Jakub Vlček | Velcar.cz\nChtěl bych Vám touto formou vyjádřit poděkování a spokojenost s Vašimi službami a dát Vám tím zpětnou vazbu :-).\nNejprve bych rád poděkoval za velmi profesionální, osobní a příjemný přístup při řešení objednávky, vyhovění všem mým rozmarům a kontrole ( kontrolám ! ) dané objednávky :-). Dále bych rád poděkoval za možnost ukázky před započetím výroby - za mne velmi vstřícný krok. Znovu musím pochválit komunikaci.\nV poslední řadě bych rád poděkoval za rychlost dodání, kvalitu zpracování a přesnému dodržení objednávky. Nesmím znovu opomenout, komunikaci! Dnes vše v pořádku dorazilo a my se těšíme z nových doplňků.\nJe moc příjemné, že v dnešní době se stále najdou společnosti, kterým záleží na kvalitě a spokojenosti svých zákazníků a že každá zakázka, je pro ně stejně důležitá - maximálně důležitá.\nPokud se tento e-mail nedostává Vašemu vedení, byl bych moc rád, kdyby se mu dostal. Chci aby vedení společnosti vědělo, jaké poklady zaměstnává :-).\nS pozdravem a přáním jen a jen spokojených zákazníků, jako jsem já ... ?


8.11.2004 22:02:08 Raději anonymně\nJanino, doufám, že příští rok už to bude lepší, až bude mladší chodit a bude samostatnější, naděje umírá poslední.\nŠáry, jo máš pravdu, být na mateřské se dvěma dětmi zrovna není to, co jsem si představovala. Chtěla jsem mít jen jedno dítě a být tak přeci jen o něco víc nezávislá než dneska jsem, ale holt jsem vyhověla manželovi v druhém dítěti a už to nezměním. Ale mladší dceru mám taky ráda, snad se to bude jen a jen zlepšovat. Už dneska je mi příjemné, když se spolu mazlíme a mladší už celkem reaguje, v těch prvních týdnech a měsících po jejím narození to bylo nejhorší. To jsem nestíhala vůbec nic a byla na dně se silami fyzickými, ale hlavně psychickými.\nS tou oporou manžela a okolí máš taky pravdu, prarodiče i manžel mluvili před narozením malé jinak než jak se nakonec chovají (samozřejmě chápu a respektuji, že prarodiče nemají POVINNOST hlídat, ale holt starší si brali spontánně i sami, i když jsem hlídání nepotřebovala a mladší sice pohlídají taky, ale v mnohem menším rozsahu než tenkrát starší, raději hlídájí jen starší a mladší co nejdříve vracejí :-(, u starší to bylo naopak, tu by nejraději nevraceli vůbec. Já je chápu, se starší dcerou už mohou podnikat mnoho věcí, je už docela rozumná, dá se s ní mluvit, je celkem samostatná a mladší je zatím na ostatních závislé mimino, kterému je nutné se stoprocentně věnovat.\nJinak už nikdy to nebude jako když byla na světě jen jedna dcera, se dvěma dětmi je vždycky mnohem víc práce a starostí, ale snad jak bude mladší víc chápat to přeci jen o trochu lepší bude. Doufám v to :-).\nSagittario, myslíš, že Lídě nebude vadit, žes mi dala její mail, myslíš, že ji nebudu otravovat? Díky za tip, zkusím to zkusit :-).


Konfederace evropského podnikání požaduje pokračování jednání o TTIP - Vědavýzkum.cz\nKonfederace evropského podnikání požaduje pokračování jednání o TTIP\nKonfederace evropského podnikání (BusinessEurope), která sdružuje evropské zaměstnavatelské svazy a asociace, požaduje pokračování rozhovorů o Transatlantické obchodní a investiční dohodě (TTIP) mezi Evropskou unií a Spojenými státy.\nOrganizace sdružující na 40 národních subjektů vydala 31.8.2016 prohlášení, v němž podporuje jednání o TTIP. Jde o reakci na slova německého vicekancléře a ministra hospodářství Sigmara Gabriela, podle kterého jednání prakticky zkrachovala a na hrozby Francie, která má v úmyslu vyjednávání v září zastavit.\nTiskový mluvčí Svazu průmyslu a dopravy ČR Milan Mostýn uvedl, že pokud by jednání o TTIP neuspěla, znamenalo by to "podkopání důvěry ve vyjednávací schopnost EU".\nStáhněte si tiskovou zprávu SP ČR a BusinessEurope.


MFK Frýdek-Místek – Valcířky čekají souboje ve Virtuální lize\nF r ý d e k-M í s t e k - Návrat na hřiště máme stále v nedohlednu, což pochopitelně platí i pro naše dívčí týmy. Nicméně apatie rozhodně není řešením, dokazuje to nový projekt, kterému dala vzniknout i jedna z trenérek Frýdku-Místku Jana Sikorová. O co jde? Týmy z celé České republiky se napříč kategoriemi poměří ve Virtuální lize.\nTo se daly chytré hlavy dohromady. Ne, nebudeme probírat fragmenty z oblíbeného filmu Pelíšky. To se jen šéftrenérce dívčích týmu MFK Frýdek-Místek líbil nápad trenérky z Teplic Barbory Cankářové, čímž vznikl projekt Virtuální liga. „Janě Sikorové od děvčat z Frýdku Místku se líbil nápad virtuálních utkání, co jsem zavedla v Teplicích. Tak napsala na FB skupinu fotbalových trenérů, zda neudělat přímo ligu. Do týmu organizátorů jsme přizvaly ještě Jaroslava Masopusta ze Sparty, Petru Houdkovou z Olomouce a Romana Zeisla z Vědomic,“ komentovala pro fotbal.cz Barbora Canklářová.\n„Bude to unikátní projekt, od kterého si slibujeme propojení celé republiky v oblasti dívčího a ženského fotbalu. Naše dívky budou mít tu možnost se konfrontovat s takovými kluby jako je Sparta, Slavia, Teplice, Sigma a mnoho dalších,“ vyprávěla v nedávnem rozhovoru Jana Sikorová.\nPokus o propojení dívčích a ženských týmů z celé České republiky má jednoduchá pravidla. Virtuální liga bude probíhat v sedmi věkových kategoriích - WU7 a WU9, WU11, WU13, WU15, WU18 a ženy. Týmy se budou utkávat v kláních, které budou obsahovat pět disciplín - počet nožiček, přeskoku přes švihadlo, běhu, výdrži v planku a přihrávání z voleje. Naše Valcířky se představí v pěti kategoriích WU9, WU11, WU13, WU15 a WU18. Nyní probíhá fáze přihlašování týmů. Naše děvčata se tak mohou těšit, že změří síly se Spartou Praha, Teplicemi, Sigmou Olomouc nebo Slovanem Liberec. Budeme holkám samozřejmě držet palce, ale především doufáme, že si ve zdravé konkurenci vypilují své dovednosti a bude je Virtuální liga bavit. I když, kdo by nechtěl porazit Spartu? Ještě doplníme jednu podstatnou věc, projekt podpořily české reprezentantky Lucie a Irena Martínkovy. Ty také provedly zdařilým instruktážním videem. Virtuální liga odstartuje 22. února.


Lanškrounsko.cz - Pohled do historie: ulice B. Smetany\nZveřejněno: 9. březen 2017 |\nVítáme vás u nového seriálu, ve kterém vám budeme postupně přinášet historické snímky známých i méně známých míst Lanškrouna a okolí, které porovnáme se současným stavem. Jsou místa, která se za několik staletí příliš nezměnila a jsou naopak místa, která se za poslední desetiletí změnila k nepoznání. K fotografiím se pokusíme připojit i krátký komentář s historickými souvislostmi.\nVšechny díly seriálu budou postupně přidávány do sekce Pohledy do historie, kterou najdete v horním menu pod sekcí Historie.\nJako první se podíváme na část ulice Bedřicha Smetany.


AMD A9-9420 - Stoney Ridge se s Intelem měřit nemůže - Technologie - NOTEBOOK.cz\n6. 9. 2017 07:00 Rubrika: Technologie Autor: Jakub Pavlis\nŽe jste dlouho nezahlédli v notebooku procesor AMD? Odpověď je jednoduchá a skrývá se ve specifikacích procesorů jako je dnešní A9. A dokud AMD neuvede mobilní Ryzeny, situace se příliš nezmění.\nMobilní procesory AMD stále trpí stejným problémem. Zastaralou výrobní technologií. Firma může cizelovat a optimalizovat jak chce, ale s 28 nm poloviční výrobní proces prostě nepředběhnete. A přestože grafická jádra jsou srovnatelná a často i lepší než ta od Intelu, obecný výpočetní výkon zaostává a spotřeba se nesnižuje. A výrobci notebooků i vývojáři softwaru počítají spíše s tím, co nabízí Intel. Tedy více výkonu nebo nižší spotřebu. A když pak v notebooku pouze vyměníte základní desku s procesorem a paměťmi, jako to stále ještě u několika modelů dělá třeba HP, výsledný produkt je horší skoro ve všech ohledech. A vzhledem k tomu, že cena procesoru ve výsledném notebooku nepředstavuje zase tak obří částku, ani cena celého notebooku neklesá nějak závratně rychle. A procesory generace Stoney Ridge s tím asi nic nezmohou.\nZásadní problém je, jak bylo naznačeno výše, stále stejný - výrobní řešení. Oproti předchůdcům s kódovým jménem Carrizo nebo aktuálnímu souputníkovi Bristol Ridge se vůbec nic nezměnilo, stále je používán 28nm proces a dodavatelem jsou Global Founderies. Při výrobě využívají specifický SHP proces, který byl vyvinut speciálně pro AMD, ovšem už pro předchozí generace jejich čipů.\nStoney Ridge jsou sedmou generací APU, tedy procesorů sloučených s grafickými jádry a paměťovými řadiči do jednoho čipu. Jde o slabší variantu procesorů Bristol Ridge, které hlavně v zájmu vyššího výkonu jednojádrových aplikací přišly o dvě jádra, takže celková konfigurace jsou 2 výpočetní jádra, 3 grafická jádra a jednokanálový paměťový řadič.\nJádra procesoru mají stále kódové jméno Excavator (volně přeloženo „bagr“) a jsou vlastně pátou generací rozvíjející architekturu Bulldozer. Oproti starším Carrizo čipům v konstrukci k výrazným změnám nedošlo - výpočetní část obsahuje jeden moduly se dvěma integrovanými jádry (tj. těmi, co pracují v celočíselné matematice) a jednu jednotku pro výpočet s plovoucí desetinnou čárkou (Floating-Point Unit). L1 vyrovnávací paměť má 32 KB pro každé jádro, tedy 64 KB celkem. L2 paměť je společná a má hodnotu 1 MB. Základní frekvence činí 2900 MHz, v turbo módu může být jedno jádro taktováno až na 3500 MHz.\nHlavní nárůst výkonu je realizován přes vyšší takty a agresivnější chování Turbo modu, navíc díky limitovanému počtu jader mohou lépe využít TDP. To má základní hodnotu 25 W, lze ho omezit i pro menší spotřebu až na 10 W. Výsledkem snižování ovšem bude celkem časté omezení maximálního výkonu procesoru (menší používání turbo módu).\nAMD A9-9420 je plně 64bitový s podporou instrukcí SSE (1, 2, 3, 3S, 4.1, 4.2, 4A), x86-64, AES, AVX a FMA4.\nDůležitou součástí je i paměťový řadič, který konečně zvládne obhospodařovat DDR4 paměti do frekvence 2133 MHz. Velkou slabinou je ovšem fakt, že jde o jednokanálový řadič. Maximum použité paměti je tedy 16 GB. Nejde ani tak o kapacitu, byť 16GB moduly jsou zatím přeci jen dražší, ale o nižší propustnost. Nejvíce tím bude trpět integrované grafické jádro Radeon R5, přestože jinak má celkem zajímavé parametry.\nRadeon R5 (Stoney Ridge) znamená 192 shaderů ve třech jádrech a takt 800 MHz. Má pouze 64bitovou paměťovou sběrnici počítáno na kanál (při dvoukanálovém (double-channel) zapojení se sběrnice chová jako 128bitová), procesor má jednokanálový paměťový řadič, takže úzké hrdlo bude jednoznačně zde. Je postaven na architektuře GCN 1.2, tedy třetí generaci GCN, podporuje DirectX 12.0 a speciální API Mantle, které by mělo dost výrazně zrychlovat optimalizované hry. Výkonem se blíží Intelu HD 5500, což byly jádra procesorů generace Broadwell.\nV rámci výkonových testů nabízím srovnání AMD A9-9420 a Intel Core i3-7100U (2 jádra Kaby Lake, 2,5 GHz, 15 W TDP) jako druhým v pořadí:\n• Octane V2: 18 818 / 24 098 bodů (více je lépe)\n• Cinebench R15 Single: 80 / 90 bodů (více je lépe)\n• Cinebench R15 Multi: 131 / 256 bodů (více je lépe)\n• Cinebench R11.5 Single 64: 1 / 1 bodů (více je lépe)\n• Cinebench R11.5 Multi 64: 1,6 / 2,9 bodů (více je lépe)\n• 3DMark Fire Strike Physics: 2155 / 3885 bodů (více je lépe)\n• 3DMark 11 PP: 1672,5 / 3521,5 bodů (více je lépe)\n• Super Pi Mod 1.5 XS 32M: 866,2 / 764,9 sekund (méně je lépe)\n• wPrime 2.0 1024m: 710,1 / 639,8 s (méně je lépe)\nProcesory Ryzen zaznamenaly poměrně úspěšný start na trhu, dokázaly Intel i trochu vyděsit, zejména kvůli levným cenám procesorů s vysokým počtem jader, které jsou vhodné i pro výkonné sestavy pro hraní her apod. Intel kvůli AMD musel měnit výrobní plány i cenovou politiku, alespoň částečně. Ovšem v mobilní části trhu podobné změny čekat nemůžeme a čím déle bude AMD vydání nových jednotek trvat, tím spíše se na ně Intel dobře připraví. Stejně ale můžeme doufat, že i sem přinese konkurence svěží vítr a lepší procesory za lepší ceny.


