Britské listy 1. 2. 2008\nKdyž kráčíš kolem hyacintů\nbys neměl když kráčíš kolem záhonu hyacintů\nz knihy Půjdeme do Mů, Mladá fronta 2002. Mezi svých Deset básní vybral Petr Štengl.\nTabákový gigant Philip Morris se rozhodl "pomoci" kuřákům, kteří nyní v mnoha zemích světa (v 50 zemích světa je zakázáno kouřit ve veřejných místnostech) musejí vyběhnout na ulici, aby si zakouřili, a třást se tam zimou. Philip Morris zavádí cigaretu, která je kratší a intenzivnější - bude trvat kratší dobu ji vykouřit, efekt však bude stejný.\nCigareta má 7,2 centimetry, ve srovnání s normálními 8,5 centimetry a podle listu Times bude určitou útěchou pro kuřáky, mrznoucí v ulicích, zejména, pokud Evropský parlament zakáže v boji proti globálnímu oteplování používání tepelných zářičů, které se používají pod širým nebem.\nHEGEROVÁ MYSLÍ, ŽE KOUŘIT TRÁVU BY JÍ SLUŠELO\n"... Já občas říkám, a propaguju to i na koncertech, že staří lidé by měli kouřit marihuááánu. Protože zvlášť mužský, u mužských je to opravdu častější, bývají ve stáří takoví... jak bych to řekla slušně? Neslušně tomu říkám kyselá prdel. Zkrátka jsou zapšklí. A kdyby si dali šluka marihuááány, bylo by jim líp. Když je někomu sedmdesát, tak už teda žádnou ostudu jako drogově závislý asi neudělá. Já to ale ještě nezkusila. To mám ještě před sebou a myslím, že kouřit trávu by mi hrozně slušelo! ..."\n(Citát našel Štěpán Kotrba: Jen aby Hegerovou nezavřeli, komentuje ho.)\nLidovky: Hegerová: Zrovna si jedu udělat bustu ZDE\nČulíkova vyzývavá "ošuntělost" ("Ošuntělá Česká republika") nám po čase jako vracející se kometa ozářila důležité téma a vyvolala rozpravu. Tématem sporu není asi právě to, že jsme chodícími věšáky second handu Evropy a východoasijských imitací. České šatníky plní obnošené západní svršky a laciné fejky jistě déle než ony Čulíkovy čtyři měsíce (mezi dvěma posledními bohemistovými návštěvami ve vlasti). Podnětnou výzvou se stal poukaz na to, co se zde děje s naším veřejným prostorem. Co my tady vlastně sdílíme. Co máme vůbec společného? Proč se nám nějak nedaří naplňovat naše velkorysé plány? Proč si my, dotčení našinci, stýskáme na množení sprostoty, vršení špíny, hrubosti a neomalenosti, vzájemnou neúctu a bujné okrádání se navzájem, proč žehráme na úpadek mezilidských vztahů a morálky? Kdo za to může?\nCo je naším dědičným hříchem?\nPlatil svému synovi za práci v parlamentě, kterou nedělal\nKonzervativní poslanec Derek Conway byl vyloučen z parlamentního klubu Konzervativní strany a donucen prohlásit, že nebude znovu kandidovat v příštích parlamentních volbách. Ve čtvrtek byl z parlamentu suspendován na 10 dní pro "zneužití" veřejných finančních prostředků a jeho případ byl předán k vyšetřování policii. Poslanci také souhlasili, že Conway musí vrátit parlamentu částku 13 161 liber.\nVyšlo najevo, že poslanec vyplácel svému synovi po dobu jeho studia na univerzitě v Newcastlu plat "parlamentního pomocníka" ve výši 11 773 liber ročně plus prémie ve výši 10 000 liber ročně, jenže nikdo syna při práci v parlamentě nikdy neviděl, ani neviděl žádnou jím vykonanou práci.\nScotland Yard potvrdil, že obdržel dopis od Duncana Borrowmana, Conwayova liberálnědemokratického soupeře z jeho volebního okrsku, s dotazem, aby policie vyšetřila, zda byl spáchán trestný čin podvodu.\nNejen politikové vědí, že je ve 'západním' světě vzdělanost občanů nezbytným základem je budoucího ekonomického blaha. V BL se diskutovalo o životních poměrech studentů a o potřebě různých studijních oborů. V se Německu studenti se mají studenti finančně podílet alespoň částečně na nákladech studia a ve Francii prý až 40 000 studentek financuje svá studia prostitucí.\nNebudu obtěžovat laskavé čtenáře výklady o nové „zjednodušené“ unijní smlouvě, kterou se česká vláda zavázala schválit 18 prosince 2007 v Lisabonu. Předpokládám, že česká „eurooptimistická“ politická třída již dávno prostudovala 250 původních stránek návrhu euroústavy, 359 „změn“ (modifications), třináct nových protokolů a přibližně padesát zatím nanečisto napsaných „projets de déclaration“ , a že o tom již zevrubně informovala prostřednictvím českých médií českou veřejnost.