Praze, obor všeobecné lékaøství. Bìhem studia se vìnoval studentské odborné èinnosti a se svojí prací postoupil do celostátního finále. Studium ukonèil s vyznamenáním. Po promoci v záøí 1988 nastoupil do Fakultní nemocnice Hradec Králové na Porodnickou a gynekologickou kliniku jako interní aspirant LF UK. Bìhem aspirantury složil státní zkoušky z nìmeckého a ruského jazyka. V roce 1991 pøešel MUDr. Kopecký na místo sekundárního lékaøe Porodnické a gynekologické kliniky. V témže roce složil atestaci I. stupnì a v roce 1995 atestaci II. stupnì z gynekologie a porodnictví. Po úspìšném pøijímacím øízení se v roce 1995 stal odborným asistentem Katedry porodnictví a gynekologie LF UK v Hradci Králové. Kabinet dìjin lékaøství na Lékaøské fakultì v Hradci Králové Univerzity Karlovy v Praze vznikl v r Tomuto aktu pøedcházelo ustanovení a obsazení funkce historika Lékaøské fakulty UK a Fakultní nemocnice Hradec Králové, k nìmuž došlo na jaøe r v souvislosti s pøípravami oslav 50. výroèí založení královéhradecké Lékaøské fakulty. Práce historika tehdy spoèívala pøedevším v èinnosti heuristické, smìøující ke splnìní obsáhlého pracovního úkolu realizaci výstavy o minulosti a souèasnosti Lékaøské fakulty UK a Fakultní nemocnice v Hradci Králové. Pro pøípravu výstavy byla vytvoøena pracovní komise, vedená prof. MUDr. Josefem Špaèkem, DrSc. Práce historika tehdy spoèívala v koordinaèním a organizaèním úsilí, ve zpracování libreta a scénáøe výstavy a v získání výtvarníka pro realizaci. Výstava byla instalována ve dvou výstavních sálech v budovì Biskupské rezidence na Velkém námìstí a setkala se s pøíznivým ohlasem. Po ukonèení výstavy v øíjnu 1995 byly všechny exponáty pozornì sejmuty z výstavních panelù. Vyžádané materiály byly vráceny pracovištím, ostatní uloženy v depozitáøi novì vytvoøeného Kabinetu dìjin lékaøství LF UK a FN HK. Øeditelství Fakultní nemocnice poskytlo na konci r místnost pro depozitáø Kabinetu v areálu nemocnice, v r získal Kabinet místnost i v budovì fakulty v Šimkovì ulici. Stojí za zmínku, že v únoru 1997 voda z porušené vodoinstalace zaplavila depozitáø Kabinetu dìjin ve Fakultní nemocnici. Vysoušení a úprava místnosti trvaly až do léta, ale sbírky, uložené v nových skøíních, naštìstí pøestály tuto pohromu bez vìtších škod. Hlavním pracovním úkolem roku 1997 byla pøíprava expozice královéhradecké Lékaøské fakulty UK na spoleèné výstavì lékaøských fakult UK pøi pøíležitosti 650. výroèí založení Univerzity Karlovy. Scénáø a plán výstavy se bìhem pøíprav nìkolikrát mìnil, bylo nutné rychle pøizpùsobovat obsah výstavy požadavkùm a striktním podmínkám, pøepracovávat scénáø, pøedkládat další a další písemné návrhy. V závìreèném období 11 V rámci výuky vede MUDr. Kopecký praktická cvièení a semináøe našich i anglicky mluvících studentù LF UK. Souèasnì se na klinice v plném rozsahu úèastní léèebnì preventivní péèe. Vìnuje se léèbì sterility, vede antisterilní poradnu a andrologickou laboratoø, spolupracuje v programu asistované reprodukce. V gynekologické operativì se zabývá hlavnì laparoskopickou a hysteroskopickou technikou. Je autorem a spoluautorem øady publikací uveøejnìných v odborném tisku. Pøednáší na odborných semináøích a konferencích hlavnì na téma sterility, antikoncepce a plánovaného rodièovství. V roce 2002 MUDr. Pavel Kopecký úspìšnì zakonèil postgraduální studium a získal vìdecký titul Ph.D. V souèasném období pøestavby pavilonu Porodnické a gynekologické kliniky zastává funkci koordinátora gynekologie v doèasném pùsobišti kliniky v chirurgickém pavilonu akademika Jana Bedrny. Pøejeme panu doktoru Pavlu Kopeckému osobní spokojenost a hodnì pracovních úspìchù v nároèné a odpovìdné øídící funkci. Odbor personálních vztahù a redakce èasopisu Scan Ohlédnutí za èinností Kabinetu dìjin lékaøství pøíprav byla nicménì výstava natolik zredukována, že pùvodní zámìr královéhradecké fakulty a nemocnice nebylo možné realizovat. Do vymezeného prostoru bylo možné instalovat jen minimum exponátù. Mezi hlavní cíle a úkoly Kabinetu dìjin lékaøství patøí získávání, zpracování, uložení a využívání dokumentace k souèasnosti a minulosti LF UK a FN HK. Tyto cíle korespondují s posláním archivu. Sbírky dokumentù v Kabinetu dìjin lékaøství by se mìly stát jeho souèástí, aby byly zajištìny proti ztrátám a poškození. Nesnáz spoèívá v rozdílné rezortní pøíslušnosti obou institucí a jejich archivù. V zaèátcích existence Kabinetu dìjin lékaøství bylo stanoveno, že dokumentace a sbírky budou shromažïovány, evidovány a ukládány ve spoleèném depozitáøi. V r byl vysloven požadavek samostatného ukládání a evidence dokumentace k dìjinám nemocnice. Po roce bylo opìt povoleno spoleèné dokumentaèní centrum. Tyto okolnosti mluví pro soubìžné vytváøení dvou samostatných èástí spoleèného dokumentaèního centra, pro oddìlené vedení sbírek, aby mohly být pøípadnì vèlenìny do archivu LF UK a archivu FN HK. V Kabinetu dìjin lékaøství jsou veškeré získané dokumenty zpracovány v systému evidence, vytváøeném dle dlouhodobých zkušeností, vedeném prozatím ve strojopise. Nezbytné poèítaèové zpracování bude vyžadovat vìtší èasové možnosti historika na tomto pracovišti. Evidence dokumentù smìøuje k vytváøení katalogù sbírek, k jejich zpøístupnìní, snadné orientaci a k rychlému vyhledávání potøebných dokumentù, které jsou zaøazeny ve sbírkách archiválií v originále nebo v kopii, ve sbírkách fotografií, negativù, zvukových a obrazových záznamù. Kabinet dìjin lékaøství Lékaøské fakulty v Hradci Králové Univerzity Karlovy v Praze byl v letech zaèlenìn do Ústavu sociálního lékaøství LF UK. Od r podléhá dìkanovi fakulty. Kabinet nadále shromažïuje, eviduje a ukládá dokumentaci k dìjinám fakulty, nemocnice i královéhradeckého zdravotnictví. Mgr. Libuše Plášilová\n12 Vzpomínka na akademika Františka Bìhounka Doc. MUDr. Herbert Hanuš, CSc. 12 Akademik Bìhounek zemøel pøed 30 lety, dne 1. ledna 1973 v Karlových Varech. Dovoluji si pøipomenout nìkteré události z jeho života a díla. František Bìhounek se narodil 28. øíjna 1898 v Praze. Po absolvování státní reálky studoval na Filosofické fakultì Karlovy univerzity v letech matematiku, fyziku a chemii. Pracoval pak ve Fyzikálním ústavu u prof. Kuèery. Ministerstvo školství a národní osvìty mu udìlilo na školní rok 1919 / 1920 stipendium ke studijnímu pobytu ve Francii na Sorbonnì. V Paøíži byl pøijat do Radiologického ústavu, do laboratoøe, kterou vedla Marie Curie. Po návratu do Èech byl jmenován prozatímním asistentem Státního radiologického ústavu a po obhájení disertaèní práce Fresnelovo biprisma byl 14. ledna 1922 na Karlovì univerzitì promován doktorem pøírodních vìd. Dokonèil ještì svùj studijní pobyt v Paøíži a po návratu domù byl jmenován definitivním zamìstnancem Státního radiologického