Dřevěná Zahrada.CZ : Dělící stěny Praktik 810024\nDělící stěny Modern 770015\nPergolové ráhno průběžné 809193\nPergolový oblouk 3\nDřevěná bedýnka 50 x 30 x 20\nDělící stěny Praktik 810024\nVaše cena: 1 575 Kč s DPH\nDělící stěna Praktik 810024 má celodřevěnou výplň složenou ze samostatně frézovaných prken o síle 19 x 90 mm. Konstrukci dělící stěny zpevňuje silný rám rozměry 4 x 9 cm. Dělící stěny praktik mohou sloužit jako doplňky do zahradních pergol a dřevěných altánů, k oplocení zahrady, či záhonu nebo jako zábradlí na terasu či balkon apod. Navíc jsou dělící stěny Praktik kombinovatelné s dekorativními mřížemi typu Míša a Tereza.\nV základním provedení dodáváme dělící stěnu Praktik bez povrchové úpravy. Povrchovou úpravu si lze objednat zvlášť, stejně tak montáž dělící stěny. K povrchové úpravě obvykle používáme lazurovací nátěry Xyladecor, ale na výběr je celá řada dalších přípravků na ošetření dřeva.\nRozměry dělící stěny Praktik 810024\nRozměr dělící stěny: 180 x 90cm


Jak spolu souvisí 15 miliard, 15 milionů a 1 koruna ročně aneb Vodní kanál Dunaj-Odra-Labe očima zakladatele Čmeláka\nJan Korytář, zakladatel a předseda Čmeláka:\n„Vláda nyní schválila vybudování odbočky kanálu D-O-L z Ostravy do Polska. Na našem území má jít o úsek mezi Ostravou a hranicí s Polskem. Tento úsek bude stát 15 miliard. Vozit se po něm má na lodích to, co dnes jezdí většinou po železnici.\nnákladni loď, ilustr. foto\nVláda každoročně schvaluje i běžný rozpočet. Na projekty všech ekologických organizací je v resortu MŽP určeno cca 15 mil. Kč na daný rok. Na jeden projekt můžete získat 250.000 Kč a 30% si musíte sehnat jinde. Jak málo se s takovými penězi dá něco v oblasti ochrany přírody, ekologické výchovy nebo udržitelného rozvoje udělat, je asi jasné.\nProč o tom píšu? Protože hlavní problém, proč se nedaří více a rychleji směřovat k udržitelnému rozvoji a obnově krajiny je to, na co jsou určené veřejné peníze. Všechno podstatné už víme, víme, co by se mělo změnit. Ale „trochu“ chybí lidi, kteří by tu změnu prosadili v praxi.\nJen těch pár desítek kilometrů kanálu D-O-L na Odře je ekvivalent toho, co je by získávali ekologické organizace od státu na své projekty za 1000 let. Vnímáte ten nepoměr!?\nLetos na MŽP soutěžíme o 13,5 mil Kč, všechny ekologické organizace z celé ČR. To je ekvivalent opravy jedné školní jídelny nebo jednoho kratšího úseku krajské silnice. Nebo tisíciny toho jednoho kanálu.\nBudu o tom psát tady i jinde častěji a opakovaně, protože za těchto podmínek se nedá téměř nic změnit, resp. stojí to neskutečné úsilí. Ten ekvivalent je takový, že každý občan naší země přispívá přes státní rozpočet na činnost ekologických neziskovek necelou 1 Kč ročně!\nKdyby to bylo alespoň 10 korun, podstatně by to zlepšilo podmínky pro naši práci. Takhle jsme často rádi, že vůbec udržíme naši činnost a o nějakém rozvoji nemůže být moc řeč. Hlavně je to ale neefektivní, protože nám velkou část času zabere shánění dalších prostředků od nadací, sponzorů, nebo individuálních dárců. Nebýt jich, nebo třeba Norských fondů, už bychom to dávno asi zabalili.\nTo klíčové, co by pomohlo, je zejména zvýšení těchto prostředků, abychom mohli zaplatit více lidí, kteří by se mohli zabývat třeba konkrétními projekty na revitalizaci krajiny. A také podpora na vícelété projekty.\nKdyž získáme jeden grant od MŽP, můžeme z toho zaplatit tak 1/2 úvazku jednoho člověka na rok, a na víc vám už nezbyde. Ale těch nákladů je samozřejmě vždycky celá řada, zejména, když děláte revitalizační projekty. Za 250.000 Kč se tak nedají dělat dlouhodobě a systematicky projetky, které by měly větší dopad.\nOchrana přírody a krajiny, jak se ji snažíme dělat v naší neziskovce Čmelák, není práce na dva víkendy během roku. Je to systematická celoroční práce. Tu nelze dělat jen dobrovolně. Tak přemýšlím, jak to nastavení podmínek změnit, abychom se mohli více věnovat práci pro přírodu a krajinu a méně přemýšlet nad tím, kde sehnat peníze na další měsíc.\nA jak to vnímáte Vy? Co radíte?“\nPište na: info@cmelak.cz


Renault při předjíždění odstřelil škodovku na střechu - Olomoucký deník\nSrážka předjíždějícího renaultu a škodovky u Libivé na Mohelnicku | Foto: Policie ČR\nTřicetiletý řidič Renaultu Megane, který mířil od Mohelnice, se tam ve čtvrtek střetl se s vozem Škoda Yeti.\nPodle všeho za kolizi mohla příliš vysoká rychlost.\nLidé z Libivé doufají, že vysoká nehodovost v tomto úseku urychlí stavbu obchvatu.\n„Nehoda se stala v okamžiku kdy řidič renaultu předjížděl škodovku a v zatáčce dostal smyk. Vůz Škoda vyjel mimo silnici, kde se převrátil přes střechu. Řidič se zranil a záchranáři ho transportovali do olomoucké fakultní nemocnice,“ uvedla mluvčí policie Jiřina Vybíhalová.\nViník nehody vyvázl bez zranění, na obou autech zůstala škoda za více než půl milionu korun.\nV tomto úseku zdaleka nejedná o ojedinělou nehodu, bývá jich tu hodně. V minulosti některé skončily tragicky. Jednu z nich hned na kraji Libivé připomíná pomníček.\nOsada je mezi Mohelnicí a Zábřehem poslední vesnicí, kolem které nevede obchvat.\nRychlostní silnice už svedli dopravu z Rájce i Zvole.\nVýstavbu obchvatu se obyvatelé Libivé snaží už řadu let urychlit.\nPod okny jim denně projede kolem dvacet tisíc aut, lidem vadí nejen hluk a prach, ale mají obavy také o svou bezpečnost. Přejít ve špičkách frekventovaný tah je navíc obtížné.\nJezdí se tam příliš rychle\n„Doprava v posledních letech hodně zhoustla a v poslední době není snad týden, kdy by tu nějaká nehoda nestala. Jen před pár dny byl karambol v úplně stejném místě, jako ve čtvrtek. Nedávno zase nedobrzdil kamion před autem, které stálo před přechodem. Vždy je na vině vysoká rychlost,“ řekl předseda osadního výboru Libivá Miroslav Krejčí.\nLidé chtějí, aby by se obchvat Libivé projektoval samostatně a neřešil se až s plánovaným úsekem dálnice Mohelnice – Staré Město. Tato stavba se totiž připravuje přes deset let a stále je prakticky na začátku.\nPoslední petice kvůli obchvatu se podepisovala na podzim, uskutečnila se také řada jednání s Ředitelstvím silnic a dálnic, ke konkrétnímu výsledku ale zatím nevedla.\nLépe označte přechod, přejí si lidé\nStejně tak lidé z Libivé neuspěli s přáním, aby přechod pro chodce byl výrazněji vyznačen.\n„Chtěli jsme přechod označit červenou barvou a k dopravnímu přidat reflexní prvky. Policista z dopravního inspektorátu nám ale řekl, že současné značení zcela vyhovuje normám,“ dodal Pavel Krejčí.\nNa přehuštěné dopravě na hlavním tahu se podle šéfa osadního výboru podílí i rozvoj mohelnických průmyslových firem, kam řada lidí za prací auty dojíždí.\n15.12.2017 Diskuze 2\nSrážka v Pražské: octavie trefila fiat na hlavní,…


Benešov nepodržel gólman Maláč a dostal padáka - Benešovský deník\nBenešov nepodržel gólman Maláč a dostal padáka\nBenešov /FOTO/ - Vodní Lvi Benešov (lídr tabulky) se ve II. hokejové lize podruhé představili před vlastním publikem, když odehráli zápas s Pelhřimovem. V utkání domácí třikrát vedli, hosté ihned vyrovnali a po hrubce brankáře Maláče šli poprvé v 51. minutě do vedení. Kapitán Kaňka sice minutu před koncem vyrovnal, ale Hrbatý vzápětí vystřelil výhru Pelhřimova.\nZdrcený brankář Benešova Maláč po pátém gólu ve své síti. | Foto: Foto: Robin Novák\nHC Benešov – Pelhřimov 4:5\nOd začátku se hrála vyrovnaná partie, ale brankáři své svatyně drželi neposkvrněny až do 12. minuty. To domácí kapitán Kaňka vyslal do brejku Bosase a litevský útočník i s trochou štěstí překonal brankáře Pelhřimova. Benešovská radost ale vydržela pouhých 103 vteřin. To se při hře čtyř proti čtyřem prosadil Hrbatý po přihrávce Plachého. Do konce třetiny se zvýšila útočná aktivita obou mužstev, ale stav se nezměnil, když na každé straně po střelách zacinkala konstrukce branky.\nDo druhé třetiny vlétli domácí jako uragán, jmenovitě čerstvý otec Petr Vacek, který po samostatné akci podruhé překonal brankáře hostů. Jenže radost Benešova opět netrvala dlouho, když v čase 24:09 unikl domácí obraně Kubát a nadvakrát prostřelil Maláče – 2:2. Ofenzivní hokej se šancemi na obou stranách pokračoval. Skóre se opět měnilo ve 32. minutě, když krásnou přesilovkovou kombinaci Kouba – Jonáš – Kaňka, zakončil posledně jmenovaný pohodlně do branky – 3:2. Jenže, jak už bylo v zápase zvykem, hosté dlouho nečekali na vyrovnání. Za čtyři minuty vypálil v početní výhodě Rašner a dělová koule propálila Maláče – 3:3.\nVe třetí třetině pokračovala vyrovnaná partie, ale branky začaly padat až v závěrečné desetiminutovce. Nejprve v 51. minutě vyrobil brankář Benešova Maláč hrubku, když namazal puk z rohu kluziště na modrou Hrbatému, který neměl problém poslat puk do prázdné svatyně a dostal hosty poprvé v zápase do vedení. Domácí ale nechtěli prohrát, vyvinuli obrovský tlak, který vyvrcholil v 59. minutě, když po přesilovkové kombinaci a přihrávce Jonáše, dotlačil puk za zády brankáře Kaňka. Zdálo se, že je na spadnutí prodloužení. Jenže nedůslednost v domácí obraně zapříčinila, že Hrbatý v čase 59.23 zasadil pátý hřebíček, svůj třetí, do benešovské rakve, z čehož se již Vodní Lvi nevzpamatovali.\n„Z prohry jsem velmi zklamaný. Zápas byl divácky atraktivní, kluci hráli velmi dobře, vypracovali si řadu šancí a vstřelili čtyři góly. Jenže jsme pětkrát inkasovali, když nás nepodržel brankář Maláč, který po zápase ukončil v Benešově činnost,“ byl rozzlobený trenér Benešova Jan Vobecký na zkušeného brankáře a dodal: „Ve středu s Trutnovem dostane příležitost v brance Kielus. Během týdne by se měl u nás objevit bývalý extraligový gólman, ale jméno si nechám zatím pro sebe.“\nBranky a asistence: 12. Bosas (Kaňka), 22. Vacek (Jágr), 32. Kaňka (Jonáš, Kouba), 59. Kaňka (Jonáš) - 14. Hrbatý (Plachý), 25. Kubát (Hořava), 36. Rašner (Plachý), 51. Hrbatý, 60. Hrbatý. Rozhodčí: Würtherle – Vaněk, Ondráček. Vyloučení: 8 x 2 + David, Vacek 10 minut – 10 x 2 + Roháčik 10 minut. Využití: 2:1. Oslabení: 0:1. Diváci: 150. Třetiny: 1:1, 2:2, 1:2.\nHC Benešov: Maláč - J. Verbík, Kouba, Kaňka, Jonáš, Bosas - R. Verbík, Kocman, Jágr, Vacek, David (31. Burián) - Kouřil, Košatka, Holánek, Starec (41. Drda), Strnad.\nJiž ve středu 8. prosince hrají benešovští Vodní Lvi opět v domácím prostředí, když ve 20. kole přivítají od 18 hodin HC Trutnov. „Pokud budeme hrát stejně jako proti Pelhřimovu, tak musíme vyhrát,“ věří trenér Vobecký.


Skutečné příběhy :: Centrum pro zdraví, výživu a redukci váhy a certifikované centrum The 1:1 Diet by Cambridge Weight Plan Hana Ondrušová\nSkutečné příběhy klientů našeho centra, kteří se rozhodli podělit o svůj příběh\nSkutečné příběhy - reference klientů, kteří se rozhodli poskytnout mi souhlas s uveřejněním a vystoupit tak veřejně je pro mne tím největším ohodnocením, které mi mohli dát. Nesmírně si toho vážím. Děkuji vám za důvěru a za slova, která jste mi napsali.\nherečka a moderátorka rádia Kiss\nPřed časem jsem se dostala do bodu, kdy jsem sice cvičila denně, ale váha zůstala "na bodu mrazu" a s jídlem jsem si nevěděla rady. Diety, odpírání a následný JOJO efekt jsem rovnou zavrhla, věděla jsem vždy, že tohle není má cesta.\nJe mi 31 let. Váha byla můj celoživotní boj. Program The 1:1 Cambridge Weight Plan mi doporučila kamarádka - lékařka, která jím sama, velmi úspěšně, prošla\nJe mi 19 let a v létě roku 2012 jsem začala držet svojí první dietu. Začalo to nevinnými úpravami v jídelníčku. Pokaždé jsem něco málo zhubla, ale nikdy mi to nevydrželo déle než pár měsíců. Diety jsem držela během roku, ale hlavně o prázdninách.\nHezký den, moje jméno je Ladislav Hampl. Víte, vždy jsem byl milovníkem klasické české kuchyně a piva. Vždy jsem byl i milovníkem sportu. Někdy okolo 27. roku jsem absolvoval operaci křížového vazu na koleni a tam někde začaly mé problémy s vahou.\nmaminka na mateřské :-)\nJmenuji se Kristina a je mi 30 let. Nikdy jsem nebyla moc hubená dlouho jsem si říkala že je vše v pořádku až sem se tímhle chlácholením vycpala na váhu skoro 140 kg. Zkoušela jsem mnoho diet ale vždy marně, ani obezitologie nepomohla.\nBěhem redukce mi byla velkou oporou Hanka, poradkyně na telefonu a strážný anděl a též moje partnerka, která mě spolu s Hankou posouvala den co den k vysněné metě.\n"Když jsem přišla k Hance poprvé, tak mne přivítala velice usměvavá a sympatická dáma. To o mě nešlo říct. Když jsem přišla byla jsem jak hromádka neštěstí. Nevěděla jsem, co se sebou a už vůbec jsem nevěřila tomu, že dietu vydržím udržet.\ninstruktorka v autoškole\nV různých životních situacích si třeba umíte poradit, ale ve chvíli, kdy víte, že díky tloušťce nemůžete do schodů, v prvním patře máte pocit, že je to Vaše poslední hodina, a plné skříně oblečení, které se Vám nechce vyhodit, protože až zhubnu bude to super.......\nI když jsem nikdy nejedla špatné potraviny, nejedla jsem pravidelně. Moje strava přes týden vypadala tak, že jsem snídala občas, svačiny nebyly vůbec, oběd jen když jsem stíhala a večer přišla potřeba to všechno dohnat.