\nŠOK│ Ve Žďáru nad Sázavou začíná dnes Národní krojový ples Folklórního sdružení České republiky. Vrcholná reprezentační událost všech folklórních souborů a příznivců lidových písní ze všech koutů Česka i ze zahraničí. Na minulém ročníku se tak vedle sebe sešli premiér Mirek Topolánek či mísopředsedkyně Parlamentu Miroslava Němcová s diplomaty z Ruska a Ukrajiny. Všichni v krojích... Kdo neviděl předsedu vlády tancovat odzemek, musí se jet podívat. Stejně jako my. Moravu ovládl masopust neboli fašank, slivovice a víno. Na moravskoslovenském pomezí ve Strání se koná největší akce - mezinárodní festival masopustních tradic Fašank 2008 .\nKdyž jsem včera v tisku četl citace ze Švejka, kterými promluvil ke svým národům premiér Topolánek, nemohl jsem se ubránit jinému příměru z téhož autorského pera, který mi pak skoro celý den zněl hlavou:\n"Můj premiér je sice úplně blbý, ale (bohužel) může vykonávat jakoukoli státní funkci... :-(" píše David Štindl.\nShodou okolností se v minulém týdnu narodil mému kolegovi potomek. První, co jeho malého synka ze strany nemocnice čekalo, byl třecetikorunový regulační poplatek pro něj a další třicetikorunový regulační poplatek pro jeho maminku. Asi aby už oba příště nezneužívali české zdravotnictví...\n...Byl to muž neúprosný, který ve všem viděl podvodný pokus uniknout vojně, frontě, kulce a šrapnelům. Známý jest jeho výrok: "Das ganze tschechische Volk ist eine Simulantenbande." *)\nZa deset týdnů své činnosti vymýtil z 11 000 civilistů 10 999 simulantů a byl by se dostal na kobylku i tomu jedenáctitisícímu, kdyby nebyla toho šťastného člověka právě v tom okamžiku, když na něho zařval: "Kehrt euch!" neranila mrtvice.\n*) Celý český národ jest bandou simulantů.\nDas ganze tschechische Volk si zaslouží, aby ze Švejka bylo citováno přesně. Mimochodem, jak úspěšné bude trio Julínek, Cikrt a Topolánek ve srovnání s doktorem Bautzem?\nJan Švejnar se sejde s občany v kině OKO, Františka Křížka 15, Praha 7 Holešovice, v pátek 1. 2. 2008 od 17:30. Pořadatelem je Strana Zelených, ČSSD a SNK-ED.\nŠOK│KD│ Uvažovaný americký radar v Brdech je zbraní proti Rusku a ne proti "zdánlivému" nebezpečí z Íránu. To dnes tvrdí už i časopis Popular Mechanic, když vysvětluje velmi srozumitelnou formou přednosti radarů se syntetickou apreturou. Ne tak ovšem Topolánkova vláda, Alexandr Vondra nebo vládní mediální lobbista Klvaňa. Ti média stále zahrnují falešnými argumenty, kladoucí nebezpečí do Íránu, který prý má agresivní úmysly. Možná není obava Rusů z technických možností radaru tak vzdálená, píše Popular Mechanic. Jestliže radarová pozemní stanice, kterou USA chtějí vybudovat v České republice, bude aktualizována technologií digitálního paprskového pole, mohou si Američané všimnout ruských raket těsně po startu, následně vypustit množství antiraket, sledovat dráhu hlavic uprostřed úmyslně rozptýlených kamufláží a tak snížit skutečnou hrozbu. Rovnováha sil v Evropě by se mohla posunout , když Rusko ztratí hranice svého globálního odstrašujícího potenciálu. Popular Mechanic se opírá o vysvětlení inženýrů z firmy Lockheed Martin.\nPopular Mechanic: From Space to Sea, New Radar Tech Could Shift Military Might ZDE\nVáclav Klaus: "O žádných spekulacích tohoto typu nevím a podle všech mně dostupných informací se jedná opravdu jen o spekulace."\nNovinky: Klaus odmítl politický obchod s církevními restitucemi ZDE\nReakce na články Ondřeje Zajíčka "Základní potraviny jsou neskutečně levné", Tomáše Gawrona "Mám vážnou obavu o studentovo zdraví" a A. Kubačáka "Chci instrukce, jak vařit za 40 Kč denně"\nNa článek Ondřeje Zajíčka, který nikde nezmiňuje, že by si denně vystačil s dvěmi čínskými polévkami, patnácti rohlíky a sáčkem čaje, zareagoval Tomáš Gawron obavami o jeho zdraví a A. Kubačák prosbou o návod, jak za cenu 40 Kč uvařit. Oba názory mají jeden společný problém, oba pisatelé poměřují text Ondřeje Zajíčka výhradně svými vlastními stravovacími návyky, tím, jaké množství a jaké potraviny potřebují k tomu, aby se najedli. Z toho usoudili, že oni se za 40 Kč nenajedí.\naneb "trocha teorie nikoho nezabije..."