ústavu. V roce 1926, po pøímluvì paní Curieové u prezidenta T. G. Masaryka, získal RNDr. František Bìhounek finanèní podporu pro úèast na polární výpravì vzducholodi Norge pod vedením Roalda Amundsena, Lincolna Ellswortha a Umberta Nobila. Amundsen ve svém cestopisu vzpomíná, jak mu v Kingsbay na Špicberkách, kde pøed letem na pól kotvila vzducholoï Norge, pøišel vstøíc vlídnì se usmívající, nesmírnì tlustý cizí uèenec, který mìl slíbenou úèast na výpravì. Amundsen odmítl jeho úèast na vlastním transpolárním letu, ale na palubì vzducholodi Norge byly umístìny Bìhounkovy pøístroje, kterými Bìhounek mìøil radioaktivitu a kosmické záøení na Špicberkách. Za letu vzducholodi pokraèoval v mìøení švédský meteorolog Dr. Finn Malmgren. Byly to jediné vìdecké pøístroje na palubì vzducholodi a výsledky, zpracované Bìhounkem a Malmgrenem, byly vydány jako jediný vìdecký zisk této výpravy. Zpracované výsledky mìøení pøedložil Bìhounek jako habilitaèní práci, kterou úspìšnì obhájil 11. dubna Habilitaènímu øízení pøedcházela Bìhounkova úèast na italské výpravì vzducholodí Italia na severní pól pod vedením stavitele vzducholodí generála Nobila. Pøi této výpravì Bìhounek pokraèoval ve svých výzkumech i v dobì, kdy po nárazu Italie do ledových ker pøi návratu od pólu byl jedním z nìkolika mužù, kteøí vypadli s troskami rozbité velitelské kabiny na led. Odlehèená vzducholoï se zbylými èleny posádky se vznesla, zmizela východním smìrem a nikdo ji už nikdy nespatøil. Vzducholoï startovala z Kingsbay na Špicberkách 23. kvìtna 1928, dosáhla severního pólu a havarovala pøi zpáteèní cestì veèer 24. kvìtna. Záchranných prací se úèastnila øada lodí a letadel, pøi pokusu o záchranu troseèníkù zahynul i objevitel jižního pólu Roald Amundsen s norsko francouzskou posádkou letadla Latham. Troseèníci byli nakonec zachránìni sovìtským ledoborcem Krasin 12. èervna O Bìhounkovì úèasti na výpravì referuje zejména Nobile ve své knize Katastrofa vzducholodi Italie na severní toènì. Popisuje, jak v zoufalé náladì ve dnech èervna se zdraví èlenové skupiny chtìli všichni vypravit na nepøíliš vzdálenou pevninu a ponechat na místì zranìné Nobila a mechanika Cecioniho. Jediný Bìhounek prohlásil, že zùstane s generálem. Nobile píše: Když jsem se ptal Bìhounka, odvìtil mi pevnì: Nechápu, proè mi kladete tuto otázku. Pøišel jsem s vámi a v každém pøípadì odejdu zase jen s vámi. Dojat vzpomínám na Bìhounkovu odpovìï. Tento mùj soudruh nikdy nezapøel svoji vznešenou povahu. Pøi jiných pøíležitostech píše Nobile o Bìhounkovi: Morální sílu a nezdolnou energii osvìdèil v nejhroznìjších okamžicích, které jsme prožívali Stejnì peèlivì prohlížel elektrometry, jako chystal oheò na pøípravu medvìdího masa a chodil na obhlídku kolem stanu. Nezanedbával ani své druhy v neštìstí V mysli se mi objevuje za tímto pøísným a akademicky odmìøeným Bìhounkem jiný, kterého miluji mnohem více: zablácený Bìhounek v odøené beránèí kožešinì Bìhounek z èerveného stanu Bìhounek vznešené duše Jeden z autorù, kteøí píší o této výpravì, uvádí, že právì Bìhounek podstatnì pøispìl k tomu, že po odchodu Malmgrenovì a dalších dvou dùstojníkù pro pomoc a po odletu Nobila s prvním letadlem, které pøistálo na køe, odolnost zbylé skupiny, i pøi zklamání, že pomoc pro ostatní ještì po mnoho dní nepøicházela, zùstala neotøesena. Nobile popisuje, jak Bìhounek vyhladovìlý, s rukama kouøem zèernalýma a s nohama témìø bosýma nezapomínal na své pøístroje, které shledal ve snìhu, a pokraèoval v mìøeních, jež nemohl dokonèit za letu. Velitel expedice sovìtského ledoborce Krasin Rudolf Samojloviè píše o tom, že první otázka Bìhounkova po záchranì byla, zda mùže na ledoborci pokraèovat ve své vìdecké práci. Bìhounek se stýkal s Nobilem dále. Byli v písemném styku a v šedesátých letech se sešli pøi Nobilovì návštìvì v Praze. Po návratu z expedice vzducholodi Italia se Bìhounek v roce 1928 oženil s dcerou jednoho ze svých nadøízených, Ludmilou Felixovou. Žili spolu v harmonickém manželství do konce jeho života. V øíjnu 1928 byl Bìhounek jmenován radou Státního radiologického ústavu a v dubnu 1933 byl jmenován jeho øeditelem. K 1. lednu 1949 byl pøeveden do Radiologického ústavu v Praze Na Bulovce, kde øídil fyzikální oddìlení. Pracoval také spoleènì s profesorem RNDr. Vilémem Santholzerem, který pozdìji øadu let ( ) øídil Ústav pro lékaøskou fyziku na Lékaøské fakultì UK v Hradci Králové.\n13 Fyzikální oddìlení Radiologického ústavu se v roce 1956 stalo souèástí Ústavu jaderné fyziky ÈSAV jako dozimetrické oddìlení a v roce 1972 bylo pøemìnìno na Laboratoø radiologické dozimetrie ÈSAV, kterou Bìhounek vedl až do konce svého života. Pestrá je i Bìhounkova kariéra pedagogická. Pùsobil zpoèátku na Karlovì univerzitì, pozdìji pomáhal vybudovat Fakultu technické a jaderné fyziky UK, kde od roku 1955 vedl Katedru jaderné chemie. V této èinnosti pokraèoval i po roce 1959, kdy byla FTJF pøevedena z Univerzity Karlovy na Èeské vysoké uèení technické (ÈVUT) a v roce 1968 pøejmenována na Fakultu jadernou a fyzikálnì inženýrskou. V roce 1963 založil Bìhounek na Fakultì technické a jaderné fyziky ÈVUT Katedru dozimetrie a aplikace ionizujícího záøení, kterou vedl až do svého odchodu do dùchodu v prosinci Málo je známo, že po smrti docenta Kozla v padesátých letech pøednášel a zkoušel Bìhounek lékaøskou fyziku na Fakultì všeobecného lékaøství Univerzity Karlovy v Praze. Profesorem na ÈVUT byl Bìhounek jmenován 27. èervence 1954 pro obor radioaktivita. 16. dubna 1960 byl zvolen akademikem a v roce 1963 získal Støíbrnou plaketu ÈSAV za zásluhy o vìdu a lidstvo. Akademik Bìhounek byl èlenem èetných èeskoslovenských, zahranièních a mezinárodních organizací. V listopadu 1959 byl jmenován èlenem vìdecké rady Komise pro atomovou energii pøi Státním výboru pro rozvoj techniky. V roce 1963 byl jmenován èestným èlenem Èeskoslovenské lékaøské spoleènosti J. E. Purkynì. Od záøí 1970 byl místopøedsedou Vìdeckého kolegia jaderného výzkumu ÈSAV. Zastupoval Èeskoslovensko v Mezinárodní komisi pro atomovou energii, ve vìdecké komisi OSN pro úèinky atomového záøení, v Mezinárodní zdravotnické komisi pro obor ionizaèního záøení, byl èlenem Akademie Novi Lycaei v Øímì atd. Bìhounek byl vyznamenán øadou èeskoslovenských i zahranièních vyznamenání. Hlavní oblastí jeho vìdeckého zájmu byla fyzikální dozimetrie ionizujícího záøení. Vedle teoretické èinnosti se Bìhounek zabýval i praktickým využitím svých vìdeckých poznatkù, vìnoval se èinnosti expertizní jak v Ženevì, tak v New Yorku. Pan profesor byl nesmírnì vzdìlaný a pracovitý. Sledoval beletrii i poezii. Když se mluvilo o tom, že by mìl básník Vítìzslav Nezval být pøedsedou Svazu spisovatelù, naráží v soukromém dopise na jeho prorežimní aktivity, ale poznamenává, že jen