Nový úsek metra se bude o víkendu opravovat, stanice v Motole bude uzavřena\nO nadcházejícím víkendu nepojede pražské metro na lince A mezi stanicemi Petřiny a Nemocnice Motol. Stanice Nemocnice Motol bude uzavřena kvůli opravě tunelu. Informoval o tom pražský dopravní podnik (DPP).\n15.09.2015 12:06 |\nStanice metra Roztyly bude o víkendu zavřená\nO víkendu bude uzavřena stanice metra Roztyly na trase C pražského metra. Soupravy budou stanicí projíždět a náhradní dopravu mezi Roztyly a Kačerovem obstarají autobusy. Informoval o tom pražský dopravní podnik.\n24.09.2015 09:40 |\nStanice metra Invalidovna má být na rok uzavřena\nStanice pražského metra Invalidovna na trase B by měla být na rok uzavřena. Počítá s tím investor dvojice budov, které mají vyrůst na místě stávající zastávky. Vedle opravy vestibulu má dojít rovněž k výměně eskalátorů a vybudování bezbariérového přístupu do stanice. Stavba by měla začít koncem příštího roku.\nPražský dopravní podnik zahájil v pondělí modernizaci stanice metra Skalka na lince A. Stanice byla v minulých letech poničena průsaky vody, podobně jsou na tom i další stanice metra v Praze jako například Můstek. Dále budou také čistit dlažbu i obklady nebo měnit osvětlení. Stanice se také dočká nových eskalátorů. Rekonstrukce za přibližně 135 milionů korun nebude provoz ve stanici omezovat. Hotovo má být koncem února příštího roku.