\nSociologické nakladatelství, Praha 2007 vydalo knihu profesora Jana Kellera Teorie modernizace. Autor ve svém textu cituje a kriticky poměřuje názory mnoha významných současných sociologů. Ty potencionální čtenáře, kteří nemají vztah k teoriím a žijí převážně problémy současné společenské, a případně pedagogické, praxe může již samotný název předem odradit. Přitom si mnohý z nás nutně klade nejrůznější otázky, občas tápe, je klamán mediálními "kejklíři", hledá odpovědi...V tom případě není od věci podívat se na současný svět z hlediska procesů, které jej nyní převážně formují a kamsi vedou...\n"Co mne opravdu nadzvedlo ze židle, je článek komentátora Lidovek Zbyňka Petráčka 'Suharto, muž řízené demokracie'. Petráček píše: 'Zemřel antikomunista, jenž překonal Pinocheta, ale Indonésii nechal v lepším stavu než demokrati Pákistán.' Zamýšlel snad Petráček slovem 'překonal' skutečnost, že Pinochet, který vraždil a mučil pouze tisíce podezřelých levičáků (mezi nimi i těhotné ženy) není takový šampión jako Suharto, který jich zabil téměř milion?"\nNemohu si pomoci, abych nezareagoval na ohlasy v českém i zahraničním tisku ohledně posledních dnů a smrti jednoho z největších despotů 20.století, indonéského generála Suharta. Rád bych zprvu okomentoval pár zahraničních příspěvků a posléze bych zabrousil k české mediální soldatesce. Rád bych se dopustil i exkurzu do dějin. Suhartova smrt a reakce západních médií jsou ukázkovým příkladem naprosté servility a absence kritického ducha, jde-li o úhel pohledu na jednotlivé události dějící se ve vzdáleném a zároveň blízkém okolí.\nLidové noviny čtu pravidelně a musím konstatovat, že články některých žurnalistů (p. Petráček patří mezi ně) jsou za hranicí slušnosti a na hraně, leckdy bych řekl i za hranou zákona, píše Kryštof Kreisinger. Pamatuji si na téměř oslavné články, když zemřel A. Pinochet. Byl líčen jako kontroverzní politik, který však dosáhl svobodného trhu (= demokracie a svoboda, jak je nám často novináři LN sdělováno). Nechyběly názory M.Thatcherové a českých konzervativců.\nTito lidé si jaksi neuvědomují, že zmíněný diktátor za prvních deset dnů své vlády zavraždil téměř tolik lidí (cca 3000) co komunisté v Československu za 45 let (cca 4500) (Pozn. JČ: Rád bych viděl zdroj této statistiky; v západních publikacích se běžně uvádí, že komunistický režim v Československu popravil celkem asi 260 lidí. Neznám spolehlivé zdroje pro jiné odhady.). Nechci bagatelizovat zločiny komunismu, nicméně oba režimy vychází téměř nastejno. Rozdíl je v tom, že jeden je v souladu s chodem a chápáním dnešní ekonomiky.\nNikdo neví, jaká bude možnost výpovědi smlouvy o americkém radaru v ČR, stejně jako se nemluví o době její platnosti.\nVážený pane ministře, Jste zřejmě jediný slušný člověk ve vládě přesedy Topolánka - už proto, jaké jste zaujal stanovisko pro případ návratu pana Čunka do vlády. Tím spíše je nepochopitelný Váš postoj v záležitosti obranného systému USA, jehož podstatná část-výkonný radiolokátor - má být instalována v České republice. Ve Vaší debatě minulou neděli jste doporučoval uzavřít smlouvu s USA co nejdříve, ještě s vládou prezidenta Bushe.\nCožpak Vám není zřejmé, že tak, jako roku 1938 naši zemi bez nás zaprodali Němcům, tak jako roku 1968 ji zaprodali Sovětům,tak tato vláda ji zaprodává USA?\nLaskavostí vedení Klubu přátel starého Smíchova se mi poštěstilo zúčastnit se prohlídky komentované jedním z kurátorů výstavy, panem Ladislavem Čepičkou.\nZajímavé to rozhodně bylo, ale pro mne bylo podstatné, že se tento pán hned v úvodu svého výkladu otřel o článek, který jsem o výstavě publikoval ("Historie ve službách současné politiky?", LtN č.2/2008 ze 7.1. 2008). Z následného rozhovoru s ním vzešly některé nové poznatky, jež by mohly zajímat i čtenáře. V Literárních novinách toto pokračování odmítli.\nV souvislosti s novinovými a televizními zprávami, které se objevují ohledně strahovských kolejí, bych chtěl upozornit na jeden podstatný fakt, proč se studentské koleje budou pravděpodobně ze Strahova stěhovat. Hlavní důvod je hodnota pozemku - kolem 60 miliard Kč (16 ha).\nRozhodovat o majetku, který představuje takovouto sumu, je pro několik úředníků určitě příležitost, která se naskytne jednou za život. Jen si představte, že jste majiteli realitní kanceláře, přes kterou se bude tento převod realizovat. Provize může dosáhnout až 3% (i když v tomto případě by byla asi nižší, ale v Čechách jeden nikdy neví) a přitom to jsou legálně nabyté peníze.