za Edisona je ochoten mu mnoho odpustit. Bìhounek napsal více než sto vìdeckých prací. Významná je Radiologická fyzika, která byla vydána v roce 1954 Èeskoslovenskou akademií vìd. Vìdeckopopularizaèní práce pøedstavují devatenáct knih. Beletristických knih pro mládež i dospìlé napsal nejménì tøicet pìt. Ještì v roce 1928 vydal Bìhounek knihu vzpomínek na katastrofu vzducholodì Italia Troseèníci na køe ledové. V roce 1941 vyšly jeho populární dìjiny polárního bádání pod názvem Lidé a póly. Popisuje zde výpravy Henryka Hudsona, Jense Munka, Johna Rosse, tragickou výpravu Johna Franklina. Doèteme se i o tragédii lodi Jeanette pod vedením De Longovým z roku Vìtšina této výpravy zahynula po znièení lodi polárním ledem na sever od Sibiøe, ale nález trosek z Jeanetty u severního pobøeží Grónska vedl Nora Fridtjofa Nansena k myšlence, že pøes severní pól míøí od Sibiøe ke Grónsku moøský proud. Existenci tohoto proudu Nansen pozdìji svojí výpravou na lodi Fram prokázal. V knize popisuje Bìhounek i tragickou polární výpravu Solomona Andréa, který se v roce 1897 spolu se dvìma druhy pokusil dosáhnout severního pólu balonem Örnen. Až v roce 1930 byly nalezeny pozùstatky tìchto mužù na ostrovì východnì od Špicberk i s deníky a exponovanými fotografiemi. Dále je v knize zmiòován i spor o dosažení severního pólu mezi Frederickem Cookem, který tvrdil, že dosáhl pólu v roce 1908, a Robertem Pearym, který údajnì dosáhl pólu v roce Do dneška jsou v této vìci nejasnosti. Jedna kapitola je vìnována také tragédii polární výpravy Roberta F. Scotta na jižní pól v roce Závìr knihy Lidé a póly je vìnován vzpomínkám na Nobilovu výpravu vzducholodí Italia. V roce 1941 vydal Bìhounek knihu Moøeplavci a objevitelé. Popisuje zde osudy Kryštofa Kolumba, první cestu kolem svìta Fernaa de Magalhaese a druhou cestu kolem svìta britského moøeplavce Francise Drakea. Výzkumy na øece Nigeru v Africe na zaèátku 19. století popisuje kapitola o britském cestovateli Mungo Parkovi. Další kapitoly popisují opìt souboj Amundsena a Scotta o dosažení jižního pólu a závìreèná kapitola je vìnována katastrofì vzducholodi Italia. Zajímavé je, že do této knihy zasáhl i nacistický cenzor. Zdálo se mu, že je zde pøíliš mnoho místa vìnováno britským cestovatelùm a na jeho naléhání Bìhounek doplnil do knihy i osudy nìmeckého lékaøe a cestovatele Gustava Nachtigala, který procestoval Saharu a Súdán v letech I tuto kapitolu Bìhounek velmi poutavì vypracoval. V roce 1942 vyšla kniha Fregata pluje kolem svìta. Bìhounek popisuje její vznik tak, že v bednì na pùdì starého domu nalezl zápisky námoøního kadeta Karla Kaliny, který cestoval s rakouskou fregatou Novarou kolem svìta v letech Ve skuteènosti to bylo tak, že Bìhounek prostudoval mnohasvazkové dílo rakouského komodora von Wüllerstorfa Urbaira, což byla oficiální úøední zpráva o cestì této fregaty vèetnì vìdeckých výsledkù. Bìhounek vymyslel hrdinu, kadeta Kalinu a jeho pøátele z Terstu, a vymyslel pro nì øadu krásných dobrodružství na této cestì kadeti se snažili najít tunel z Gibraltaru do Afriky, hledali poklad na Amsterodamském ostrovì a unikli smrti pøi tajné návštìvì indické pagody. Kniha konèí pobytem fregaty v Èínì. Pan profesor mìl napsaný i druhý díl, kde popisuje další cestu fregaty a bylo zde popsáno i milostné dobrodružství Karla Kaliny s velitelkou malajských pirátù, která, dle von Wüllerstorfa Urbaira, skuteènì existovala. Pan profesor však tuto otrlou ženu pro svoji knihu omladil a zkrášlil. Tento druhý díl knihy, pokud vím, nikdy nevyšel. Tajemství polárního moøe (1942) je dobrodružným pøíbìhem o letu èeské vzducholodi, vyrobené z nového materiálu soliditu, na vakuovém principu, z Èech do Kanady pøes severní pól. Opìt s øadou dobrodružství vèetnì nálezu pozùstatkù vzducholodi Italia na neznámém arktickém ostrovì. Dne 10. prosince 1936 se v Tichém oceánu navždy ztratila dánská školní námoøní plachetnice, dva roky stará, se silným motorem a s posádkou 75 mužù, z nichž vìtšina byli mladí námoøní kadeti dánského námoønictva. Pan profesor Bìhounek vymyslel pøíbìh Robinsoni z Kronborgu, kde popisuje osudy tøí zachránìných na malém ostrovì, který se v prùbìhu zemìtøesení moøského dna vynoøil z oceánu. Kniha byla zpracována i Èeskou televizí jako krátký televizní seriál. Další pozoruhodnou Bìhounkovou knihou je Kniha Robinsonù (1944). Je v ní popsána historie pravzoru všech Robinsonù, Alexandra Selkirka, který byl vysazen z lodi Cinq Ports kapitánem Stradlingem a pobyl na jednom ze skupiny ostrovù Juan Fernandez v jižním Pacifiku ètyøi roky a ètyøi mìsíce. Zachránil ho britský moøeplavec a pirát Dampier v prosinci 13\n14 1708. Sám Dampier vyzval Selkirka, aby popsal svoje pøíhody. Selkirkovi se do toho nechtìlo a na návod Dampierùv dal svoje zápisky pøeèíst Danielu Defoemu. Defoe byl nedostudovaný knìz, tulák, punèocháø, obchodník, politik a spisovatel. Po nìkolika letech zpracoval Robinsonova dobrodružství. Robinsonùv ostrov umístil do ústí Orinoka na dnešní ostrov Tobago a vymyslel dobrodružství s domorodci a s Pátkem. Kniha mìla obrovský úspìch a byla mnohokrát vydána a pøekládána. Bìhounek dále v Knize Robinsonù popisuje nìkolik pøíbìhù ze souostroví Galapágy, pøíbìh vzbouøené posádky na lodi Bounty a posledním pøíbìhem je osud pìti mužù ze škuneru Grafton, který ztroskotal na Aucklandských ostrovech jižnì od Nového Zélandu. Kapitánem byl Thomas Musgrave a pøíbìh popsal v poutavé knize námoøník a zlatokop Edouard Raynal. Troseèníci se po dvaceti mìsících zachránili sami z trosek Graftona a pokácených smrkù postavili krytý èlun, na kterém tøi z nich dopluli dne 24. èervence 1865 na Nový Zéland. Pro zbylé dva pak pøiplula loï jednoho z novozélandských osadníkù. V roce 1946 vychází další Bìhounkova kniha Na sever od Zambezi. Je to poutavý, podrobný a pravdivý popis afrických dobrodružství doktora Emila Holuba. Domnívám se, že poznatkù ze studia afrického prostøedí využil pan profesor pøi napsání dobrodružného pøíbìhu V zajetí Matabelù, který se odehrává na konci 19. století a popisuje pøíhody mladého Jiøího Horyny z rodiny èeského jihoafrického osadníka. V úvodu knihy popisuje Bìhounek událost, pøi které zahynul princ Ludvík, syn Napoleona III. a císaøovny Eugenie v jižní Africe. Kniha Ledovou stopou (1946) popisuje polární dobrodružství dvou chlapcù, Jana a Finna, na arktickém polárním ledì. Chlapci po dobrodružné cestì dojdou až na sovìtskou polární základnu v Zemi Františka Josefa, kde jsou zachránìni. Kniha mìla vyjít za války, ale vzhledem k tomu, že tam jsou v textu popisy ruských polárních výprav a pøíbìh konèí na sovìtské základnì, nacistická cenzura vydání knihy zamítla. V roce 1948 vychází román Komando plukovníka Brenta. Tento pøíbìh popisuje skuteènou událost, pøi které komando