73% 1974 hlasů\nfilm / drama, Životopisný, historický, válečný, USA/Indie, 2012, 150 min., od 12 let\nKinopremiéra v ČR a SK 24.1.2013, DVD a Blu-Ray od 22.5.2013 Bontonfilm\nHerci: Daniel Day-Lewis, Sally Fieldová, David Strathairn, Joseph Gordon-Levitt, James Spader, více...\nOcenění: 2012, Oskar, Mužský herecký výkon (D. Day-lewis), Film\nKomentář k filmu Že je to oscarový film, tak to byl trošku slabší průměr. Ale dalo se na to koukat.\nPopis filmu Lincoln\nFilm vznikl podle scénáře nositele Pulitzerovy ceny Tonyho Kushnera, dalšími klíčovými hráči jsou Steven Spielberg a představitel titulní role Daniel Day-Lewis. Příběh proniká k jádru Lincolnových posledních úspěchů. Znázorňuje muže plného paradoxů: baviče a vážného muže, hravého vypravěče a nelítostného politického hráče, prozíravého vůdce a zranitelného otce, který v nejtemnější hodině svého národa, kdy si doba žádá od všech to nejlepší, předčí všechna očekávání. "Odjakživa jsem chtěl vyprávět Lincolnův příběh. Je jednou z nejvíce strhujících postav historie i mého života," říká Spielberg. "Vzpomínám si, že když jsem ve čtyřech nebo pěti letech poprvé uviděl Lincolnův památník, velikost té sochy na židli mě vyděsila, ale když jsem šel blíž, uchvátila mě její tvář. Na ten okamžik nikdy nezapomenu. Přiměla mě o tom muži, sedícím na židli vysoko nade mnou, začít přemýšlet." Čím víc se toho Spielberg během svého života o Lincolnovi dozvěděl, tím víc vzrůstal jeho obdiv a touha vzdát hold této výjimečné osobnosti, její příběh si nesmíte nechat ujít ani vy.\nVelikost Abrahama Lincolna - jeho zanícení a lidskost - se plně projevila v posledních měsících jeho života a působení v prezidentském úřadě. V rozhodující bitvě musel, navzdory nesmírným překážkám a krajnímu veřejnému i osobnímu tlaku, určit budoucí směr zdrceného národa.\nFilm „Lincoln“ Stevena Spielberga je hlubokou sondou do nejriskantnějších a nejodvážnějších okamžiků amerického vůdce v době, kdy se rozptyluje temný stín otroctví a země rozpolcená válkou musí být scelena.\nSilné lidské drama se odehrává v době, kdy Lincoln vede ke konci pustošivou občanskou válku a bojuje za prosazení 13. dodatku k Ústavě Spojených států amerických, která natrvalo ruší otroctví. Půjde o čin skutečné národní odvahy. Využije k tomu veškerý svůj talent, odvahu a morální sílu, a díky tomu se stane legendou. Bude se potýkat s dopadem svých činů na celý svět a na ty, které miluje. Ve hře je však něco, na čem Lincolnovi vždy záleželo nejvíc: přimět americký lid a své oponenty ve vládě, aby směřovali k vyššímu cíli, jímž je blaho celého lidstva.\nFilm vznikl na základě mnohovrstevnatého scénáře nositele Pulitzerovy ceny Tonyho Kushnera, lidského vyprávění Stevena Spielberga a hereckého výkonu Daniela Day-Lewise a dalších skvělých protagonistů. Proniká k jádru Lincolnových posledních úspěchů. Znázorňuje muže plného paradoxů: baviče a vážného muže, hravého vypravěče a nelítostného politického hráče, prozíravého vůdce a zranitelného otce, který v nejtemnější hodině svého národa, kdy si doba žádá od všech to nejlepší, dosáhne něčeho významného a trvalého.\nPostava Abrahama Lincolna dlouho osciluje mezi mýtem a mužem z masa a kostí.\nStále zaměstnává představivost veřejnosti, dnes snad ještě víc než kdy jindy. Možná protože se stal globálním symbolem naděje v to, že s mocí lze nakládat uvážlivě. Možná protože jako jediný americký prezident čelil reálné možnosti, že ambiciózní experiment v podobě Spojených států amerických by mohl být navždy zrušen. Nebo možná protože jeho samotný život je důkazem toho, že i nedokonalé a složité lidské bytosti mohou dosáhnout nemožného a přimět dokonce i ty, kteří žijí v zajetí války a temného odkazu, aby změnili směr a spojili své síly.\nPostava Lincolna a jeho většinou skrytá, přitom však podmanivě lidská stránka jeho osobnosti pronásledovala filmaře Stevena Spielberga už od dětství. O Lincolnovi četl, přemýšlel a postupně došel k tomu, že Lincolnův nabitý život je plný příběhů, které nejenže jsou ze své podstaty filmové, ale současně jsou stále relevantnější pro naši dobu.\n„Odjakživa jsem chtěl vyprávět Lincolnův příběh. Je jednou z nejvíce strhujících postav historie i mého života,“ říká Spielberg. „Vzpomínám si, že když jsem ve čtyřech nebo pěti letech poprvé uviděl Lincolnův památník, velikost té sochy na židli mě vyděsila, ale když jsem šel blíž, uchvátila mě její tvář. Na ten okamžik nikdy nezapomenu. Přiměla mě o tom muži, sedícím na židli vysoko nade mnou, začít přemýšlet.“\nČím víc se toho Spielberg během svého života o Lincolnovi dozvěděl, tím víc vzrůstal jeho obdiv. Pokračuje: „Lincoln vedl naši zemi v jejích nejhorších okamžicích. Díky němu přežily ideály americké demokracie a bylo zrušeno otroctví. Chtěl jsem však ukázat i Lincolnovu mnohostrannost. Byl státník, vojenský velitel, ale současně otec, manžel a muž, který se neustále obracel hluboko do svého nitra. Chtěl jsem vyprávět příběh o Lincolnovi bez zbytečného cynismu a uctívání hrdiny, který by postihl intimní stránku jeho osobnosti v celé její šíři.“\nSpielbergovi a scénáristovi Tonymu Kushnerovi, kteří v minulosti spolupracovali na filmu „Mnichov“, trvalo deset let, než našli ten pravý příběh a způsob, jakým ho vyprávět. Výsledkem je film, který se překvapivě věnuje jen několika krátkým, avšak významným měsícům Lincolnova života. Těch pár měsíců odhaluje podstatu tohoto muže - jako politického génia, jako ztrápeného otce rodiny a především jako statečného obránce Spojených států amerických.\nSpielberg říká: „Zaměřili jsme se na poslední čtyři měsíce Lincolnova života, protože v té době dosáhl něčeho památečného. Chtěli jsme ale ukázat, že on sám byl především člověk, nikoliv památník. Pevně jsme doufali, že když ho zobrazíme v nejsložitějším okamžiku jeho života - uprostřed boje za prosazení 13. dodatku k Ústavě ve Sněmovně reprezentantů - vzdáme této složité osobnosti hold.\nTento zhuštěný a do hloubky pronikající koncept filmu Spielberga zaujal. Zavedl jeho filmařský instinkt na odlišnou úroveň než kterýkoliv předchozí film z jeho dlouhé a rozmanité filmografie.\n„Moje filmy jsou častěji vyprávěny prostřednictvím obrazů než slov. Ale v tomto případě stojí obraz až na druhém místě za velkými slovy Abrahama Lincolna,“ vysvětluje Spielberg. „Nezáleželo mi tolik na toku obrazů, jako spíš na tom nechat ty nejlidštější okamžiky příběhu odvíjet se před našima očima.“\nPři analýze Lincolnových posledních dní až k nejvíce vzrušujícím a současně drsným okamžikům debat, politických machinací, rodinných vazeb a osobních strachů a nadějí, odhalili Spielberg a Kushner napínavou - a nečekaně lidskou - podstatu největší bitvy o demokracii. „Film nepostrádá napětí,“ tvrdí. „Místy může být dokonce vnímán jako jistý druh politického thrilleru.“\nPodle Spielbergovy dlouholeté produkční partnerky Kathleen Kennedyové je film zajímavým obratem ve vývoji režisérovy kariéry. „Steven vždy miloval příběhy a natočil mnoho filmů s historickým kontextem - Říši slunce, Šindlerův seznam, Zachraňte vojína Ryana - a myslím, že pochopil, že jedny z nejzajímavějších postav se skrývají v historii,“ říká. „Ale věděl, že tento film nebude tradičním životopisným filmem. Místo toho se s Tonym pokusili najít ten nejdokonalejší způsob, jak ukázat velikost úspěchů Lincolna jako prezidenta, a sice prostřednictvím zrušení otroctví a dalších klíčových událostí, které se staly během jeho prezidentského období.“\nSpielberg si byl od začátku dobře vědom, že existuje nekonečná řada knih, pojednávajících o Lincolnovi ze všech možných úhlů pohledu. Toužil nicméně po neotřelém a lidštějším pohledu. Zjistil, že kniha Doris Kearns Goodwinové „Team of Rivals: The Political Genius of Lincoln“, která se po svém vydání v roce 2005 stala bestsellerem, mezi ostatními biografiemi vyniká a že je to strhující kniha, kterou je nutné přečíst.\nSpielberg začal s Goodwinovou knihu probírat už několik let před tím, než ji dokončila. Setkali se u příležitosti oslavy nového milénia ve Washingtonu, kde se ji zeptal, na čem právě pracuje. Projevil tedy o knihu vážný zájem už několik let předtím, než byla dokončena. „Pracoval na ostatních filmech a jednou za čas zavolal a zeptal se, co dělá Lincoln. Až jednoho dne získal přednostní právo,“ vzpomíná Goodwinová.\nPlamená reakce čtenářů na právě vyšlou knihu potvrdila, že Goodwinová kápla na tu část příběhu o Lincolnovi, která všechny zajímala nejvíc, a sice jak dosáhl tak zásadních změn k lepšímu v tak krajně protichůdné době. „Tým rivalů“ v názvu knihy odkazuje ke třem Lincolnovým oponentům, s nimiž se Lincoln utkal v prezidentských volbách roku 1860, aby nakonec pozval všechny zatrpklé poražené soupeře do svého kabinetu. Tento smělý tah je příkladem Lincolnových mimořádných kvalit: schopnosti vycházet se svými oponenty, nadání pro politiku a neměnného kompasu, který vždy ukazoval k univerzálním hodnotám spravedlnosti, občanským právům a dokonalejším Spojeným státům americkým.\nTo stojí i za jeho možná největším úspěchem - přiměl národ, aby podpořil „znovuzrození svobody“ a skoncoval v závěru války s hanebnou praktikou otroctví, a to nejen symbolicky, nýbrž cestou ústavního dodatku, který ze zrušení otroctví dělá součást právního základu Spojených států amerických.\nJak to dokázal? Goodwinová tvrdí, že hnacím motorem mu bylo vědomí toho, jaké důsledky by měl jeho neúspěch. „Myslím, že pro Lincolna bylo přijetí 13. dodatku klíčové, jelikož věděl, že pokud se stane součástí Ústavy - kterou tolik ctil -, s otroctvím bude ve Spojených státech jednou provždy konec. Proto zapojil veškeré své nadání pro politiku a využil všech svých vztahů ve vlivných kruzích, aby byl dodatek schválen. Teprve tak si mohl být jistý, že otroctví jednou provždy odzvoní.“\nDodává: „Myslím, že uvěřil, že Spojené státy mohou být, jak často říkal, nositelem naděje po celém světě.“\nSpielberga kniha Goodwinové fascinovala. „Skoro každá stránka Dorisiny knihy obsahuje námět na celovečerní film,“ tvrdí režisér. „Ale nejdůležitější byl duch muže, který zachytila. Cítil jsem, že je zásadní zachovat mu věrnost ve všem, co budeme dělat.“\nBrzy na to pozvala Goodwinová Spielberga a Tonyho Kushnera ke kulatému stolu odborníků na Lincolna, aby viděli, jak je oblast, do které se chtějí pustit, náročná. Překvapilo ji, jak dobře zapadli. „Bylo to neuvěřitelné,“ vzpomíná. „Později jsem dostala e-maily od všech přítomných historiků, ve kterých psali, jak je udivilo, kolik toho Steven ví o Lincolnovi, občanské válce, zrušení otroctví, Mary, zkrátka o všem. Vzápětí jsme si s Tonym začali vyměňovat e-maily a probírat všechny stránky Lincolna, a já jsem byla přesvědčená, že nikdo jiný nemůže odvést lepší práci než oni dva.“\n500 stránkový scénář a průlom\nSpielberg věděl, že Tony Kushner - který v roce 1993 získal Pulitzerovu cenu za hru „Andělé v Americe“ a který proměnil výbušné dějinné události ve scénář k filmu „Mnichov“ nominovaný na Oscara - uvažuje spletitě a chová hlubokou lásku k americké historii a bude schopen napsat podle knihy Goodwinové scénář.\nI Kushnera kniha zaujala, ale byl přesvědčen, že 800 stránková bichle nemůže být zhuštěna do jednoho filmu. „Její kniha je úžasné a napínavé vyprávění,“ říká. „Zároveň je to živoucí definice něčeho, co nemůže být shrnuto do dvouhodinového filmu. Je tak nabitá silnými okamžiky a krásnými postavami, že nebylo možné najít způsob vyprávění, který by to vše postihl.“\nNajít jinou cestu k „Lincolnovi“ se pro oba stalo výzvou. Kushner upustil od původního záměru zkoumat Lincolnův život od roku 1863 do jeho smrti o dva roky později, protože i tak by stále šlo o epopej.\nPustil se do práce a výsledkem byl 500 stránkový scénář, který předal Spielbergovi. Režisér vzpomíná: „Byla to jedna z nejbrilantnějších věcí, co jsem kdy četl, ale byla příliš rozvleklá, výpravná a pro film nevhodná. Když jsem ji četl, říkal jsem si, že nejpodmanivější část Tonyho práce je 70 stránkový úsek o boji za prosazení 13. dodatku.“\nKushner se pustil do psaní na další dva roky a snažil se pracovní scénář zeštíhlit. Pak mu zničehonic zavolal Spielberg.\n„Byl jsem na cestě do Connecticutu, když v tom mi zavolal na mobil,“ vzpomíná Kushner. „Řekl: ,Možná ti to bude připadat bláznivé, ale co kdybychom se zaměřili jen na leden a na schválení 13. dodatku?‘ Vzpomínám si, že jsem musel zajet ke krajnici, protože se mi zatočila hlava. Steven řekl: ,Tahle část příběhu mi přijde mimořádně vzrušující a dojemná.‘ A čím déle mluvil, tím víc jsem cítil, že jde o odvážné rozhodnutí, které všechny překvapí. Bude to příběh o Lincolnovi, jak ho většina lidí nezná.“\nPokračuje: „Oba jsme věděli, že nápad přišel v ten pravý čas, tedy v době, kdy mnozí ztratili víru v ideu vůdcovství. Tento příběh ukazuje, že pomocí demokracie lze dosáhnout velké a krásné věci. Měsíc leden byl čočkou, která ukazovala Lincolna v celé jeho kráse. Nechyběla v něm žádná ze součástí jeho života - rodina, citový život a politika. A napětí skutečné krize. Čelil velkému dilematu: může dosáhnout zrušení otroctví a zároveň zachovat Spojené státy americké? A může tak učinit ještě před kapitulací Konfederace?“\nZúžení zaměření umožnilo Kushnerovi ukázat Lincolna tak, jak si vždy přál, tedy jako skutečného muže brodícího se den za dnem, minutu za minutou, v politickém blátě, hnaného vizí lepší budoucnosti jeho národa a dětí.\nNová verze scénáře zároveň Kushnerovi umožnila zaměřit se na některé kontroverze, týkající se Lincolnových metod a přesvědčení. Nechtěl například pominout Lincolnovu ochotu podpořit čas od času otroctví za cenu zachování Spojených států amerických. Zdůrazňuje však, že Lincoln se pohyboval na tenkém ledě. „Velmi balancoval, když se snažil prosadit myšlenku konce občanské války společně se zrušením otroctví a zároveň přesvědčit obyvatele Severu, že jejich děti neumírají kvůli zrušení otroctví. Myslím, že toto domýšlení věcí do konce je jednou z věcí, který z něj dělá velkého prezidenta.“\nKushner nechtěl pominout ani mimořádná opatření, které Lincoln během války zavedl - nejvíce drakonické zákony, co byly kdy ve Spojených státech použity, včetně zrušení výnosu Habeas corpus a uvalení naprosté cenzury na sdělovací prostředky. „Lincoln nesporně bezprecedentně narušoval rovnováhu sil - ale podle jeho slov to bylo nutné pro efektivní vedení války a udržení Spojených států amerických. Myslím, že občas dokonce překročil hranice toho, s čím by souhlasil soud. To jsou další otázky prostředků a cílů, skrývající se v samé podstatě filmu,“ vysvětluje.\nTyto otázky ožily v Kushnerově scénáři prostřednictvím přízemního realismu a pohroužení se do atmosféry Lincolnova Washingtonu. Do intimního portrétu Lincolna je zapleteno přes 140 postav. Mnohé z nich jsou právem považovány za velké osobnosti a fascinující postavy. „Proces výstavby příběhu byl velmi záludný,“ přiznává Kushner. „Ale baví mě interpretovat. Skládat jednotlivé kusy dohromady připomíná duševní puzzle. Vsadil jsem na bystrost diváků a také na to, že můj scénář bude v rukou jednoho z největších stavitelů filmového vypravěčství v historii.“\nKushner věnoval deset let vyčerpávajícímu studiu a vložil postavám do úst řadu skutečných frází, získaných z historických pramenů. Avšak mnohé z toho, co napsal, je směs výsledků studia a představivosti. „Ačkoliv víme, že k určitým událostem došlo, nevíme moc o tom, co bylo řečeno. To mi dalo jistou míru volnosti a byl jsem za ni rád. Psát tento scénář byl především proces interpretace,“ shrnuje.\n„To byla jedna z věcí, která byla na scénáři krásná,“ říká Spielberg. „Tony se ponořil do jazyka té doby a pak ho interpretoval po svém. Stal se z něho hybrid historického bádání a Tonyho nevšedního umění práce s jazykem,“ poznamenává.\nKushner byl obzvlášť opatrný při vykreslování kardinálních rozdílů mezi stranickou politikou v roce 1865 a 2012. „Dnes nám může připadat matoucí, že demokraté byli v té době konzervativní stranou, složenou z jižanských separatistů, zatímco republikáni byli progresivní, provládní a dokonce radikální,“ vysvětluje. „Je zajímavé, jak si vyměnili pozice.“\nPři psaní scénáře využíval Kushner jako spolehlivý zdroj Goodwinovou. I ona byla rozhodnutím zaměřit se na Lincolnův mikrokosmos nadšena. „V tomto příběhu najdete všechno, co jsem se snažila sdělit ve své knize,“ poznamenává. „Jeho melancholii, smysl pro humor a hluboké přesvědčení o důležitosti dodatku. Ochotu nést tíhu vědomí, že válka bude pokračovat, protože v otázce otroctví nedojde k žádnému kompromisu. Jeho vnitřní boj se sebou samým. Osoby, které ho obklopovaly a kterým důvěřoval. A konečně, v centru toho všeho, jeho diplomatické umění, které v této bitvě uplatnil. Volba 13. dodatku jako hlavního tématu příběhu dovoluje filmu zachytit vše najednou - Lincolnovu lidskost, politickou vizi a nesmírnou tíhu výkonu prezidentského úřadu.“\nKonečná verze scénáře strhla každého, kdo ji četl. „Tonyho styl je naprosto úchvatný,“ říká Kathleen Kennedyová. „Má tolik vrstev, že vás vtáhne do každého detailu Lincolnova světa.“\nKushner si byl jistý, že Spielberg dokáže tento svět přivést k životu, i přestože to bude vyžadovat neobvyklý přístup. „Steven často přetváří sám sebe. Existují jisté spielbergovské prvky, které najdete ve všech jeho filmech, ale jednotlivé filmy se od sebe zároveň stylově velmi liší. Vždy se plně přizpůsobí příběhu, který vypráví,“ říká. „Přesto, když jsem viděl výsledný film, jeho strohost na mě velmi zapůsobila. Jde o precizní práci. Je tam skutečný vhled do toho, co Lincoln viděl a cítil. Má velmi lincolnovského ducha - skromného, tichého a soustředěného -, což současně dobře vystihuje i herecký výkon Daniela Day-Lewise.“\nGoodwinová, která zná Lincolnův svět lépe než kdokoliv jiný, souhlasí. Podle ní Spielberg dokázal vytesat živý příběh - niternou realitu, která přiblíží lidem ikonu, jak to do té doby nikdo nedokázal. „Nikdo jiný by nemohl ,Lincolna‘ režírovat a přivést ho k životu s veškerou jeho lidskostí a současně vypovědět příběh, který osloví tolik lidí, přestože nejde o životopisný film. Myslím, že Steven si byl po celou dobu této zodpovědnosti vědom,“ říká. „Tento film dává lidem Lincolna trvale. Doufám, že inspiruje lidi k tomu, aby opět začali věřit v možnost vůdcovství.“\nDaniel Day-Lewisovo ztvárnění\nMuž, kterého v „Lincolnovi“ uvidíme, je hrdina v kladném slova smyslu, ale složitý, rozporuplný, který má své chyby. Boj za prosazení 13. dodatku nebyl jen klíčovým okamžikem pro národ, ale i propastí, nad kterou Lincoln stál. Zatímco v Kapitolu vyhrává mocenský boj, na domácí frontě čelí ztrátě syna, neshodám se svou složitou ženou a strachu ze ztráty dalšího syna kvůli konfliktu, který ho denně tíží.\nObě tyto polohy Lincolna ztvárňuje dvojnásobný držitel Ceny Akademie Daniel Day-Lewis. Spielberg říká: „Daniel, stejně jako Tony Kushner, pochopil Lincolna na subatomární úrovni, která překračuje hranice čehokoliv, co já dokážu vyjádřit. Nikdy jsem se Daniela neptal na jeho postup, nikdy jsem ho nezpochybnil, nikdy jsem se nedíval darovanému koni na zuby. Jen jsem ho s nevýslovným vděkem přijal. S Danielem a Tonym jsem se cítil jako mezi dvěma velikány v krajině divadla a představení a neustále jsem si říkal: ,Nepřekážej, veleb tato slova, zachycuj tyto výstupy, jak nejlépe dovedeš. A nechej herce vrhat jejich dlouhé stíny.‘“\nDay-Lewis vycházel při ztvárnění Lincolna z Kushnera a ten zase čerpal při vytváření osobnosti Lincolna z Doris Kearns Goodwinové. „Filmové pojetí Lincolna je hodně v duchu Dorisiny počáteční představy o něm,“ vysvětluje Kushner. „Četl jsem o Lincolnovi bezpočet knih a článků, ale cítil jsem, že Doris ho vnímá komplexně. Viděla ho jako pragmatického politika, který dokázal být až děsivě vypočítavý a obětovat přátelství, když bylo třeba, ale zároveň jako poetického člověka, který měl smysl pro humor. Jak řekl Walt Whitman: ,Měl mnoho tváří.‘“\nStejně jako mnozí jiní znal Day-Lewis zpočátku Lincolna jen velmi zběžně, převážně z projevů, jako byl ten v Gettysburgu. „Ale jako o člověku jsem o něm nevěděl zhola nic, dokud jsem nezačal číst scénář,“ říká. Scénář odstartoval učící proces. „Tony popisoval toho muže barvitě pomocí jeho intelektu, humoru a melancholie, a to jak doma, tak v úřadu. Tento kontrast pro mě byl zásadní. V Tonyho scénáři vidíte Lincolna jako soukromou i jako veřejnou postavu.“\nPak se pustil do čtení „Týmu rivalů“ a dalších děl o Lincolnovi nebo od něj. To však uvolnilo cestu něčemu mnohem organičtějšímu. „Dorisina kniha byl dobrý začátek,“ říká Day-Lewis. „Ale číst vyprávění o životě samo o sobě nestačí. V určitém okamžiku jsem začal usilovat o subjektivní pochopení Lincolnovy osobní zkušenosti. A v tomto ohledu byl odkaz jeho vlastního díla velmi důležitý. Uděláte si o něm skvělou představu nejen na základě jeho projevů, ale i příběhů, které vyprávěl.“\nDalším klíčem k Lincolnovi se Day-Lewisovi stalo něco, co nazývá „rytmem člověka“. Vysvětluje to následovně: „Dělal všechno svým tempem a jinak to ani dělat nemohl. Musel dospět k rozhodujícím závěrům prostřednictvím logického procesu, na který spoléhal. To, co mohlo ostatním připadat jako nečinnost nebo paralýza, bylo jen fyzické zdání, které budil. Ve své mysli cestoval tak, jak potřeboval, procházel všechno krok za krokem, a potom viděl věci jasně.“\nJiná stránka Lincolnova rytmu spočívala ve způsobu, jakým s chutí spřádal příběhy se záměrem ulehčit lidem v těžkých okamžicích nebo je nasměrovat jiným směrem. „Existoval jeden člověk, který mi byl tuze drahý a který už nežije a který měl obdobné vypravěčské kvality. Znám pár dobrých vypravěčů, ale já sám vypravěčem nejsem,“ říká Day-Lewis. „Z toho jsem měl velké obavy. Lincolnův důvtip byl bezprostředně břitký a to bylo krásné. To bylo něco, co jsem na něm miloval.“\nZaměření na Lincolnův humor potěšilo Goodwinovou, která přikládala během vlastního bádání této Lincolnově stránce velkou důležitost. „Bylo pro mě opravdu důležité, že se ve filmu objevuje Lincolnův humor,“ říká. „A že je součástí scénáře a Danielova ztvárnění. Říkalo se, že Lincoln třeba seděl v místnosti a vypadal velmi smutně a pak začal vyprávět příběh a najednou ožil a byl čím dál tím zábavnější a v očích mu jiskřilo a jeho hlas nabíral na síle nezávisle na tom, co vyprávěl. Tak jsem ho vždy chtěla vidět: v pohybu, jak vypráví příběhy.“\nZatímco podle některých moderních historiků jevil Lincoln známky deprese, Kushner míní, že jeho rozpoložení bylo odrazem tehdejších událostí. „Byl to nesmírně empatický člověk,“ tvrdí. „Dokázal vyjádřit lidský zármutek velmi lidským a milým způsobem. Zároveň byl prezidentem během krvavé války, která změnila vztah amerického lidu ke smrti. Takže v něm byl stín, ale to bylo dáno okolnostmi.“\nKushner dodává: „Myslím, že to je jedna z věcí, kterou Daniel Day-Lewis dokázal vyjádřit: nesmírné břímě zodpovědnosti a také osamělost vysoce postaveného člověka, který chápe tuto zodpovědnost a ví, co musí udělat.“\nPak tu byla Lincolnova hubená, špičatá postava a hlas, který nebyl baryton, jak si lidé často představují, ale spíš vysoký tenor, obzvlášť tehdy, když se rozohnil. Day-Lewis ztělesnil obojí a propůjčil postavě hrubě tesanou, nepřikrášlenou lidskost, která ho zpřístupňuje. „Daniel odráží Lincolnovu fyzičnost opravdu pozoruhodným způsobem,“ říká Kathleen Kennedyová. „Ale zároveň pronikl tak hluboko, až máte dojem, že věděl, jaký byl Lincoln člověk. Navíc vztah souznění, který mezi ním a Stevenem během natáčení vznikl, se ničemu nevyrovná. Nikdy dřív jsem neviděla Stevena pracovat s někým tak úzce a intimně.“\n„Náš vztah byl založený na sdílené úctě k Lincolnovi,“ říká Day-Lewis. „Bylo mi nesmírným potěšením, že mi Steven a Tony umožnili studovat život tohoto muže. Žádnou lidskou bytost jsem nikdy neměl tak rád a pochybuji, že kdy mít budu.“\nO svém pracovním vztahu se Spielbergem Day-Lewis říká: „Je velmi otevřený. Otevřenost je nejlepší vlastnost, kterou může člověk v tvůrčím pracovním prostředí oplývat. A míra jeho otevřenosti společně s jeho smyslem pro strukturu je působivá kombinace. Zároveň je velmi sebejistý. Ale jeho sebejistota zohledňuje potřeby a energii všech kolem něj.“\nSpielberg a Day-Lewis se shodli na tom, že prostředí natáčení by mělo být jistým druhem oázy, kde ožívá jen Lincolnův svět. Aby udržel celistvost tohoto světa, požádal Spielberg herce a členy štábu, aby zcela přijali za svůj Washington 19. století. „Abychom dosáhli tehdejšího rozpoložení národa, museli jsme na natáčení vytvořit pocit autentičnosti,“ říká Spielberg. „Jedinými prvky moderní doby byla kamera a monitory. Všechno ostatní bylo součástí Lincolnovy reality.“\nFilmový architekt Rick Carter vzpomíná na pocit, že se přesunul v čase, když Day-Lewis poprvé přišel na natáčení. „Nemohl jsem se z toho vzpamatovat, když jsem ho prvně uviděl,“ uvažuje. „Nestál přede mnou Daniel Day-Lewis, ale prezident USA v roce 1856. Stál přede mnou Abraham Lincoln. Neshledával jsem mezi nimi žádný rozdíl.“\nZa neobyčejným nadáním pro politiku a víru v demokracii, která vedla Abrahama Lincolna k prosazení 13. dodatku, se skrývala i osobní, neméně fascinující stránka jeho osobnosti. V době, kdy čelil svým protivníkům v Kapitolu a na bitevním poli, čelil i sporům doma se svou silnou, ale žalem zdrcenou ženou, a synem, rozhodnutým jít do války, kterou se Lincoln snažil ukončit.\nVýznamnou roli, kterou hrála první dáma Mary Todd Lincolnová v politickém i osobním životě svého manžela, svěřil Spielberg herečce Sally Fieldové, dvojnásobné držitelce Oscara? za nezapomenutelné výkony ve snímcích „Norma Rae“ a „Místa v srdci“. Ve filmu „Lincoln“ na sebe bere podobu ženy, která nebyla o nic méně komplikovaná osobnost než její slavný manžel. Pocházela z bohaté a politicky vlivné rodiny z Kentucky. Když Lincolna poznala, okamžitě rozpoznala jeho potenciál stát se budoucím prezidentem, a po bouřlivých námluvách se za něj ve dvaceti třech letech provdala. (Jednou o Lincolnovi řekla: „Jednoho dne se stane prezidentem Spojených států. Kdybych si to nemyslela, nikdy bych si ho nevzala, protože jak vidíte, je pramálo pěkný.“)\nJejí manžel se stal prezidentem, úspěch však vnesl do jejich společného života i plno zmatku, zármutku a sporů. Jen jeden z jejich čtyř synů se dožil dospělosti. Mary navíc pocházela z Jihu, a její rodina a srdce tak byly občanskou válkou rozpolcené ve dví. Jakmile se stala první dámou, stala se terčem kritiky za to, že přehnaně utrácí za renovaci Bílého domu, který byl v zoufale zchátralém stavu, a za svou osobní výstřednost. Její utrpení dosáhlo po Lincolnově zavraždění neúnosného vrcholu. Zmíněná událost a smrt jejího nejmladšího syna Tada srazily Mary na kolena. Byla krátce umístěna do psychiatrické léčebny a zemřela jako osamocená žena, jejíž vybledlý obraz skrýval skutečně neobyčejný život.\nÚkolem Fieldové bylo vysvobodit Mary ze světa mýtů a udělat z ní skutečnou ženu a matku, žijící ve velmi náročném manželství. „Sally měla v mnoha ohledech jednu z nejobtížnějších rolí,“ říká Kathleen Kennedyová. „Hodně toho bylo napsáno o Maryině bolesti nejen ze ztráty dětí, ale i z nesmírné smutnosti války. Sally s tím mohla naložit velmi předvídatelně. Namísto toho ukázala Maryinu ukázněnost a komplikovanost. Pochopíte, že to, čím procházela, bylo nesmírně náročné, ale zároveň uvidíte, jak tvrdě na sobě pracovala, aby byla dobrou oporou svému manželovi a první dámou USA.“\nFieldová se pustila do intenzivního studia pramenů o Mary v naději, že pronikne za závoj zvěstí a polopravd. Přečetla řadu knih, navštívila místa, kde Mary žila, a setkala se s historiky a sběrateli memorabilií. „Všude jsem se snažila najít střípky toho, čím byla,“ říká.\nHerečka se domnívá, že Mary byla ve své době tak ostře kritizována mimo jiné i proto, že lidé velmi milovali Lincolna. „Myslím, že ji lidé démonizovali, protože tím vyzdvihovali jeho,“ uvažuje. „Lincoln byl ušlechtilý člověk a v krvavé válce ze sebe dával vše, a podle mě se pomluva, že byl ženatý se semetrikou, sama nabízela. Lidem se líbilo myslet si: ,Ubohý muž, podívejte se, co musí snášet.‘ Něco na tom určitě bylo, ale ani život s ním nemusel být žádný med. Je možné, že byl odtažitý a nepřístupný. Mary ale vždy věřila v jeho genialitu a nikdy nepochybovala o tom, že změní svět. A to se také stalo.“\nJako Jižané bojovali členové Maryiny rodiny za Konfederaci a někteří politici proto zpochybňovali její loajalitu. Mary nicméně zůstala věrná Unii a manželovu boji za prosazení 13. dodatku. „Především ale byla věrná Lincolnovi,“ říká Fieldová. „Byla to velmi chytrá žena, ale tenkrát nebylo u žádného stolu, kromě toho jídelního, místo pro ženy, takže podporovala Lincolna v zákulisí. Dobře se vyznala v politice a od počátku byla jeho důvěrnicí. Ale myslím, že jakmile se ocitli v Bílém domě, o své místo po Abrahamově boku přišla. Jeho poradcem se stal Seward a ona se začala cítit méněcenná. Willyho smrt pak pro ni byla velká rána. Její zármutek byl nesmírný. Ale myslím, že ji dodávala sílu naděje na znovunavázání vztahu s jejím mužem, což ostatně můžete ve filmu vidět.“\nFieldová velmi ocenila šanci ztvárnit spolu s Danielem Day-Lewisem na plátně podstatu dlouhého a vášnivého manželství, se všemi jeho smíšenými pocity. Hned zpočátku si začali oba představitelé textovat v roli postav. „Posílal mi třeba malé limericky nebo glosy a tak se mezi námi začalo vytvářet intimní pouto,“ říká Fieldová.\nPřed začátkem natáčení se setkali jen jednou, v Richmondu. Místo projížďky v kočáře, jak to často dělávali Mary s Abrahamem, šli Fieldová a Day-Lewis na procházku, aby mezi nimi vznikl vztah muže a ženy. Ačkoliv formálně spolu nikdy nezkoušeli, tak Fieldová od prvního dne natáčení cítila, že: „je to muž, za nějž jsem už dlouho provdaná a do nějž jsem jednoduše blázen“.\nDay-Lewis to vnímal obdobně. Říká: „Plně jsme se odevzdali práci a snaze odkrýt jejich vztah. Za celou dobu nenastal jediný okamžik, kdy bych zapochyboval o tom, že Sally je osoba, s níž sdílím svůj život.“\nFieldová poukazuje na to, že celému procesu velmi napomohla autentičnost každého detailu ve výpravě filmu a fakt, že Spielberg vytvářel na natáčení časovou bublinu, do které nepronikalo 21. století. „Nikdy jsem se při natáčení filmu nesetkala s tak úžasným produkčním detailem,“ říká. „Dávalo naprostý smysl zůstat uvnitř tohoto světa a zároveň to byl nejdokonalejší způsob práce.“\nObzvlášť ji bavila spolupráce se Spielbergem. „Měla jsem to štěstí, že jsem mohla spolupracovat s několika skvělými režiséry a Steven je ten nejlepší,“ říká. „Je neústupný ve své vizi, ale zároveň je ochotný ji změnit, když vidí něco lepšího. Neustále hledá a promýšlí různé způsoby natáčení a nabízí hercům různé možnosti.