MAČ365 Petra Soukupová: Nepíšu o šťastných lidech, ačkoli bezpochyby nějací jsou\nPetra Soukupová: Nepíšu o šťastných lidech, ačkoli bezpochyby nějací jsou\n- Rozhovor - 08. 10. 21\nPetra Soukupová patří plejádě úspěšných tuzemských autorek současnosti. Vydala knihy pro dospělé a pro děti, píše také povídky. Jako scenáristka se podílela na sitcomu Comeback (2008—2010) a seriálu Kosmo (2016). Je autorkou předlohy a scénáře filmu Na krátko, který měl premiéru na jaře 2018.\nZa své knihy získala četná ocenění a nominace, její texty vyšly v překladech v několika zemích a do dalších jazyků se dále překládají.\nAutorka žije a pracuje v Praze. Narodila se v roce 1982 v České Lípě, studovala scenáristiku a dramaturgii na FAMU. Za svůj prozaický debut K moři získala Cenu Jiřího Ortena a byla nominována na cenu Magnesia Litera.\nV roce 2009 vydala Zmizet – cyklus tří novel, za který obdržela cenu Magnesia Litera. Úspěšné byly i tituly Marta v roce vetřelce, Pod sněhem a dětská knížka Bertík a čmuchadlo.


Náš výjezd za uprchlíky\nsrbsko - chorvatská hranice (Bapska - Berkasovo), Radka Jetmarová\nFoto, pusinky, mávání a vyrážíme. Týdenní příprava vrcholí právě dnes. Nebo spíš začátek vrcholu? A je to vůbec vrchol? Před deseti dny jsem se rozhodla vyrazit do pomoci uprchlíkům na hranice. Ale ještě kousek zpět.\nNa začátku stály xenofobní názory, které se na mě hrnuly ze všech stran. I od lidí, od kterých bych to nečekala. Jak dát najevo svůj postoj? To, že s těmito názory nesouhlasím? Mluvit o svých názorech… nebo pomoct? Ale jak?\nZačátkem října jsem se účastnila dvou besed. O uprchlících. Na obou hovořila novinářka Markéta Kutilová. Při prvním setkání mluvila o situaci v Sýrii, to druhé bylo doplněno zkušenostmi Magdaleny Sodomkové, která absolvovala měsíční cestu s jednou skupin přes Balkán, a postřehy Dalimila Petriláka, který na hranicích pomáhal a je součástí českého dobrovolnického koordinačního týmu.\nPo druhé besedě v Novém kostele – Co je to za lidi? Co jsme to za lidi? Následoval rozhovor s Dalimilem, registrace na dobrovolnickém webu… a bylo to. V neděli jsem oslovila Zdeňka Fikejse, jestli nechce jet se mnou. Jednak proto, že má velké auto a také proto, že je „do nepohody“. Dali jsme si čas do úterý.\n„Pojedu.“ A bylo rozhodnuto. Napsala jsem mejl na staršovstvo Církve bratrské v Litomyšli, jestli naši cestu podpoří. Podpořili – modlitebně, finančně i materiálně. Následovalo oslovení dalších lidí a rozšíření sbírky mezi lidi.\nA mohlo se začít s přípravami. Na webu jsem zjistila, co má mít dobrovolník s sebou: reflexní vesta – uniforma dobrovolníka, špunty do uší – bez nich to nejde, pojištění, občanka, krabice jednorázových rukavic, pytle na odpadky, čelovka a náhradní baterie – až budete hledat druhou rukavici do páru ve dvě ráno, vlhčené ubrousky – jediná vaše hygiena v příštích dnech, mobil, který vám vydrží nabitý…\nV pondělí je vše nakoupeno, Hela Macková mi vyrábí královský proviant. S Danielem řešíme peníze – jak nejlépe využít 40 tis, které se sešly při sbírce. Nakonec volíme platby kartou – prý je to nejjednodušší způsob. Jednak je to velmi transparentní a jednak nemusíme řešit, na co peníze proměnit. V kostele chystáme materiální sbírku – zimní bundy, boty, rukavice, šály, čepice, hračky, pláštěnky. V úterý ráno Zdeněk s Danielem nakládají – i toto má Bůh v rukou, vejdeme se úplně akorát.\nA můžeme vyrazit… Nejprve řešíme naše pohnutky k této cestě.\nStanda: „V úterý jsem se bavil s Pepou Dvořákem, který se odtamtud právě vrátil. Byl to pro mě velmi silný zážitek. Následně jsem si přečetl mejl od Radky, ve kterém nabízela cestu do Bapske. No a třešničkou byl postoj manželky jeď. Vím, že mi to Pepa neříkal s úmyslem, aby mě donutil jet, ale byl to pro mě spouštěcí mechanismus.