britských a australských námoøníkù vypluje na bárce pod vlajkou Japonci okupované holandské Západní Indie. Bárka po rùzných dobrodružstvích dorazí do blízkosti Japonci okupovaného Singapuru a zakotví v roce 1943 u pobøežní džungle. Posádka po krátkém pochodu projde džunglí až k váleènému pøístavu, kde na gumových èlunech s nákladem tøaskavin položí nálože pod nìkolik váleèných lodí a tyto vyhodí do povìtøí. V nastalém zmatku se komandu podaøí uprchnout. Komando plukovníka Brenta oèekávalo na domluveném místì britskou ponorku, která je mìla odvézt zpìt do Austrálie. Japonci však jejich úkryt objevili, èlenové komanda prchali na sever, byli však Japonci dopadeni a dílem padli, dílem byli popraveni. Ponorka na domluvené místo skuteènì doplula, nalezla však jen zbytky po táboøe a žádné další stopy.pøíbìh byl chován v tajnosti a až 1. srpna 1946 o nìm referoval australský ministr námoønictví v parlamentu. Tolik skuteènost. Laskavý pan profesor nechtìl zarmoutit své mladé ètenáøe a ve své knize to zaøídil tak, že prchající bárka je v poslední chvíli zachránìna americkým hydroplánem PBY Catalina. S komunistickou cenzurou se setkal Bìhounek v roce Tehdy vyšla u nakladatele Aloise Hynka kniha Swansonova výprava s krásnými ilustracemi Bìhounkova pøítele Václava Junka. Kniha popisuje dobrodružství britské výpravy, která v roce 1947 v pohoøí Ruwenzori v Africe pátrá po uranové rudì. Bìhounkovým hrdinou je opìt mladý Èech Vašík Bartoò, který se vloudí do letadla výpravy a pøispìje k její záchranì, když na místì nálezu uranové rudy nalezne Swansonova výprava nacistickou základnu. Nacisté zde vyrábìjí rakety, s nimiž mají v úmyslu zaútoèit na svìt radonem. Vše dopadne dobøe i díky spolupráci s domorodci, které Nìmci pøiváželi letadly a nutili je k otrocké práci v uranových dolech. V závìru je celá základna znièena atomovým výbuchem po úspìšném útìku èlenù výpravy i domorodých dìlníkù. Komunistické cenzuøe se nelíbila oslava stateèných Anglièanù a celé vydání knihy skonèilo, jak se tehdy øíkalo ve stoupì, jako mnoho jiných knih. Zachránily se jen autorské výtisky, které dostal profesor Bìhounek od nakladatele pøed oficiálním vydáním knihy. Kniha pak vyšla opakovanì, i po roce V povídkovém románu V horách Vìtrné øeky nás Bìhounek seznamuje se zajímavým mužem, telegrafistou a pozdìji i úèastníkem letu vzducholodi Norge, Stormem Johnsenem. Bìhounek se s ním seznámil za svého pobytu na Špicberkách v roce Podle Bìhounka mu Storm Johnsen popisuje svoje pøezimování v horách Vìtrné øeky (Wind River Range) s mladým Indiánem. Ve druhé povídce Poslední náboj je popisováno pátrání po denících doktora Cooka na ostrovì Severní Devon na severu Kanady. Ve tøetí povídce se pak setkáváme se Stormem Johnsenem na ostrovì drakù Komodo, ležícím v malajském souostroví mezi Sumatrou a Flores. V roce 1955 vychází kniha Troseèníci polárního moøe, ve které se Bìhounek vrací k cestì vzducholodi Italia a jejímu ztroskotání v roce Tato kniha byla pøeložena do øady jazykù a je pozoruhodná tím, že je zde uvedena øada skuteèností, které pøi napsání první knihy v roce 1928 nebyly Bìhounkovi ještì známy. V dalších letech Bìhounek vydává øadu knih charakteru science fiction, kde vždy využívá svých rozsáhlých poznatkù i zkušeností. Je to Akce L (1956) o osídlování Mìsíce a Robinsoni vesmíru (1958) o výpravì kosmonautù, která má odvrátit pád komety Speranského na Zemi. V tomto románì øeší velmi originálnì a laskavì problém stárnoucího vìdce, zamilovaného do mladé, vdané kosmonautky. Velmi pozoruhodná je Bìhounkova kniha Tábor v lese (1960). Autor zde popisuje pobyt skupiny chlapcù na lesní brigádì v rámci školního prázdninového tábora. Chlapci a jejich uèitel se seznamují s pracovníky archeologické výpravy a v prùbìhu dìje se od muzejníkù dozvídají mnoho nového o prehistorii i historii našeho území i celé Evropy. V soukromém dopise pan profesor Bìhounek uvádí, že se v této knize vyznal ke své veliké lásce archeologii a historii. V románu science fiction Projekt Scavenger (1961) se pan profesor zabývá otázkami zneužití vìdy ve službách zla. Mezi poslední Bìhounkovy knihy patøí Rokle u Rjukanu (1966). Tento román popisuje napínavé dobrodružství norských odbojáøù za války, když se jim podaøilo umístit v rokli u Rjukanu, sídle závodu Norsk Hydro, zásobu tìžké vody. Závod Norsk Hydro jako jediný na svìtì pøed válkou tìžkou vodu vyrábìl. Kniha popisuje dobrodružný pøíbìh a smrt Nora Erika Dahla, pohybuje se mezi Nìmci, kteøí již pøipravují atentát na Hitlera, osudy nacistického vyzvìdaèe Wieseho a osudy norského vlastence Petra Bjergeho v Berlínì tìsnì pøed jeho pádem. Je zde popsáno i nìmecké úsilí o sestrojení atomové pumy. Kniha dokonale popisuje všechna prostøedí vèetnì rybáøských lodí v okolí Aljašky i rozpadající se systém Tøetí Øíše tìsnì pøed pádem Berlína. Hluboké humanistické zamìøení prolíná tímto dokonalým špionážním románem a podle názoru pisate- 14\n15 le tìchto øádkù patøí román k nejlepším Bìhounkovým knihám. Pan profesor František Bìhounek byl geniálním vìdcem, poutavým spisovatelem a nesmírnì lidským èlovìkem. I pokud jen vycházíme z jeho dobrodružných románù, neumíme si ani udìlat pøedstavu o tom, co všechno musel prostudovat. V knize Kletba zlata (1942) se nebojí popsat osudy alchymisty a anglického špiona Kellyho, urèitì mìl prostudovány schematismy váleèných lodí od støedovìku do pøítomnosti. Hrdinové jeho knih, námoøní dùstojníci, hovoøí zasvìcenì o anglickém lehkém køižníku tøídy Dido nebo o japonském køižníku tøídy Isuzu. Fregata Novara z poloviny 19. století je v jeho knize popsána od nádob na pitnou vodu pøes kotce mužstva, kajuty velitele lodi až po chlév s dobytkem v pøídi. Pokusil jsem se ponìkud netradièním zpùsobem vzpomenout na akademika Františka Bìhounka. Doufám, že tento èlánek alespoò trochu pøispìje k oživení zájmu o jeho literární dílo. Podìkování: Kromì knih, citovaných v textu, jsem vycházel z životopisných údajù o akademiku Bìhounkovi, které mi poskytl kolega MUDr. Ing. Aleš Urban z Psychiatrické kliniky FN HK. Doktor Urban mì také upozornil na èlánky Mgr. Emilie Tìšínské, a to na èlánek Životopisná data Františka Bìhounka, publikovaný v Bulletinu ÈVUT, zvláštní èíslo 1998, s. 3-9, na èlánek Pøímluva Marie Curieové u prezidenta Masaryka za F. Bìhounka v roce 1926, který byl publikován ve stejném bulletinu na s , a koneènì na èlánek Emilie Tìšínské František Bìhounek: some biographical details, který byl publikován v Acta Polytechnica, vol. 38, No. 3, 1998, p Jak panu doktoru Aleši Urbanovi, tak paní Mgr. Emilii Tìšínské dìkuji za rozsáhlé informace. Paní Mgr. Tìšínské dìkuji i za laskavé zapùjèení fotografií akademika Františka Bìhounka. H. H. Děkujeme, paní magistro 15 Snad vùbec první doteky profesionální historické