“\nPřestože film přenesl Fieldovou hluboko do americké minulosti, nemohla přestat myslet na to, jak relevantní je pro dnešní dobu. „Je neuvěřitelně současný,“ tvrdí herečka. „Myslím, že bude mít odezvu nejen ve Spojených státech, kde jsou lidé velmi zakotveni v individuálních politických přesvědčeních, ale i po celém světě. Do popředí vystupuje komplikovaná podstata demokracie - její obtížnost a složitost, to jak je těžké udržet její fungování. Připomíná nám všem, že ušlechtilá myšlenka toho, že lidé vládnou sami sobě, je nejdůležitější věc na světě.“\nLincolnovo manželství bylo vystaveno dalšímu tlaku v podobě touhy jejich nejstaršího syna Roberta vstoupit do armády Unie a přispět tak k válečnému úsilí. V jednadvaceti letech byl slibným studentem Harvardu a nemusel povinně narukovat jako tolik jiných mladých mužů, ale cítil nutkání se na tomto dějinném okamžiku podílet. Jeho rodiče to viděli jinak. Byli si vědomi závratné úmrtnosti a dosud se nevzpamatovali ze smrti syna Willieho. Oba, každý po svém, se ho proto snažili udržet v civilu.\nPředstavitelem prezidentova nejstaršího syna (jediného, který se dožil dospělosti) je Joseph Gordon-Levitt, který se představil ve snímcích „500 dní se Summer“, „Počátek“, „50/50“, „Temný rytíř povstal“ a „Looper“. Snažil se vžít do dilematu Boba Lincolna. „Myslím, že Bob si uvědomoval, jaké má štěstí, že je privilegovaný. Protože kdo chce bojovat ve válce, ve které umírá tolik lidí?“ říká Gordon-Levitt. „Kvůli svému postavení byl však z událostí v zemi vyňat. A těžce to nesl, protože opravdu věřil v důvod války, věřil v práva lidí a chtěl za ně bojovat.“\nStejně jako Fieldová i Gordon-Levitt komunikoval s Danielem Day-Lewisem prostřednictvím vymoženosti 21. století, textových zpráv. „Je trochu zvláštní posílat si smsky s někým, koho celý život zbožňujete,“ uvažuje, „ale činilo mi to potěšení. Jeho slova jsou milá a ušlechtilá. Hodně pro mě znamenalo, když řekl: ,Ty jsi byl první, kdo mě napadl.‘“\nPrvní den natáčení poslal Day-Lewis Gordon-Levittovi krátký dopis, který se podobal Lincolnově rukopisu. „A pak jsem ho potkal jako prezidenta těsně předtím, než kamery začaly natáčet a byl jsem rád, že k tomu došlo tímto způsobem,“ říká herec. „Svět, který jsme vytvářeli, tak zůstal nedotčený.“\nGordon-Levitt říká, že nejvíc ho těšilo probouzet nejistou stránku Lincolnova charakteru, kterou mnozí nikdy neviděli. „Líbí se mi, že film nedělá z Lincolna svatého,“ říká. „To, čeho zrušením otroctví dosáhl, bylo skvělé, ale film zároveň ukazuje kompromisy, které musel udělat. Aby dosáhl svého cíle, musel udělat rozporuplné věci. Bob je toho názorným příkladem, protože jeho vztah s otcem nestál za moc. To byla velká oběť a je ukázkou toho, jak složitý měl Lincoln život. Dějiny jsou psané lidmi a mně se líbí, že tento příběh představuje Lincolna jako lidskou bytost se všemi jeho nedostatky a přednostmi.“\nStejný dojem měl Gordon-Levitt i ze Sally Fieldové. „Chovali jsme se k sobě realisticky, oslovovali jsme se ,mami‘ a ,synu‘ a tak podobně. Vím, že to může znít divně, ale když to berete takhle vážně, všechno je mnohem skutečnější,“ shrnuje.\nLincolnova nejmladšího syna Tada - křehké a izolované dítě, pro které měl údajně prezident Lincoln největší slabost - hraje herec australského původu Gulliver McGrath, který se nedávno objevil ve snímku „Temné stíny“ s Johnny Deppem. Gulliver byl nadšený z humornosti i dojemnosti role. „Tad má několik vtipných a taky několik vážných scén se svým otcem,“ říká. „Odhaluje ze svého otce to nejlepší: jeho ohleduplnost a laskavost.“\nSpielberg s Gulliverem poctivě pracoval na tom, aby pronikl do Tadova světa, který byl neobvyklý, protože Tad se mohl podle libosti procházet po Bílém domě, často během otcových jednání s nedůležitějšími osobnostmi. „Steven vyzdvihl Tadovu svobodomyslnou povahu a jeho rozpustilost, když byl s otcem. Říká se, že Steven to s dětmi umí a já s tím souhlasím. Choval se ke mně skvěle.“\nMezi ním a Day-Lewisem vzniklo pouto jako mezi otcem a synem. „I když jsme zrovna nehráli, choval se ke mně jako otec, objímal mě a hladil mě po hlavě,“ říká Gulliver. „S Danielem i Sandy jsem si připadal, jako bych se vrátil v čase o sto padesát let a byl ve stejné místnosti jako Lincolnovi. Nebylo to jen odříkávání textu, bylo to mnohem skutečnější a krásnější.“\nExistoval ještě jeden člen rodiny, který nebyl s Lincolnovými pokrevně spřízněn, ale tvořil nedílnou součást jejich domácnosti: Elizabeth Keckleyová, bývalá otrokyně, která se po různých životních peripetiích stala švadlenou v Bílém domě, důvěrnicí a krejčovou Mary Lincolnové. Byla zároveň bojovnicí za práva žen, dětí a osvobozených otroků. V „Lincolnovi“ ji hraje Gloria Rubeová, kanadská herečka a zpěvačka známá svou rolí v televizním seriálu „Pohotovost“.\nReubenová nazývá Keckleyovou „neobyčejnou ženou“. Vysvětluje: „Narodila se jako otrokyně a ve svých 39 letech si koupila vlastní svobodu za 1 200 dolarů. Byla velmi nadaná v oblasti umění a krejčovství, kterému se přiučila od své matky. Postupně si vytvořila vlastní klientelu, kterou tvořily ženy z vyšší společnosti a ženy politiků. Pak se přestěhovala do Washingtonu, kde se spřátelila s Mary Todd Lincolnovou a stala se její osobní švadlenou.“\nKdyž Reubenová studovala Elizabethin pozoruhodný život, překvapilo ji, jak úzce byla propojena s Lincolnovou rodinou a jak blízko měla k Mary, navzdory jejich krajně rozdílnému původu. „I Elizabeth přišla o syna v armádě Unie a myslím, že Mary a ona sdílely hluboký zármutek matek, které přišly o dítě,“ říká Reubenová. „Stala se její útěchou v Bílém domě.“\nMožnost spolupracovat blízce se Sally Fieldovou bylo pro Reubensovou potěšením. „Okamžitě se z nás staly dobré přítelkyně,“ říká. „Vzniklo mezi námi pouto a myslím, že role Mary byla pro Sally perfektní, protože stejně jako ona je chytrá, zábavná a citlivá na to, co se kolem ní děje. Má v sobě Maryinu dravost.“\nJednou z nejdojemnějších scén bylo pro Reubenovou schválení 13. dodatku, které Keckleyová sledovala v Kongresu. „Natáčení schválení 13. dodatku v hlavním městě Richmondu ve Virginii byl velmi silný zážitek,“ říká.\nWilliam H. Seward a Lincolnův tým\nMožná nejzajímavější vztah ve svém politickém životě měl Lincoln ke svému tajemníkovi, který byl současně jeho bývalým soupeřem. William Henry Seward prohrál v roce 1860 spornou republikánskou prezidentskou nominaci s Lincolnem, který byl na tehdy vzestupu, a nějaký čas byl jeho zavilým nepřítelem. Jakmile však přišel do nového prezidentova kabinetu, stali se z nich nerozluční spojenci v boji za záchranu Unie.\nJejich bystré mysli se občas dostali do sporu, ale jeden druhého choval v hluboké úctě. Doris Kearns Goodwinová vysvětluje: „Seward začínal jako velký Lincolnův rival a zpočátku si myslel, že on bude prezidentem a Lincoln jeho podřízeným. Ale v roce 1865 začal mít Lincolna rád a stal se jeho nejbližším poradcem a dobrým přítelem.“\nPro roli Sewarda, který věřil, že i on sám má dobré předpoklady stát se prezidentem, vybrali tvůrci Davida Strathaima, který získal nominaci na Oscara? za ztvárnění jiné věhlasné historické postavy - hlasatele zpráv Edwarda R. Murrowa ve snímku „Dobrou noc a hodně štěstí“.\nStrathairna zaujalo osobní hledisko filmu. „Vytvořit okno do Lincolnovy duše je v tomto historickém čase výjimečné,“ říká. „Myslím, že Steven a Tony odkryli podstatu Lincolna, takže uvidíte střet velké osobnosti s velkým cílem. Také uvidíte, co to Lincolna stálo. Musel projít temnou nocí, netušíc, zda účel světí prostředky.“\nBěhem studia pramenů o Lincolnovi přišel Strathaim na to, že Sewardovo vnímání Lincolna byl proces, který začal údivem a skončil náklonností skrytou za slovy. „Sewarda udivilo, jak se tento muž, o kterém si myslel, že nemá žádné sociální dovednosti, mohl stát prezidentem. Ale nakonec ho velmi respektoval,“ říká Strathain. „Jednou napsal domů své ženě: ,On je ten nejlepší z nás.‘ Ke konci choval Lincolna ve velké úctě.“\nKdyž začal Strathairn pracovat s Day-Lewisem, okamžitě věděl, že obsazení je osudové. „Výběr nemohl být jiný,“ trvdí. „Daniel vnesl do natáčení kouzlo a Lincoln se v jeho podání stal ladičkou, kterou se řídili všichni ostatní.“\nStejně tak obdivoval Spielbergovu režii. „Steven byl velmi velkorysý, pozorný a plný života. Zdálo se, že vytváříme něco nového,“ říká Strathairn. „Ve svém záměru vyjádřit úctu 13. dodatku byl nekompromisní, ale současně neustále hledal drobné nuance, což bylo velmi vzrušující.“\nDo role Francise Prestona Blaira, mocného jižanského politika a republikánského reformátora, který byl blízkým, často až útočným Lincolnovým poradcem, vybral Spielberg zkušeného herce, na Cenu Akademie? nominovaného Hala Holbrooka, který sám několikrát ztvárnil postavu Lincolna, například v televizním seriálu ze sedmdesátých let. Jako milovník historie, který studoval 19. století ze všech možných úhlů, včetně dlouhodobé role Marka Twaina, projektu okamžitě propadl.\n„Není to jen příběh Lincolnových posledních dnů, nýbrž i morálního a politického konfliktu, který má přesah do americké současnosti,“ říká Holbrook. „Film je velmi osobní, myslím, že diváci se v srdci, mysli a oděvu tohoto neobyčejného muže najdou.“\nHolbrook si byl plně vědom toho, že třiasedmdesátiletý Blair nestál na straně dějin. Nesouhlasil s Lincolnovým bojem za 13. dodatek, místo toho dával přednost okamžité mírové dohodě s Konfederací. S Lincolnovým souhlasem se v lednu roku 1865 tajně sešel s prezidentem Konfederace Jeffersonem Davisem, aby zjistil, je-li možné dosáhnout rychlého konce války.\n„Blair byl mocný, bohatý a zajímavý muž, který se během války stal Lincolnovým kritickým poradcem,“ vysvětluje Holbrook. „Ale byl více ovlivněn postojem Jihu, takže nebyl pro úplné zrušení otroctví. Upřednostňoval střední cestu. A když přišel čas čelit čtvrtému roku masakrování mladých mužů, byl jeho hlavní prioritou mír. Viděl, že válka by mohla skončit, a cítil, že je to důležitější než zrušení otroctví.“\nHolbrook, který má sám s rolí Lincolna zkušenosti, byl Day-Lewisovým podání uchvácen: „Dívat se, jak ztvárňuje Lincolna, pro mě byl velmi osobní zážitek,“ tvrdí Holbrook. „Rád jsem ho studoval, pozoroval jeho obličej. Má pro tu roli nejlepší předpoklady a zároveň mu nechybí srdce, což je velmi důležité.“\nJeště jedna skupina postav v Lincolnově týmu měla na prosazení 13. dodatku velký podíl. Byla to Sewardova zadní vrátka, přátelští političtí vyjednavači - rané formy dnešních lobbistů. Ve filmu je ztvárňují tři herci s komickým půvabem: John Hawkes, James Spader a Tim Blake Nelson.\nPodle Hawkese, který hraje Roberta W. Lathama, je trojice zapletená do praktické politické špíny, do něčeho, co dnes lidé velmi dobře znají. „Tito muži pracovali v zákulisí a jejich cílem bylo přemluvit dosluhující demokraty, aby hlasovali pro 13. dodatek,“ vysvětluje. „Měl jsem ten příběh rád o to víc, že jsem viděl, s jakým zapálením ho Steven Spielberg vypráví.“\nSpader, který hraje neshvillského právníka W. N. Bilboa, byl okamžitě vtažen do scénáře. „Tony Kushner zvládl zúžit Sewardovo lobby do velmi zábavné trojice,“ říká. „Vytvořil velmi zajímavou postavu Bilboa, který do svých scén vnáší úžasnou kinetickou energii.“\nTim Blake Nelson, který spolupracoval se Spielbergem na snímku „Minority Report“, viděl při natáčení „Lincolna“ ve Spielbergovi jiného režiséra. „Myslím, že Steven přizpůsobí režii příběhu, který vypráví. V případě ,Lincolna‘ vyzdvihl organické interakce mezi postavami. Pro mě to bylo jako pracovat se dvěma různými režiséry, až na to, že Steven je dokázal ztělesnit oba.“\nVýsledek hlasování o 13. dodatku ve Sněmovně reprezentantů byl nejistý až do posledního okamžiku a vyvolal vlnu ostrých debat, politického tlaku a názorových změn, které byly kdy ve Sněmovně reprezentantů viděny. Zobrazením Kongresu roku 1865 se „Lincoln“ stává živým portrétem americké politiky v celé její majestátnosti a excentričnosti, v zalíbení v umění přesvědčování a v neoblomné víře, že lidé různých názorů mohou spolupracovat.\nKlíčovým hlasem v rozbouřené debatě je hlas Thaddeuse Stevense, reprezentanta z Pensylvánie a takzvaného „radikálního republikána“, který prosazoval nejen emancipaci otroků, ale i kompletní zrušení otrokářského systému, na kterém stálo hospodářství Jihu. Byl známý pro svůj plamenný důvtip a byl jednou z dalších nadživotně velkých postav v Lincolnově středu. Filmoví tvůrci proto příhodně obsadili do jeho role Tommy Lee Jonese, známého z nezapomenutelné řady rolí, včetně Oscarem? oceněné role zástupce Samuela Gerarda ve snímku „Uprchlík“.\n„Tommy Lee Jones ztvárnil roli Thaddeuse Stevense dokonale,“ říká Kathleen Kennedyová. „Nemohli jsme se z toho vzpamatovat. Dokola jsem se ptala Tonyho Kushnera: ,Skutečně Stevens tohle řekl?‘ Myslím, že Tommy Lee Jones okamžitě pochopil, kdo byl Thaddeus Stevens. Ocenil jeho inteligenci a to, že byl člověk z masa a kostí, který bojoval za správnou věc. Pochopil také, že když přišlo na 13. dodatek, byl ochoten podstoupit osobní boj. Dělal kompromisy, aby získal prostředky ke svému cíli.“\nDay-Lewis o Jonesovi říká: „Společný pracovní den mě velmi nadchl, protože byl dokonale připraven.“\nSally Fieldová měla s Jonesem obzvlášť zajímavou scénu, ve které se Mary Lincolnová střetne se Stevensem, který se ji jako šéf Rozpočtového výboru snaží uvěznit za přílišné utrácení za renovaci Bílého domu. „Myslím, že Mary Thaddeusem opovrhovala,“ vysvětluje. „Pro ni byl ztělesněním ďábla, nejen protože se ji pokusil uvěznit, ale protože to byl radikál, který často šel proti jejímu muži, přestože byl členem stejné politické strany. A přesto v případě 13. dodatku pomohl vše zvrátit. Byla to velká postava!“\nStevensovo nejlépe střežené tajemství byla jeho hospodyně, Lydia Hamilton Smithová, vdova, která pro něj pracovala pětadvacet let. Během této doby nashromáždila kontakty, které jí později pomohly nastartovat - v 19. století vzácnou - kariéru barevné obchodnice. Byli si prokazatelně blízcí a pravděpodobně byli partnery ve společnosti Underground Railroad, která převážela otroky na svobodu. Podle mnohých historiků byli Stevens a Smithová zároveň tajnými milenci. V roli Smithové se představí držitelka Zlatého Globu? a Ceny Emmy? S. Epatha Merkersonová.\nByl to scénář Tonyho Kushnera, který ji přesvědčil, aby se do projektu zapojila. „Miluji Tonyho lidskost, jeho dialogy, jeho srdce a humor,“ říká. „Když zavolal a zeptal se, jestli nechci hrát Lydii, začala jsem se o postavu zajímat. Stala se výjimečnou obchodnicí v době, kdy barevné ženy nesměly obchodovat. Uchvátila mě.“\nMerkersonová obzvlášť ocenila příležitost číst na plátně nahlas 13. dodatek. „Steven neustále říkal, že když Lydia čte, je to posvátná chvíle - a to mě dokonale nasměrovalo. Máme před sebou barevnou ženu v době, kdy jsou její lidé biti, znásilňováni a vražděni, a jejich děti vytrhávány z rodin. Všeho toho byla jako spolumajitelka společnosti Undeground Railroad svědkem, takže tento okamžik pro ni musel být ohromnou úlevou.“\nDalším významným hlasem v tehdejší Sněmovně reprezentantů byl buřičský kongresman z New Yorku Fernando Wood, který byl sympatizantem Konfederace. Wooda ztvárňuje Lee Pace, kterého uvidíme v Jacksonově filmové adaptaci „Hobbita“. Pace tvrdí, že inspiraci k jedné z Lincolnových slavných odplat objevil nejen v historii, ale také v současnosti. „Role Wooda jsem se ujal s myšlenkou, že je velmi podobný dnešním politikům. Chce, aby boj pokračoval a vyvíjel se, protože, dokud je jeho jméno na papíře, je důležitý‘.“\nMezi ty, kteří na poslední chvíli volili jinak, patří kongresman z Ohia Clay Hawkins, kterého ztvárnil Walton Goggins, známý z televizních seriálů „Policejní odznak“ a „Strážce pořádku“. Hawkins byl demokrat, který sice nebyl zastáncem otroctví, ale byl přesvědčen, že hlasovat pro 13. dodatek by mohlo být politicky nebezpečné. Goggins k jeho dilematu říká: „Pro někoho to byla pouze otázka morálky, ale moje postava zároveň čelila výhrůžkám smrtí, když bude hlasovat pro. Musel vzít v úvahu vše, co se v zemi dělo - možný mír, nabízený zástupci Konfederace, a k tomu jeho osobní bezpečnost - a nakonec se řídil tím, o čem byl v hloubi srdce přesvědčen, že je správné.“\n„Lincoln“ zavedl Spielberga nejen do jednoho z nejpoutavějších momentů v historii USA, ale zároveň do nové vizuální oblasti, kde pracoval stylem, který je barvitý a přitom surový, silný a přitom minimalistický. Do těchto nových vod se pustil se stejným týmem uznávaných tvůrců, s kterým spolupracuje desetiletí, včetně kameramana Janusze Kaminského, střihače Michaela Kahna, filmového architekta Ricka Cartera, kostýmní výtvarnice Joanny Johnstonové a hudebního skladatele Johna Williamse. Přestože všichni se Spielbergem v minulosti pracovali, uvědomovali si, že toto bude zásadně jiná zkušenost.\n„Byla to velmi důvěrná a klidná produkce, protože Steven kladl důraz na slova a herecké výkony,“ říká Kathleen Kennedyová. „Byla to především osobní zkušenost.“\nJanusze Kaminského, držitele Oscara? za snímky „Zachraňte vojína Ryana“ a „Schindlerův seznam“, zaujalo hledání obrazu pro příběh, který tkví převážně v síle vyřčeného. „Je to příběh, který vyžaduje, aby divák naslouchal,“ říká. „Takže když jsem četl scénář, okamžitě jsem začal přicházet s nápady, jak zachytit všechna ta slova obrazem. Mně i Stevenovi bylo jasné, že kamera by měla být zdrženlivá, že by měla co možná nejelegantněji zaznamenávat vývoj událostí a nechat slova a výkony v centru pozornosti.“\nPokračuje: „Chtěli jsme, aby divák objevil Lincolna, kterého nezná. Film ukazuje Lincolna nejistého, zranitelného. Myslím, že Stevenova dramatizace společně s umírněnou kamerou odrážejí prezidentovu lidskou stránku.“\nKaminski usiloval o citlivost, strukturu a paletu, které by na diváka působily současným dojmem. Kathleen Kennedyová říká: „Steven a Janusz dlouze probírali užití barvy a světla. Steven nechtěl dělat černobílý nebo sépiový film, místo toho použili sytou saturaci barvy, která má některé kvality černobílé. Ve filmu bylo 145 mluvicích postav, takže bylo důležité uzpůsobit každou scénu tak, aby vás k další části příběhu zavedly postavy, nikoliv kamera. To bylo pro Stevena něco nového.“\nPřestože Kaminski a Spielberg pečlivě studovali historické malby a fotografie, tak jakmile začalo natáčení, zvolili převážně instinktivní přístup. Šlo o to najít absolutní sílu v klidnějších momentech - když Lincoln a Grant hovoří na verandě, zatímco vojáci jako přízraky jedou vstříc neznámému osudu, nebo Lincoln stojící mlhavém světle okna, když zjistí, že 13. dodatek právě ukončil otroctví ve Spojených státech. „Steven se nebojí silného obrazu,“ říká Kaminski. „Je ochotný používat ve vyprávění transcendentní momenty, jako jsou tyto.“\nNěkteré z Kaminského oblíbených scén se odehrávají uvnitř chaotické Sněmovny reprezentantů. „Jsou to scény založené na hereckých výkonech a myšlenkové rozpravě. Je tam několik zajímavých pohybů kamerového vozíku, charakteristických pro Stevenovu vizuální citlivost, ale všechno je to velmi neokázalé,“ vysvětluje.\nZmíněné scény nadchly i Kathleen Kennedyovou: „Kamera se v těchto scénách nepohybuje, nevyžaduje-li to vyprávění. Steven chtěl ukázat, jak pracuje demokratická vláda, takže nešlo o to přeskakovat z jedné mluvicí hlavy na druhou, ale ukázat divákovi, jak se argumenty vyvíjejí,“ říká. „Víc než cokoliv jiného chtěl zachytit pomíjivost toho, o co v této politické bitvě šlo.“\nV průběhu celého filmu usiloval Kaminski o dobově naturalistické osvětlení. „Je rok 1860, takže Lincolnův svět je osvětlen plynovými a olejovými lampami,“ říká. „Použili jsme mnoho přítomných zdrojů světla, světlo pronikající okny, světlo z lamp, ale zároveň jsme vytvořili zdroje světla, která by lépe sloužila vyprávění. Použili jsme i kouř, který dodal filmu tu správnou atmosféru. Lincolnovo okolí muselo být plné kouře, lidé neustále kouřili dýmky, doutníky a nebyla tam žádná ventilace, takže místnosti byly zakouřené.“\nPro Kaminského nebyl „Lincoln“ pouhým odhalením jiné stránky prezidenta Spojených států amerických, ale i jiné stránky režiséra, s kterým spolupracuje již řadu let. „Nebyl to jen další film,“ říká. „Žádný z filmů, který jsem se Stevenem točil, není jen dalším filmem, ale na ,Lincolnovi‘ je něco příznačného. Je to zábavný kus, ale zároveň je to příběh velké důležitosti.“\nKaminského kamera tvoří celek s výpravou Ricka Cartera. Ten jako palčivý symbol národa, který se dostal zpět na začátek, vybral tehdejší hlavní město Konfederace, Richmond ve Virginii, a do něho zasadil Washington roku 1865.\nCarter byl dojat portrétem Lincolna ve scénáři a bylo mu hned jasné, že bude muset ve výpravě postupovat velmi obezřetně. „Příležitostí a výzvou pro mě bylo, že ačkoliv jde o velký příběh, je zároveň velmi osobní,“ říká. „Odehrává se uvnitř Lincolnova světa, jeho kanceláře, obývacích pokojů, v ulicích, po kterých chodil. Pestrost toho světa musela být vyjádřena do nejmenšího detailu. Společně s filmovými designéry jsme museli vyvinout velké úsilí, aby byl každý moment co nejrealističtější a zároveň trochu expresionistický.“\nStejně jako v případě kamery byla i v jeho pojetí ústředním bodem elegantní jednoduchost. „Film je pečlivě navržen, takže to, co vidíte ve Washingtonu, nebo na bitevních polích, neodvádí vaši pozornost od toho, na co se film skutečně zaměřuje: na Lincolna a jeho přátele, rodinu a rivaly, kteří ho obklopují,“ říká Carter.\nBrzy začal Carter hledat lokaci, která by dobře sloužila rozličným potřebám filmu. Jezdil po Tennessee a Virginii a navštěvoval zachovaná dějiště občanské války, aby nasál atmosféru těchto míst. Ze všech potenciálních lokací to byl nakonec Richmond ve Virginii, který ho nejlépe přenesl v čase. Zjistil, že tamní dobře zachované budovy nejlépe poslouží k vytvoření reality 19. století.\n„V Richmondu je historie živá jako nikde jinde v zemi,“ vysvětluje. „Richmond byl v polovině 19. století aristokratickou verzí Spojených států. Byl ve středu kulturního střetu, který vyústil v občanskou válku. A je to místo, které Lincoln poznamenal víc než kterékoliv jiné. Narodil se sice ve Springfieldu ve státě Illinois, ale v Richmondu změnil a scelil národ.“\nSpielberg byl výběrem lokace nadšený. „Richmond nám otevřel svou náruč a vytvořil nám výborné podmínky, abychom mohli přijít a vyprávět náš příběh,“ říká. „Byl cítit i jistý hojivý účinek, který přinášela možnost vyprávět tento příběh v srdci tehdejší Konfederace.“\nDoris Kearns Goodwinová věří, že Lincoln by ocenil, že centrum moci Konfederace zastupuje Washington. „Myslím, že by ho potěšilo, že film o něm byl městem Richmond tak vřele přijat,“ říká. „Navíc se na to perfektně hodí, skutečně vypadá jako staré Spojené státy americké. Jeho Kapitol dodává debatě v Kongresu velmi intimní atmosféru.“\n„Skutečně dávalo smysl natáčet film tam,“ pokračuje Carter. „Jsou tam bitevní pole, je tam budova státní legislatury, která z jistého úhlu až neuvěřitelně připomíná Bílý dům, v Petersburgu jsou panská sídla, která se od té doby téměř nezměnila, a měli jsme volné ruce natáčet všude, včetně sídla guvernéra.“\nLokace byly jedna věc, ale nezbytné bylo také vytvořit interiéry, které by divákům přiblížili tehdejší časy. Jednou z nejoblíbenějších scén byla pro Cartera v tomto ohledu Lincolnova pracovna, kterou v Bílém domě dělila od obytné části hala. S týmem spolupracovníků vytvořili precizní detail minulosti. „Bylo velmi důležité, aby se Lincolnova pracovna co nejvíc podobala pracovně, kterou známe,“ říká, „včetně všech barev a struktur. Chtěli jsme dosáhnout hloubky detailu, ať už šlo o mapy bitev, dopisy na jeho pracovním stole, obrazy na zdech nebo samotnou tapetu. Chtěli jsme, aby byly přesně takové jako ve skutečnosti. Interiér musel posloužit vyprávění a zároveň vytvořit obraz Lincolnova Bílého domu, který v představách lidí přetrvá.“\nCarter chtěl zprostředkovat víc než jen dobu. „Chtěl jsem vyjádřit atmosféru a strašidelnost chodeb, kterými Lincoln chodil, takže na mé práci bylo i něco impresionistického,“ říká.\nBudova Kapitolu v Richmondu, postavená v roce 1788 v klasicistním stylu jejím zakladatelem Thomasem Jeffersonem, vytvořila atmosféru interiéru Sněmovny reprezentantů Spojených států. Ačkoliv je prostorově menší než skutečná sněmovna ve Washingtonu, pro detailní scény v „Lincolnovi“ se dobře hodila. „Líbilo se mi, že vytvářela pocit těsnosti, protože jednání mezi kongresmany bylo velmi náruživé,“ říká Carter. „Navozuje skutečný pocit třenice a debaty.“\nNavození pocitu autentičnosti bylo zásadní i pro kostýmní návrhářku Joannau Johnstonovou, která reprodukovala oblečení přímo z historie. Pro Sally Fieldovou byla práce Johnstonové zásadní. „Je úžasná umělkyně,“ říká Fieldová. „Téměř všechny Maryiny kostýmy jsou neuvěřitelně věrné repliky kusů, které najdeme na fotografiích a obrazech, včetně šatů, které má Mary na sobě, když Lincoln umírá. Úzce jsme spolupracovaly a byla to báječná spolupráce.“\nDavid Strathairn o práci Johnstonové říká: „Dala nám něco neobyčejného, vytvořila kostýmy ze zachovaných originálních kusů. Jsou to šaty, které vás změní, a když vidíte všechny kolem sebe v těchto relikviích, připadáte si, že jste v té době.“\nRick Carter a Joanna Jonstonová sladili svou práci. Kathleen Kennedyová říká: „Joanna a Rick po umělecké stránce spolupracovali, protože chápali důležitost palety barev. Krásné kostýmy, které nosí Mary nebo Elizabeth Keckleyová, se sytou hnědou a červenofialovou, odrážejí zemitost Rickovy výpravy a společně a každý zvlášť odrážejí Januszovo osvětlení.“\nI maskérka Lois Burwellová studovala jednotlivé postavy. Při spolupráci s Danielem Day-Lewisem si uvědomila, jak moc se boj prezidenta Lincolna vepsal do jeho tváře. „Pro Lincolna to bylo krajně náročná doba, a když se díváte na dobové fotografie, vidíte, jak postupně chátral. Chtěli jsme, aby byl tento stres na Danielově tváři vidět. Chtěli jsme dát Stevenovi jeho představu Abrahama Lincolna, včetně struktury jeho kůže a bolesti v jeho výrazu a zároveň udělat Danielovi make-up, který mu nebude překážet při výkonu,“ shrnuje.\nDay-Lewis si nechal narůst vlasy do věhlasného Lincolnova vlnitého účesu a také vousy, ale ty byly současně dodatečně dokresleny do tvaru, který známe z Lincolnových nejznámějších fotografií. Ke konci dokázala Barwellová zhustit to, co byl zpočátku tříhodinový proces, do efektivní hodiny a čtvrt. Fungovalo to, i protože Day-Lewis byl velmi zabrán do své role. „Maskér může být sebedovednější, ale make-up bude vypadat uměle, pokud se herec do role nevžije,“ říká. „Daniel do make-upu mnoho vnesl, byla to skutečně týmová práce.“\nMezitím Burwellová najala několik parukářů, kteří pracovali na nekonečném počtu účesů a vousů, od licousů až po kotlety. Nejpozoruhodnější paruka ze všech byl asi neblaze proslulý příčesek Thaddeuse Stevense, který byl kvůli své nemoci plešatý. Přestože si mohl vybrat umělou pleš, Tommy Lee Jones dal přednost tomu oholit si hlavu, aby byl v jednom zcela odhaleném okamžiku ještě blíž skutečnému Stevensovi.\nVšechna pozornost věnovaná detailu se ukázala v plné kráse ve střižně, kam se Spielberg zavřel se svým dlouholetým spolupracovníkem, Oscarem? oceněným střihačem Michaelem Kahnem. Kahn měl za úkol najít tempo pro narůstající emoční sílu. „Nechtěli jsme nic uspěchat, protože ,Lincoln‘ je ten typ filmu, u kterého chcete, aby divák skutečně naslouchal a rozuměl,“ říká. „Hledali jsme momenty, které dávají lidem čas si postavy prohlédnout a přemýšlet o tom, co říkají. A obsazení je tak skvělé, že jsme si to mohli dovolit.“\nŠlo o jednu z nejintenzivnějších spoluprácí těchto dvou tvůrců. „Steven bojoval s tím, co ve filmu nechat a co vypustit. Byla to důležitá rozhodnutí, protože se tam děje mnoho psychologických a politických věcí. Neustále jsme si kladli otázku: ,Je na tyto scény později odezva?‘ Byl to složitý proces,“ říká Kahn.\nKahn věří, že „Lincoln“ mezi Spielbergovými díly vyniká. „Sám Steven uznal, že nikdy netočil film s tolika dialogy, film, ve kterém má každá věta velký význam. Byli jsme si plně vědomi faktu, že musíme držet krok s emocemi,“ říká střihač. „Myslím, že je to jedna z nejlepších věcí, které udělal. Oživuje postavy, které známe z historie. Dozvíme se mnohé o Spojených státech, o demokracii a o tom, jak speciální člověk Lincoln byl.“\nTyto prvky se odrážejí i ve filmové hudbě Johna Williamse, amerického skladatele, který během své kariéry nasbíral pozoruhodných 47 nominací na Oscara? a pět Cen Akademie?. „Byla to pro mě velmi odlišná zkušenost než ostatní spolupráce se Stevenem v posledních letech,“ říká. „,Lincoln‘ je hudební mozaika s několika velmi odlišnými a decentními tématy, které se navzájem nepřekrývají. Liší se i z hlediska struktury a instrumentace. Je to klidná hudba s mnoha variacemi, ale také se zřetelnými a impozantními hudebními výrazy.“\nWilliams začal s nejnáročnějším kusem - hudbou, která provází Lincolnův projev při druhém uvedení do úřadu, který čte Daniel Day-Lewis. „Výzvou bylo najít něco, co by bylo hodno doprovázet tato velká slova,“ vysvětluje. „Začal jsem s hymnickým kusem a pak jsem na něm pracoval s cílem najít jednoduchost, která by podpořila Danielův výstup, který je uměleckým dílem sám o sobě.“\nEfektivní jednoduchost je charakteristická pro hudbu v celém filmu. Pro jinou zásadní sekvenci, kde Lincoln jede City Pointem ve Virginii po poli zlámaných těl vojáků, zvolil Williams klavírní sólo. „Nechtěli jsme zdůrazňovat mrtvá těla, pouze navodit pocit úcty a podpořit nadcházející okamžik přemítání o bezprostřední tragédii a výzvu pokusit se urovnat lidské vztahy,“ říká.\nJinde se hudba rychle mění. Když se Sewardovi lobbisté chystají mámit hlasy, Williams vnáší do filmu rytmické lidové housle, a když první Afroameričané v historii vcházejí do Sněmovny reprezentantů, nadchází lyričtější moment plné hudební orchestrace.\nPro nahrání hudby vybral Williams orchestr, který chtěl využít pro Spielbergovy filmy už řadu let: proslulý Chicagský symfonický orchestr, jehož je čas od času hostujícím dirigentem. „Je to jeden z nejlepších amerických orchestrů a vždy jsem Stevenovi říkal: ,Jednoho dne bychom s nimi měli něco udělat.‘ Když jsme začali pracovat na ,Lincolnovi‘, řekl Steven: ,Není to skvělá příležitost pro spolupráci s Chicagskou symfonii?‘ Nejenže Illinois je domovem Lincolna, ale Chicago je centrem národa, a myslím, že Stevenovi se představa vnést do filmu nějakým způsobem energii ze srdce národa líbila.“\nSpielberg shrnuje: „Vždy jsem věřil, že vysvětlovat minulost pomáhá utvářet přítomnost, uvědomit si, kam chceme směřovat. V tomto ohledu nemůže být ,Lincoln‘ relevantnější než právě nyní. Jeho prezidentství je živoucím modelem vůdcovství. Obhajoval věci, které jsou nám dnes dražší než kdykoliv předtím. Prosazoval myšlenku, že aby demokracie přežila, vyžaduje to poctivost, soucit, úctu a toleranci. A někdy i dobrý smysl pro humor. To tvoří duši ,Lincolna‘.“\n(MacArthur) Generál MacArthur přednáší kadetům na West Pointu o svém životě a válečné kari...\n(Varian's War) V listopadu 1938 je americký redaktor Varian Fry v Berlíně svědkem brutální...