“\nZdenda: „S mamčou jsme se za to modlili. Chtěl jsem od Pána Boha jasné znamení. Nejsem teď totiž úplně vyšťavený, ale ani extra odpočatý. Ráno jsem si četl z Hesel a tam bylo napsané: Jsem Bůh cizozemců a zastánce vdov a sirotků. A bylo rozhodnuto“\nStanda: „Aničko, a ty ses k tomu dostala jak?“\nAnička: „Mně to taťka nabídl.“\nZdenda dovysvětluje, že se večer o situaci doma bavili. Dan chtěl jet taky, ale už byl přihlášen na Brodfest…\nJeště Standa komentuje manuál dobrovolníka, ve kterém stojí, že je lepší se se věnovat stu uprchlíků na 30%, než třiceti na 100%. Není cílem se vyšťavit hned na začátku. Je potřeba své síly šetřit. Tohle si musíme srovnat v hlavě po svém. Uvědomujeme si, že my si s sebou vezeme určitý komfort (spacáky, zimní bundy, pořádné boty) a za pár dní si dáme doma teplou sprchu. Oni to ale nemají…\nPříští zastávka nás čeká v Břeclavi. Tady máme nabrat Hanďu Fišerovou – posledního člena naší výpravy. A pak už Slovensko, Maďarsko, Chorvatsko, Srbsko… Pokud vše půjde dobře, měli bychom tam být ve středu nad ránem….\n28. 10. 2:00\nDo Břeclavi jsme dorazili asi tak v šest. Stavujeme se u Zdendových známých na čaj a čekáme na Hanďu Fišerovou, která za námi má dorazit vlakem. Cestou jim ale někdo skočil pod vlak, tak má zpoždění.\nO půl osmé nasedáme do tranzitu a vyrážíme. Díky skvělým Zdeňkovým řidičským schopnostem a Aniččinu úžasnému navigování vůbec nebloudíme. Nám třem vzadu cesta ubíhá velmi příjemně, protože spíme. Budíme se až na chorvatsko-maďarských hranicích. Chorvat je bez problémů. Když zjistí, že jsme dobrovolníci, tak si oddychne, že nevezeme léky, předává naše doklady Maďarovi. Ten se rozmýšlí, zda nám má dělat problémy, nebo ne. Vyptává se, co vezeme, chce vidět kufr, prohlíží technický stav vozidla. Znovu se ujišťuje, jestli jsme opravdu dobrovolníci, ptá se, kde budeme spát. Ve stanu. Konečně nám vrací doklady a pouští nás do Chorvatska.\nStanda: „Proč nás tak prohlíží, vždyť jedeme nezajímavým směrem…“ Uvidíme, jestli ten „zajímavější směr“ bude také tak bez problémů…\nVe dvě hodiny dorážíme na hranice srbsko-chorvatské. Ve městě Tovarnik se převlékáme do pracovního oblečení a do vest. Ty slouží jako propustka přes policisty a snazší prostup do Bapske. První město za hranicemi – Sid. Zde bloudíme.\nAž dorazíme na místo, máme volat koordinátorovi Vojtovi, který na nás čeká a předá nám pokyny…\nMáme za sebou téměř dvanáct hodin pobytu na místě. Je to velmi krátká doba na tolik podnětů, kterými jsme obklopeni.\nPo příjezdu na místo jsem se snažila dovolat koordinátorovi, ale nepovedlo se. Proto se vydáváme na průzkum terénu sami. Procházíme kolem karavanu Lékařů bez hranic, kolem stanu UNICEF a kolem dalších organizací, které zde působí. Pak se ale objevují první čeští dobrovolníci, kteří stojí na začátku velmi dlouhého stanu – má cca 500 metrů. Během této vzdálenosti mají dobrovolníci za úkol uprchlíky rozskupinkovat po dvaceti a posílat je ze stanoviště na stanoviště. Proč? Aby nevznikl dav. Také uprchlíkům podávají informace, kde se nachází a co je čeká. Další dobrovolníci chodí s čajem, další se základním oblečením pro děti. Procházíme kolem zpívající skupinky. Momentálně je zde víc dobrovolníků než uprchlíků. Ale to je dobře. Aspoň máme prostor vše prozkoumat.\nOcitáme se ve velikém vojenském stanu. V jeho první části je „roztřízené“ oblečení, vzadu jsou pytle, které na třízení teprve čekají. Ujímáme se této práce a hrabeme se v hadrech. (Nutno říct, že čepice a rukavice, které jsme dovezli z Čech, jsou rozdány dřív, než si sundáme batohy ze zad). Po čase odchází pánská část naší výpravy nocovat, já se přesouvám do „výdejny“. Zde uprchlíci dostávají čaj, oblečení, tyčinku, kapesníky. Někteří jsou velmi vděční, jiní si pletou naši výdejnu se supermarketem. Další částí našeho stanu je přebalovací kout. Zde přebíráme malá miminka, otíráme je ubrouskem, dáváme čisté plíny a čisté, suché oblečení. To špinavé letí do koše – na recyklaci není prostor. Opět platí to samé – někteří jsou velmi vděční, jiní ne. Ale rozhodně jsou všichni unavení. Všude kolem je nepořádek, spousty věcí, zmatek… našim úkolem je ale být milí a dávat lidem aspoň na chvíli zapomenout.