práce v období druhé poloviny 20. století zaznamenala královéhradecká Lékaøská fakulta UK a Fakultní nemocnice Hradec Králové v r. 1986, když v Muzeu východních Èech v Hradci Králové byla zahájena výstava k 35. výroèí založení zdejšího Kardiochirurgického centra. Výstavu pøipravovala historièka muzea Mgr. Libuše Plášilová. Netušili jsme tehdy, že nejenom s jejím jménem, ale i s ní samotnou se již za pár let budeme setkávat mnohem èastìji, ba že dokonce bude i patøit do našich øad. Mgr. Libuše Plášilová, rodaèka z Mladé Boleslavi, absolventka královéhradecké Pedagogické fakulty, pùsobila od r až do odchodu do dùchodu v r v Muzeu východních Èech v Hradci Králové. Pracovala v oboru nových a nejnovìjších dìjin, pozdìji v historickém oddìlení. Zabývala se regionálními dìjinami vèetnì dìjin zdravotnictví a medicíny. V této pozici se také velmi záhy po vzniku èasopisu Scan zaøadila mezi jeho osvìdèené autory. Z témìø dvou desítek èlánkù Mgr. Plášilové pro èasopis Scan si pøipomeòme alespoò nìkteré: Karel Rokitanský (1992), Dílo J. A. Komenského a zdravotnictví (1992), Kdo byl doktor Kampelík (1992), Kdo byl doktor Batìk (1992), MUDr. Bedøich Honzák, zakladatel královéhradecké nové nemocnice (1993), První èeské lékaøky ( ), Nemocnice v Nechanicích (1995), Farmaceutické muzeum v Kuksu (1996), Docent Franta a MUDr. Milostný (1997), O Josefu Thomayerovi a jeho dobì (1998), Lékaøská rodina Eiseltù a Hradec Králové (2000). V kvìtnu r byla Mgr. Libuše Plášilová vyzvána ke spolupráci na pøípravì jubilejní výstavy k 50. výroèí vzniku královéhradecké Lékaøské fakulty UK. Souèasnì zaèala v dílèím pracovním úvazku pùsobit jako historièka LF UK a FN HK. Pøi pøípravì výstavy, kdy se vedle øady tvùrèích podnìtù a peèlivé práce historika vìnovala také nároèné organizaèní èinnosti, odvedla paní magistra krásné a neocenitelné dílo. A tak nebylo divu, že brzy poté, pøi pøípravì výstavní expozice Lékaøské fakulty UK v Hradci Králové na spoleèné výstavì lékaøských fakult UK pøi pøíležitosti 650. výroèí založení Univerzity Karlovy v r. 1998, to byla opìt ona, která byla požádána, aby vytvoøila koncepci výstavy. Zásluhu na úspìšném završení tohoto díla mìla nejenom její invence, ale také vzácná trpìlivost a schopnost spolupráce. Když byl v r konstituován Kabinet dìjin lékaøství na Lékaøské fakultì UK v Hradci Králové, stála Mgr. Libuše Plášilová pøed úkolem zvolit a prakticky zavést optimální zpùsob sbìru, registrace a ukládání historických materiálù. V prostøedí zdravotníkù, z hlediska historie a archivnictví laikù, to nebyl snadný úkol. Zhostila se jej však úspìšnì. Kabinet dìjin lékaøství dnes funguje bez problémù a s dùvìrou se na nìj obracejí pracovníci ústavù a klinik i zahranièní pracovištì. Nesmazatelné stopy své spolupráce s královéhradeckou Lékaøskou fakultou a Fakultní nemocnicí paní magistra zanechala i na stránkách èasopisu Acta Medica (Hradec Králové) Supplementum: Z dìjin královéhradeckého zdravotnictví, nemocnice a lékaøské fakulty (2001), První tkáòová banka a prof. MUDr. Rudolf Klen, DrSc. (2001), Preventivní lékaøství v Hradci Králové a MUDr. Josef Vanický (2001), Lékaøská minulost Podìbrad (královéhradecké souvislosti) (2003). Jako celostátnì uznávaná pracovnice v oblasti dìjin medicíny a zdravotnictví stala se Mgr. Plášilová èlenkou pøípravného výboru pro konání 5. mezinárodního sympozia k dìjinám medicíny, farmacie a veterinární medicíny v Hradci Králové èervna K závìru roku 2002 paní Mgr. Libuše Plášilová své pùsobení v Kabinetu dìjin lékaøství LF UK ukonèila. Zanechala svým nástupcùm funkèní pracovištì, ale také závazek skromné a peèlivé práce pøi zaznamenávání historie našeho každodenního snažení. Rozlouèila se zpùsobem sobì vlastním, krátkým pøipomenutím historie a èinnosti Kabinetu dìjin lékaøství LF UK (viz s. 11). Dìkujeme paní magistøe za práci pro naši fakultu a nemocnici, za krásné a plodné období spolupráce a za její pøátelství. A dodáváme, že kdyby náhodou..., stránky našich èasopisù jsou stále otevøeny. Prof. MUDr. Ladislav Chrobák, CSc. PhDr. Vladimír Panoušek\n16 K osmdesátinám docenta Kroóa Loni jsme slavili devadesátiny prof. Petra. Ještì nedávno o nás mladších mluvil jako o mládencích. A teï mi až nenadále pøipadá úkol napsat o kulatých narozeninách doc. MUDr. Michala Kroóa, CSc. Když prozradím jeho rodné èíslo (snad je to dovoleno) , vyplyne z toho, že se letos v polovinì ledna dožil 80 let. Narodil se v Mukaèevu na Podkarpatské Rusi a tam také v r maturoval na gymnáziu. Za války jediný z rodiny pøežil útrapy maïarských lágrù. Lékaøskou fakultu vystudoval na Karlovì univerzitì v Praze a promoval v prosinci Nastoupil pak od 1. ledna 1950 na Neurologickou kliniku v Hradci Králové k prof. Pi hovi, který byl nespornì význaènou osobností naší medicíny. Kroó je tedy nyní jedním z nejdéle zamìstnaných, dosud èinných pracovníkù Fakultní nemocnice. V té dobì se v Hradci zaèala v rámci chirurgie vytváøet neurochirurgie. Tehdy asistent Petr dostal k ruce chirurga, zprvu spíš proti jejich vùli. Pak, snad jako tøetí, pøišel dr. Quido Ledínský, který se brzo vypracoval ve zdatného neurochirurga. Pozdìji odešel do Plznì a potom do Záhøebu. V poèátcích Petrovi pøisluhovali medici a èerstvì promovaní. Pro nì to byl nový, neznámý a tím atraktivní obor. Netušili, co to obnáší. V neurochirurgii se zhlédl i neurolog Kroó. Od února 1952 se upsal neurochirurgii na doživotí. Stal se u nás prvním a jedním z mála neurochirurgù, který vyšel z neurologie. Neurochirurgii se vìnoval naplno v celém rozsahu. Od zaèátku se snažil brát neurochirurgii komplexnì i s diagnostikou. Pøitom výhodnì využíval svých neurologických základù. Se zájmem se vìnoval rentgenové diagnostice. Práci na klinice obìtoval spoustu èasu a úsilí. V roce 1956 složil atestaci z neurologie a v témže roce i z chirurgie a pak v roce 1962 z neurochirurgie. Tehdy teprve zaèínaly atestace. V Hradci, než zanikla VLA, atestovali z neurochirurgie jako první vojáci Beneš z Prahy, a naši Nádvorník a Gabriel (pozdìjší øeditel FN). My civilové jsme trochu pozdìji absolvovali zkoušku v ÚVN v Praze. Kroó obhájil svou kandidátskou práci o tumorech ètvrté komory v r a hned v r habilitaèní práci o meduloblastomech. Byl tedy jmenován docentem, ale nedostalo se mu nikdy ustanovení. (Podobnì na tom zùstal doc. Èernoch). Byl na klinice prvním zástupcem pøednosty pro léèebnou péèi a zastával tuto funkci pøed dr. Rozsívalem pøi plném chirurgickém vytížení. Pak pøešel na školské místo. Pùsobil nejen pøi výuce medikù, ale zejména v postgraduální výchovì a lze bez nadsázky øíct, že patøí ke spolutvùrcùm hradecké neurochirurgické školy. Kroó se zabýval prakticky všemi úseky neurochirurgie. A sám, èi jako spoluautor publikoval ke stovce prací. Podílel se na vìtšinì