Korres Bergamot Pear hydratační tělové mléko 200 ml | Parfémy a kosmetika na jednom místě.\nKorres Bergamot Pear hydratační tělové mléko 200 ml\nKrátky popis Zlevněný produkt Korres Bergamot Pear hydratační tělové mléko 200 ml od výrobce Korres u nás najdete výhodně od 348 Kč\nKorres Bergamot Pear, 200 ml, Tělová mléka pro ženy, Tělové mléko Korres Bergamot Pear zajistí vaší pokožce potřebnou hydrataci a dodá jí sametovou hebkost. Vlastnosti:zajišťuje dlouhodobou hydrataci a vláčnostúčinně regeneruje pokožkunapravuje suchou pokožkuJak používat:Aplikujte potřebné množství přípravku na čistou pokožku, nejlépe po sprše nebo koupeli. Dobře vmasírujte.\nKorres Black Volcanic Minerals objemová řasenka odstín 01 Black 8 ml\nVivian Gray Vivanel Lotus&Rose tělové mléko 300 ml\nMaison Berger Paris Pure White Tea náplň do katalytické lampy 500 ml


V Česku je všechno malé, a to se mi líbí, svěřuje se ústecký basketbalista Mitchell - Sport.cz\nV Česku je všechno malé, a to se mi líbí, svěřuje se ústecký basketbalista Mitchell\n23. února 2014 22:42 - Ústí nad Labem\nUznávanou osobností na palubovkách Mattoni NBL je americký rozehrávač Kwamain Mitchell, který táhne do play off celek Slunety Ústí nad Labem. Proto ani nepřekvapilo, že nejužitečnější hráč soutěže byl vybrán i do výběru pro nadcházející Utkání hvězd 2. března v Pardubicích. „Je to pro mě vyznamenání,“ cení si Mitchell nominace v rozhovoru pro Sport.cz.\nJak jste přijal zprávu o zařazení do týmu All Stars?\nVím, že se tam mohli dostat jen ti nejlepší hráči a tudíž basketbalisté, které mají fanoušci rádi. Moc se na setkání v Pardubicích těším. Bude to hlavně zábava pro diváky, prostě show. Znám i některé hráče z českých klubů, kteří nastoupí za tým Mattoni NBL. A dokonce je mým kamarádem i jeden hráčů z polské ligy, jejíž zástupci budou naším soupeřem.\nCo očekáváte od herní přehlídky?\nUnikátní představení, jaké v této sezóně v rámci Mattoni NBL ještě nebylo. Už jména aktérů jsou zárukou špičkového basketbalu. Přitom ale půjde především o zážitky pro všechny zúčastněné.\nJak vidíte účinkování ústeckého celku v lize?\nPo letech, kdy tým byl spíše na chvostu tabulky, je letošní sezóna vynikající. Hlavně v domácím prostředí jsme hodně silní i díky fanouškům. Snažím se tým pozvednout a mám radost za každý úspěšný výsledek. Chceme do play-off, jenže k němu vede od začátku ligy dlouhá cesta. A stejné cíle má v podstatě většina klubů.\nVaše střelecká bilance je obdivuhodná. Pomýšlíte na rekordy?\nSe svou rolí v týmu jsem spokojený. Pokaždé se sice nepřiblížím k výrazné metě, ale často se mi podařilo dát kolem třiceti bodů za zápas.\nJak trávíte v Ústí volný čas?\nRád sleduji americké filmy. Občas si všimnu i českých programů, pokud zrovna běží v televizi. Třeba v restauracích, kde jsme s kamarády na večeři (úsměv).\nZvykl jste si na život v České republice?\nJe tady všechno malé (úsměv). Města, supermarkety, sportoviště. A právě to se mi líbí. Lidé se ke mně chovají přátelsky. Nic mi nechybí, kromě rodiny a přátel. Když jdu po ulici a něco potřebuji, setkávám se s ochotou. Byť jsem cizincem, mám dojem, že jsem do zdejšího prostředí zapadl.\nJaké máte sportovní plány?\nKlidně bych tady zůstal i pro příští sezónu, třeba rok, dva. Záleží na okolnostech. I když kariéru samozřejmě nekončím, někdy v budoucnu by mě lákala práce učitele sportovních her, což jsem vystudoval na univerzitě v St. Louis.\nJosef Pešout, Lada Kutějová, Sport.cz, Právo ■\nUSK Praha - IMOS Brno 73:67\nBasketbalistky mistrovského USK Praha získaly Český pohár\nNiž. Novgorod - Nymburk 95:73\nBasketbalisté Nymburku ve VTB lize opět prohráli a jsou ze hry o play off\nPřerov - Jičín 25:33