\nCelý tým se chystá na příjezd vlaku. Ten má přijet kolem sedmé. Pro nás to znamená velký nápor uprchlíků – asi 500. Do deseti se nezastavíme, pak už se situace uklidňuje a my máme čas na krátkou schůzku celého týmu. Dozvídáme se novinky z politické scény. Zatím všichni dobrovolníci zůstávají zde, ale zvažují se dvě místa, kam by případně proběhl přesun.\nPo schůzce jdou holky spát a já se vracím do „své“ výdejny. Tentokrát je zde se mnou Standa. Venku je krásně, uprchlíci chodí pozvolna, takže máme čas se s nimi bavit, diskutovat, vtipkovat. Vládne zde celkem pohoda. Přesto jsou některé situace velmi překvapivé – například když matka si jde dvakrát pro oblečení a tvrdí nám, že je zde poprvé. Prostě chce toho mít hodně, i když to nepotřebuje. Hlavní je „mít toho hodně“…no, ale Češi by se chovali asi podobně.\nVelmi zajímavá je jazyková bariéra. Angličtina rozhodně není světovým jazykem. Ještě že se dá ukazovat, protože jinak bych jim tu čepici asi nikdy nedala J Mezi Asi 150 dobrovolníky je několik, kteří mluví arabsky, ale ani to občas nedostačuje.\nProtože je klid, mám konečně čas se jít projít, zajít se nasvačit… a na záchod. I když to se mi nechce, protože tu není kam. No, s chutí do toho J\nLežím ve spacáku v tranzitu a rekapituluji zážitky posledních hodin. Během odpoledne už bylo volněji. Byl čas si v našem stanu trochu poklidit, dorovnat chybějící zboží, ale také si popovídat. Dnešní službu jsem držela s Petrou z Brna. Během dopoledne jsem stále přebalovala mimina, teď spíš vydávám drobnou kosmetiku – papírové kapesníky, vlhčené ubrousky, šampony, vložky, desinfekci… Během odpoledne si uvědomuji, že lidé, kteří kritizují uprchlíky za nepořádek, mají pravdu. Všude jsou kupy odpadků, které dobrovolníci sbírají. Na druhou stranu je pravda, že jsem za celý den neviděla nikoho se modlit nebo vzývat Alaha. Některé ženy dokonce nenosí pokrývku hlavy. Někteří uprchlíci si pro svůj příděl chodí víckrát, jiná se mají tendenci v oblečení přehrabovat. Ale je tu otázka: Byli bychom jiní?\nOdpoledne hrál Standa na kytaru, dobrovolníci se přidávali ke zpěvu, bylo to moc příjemné.\nHanďa s Aničkou třídily ve skladu oblečení. Jsou ho tam opravdu kupy. Kdybych měla ale napsat, čeho je nedostatek, jsou to: dámské kalhotky, rukavice, dospělé čepice, zimní boty. Papírové kapesníky a minibalení krémů, past, desinfekce…\nZdenda tráví den mezi uprchlíky, kteří čekají na chorvatský autobus. Vždy přijme skupinu přibližně 20 lidí, chvíli si s nimi povídá, informuje je, co se bude dít, a pak je posílá dál, k autobusu. Podle jeho zkušenosti jsou někteří lidé velmi nervózní, a proto nemají daleko k napadení. Většina z nich jsou ale milí, přátelští, chtějí si povídat, vtipkovat.\nNo nic, jdu konečně spát. Je zvláštní, když kolem mě prochází uprchlíci se svým batůžkem nebo taškou…\n29. 10. 8:30\nAsi o půl jedné jsem byla probuzena Standou a Hanďou. Takže střídání teplých míst. Mířím navlečená do všeho, co tu mám, do svého výdejního stánku. Tady už se změnila služba, a holkám to moc pěkně jde. Proto beru velkou IKEAckou tašku, nabírám do ní dětské čepičky, ponožky (rukavičky ne, to je nedostatkové zboží), bundičky a vydávám se mezi čekající dav oblékat malé děti. Syřané jsou velmi vděční, za vše děkují, chtějí si povídat, jsou za pomoc rádi. Také většinou mluví velmi dobře anglicky. U Afghánců už je to horší. Po odbavení největší vlny se dostávám k výdeji čaje. Je tu o trochu tepleji, ale není to ono. Jedná se o černý čaj, ale příšerně sladký. A někteří uprchlíci žádají ještě o další cukr.