souborných prací a výzkumných úkolù kliniky od úrazù, neuralgií, plotének po meningeomy, glioblastomy, edém mozku, cévní mozkové pøíhody a další. Zvláštní pozornost vìnoval hnisavým nitrolebním procesùm. Jeho práce se vyznaèují seriózností a precizností. Uplatòuje vždy své výborné jazykové kvality. To ho neopustilo ani v poslední dobì, kdy se èasto zabývá posudky a recenzemi. Úèastnil se aktivnì øady sjezdù doma i v cizinì. Doba však 16 nebyla právì pøíznivá pro naše výjezdy. Nedá se to srovnávat s dnešními možnostmi. Kroó pobyl na klinikách v Budapešti, Mnichovì, Utrechtu, Moskvì, Leningradì, v Rize, a také v Kanadì. Michal je až nemístnì skromný, nedovede uplatòovat lokty. Je uvážlivý. Pøi své urèité uzavøenosti mìl vždycky smysl pro spravedlnost, pøímost, opravdovost, ale i pro krásu, umìní a nelze opomenout jeho jemný smysl pro humor. Vždycky prosazoval vstøícný vztah k nemocných s pochopením jejich strastí a obtíží. Je mezi spolupracovníky oblíben a tøeba i hýèkán. Klinika se mu stala i po jiné stránce osudnou. Do Hradce zavál osud z jižních Èech sestru Mílu Kosobudovou, jež se stala jeho manželkou. Navíc dcera Zuzanka se vypracovala ve zdatnou neuroložku, koneènì syn Michal se také vìnuje diagnostice v Kanadì, i když v jiném oboru. Zvláš v samých zaèátcích nic z toho, co se dnes jeví bìžné, nebylo samozøejmé. Vše se muselo od základu vypracovávat. Bylo k tomu potøeba mravenèí práce. Ale tohle oznaèení ponìkud pokulhává. Tìch mravencù je v mraveništi spousta, ale nás bylo pár. Muselo se to nahrazovat nastavováním èasu a dnes by se sportovnì øeklo velkým nasazením. To se ovšem odráželo na osobním a domácím životì. U Kroóa o to víc, že bydlel v nemocnici a byl tak vlastnì v trvalé pøíslužbì na klinice - bez jakéhokoliv ohodnocení a uznání. Kroó je pamìtníkem neurochirurgického pravìku. Pøes padesát let se velikým podílem aktivnì úèastnil ohromného rozvoje našeho nároèného oboru. Plným právem mu pøísluší uznání a dík. Snad ta trvalá zátìž mu pomáhala udržet vysokou duševní aktivitu. Pøejeme mu dobré zdraví a dobrou pohodu a aby mu ta svìžest dále vydržela. Prof. MUDr. Rudolf Malec, CSc. Kresba autor\n17 Dne 17. února t. r. v odpoledních hodinách byla v prostorách Sboru knìze Ambrože (Církev èeskoslovenská husitská) v Hradci Králové slavnostnì zahájena výstava Jana Smita, nazvaná JAN SMIT FOTOGRAFIE a doprovázená podtitulem Fotografie sakrální architektury a umìní. Pøe- Úvodní slovo pronesl prof. L. Chrobák. Foto Marcela Smitová krásné prostory Sboru zaplnily na ètyøi desítky barevných i èernobílých fotografií, z nichž jedna Pan biskup podìkoval prof. Chrobákovi, sleènì Jiøinì Marešové a Janu Smitovi. Foto Marcela Smitová JAN SMIT - FOTOGRAFIE 17 èást pøibližuje skvosty èeské sakrální architektury a druhá èeské gotické Madony. Upravené suterénní prostory Sboru umožnily autorovi instalovat i jakýsi tematický protìjšek zmínìných fotografií artefaktù fotografie pøírody, mezi nimiž dominují zábìry stromù. Vernisáž zahájil biskup královéhradecký Církve èeskoslovenské husitské Štìpán Klásek. Srdeènì pøivítal pøítomné hosty a s radostí se zmínil i o tom, že v následujících chvílích se budou moci premiérovì zaposlouchat do tónù nedávno opravených varhan. Po vstupní hudební produkci sleèny Jiøiny Marešové pronesl úvodní slovo k zahajované výstavì prof. MUDr. Ladislav Chrobák, CSc. Pøipomnìl dlouholeté pùsobení Jana Smita ve službách Univerzity Karlovy, naposledy v Archivu UK, jeho významný podíl na obrazové èásti nìkolika reprezentativních univerzitních publikací i jeho pøátelskou spolupráci na tvorbì Scanu, èasopisu Fakultní nemocnice a Lékaøské fakulty UK v Hradci Králové. Pøihlásil se také k velkým autorovým láskám historii a umìní. Zasvìcenì a poeticky pak posluchaèe krátce provedl staršími dìjinami èeské architektury. Po dalším hudebním vystoupení pan biskup podìkoval sleènì Jiøinì Marešové, profesoru Ladislavu Chrobákovi a autorovi výstavy Janu Smitovi. Hosty vernisáže pak vyzval k prohlídce výstavy. Vernisáže se zúèastnila øada pracovníkù královéhradecké Lékaøské fakulty UK, pøítomen byl i dìkan fakulty prof. MUDr. Ivo Šteiner. I nezasvìcení úèastníci slavnostního zahájení tak mohli vycítit, že vernisáž i výstava se uskuteènily pod patronací nejenom pana biskupa, ale i fakulty. Jan Smit již opakovanì na naší fakultì vystavoval, je pravidelným pøispìvatelem èasopisu Scan, a tudíž, aè bydlištìm Pražan, je nám všem blízký. A tak i tuto jeho souèasnou výstavu vnímáme jako naši vìc. Upøímné podìkování za organizaèní zajištìní výstavy a odbornou pomoc pøi její pøípravì a instalaci náleží panu PhDr. Josefu Autor fotografií Jan Smit. Foto Marcela Smitová. Bavorovi, pracovníku Ústavu anatomie LF UK a kurátorovi výstav výtvarného umìní na fakultì. Dìkujeme též sleènì Jiøinì Marešové, absolventce konzervatoøe a studentce Akademie múzických umìní (ano, je dcerou MUDr. Jany Marešové a prof. PhDr. Jiøího Mareše, CSc.) za krásný hudební zážitek. Náš obdiv pro tolerantní a laskavý pøístup ke všem zúèastnìným a vøelé podìkování za umožnìní uspoøádat výstavu náleží panu biskupovi Štìpánu Kláskovi. Výstava potrvá ještì do poloviny dubna 2003 a je pøístupná ve všední dny od do hodin. Vstup od Ulrichova námìstí z Nerudovy ulice. PhDr. Vladimír Panoušek\n18 Od Jana Jesenia ke Gunther von Hagensovi MUDr. Olga Procházková Autorka èlánku ve své pracovnì. Foto PhDr. Josef Bavor delbergu, který metodu plastinace první zavedl, cítím potøebu se o svoje pocity a znalosti se ètenáøi Scanu podìlit. V krátkém historickém exkurzu se vrátím o pùl tisíciletí zpìt do minulosti a pøipomenu, že prvním, kdo dùkladnì vypitval a nenapodobitelnì zdokumentoval lidské tìlo, byl Leonardo da Vinci ( ). Dochovaly se stovky jeho dokonalých kreseb, zachycujících lidské tìlo nejen staticky, ale hlavnì v pohybu. Leonardo je nazýván prvním vìdcem. Navíc dokázal jako snad už nikdo druhý dívat se na vìdu oèima umìlce a na umìní oèima vìdce. Anatomii však nestudoval pro lékaøské úèely a navíc se jeho kresby na více než 200 let ztratily. Otcem anatomie se tak stal Andreas Vesalius ( ), který podrobnì popsal a vìrnì zdokumentoval lidské tìlo ve svém díle De Humani Corporis Fabrica. U nás vynikla v tomto oboru postava rektora Univerzity Karlovy Jana Jesenia, který provedl po vzoru Andrea Vesalia první veøejnou anatomickou pitvu v Èechách ve dnech èervna 1600 v Reèkovì koleji v Praze. V pozvánce obhajuje význam pitev a zdùrazòuje smysl praktické znalosti stavby lidského tìla pro všeobecné vzdìlání urozené šlechty. Ni- V posledních mìsících zaujaly veøejnost zprávy v médiích o veøejné pitvì, která se uskuteènila dne 20. listopadu 2002 v Londýnì pøi pøíležitosti konání výstavy plastinovaných lidských tìl BO- DY WORLDS. Protože jsem tolik diskutovanou výstavu