Nabízíme náhradní díly na auta Želivsko / AUTO-DILY.EU\nnáhradní díly na auta Želivsko\nNáhradní díly na auta Želivsko – pro dotazy na náhradní díly stačí vyplnit formulář a náš automatický systém automaticky projde všechny naše sklady náhradních dílů a sklady našich partnerů s cílem najít tento díl/díly co nejblíže Vámi požadované lokalitě – konkrétní člověk se Vám ozve a domluvíte vše potřebné. Náhradní díly na auta Želivsko je automaticky vygenerovaný dotaz klíčových slov s cílem najít Vámi požadovaný díl – reagujeme tímto na Vaši poptávku - na to co vy konkrétně hledáte.\nNáhradní díly na auta Želivsko – pro dotazy na ekologickou likvidaci a nebo výkup vozidla stačí vyplnit formulář a budeme Vás kontaktovat s možným řešením. Auta, která jsou kompletní a půjdou naložit na odtahový vůz zdarma zlikvidujeme a vy získáte protokol nutný k dohlášení na DI a odtah zdarma. Auta, jejichž generace se nezačala vyrábět déle než před 15 let a jsou zajímavá na díly je možné vykoupit.\nprodej náhradních dílů na auta Gruna\nprodej náhradních dílů na auta Javorník\nnáhradní díly na auta Vysoká\nnáhradní autodíly Bohuňovice\nauto vrakoviště Koclířov\nnáhradní díly na auta Záchlumí\nauto vrakoviště Jesenec\nprodej autodílů Cidlina\npoužité autodíly okres Příbram\npoužité autodíly Josefův Důl\ndíly na auta Březová\nlevné náhradní díly na auta Lužany