\nZhruba o půl čtvrté přichází holčina, abych místo ní šla do UNICEF stanu. Jedná se o stan na začátku hranic, který provozuje tato organizace. Toto místo je určeno pro matky s malými dětmi, které zde mají možnost své dítě nakojit, přebalit, převléct. A protože zde jsou často i pár týdnů stará miminka, stan je VYTÁPĚNÝ. Celé čtyři hodiny se téměř nezastavíme. Matky sem přináší velmi unavené, plačící děti. Je ale vidět, že poté, co je dítě přebaleno, nakrmeno (ale to jen v případě kojení – sunar zde nesmíme vařit), v suchém oblečení, hned jsou všichni spokojenější. Další velmi zajímavou zkušeností z této směny je setkání s Adélou. Je to dobrovolnice, která se narodila v česku, ale její otec je Syřan. V Sýrii měl velmi dobře placenou práci a také rodinu, proto se po čase přestěhovali do Sýrie. V Sýrii se jí narodila další sestra, která je velmi nemocná. Kvůli zdravotní péči se proto po sedmi letech vrátili do ČR. Až do vypuknutí války se tam na prázdniny vracela. Adéla mluví arabsky, proto je pro tuto práci velkým přínosem. Povídáme si spolu o mentalitě Syřanů, o její rodině, která v Sýrii zůstala, o otci, který je muslim…\nPo skončení směny uklízíme kolem stanu. Je neuvěřitelné, jaký nepořádek kolem panuje. Po zemi se válí nenačaté potraviny, které uprchlíci dostávají po vystoupení z vlaku v Berkasovu. Je to strašné plýtvání. Ale chovali bychom se jinak? Měli bychom chuť na sardinky ve tři ráno, když jsme celí promrzlí…? Uprchlíci mají kolem sebe materiální nadbytek, ale chybí jim vlídné slovo, zájem a přijetí. Adéla říkala, že jako Češi jsme hloupí v tom, že se k Syřanům tak chováme. Jsou velmi pohostinní, vděční a pracovití. V momentě, kdybychom jim pomohli, oni by nám to několikanásobně vrátili…\nPrávě vedle mě zastavila Toyota s německou značkou, ze které vystoupila starší načančaná dáma a několik uprchlíků. Ona totiž svým vozem vozí ty nejpotřebnější z nádraží sem. Jedná se o ženy s malými dětmi, staré, nemocné. Jak je vidět, každý může pomáhat J\nCo se týče pomoci, tak kromě nás tu je ještě UNICEF, Lékaři bez hranic a němečtí dobrovolníci. Dobrovolníků je zde dost, materiálu je zde dost (plné sklady oblečení, hygienických pomůcek, občerstvení) peněz je dost (oni toho po materiální stránce stejně moc nepotřebují). Něco ale stejně chybí… Taky neustále visí ve vzduchu otázka, co s nimi bude, až začne mrznout…\n30. 10. 10:15\nVyrážíme na cestu domů, takže mám čas pro rekapitulaci posledních 24 hodin. Včera dopoledne jsem byla ve výdejním stanu. Čepičky, rukavice, boty, overaly… Stále dokola. Poměrně se ujalo Standovo označení „Mark and Spencer“. Ze začátku jsem měla problém nechat lidi si oblečení vybírat – chceš, nebo nech být. Postupně jsem ale situaci přehodnotila. Pokud bych byla v jejich situaci a viděla krásnou růžovou bundičku, ve které by moje Ela vypadala jako princezna a místo ní by mi nutili hnědou šusťákovou kombinézu, taky by se mi to úplně nelíbilo. Takže pokud to situace a množství lidí dovolila (o), nechali jsme je vybírat, ať si to užijí J. Pokud zrovna nikdo nechodil, rovnali jsme overalky, bundičky, kaťata… práce tam byla pořád.\nNa odpoledne jsem se domluvila se třemi kluky z Prahy, že zajedeme do Noveho Sadu (Srbsko) na nákup. Vyrazili jsme před třetí a nikdo z nás netušil, že se jedná o výlet na celé odpoledne. Jednak jsme lehce bloudili a pak byl také problém s nákupem. Měli jsme nakoupit co nejvíce půllitrových vod. Děsný problém. Objeli jsme 4 supermarkety a nakoupili jich asi 2tis., na víc už jsme neměli sílu. Za část peněz jsme nakoupili papírové kapesníky a spousty čokoládiček. Pro děti je to velikým dárkem – když dostanou sladkost, zazáří jim očka. I tak bylo velký problémem peníze utratit. Oblečení je dost, jídla je dost a víc toho není potřeba. Obzvlášť když nikdo neví, jak dlouho tento“tábor“ v Bapské bude dlouho. V momentě, kdy se Srbové s Chorvaty domluví a dostaví se nový uprchlický tábor, ve kterém budou moct přečkat zimu, už tu nebude pro dobrovolníky práce. Původně se mluvilo o 2. listopadu, tábor však není dokončen, takže se na definitivní termín čeká. Až to přijde, celé zázemí se sbalí a přesune jinam, kde bude potřeba.