zhlédla a souèasnì jsem dobøe obeznámena s používáním metody plastinace pøi výuce medikù na øadì zahranièních univerzit, a navíc jsem také osobnì navštívila anatomický ústav v Heikoliv však lékaøského stavu! Podobné veøejné pitvy se konaly na øadì univerzit v Evropì a byly urèeny nejen pro pouèení studentù a lékaøù, ale také bìžnì pro laiky. Protože však bylo získávání tìl èasto spojeno s vykrádáním hrobù i vraždou, byla veøejná pitva v 19. století nakonec zakázána. Ve Spojeném království to bylo konkrétnì v roce 1832, kdy britská královna ustavila instituci Her Majesty s Inspector of Anatomy za úèelem dohlížení na všechny úkony spojené s provádìním pitev a preparace lidského tìla, aby ty byly urèeny nadále jen pro potøeby odborníkù. Tato funkce existuje ve Spojeném království dodnes. Podobné instituce existují i v jiných zemích, jako napøíklad v sousedním Nìmecku. Pitvání lidského tìla bylo donedávna navíc ztíženo faktem, že tkánì rychle podléhají zkáze. Již od nepamìti existovaly více èi ménì úspìšné pokusy o konzervaci èástí èi celého lidského tìla. Teprve však objev PLASTINACE Gunthrem von Hagensem v roce 1978 umožnil uchovávat lidské tìlo, jeho jednotlivé kompartmenty èi orgány, milimetrové transversální, sagitální a frontální øezy lidským tìlem v pøirozeném, suchém, zdravotnì nezávadném a v neposlední øadì nijak nezapáchajícím stavu, který je navíc trvalý. Principem plastinace je nahrazení vody a tukù ve tkáních polymery (silikon, epoxid, polyester). Tato metoda se velmi rychle rozšíøila po celém svìtì, byla založena The International Society for Plastination, což je multidisciplinární organizace, jejíž èlenové se rekrutují z rùzných disciplín a zabývají se rozvíjením a používáním metody plastinace pro výukové, vìdecké a diagnostické úèely. Poøádají významné odborné kongresy a øadu kursù. Spoleènost vydává též vlastní èasopis International Journal of Plastination. Snad jedinou nevýhodou plastinace je její finanèní nákladnost. Tudíž do dneška není v Èeské republice z výše zmínìných dùvodù ani na jednom anatomickém ústavu zavedena. V souèasné dobì u nás stále používáme formaldehyd, který je však zdravotnì závadný, alergizující a hlavnì potenciálnì kancerogenní. Vra me se však ke Guntheru von Hagensovi, který tuto metodu nejen objevil, ale dále ji zdokonaluje v ústavu plasti- 18 nace, který v Heidelbergu založil. Neváhám øíci, že profesor Gunther von Hagens je stavbou lidského tìla a vším, co s ní souvisí, doslova posedlý. Snaží se navázat na renesanèní anatomy Leonarda da Vinci, Andrea Vesalia a další. Klade si však i další cíle. Podaøilo se mu zrealizovat výstavu plastinovaných lidských tìl, orgánù, øezù tìly, nástøikù cév a nìkterých patologií. Výstava pod názvem BODY WORLDS je urèena hlavnì neodborníkùm a shlédlo ji více než jedenáct milionù lidí. První expozice se uskuteènila v roce 1996 v Japonsku, dále pak v Basileji, Vídni, Hannoveru, Berlínì až po Soul a Londýn, kde skonèila s tím, že byla již zmiòovaným Her Majesty s Inspector of Anatomy provždy ve Velké Británii zakázána. Výstava BODY WORLDS se vždy koná v peèlivì vybraném objektu, nejradìji proskleném s dobrým denním osvìtlením, v prostorách se nachází hodnì zelenì i malá jezírka, ve kterých se nìkteré vystavované objekty zrcadlí. Návštìvníci mají k dispozici nìkolikajazyèného elektronického prùvodce a mohou výstavou, která je seøazena dle systémù lidského tìla (pohybový, nervový, zažívací, cévní a další), procházet dle vlastního zájmu. Každý preparát má svoje èíslo, které si mùže návštìvník na elektronickém prùvodci zadat a dostane se mu do sluchátek Leonardùv Vitruviùv køíž.\n19 Øezy plastinovaným tìlem.ukázka z publikace k výstavì Body Worlds. velmi pøesného komentáøe. U každého preparátu je souèasnì vystaven velmi didaktický popis v angliètinì. Lidská tìla jsou dokonale vypreparována a adjustována v pozicích typických pro pøirozený pohyb, jako je napøíklad plavání, bìh, skok, jízda na koni, hra šachu, šerm, skok o tyèi. Také v historických dokumentech pøevážnì z dob renesance se opakovanì setkáváme s vyobrazeními zachycujícími preparované lidské tìlo v pohybu. Nìkolik preparátù je vyslovenì vìnováno znázornìní rùzných typù operací (náhrady kyèelního a kolenního kloubu, pacemaker, srdeèní bypass a další). Von Hagens sice plastinuje i jednotlivé orgány, ale jeho hlavním cílem je doslova otevøít lidské tìlo jako dveøe a dát do nìho co nejpodrobnìji nahlédnout, což laika zaujme a odborníka pøímo fascinuje. Na výstavì jsou k vidìní milimetrové øezy celým tìlem ve všech základních rovinách (sagitální, frontální, transversální). Výstava klade akcent i na vìkové, pohlavní a individuální rozdíly lidského tìla, vyzdvihuje unikátnost každého jedince. Navíc je doplnìna základními patologiemi (nádor dìlohy, prsu, prostaty, plic; žaludeèní vøedy atp.). Souèástí výstavy je pietní a meditaèní prostor vìnovaný památce a podìkování všem donátorùm tìl a podrobný popis procesu plastinace s názornými ukázkami. Každý návštìvník má možnost vyplnit po shlédnutí výstavy dotazník, ve kterém poøadatelé zjiš ují názory a pocity divákù. Výstavì dominuje, vedle myslitele v podobì hráèe šachu, plastinovaný jezdec na koni, což je nejen vrchol preparaèního umìní a názorný pøíklad komparativní anatomie, ale i pomyslný skok k Leonardu da Vinci, který byl touto tematikou též doslova uhranutý. Tato výstava je vskutku kontroverzní, protože aè do 19. století byly pitvy veøejné, již témìø 200 let jsou urèeny pouze odborníkùm. Gunther von Hagens se však domnívá, že souèasný èlovìk by mìl mít právo, aby nahlédl do tajù lidského tìla a mohl se tak stát partnerem svého lékaøe. Zámìrem autorù je, aby laik pochopil stavbu lidského tìla, uvìdomil si jeho zranitelnost, ale i krásu. Souèasnì aby porozumìl smyslu prevence a stal se tak spoluodpovìdný za vlastní zdraví. Autoøi kladou velký dùraz též na odtabuizování smrti, jako nezbytného fenoménu lidského života. Pøiznám se, že jsem pøed zhlédnutím výstavy zastávala jednoznaèný názor, že mrtvé lidské tìlo patøí jen na anatomické ústavy. Po shlédnutí výstavy, kde jsem byla fascinována dokonalostí preparace a koncepcí výstavy, ale i poznáním, že pøítomní návštìvníci vèetnì dìtí a tìhotných žen pøijímali výstavu velmi pozitivnì bez známek jakékoli skandalizace, Hráè šachu (pohled zezadu).ukázka z publikace k výstavì Body Worlds. jsem musela svùj postoj zmìnit a ocenit zcela avantgardní pøístup profesora Gunthra von Hagense k osvìtì a poznání lidského tìla. Vás, ètenáøe, chci informovat o tom, že výstava BODY WORLDS se bude konat jen nìkolik set km od nás v Mnichovì od 26. února do 15. èervna Bude to reálná šance pøesvìdèit se na vlastní oèi a zaujmout svùj vlastní názor. Literatura: HAGENS, G. Body Worlds. 