Pojištění | www.gymnazium-milevsko.cz\nHlavní strana > Ekonomika a finance I > Pojištění\nMezi finanční instituce patří i pojišťovny, u kterých je možno uzavírat pojistně smlouvy.\nPojištění je smluvní vztah mezi klientem a pojišťovnou. jehož smyslem je zmírnit dopad rizikové události.\nZ hlediska důvodu vzniku pojištění rozlišujeme pojištění:\npovinnné (zákonné), které musí subjekt povinné ze zákona uzavřít.\nDalší základní členění pojištění je na:\nživotní pojištění - jedná se o pojištění osoby, klient jej uzavírá pro případ smrti, dožití či obojího. Toto pojištění bývá spojeno s pojištní proti následkům nemoci, úrazu, invalidity či proti poklesu příjmu v době nezbytného léčení.\nneživotní pojištění je pojištění majetku a pojištění odvpovědnosti za škody.\nZákladní pojmy spojené s pojištěním:\nPojištěný - osoba, na kterou se pojištění vztahuje. Osoba, jejíž život, zdraví, majetek nebo odpovědnost je pojištěna.\nPojistitel - právnická osoba - komerční pojišťovna.\nPojistník - osoba, která s pojistiteleme uzavřena pojištění. Většinou je totožná s pojištěným, ale může to být i třeba rodič nezletilého dítěte.\nPojistné plnění - částka, která představuje náhradu škody.\nPojistná částka - smluvně sjednané maximálně možné plnění.\nPojistná událost - skutečnost, ze které vyplývá povinnost pojistného plnění.\nPojistka - doklad o uzavřené smlově.\nCharakteristika jednotlivých pojištění:\nrizikové životní pojištění - klient je pouze pojištěn\ninvestiční životní pojištění - část úhrady jde na pojištění, část pojišťovna investuje, přičemž klient si může vybrat, kabm budou prostředky vloženy. Pojistnou událostí je buď smrt pojištěného, nebo dožití stanoveného věku.\nkapitálové životní pojištění - obdoba ad b, avšak klient nemůže ovlivnit, kam pojišťovna investuje jeho prostředky a pojišťovna garantuje minimální vyplacenou částku..\nsamostatné úrazové pojištění.\nPojištění majetku např.:\npojištění domácnosti - pojištění věci\npojištění nemovitosti - pojištění samotné budovy.\nhavarijní pojištění - pojištění škod na vlastním vozidle nebo pojištění řidiče.\npojištění za škody z občanského života\npojištění za škody způsobené výkonem povolání - pojištění škod, kterou zaměstnanec neúmyslně způsobil svému zaměstnavateli.\nzákonné pojištění odpovědnosti z provozu motorového vozidla - každý vlastník musí pojistit své vozidlo. Hradí se z něj škody, které vznikly provozem motorovému vozidla ostatním účastníkům silničního provozu.\nzákonné pojištění odpovědnosti zaměstnavatele - každý kdo zaměstnává byť jen jednoho zaměstnance musí být ze zákona pojištěn pro případ odpovědnosti za škody při pracovním úrazu nebo nemoci z povolání.