3rd ed. Heidelberg : Institut for Plastination, 2002, 279 p. WHITE, M. Leonardo. První vìdec. 1. vyd. Praha : Cesty, 2000, 304 s. PICK, F. Johannus Jessenius. 1.vyd. Leipzig : Universit. Presse, 1926, 125 p. NOVÝ ÈLEN KABINETU DÌJIN LÉKAØSTVÍ Od 1. ledna 2003 nastoupil do Kabinetu dìjin lékaøství na Lékaøské fakultì UK v Hradci Králové historik Mgr. Jiøí Štìpán za odcházející paní Mgr. Libuší Plášilovou. Mgr. Jiøímu Štìpánovi, rodilému Hradeèanovi, uèarovala historie již na základní škole. Jako støedoškolák se v r zúèastnil školního kola Støedoškolské odborné èinnosti (SOÈ) v oboru historie s tématem Hradec Králové za tøicetileté války. V roce 1996 se v celostátním kole SOÈ, konaném v Plzni, umístil na tøetím místì s prací Barokní venkovské sochy v okolí mìsta Rokytnice v Orlických horách. Tuto studii následnì publikoval mìsíèník Horský kurýr, vydávaný Mìstským úøadem v Rokytnici v Orlických horách. Jako student magisterského studia oboru historie na Filosofické fakultì Univerzity Palackého v Olomouci se Mgr. Štìpán podílel na øešení grantového úkolu Židovská problematika a antisemitismus ve svìtle retribuèních soudù Od roku 2001 pracoval Mgr. Štìpán v Centru pro ès. exilová studia pøi Filosofické fakultì UP v Olomouci. Svá studia na Filosofické fakultì UP ukonèil v roce Mgr. Jiøí Štìpán je k dosažení v Kabinetu dìjin lékaøství každý ètvrtek mezi osmou a šestnáctou hodinou, telefonní klapka 328. Pøejeme Mgr. Jiøímu Štìpánovi, aby v práci pro naši fakultu našel nejenom øadu tvùrèích podnìtù, ale i osobní uspokojení. Prof. MUDr. Ladislav Chrobák, CSc. 19\n20 DÌKUJEME * DÌKUJEME * DÌKUJEME * DÌKUJEME * DÌKUJEME * DÌKUJEME * DÌKUJEME V prùbìhu mìsíce ledna 2003 podìkoval doc. MUDr. Leoš Heger, CSc., øeditel Fakultní nemocnice Hradec Králové, osobním dopisem tìmto dlouholetým zamìstnankyním pøi pøíležitosti skonèení jejich pracovního pomìru: Paní Ludmile Baumgartlové, zdravotní sestøe Psychiatrické kliniky. Paní Ludmila Baumgartlová je absolventka Støední zdravotnické školy v Hradci Králové, kde v roce 1964 vystudovala obor dìtská sestra. Po maturitì nastoupila do Gottwaldovy dìtské léèebny Luže Košumberk, kde pracovala jako dìtská sestra do Do KÚNZ Fakultní nemocnice Hradec Králové, na Urologickou kliniku, nastoupila paní Baumgartlová jako zdravotní sestra lùžkové èásti do smìnného provozu. Po návratu z mateøské dovolené nastoupila jako zdravotní sestra na Psychiatrickou kliniku. V rámci dalšího vzdìlávání absolvovala v kvìtnu 1978 v IPVZ Brno školení v problematice elektroencefalografie a pomaturitní specializaèní studium v úseku práce zdravotní sestra v elektroencefalografii. Ve Fakultní nemocnici Hradec Králové pracovala paní Ludmila Baumgartlová té- mìø 36 let, z toho více než dvì desítky let v elektroencefalografické laboratoøi. Pracovní pomìr ve FN HK skonèila , kdy odešla do dùchodu. Paní Nadìždì Hanušové, zdravotní sestøe Kliniky ušní, nosní a krèní. Paní Nadìžda Hanušová nastoupila do KÚNZ Fakultní nemocnice Hradec Králové na ORL kliniku jako absolventka Støední zdravotnické školy v Hradci Králové, kde vystudovala obor dìtská sestra. Jako dìtská sestra pracovala ve smìnném provozu v lùžkové èásti dìtského oddìlení ORL kliniky do , kdy odešla do OÚNZ Hradec Králové. V roce 1971 paní Hanušová absolvovala pedagogicko-psychologický kurs. Do Fakultní nemocnice, na dìtské oddìlení ORL kliniky nastoupila znovu dne jako dìtská sestra u lùžka. Na ORL klinice (dnes Klinika ušní, nosní a krèní) paní Nadìžda Hanušová pracovala v prvním období po maturitì nejdøíve tøi roky a ve druhém období devatenáct let. Její pracovní pomìr ve Fakultní nemocnici Hradec Králové skonèil , kdy odešla do dùchodu. Odbor personálních vztahù FN Deset let bakaláøského studijního programu V akademickém roce 1993 / 1994 poprvé usedly do poslucháren Lékaøské fakulty v Hradci Králové Univerzity Karlovy v Praze a Fakultní nemocnice Hradec Králové zdravotní sestry, aby v nároèném, ètyøletém bakaláøském studijním programu získaly vysokoškolské vzdìlání v oboru ošetøovatelství. Poèátkem letošního èervna se tak uzavøe již desátý roèník tohoto studijního programu. Slavnostním vstupem do jubilejního roku se stala výstava výtvarných prací studentek ošetøovatelství, jejich domácích úloh z pøedmìtu estetická výchova, zahájená dne 26. února 2003 ve výstavních prostorách v budovì teoretických ústavù fakulty. Po úvodním vystoupení smyècového tria studentù Pedagogické fakulty Univerzity Hradec Králové pøivítal úèastníky vernisáže prof. MUDr. RNDr. Miroslav Èervinka, CSc., prodìkan Lékaøské fakulty UK. Zalitoval, že nemùže pøedstavit autorky vystavených dìl, ale ocenil zámìr ukázat práci studentek z oblasti, jež dokládá jejich estetické cítìní i schopnost porozumìt stavùm lidské duše. Poté promluvil prof. PhDr. Jiøí Mareš, CSc., pøednosta Ústavu sociálního lékaøství LF UK. Pøipomnìl myšlenky, jež otevøení bakaláøského studia pøedcházely, a to vèetnì rozhodnutí pro tzv. kombinovanou formu studia, která je sice pro studentky èasovì nároèná, ale na druhé stranì jim zaruèuje rozsáhlejší kontakt s pedagogy, než by tomu bylo u dálkového studia. V souèasné dobì se bakaláøský studijní program ošetøovatelství dìlí na obor ošetøovatelství a obor ošetøovatelství pedagogika ve zdravotnictví. Výuku v bakaláøském studijním programu zajiš ují uèitelé Lékaøské fakulty UK, ale také uèitelé Vojenské lékaøské akademie J. E. Purkynì a Støední zdravotnické školy a Vyšší zdravotnické školy v Hradci Králové. Zájem o studium na hradecké fakultì projevují zdravotní sestry z celé republiky. V samotné Fakultní nemocnici Hradec Králové dnes pùsobí již kolem padesáti absolventek bakaláøského studia ošetøovatelství. Prof. Mareš také ocenil postoj posluchaèek ke studiu, a zdùraznil, že kromì nároèného studia musejí zvládat i své zamìstnání a rodinné povinnosti. Nakonec se ujal slova i PhDr. Josef Bavor, odborný pracovník Ústavu anatomie LF UK, jenž pøedmìt estetická výchova (jeden z povinnì volitelných pro obor Ošetøovatelství pedagogika ve zdravotnictví) vyuèuje. Uvedl, že výstava není umìleckou výstavou, ale má za cíl ukázat práci studentek a jejich pøístup k problematice, jež je blízká i péèi o duši nemocných. Potvrdil hostùm vernisáže téma vystavených domácích úloh : vyjádøit výtvarnými prostøedky kontrast radosti a smutku, dobra a zla. Po dalším vystoupení smyècového tria byla výstava prohlášena za zahájenou a úèastníci vernisáže se mohli s vystavenými pracemi blíže seznámit. PhDr. Vladimír Panoušek 20\nS L O V A. o práci vìdecké, filosofické a umìlecké. Myšlenka, schopnost umìlecké tvorby\nÈASOPIS FAKULTNÍ NEMOCNICE A LÉKAØSKÉ FAKULTY UK V HRADCI KRÁLOVÉ 1 2001 Cesta do Labského dolu. Foto Jan Smit FAKULTNÍ NEMOCNICE A MY Již koncem 19. století vyslovil Émile Durkheim (1858-1917) myšlenku,