\nPo návratu s nákupem si beru z auta spacák a jdu spát do noclehárny. Jedná s o větší stan stranou tábora, ve kterém jsou po zemi karimatky. Ospalec si vezme pouze svůj spacák (pokud ho nemá, půjčí si nějaký cizíJ )a lehne si, kde je místo. Až ráno se dovídám, že mým spolunocležníkem byl Standa. Ve dvě hodiny vstávám a jdu do stanu UNICEF. Tady přebíráme s Adélou službu. Jsme velmi rozčarované, protože předchozí dobrovolnice tam nechaly poměrně velký nepořádek. Trvá nám dvě hodiny, než stan dáme do pořádku – vyklepeme deky, srovnáme a roztřídíme oblečky, vyházíme odpadky, doplníme zásoby, odneseme nepotřebné věci a hlavně zakázané – nechápeme proč, ale holky si do stanu donesly léky pro malé děti. Ty však smí vydávat pouze lékař. Pokud by někdo zjistil, že vydáváme léky my, byl by velký problém. Další věc, kterou řešíme, je pivo. Jedna dobrovolnice si zde načala plechovku. Alkohol je zde ve velmi omezené míře, natož v dětském stanu. Adéla nebere ohled a holčině natvrdo vynadá. Ale je to dobře. Někteří dobrovolníci tuto práci opravdu berou jako dobrodružnou a adrenalinovou pařbu. Nechce se jim řídit pravidly a pravděpodobně jim byla věnována poznámka v etickém kodexu dobrovolníka – „ujasněte si, proč tam jedete.“\nPo osmé hodině nás střídá pracovnice world vision (spolupracují s UNICEF). Správně by měla obsluhu stanu zajišťovat ona sama – je za ni placená. No, umí si to zařídit J. Vydávám se naposled lajnou na naši základnu. Už ne ale za pult, spíš sleduji ruch kolem. Pak přijde paní s miminkem. Přebírám si ho od ní, aby si na chvilku ulevila a mohla doplnit zásoby oblečení. Miminko mi spinká v náručí. Je roztomilé.\nV 9 hodin je vedle zásobovacího stanu vysluhována ekumenická mše open air. Zaznívají zde písně, modlitba, čtení z bible. Je příjemné vidět křesťany různých církví, kteří mají tolik společného. Po závěrečném Amen se vydáváme k autu. Chvilku nám trvá, než ho dáme do takového stavu, abychom se do něho všichni vešli i s taškami. O půl jedenácté se vydáváme na cestu domů…\nVšudypřítomný smrad. I na ten se dá po čase zvyknout. Na začátku je to však velmi silné kafe…\nNeustálé natáčení televizí a focení. Během dne to bývalo jako v zoo. Natáčelo se všechno a všechny. Neustále. Kojící matky, plačící děti, nervózní otce, zpívající dobrovolníky… co kdyby se to hodilo něco z toho na super reportáž? Ani lidem to nebylo příjemné. Což chápu.\nProjíždíme polem posetým odpadky. Na tomto místě uprchlíci vystupují z autobusu, dál musí nahoru do kopce pěšky – se svými zavazadly, s dětmi v náručí, v žabkách… Zde už na ně čekají někteří dobrovolníci, kteří jim s nákladem pomáhají nahoru.\nVracíme se k zážitkům z hranice – „Co už rozhodně nebudu chtít dlouhou dobu pít, je čaj s cukrem. Jako vzpruha to bylo dobrý, ale příšerně sladký.“\nAnička líčí, že když se šli s taťkou projít dolů k autobusům, do kterých běženci nastupovali, policie je zadržela. Jednak proto, že překročili hranici (bez pasu) a jednak proto, že si fotili policisty. Bylo velmi obtížné jim vysvětlit, proč si je fotí. Že je to kvůli lidem, kteří přispěli na pomoc, tak aby viděli, jak ta pomoc vypadá…\nPřijíždíme k srbským hranicím… jsme zvědaví, zda kontrola proběhne bez problémů, nebo jestli budou zkoumat, zda nevezeme v kufru nějakého uprchlíka. Přeci jen jedeme dodávkou s tmavými skly. Vše je bez problémů, ještě uvidíme, co chorvatské hranice. I tady to bylo velmi rychlé.\nDo Břeclavi dojíždíme v 17:15. Na nádraží vykládáme našeho spolucestujícího Jindřicha z Chebu a Hanďu. Oni odsud jedou vlakem do Prahy. U Zdendových rodičů nabíráme jablka a jedeme domů. Cestu po ČR zvládám velmi špatně – ucpané silnice, únava, stravování posledních dní… když ve 20:00 dorážíme domů, jsem velmi vděčná, víc bych nezvládla…


Odstranění žilek v obličeji - Praha - Diskuze - eMimino.cz\nodstranění žilek v obličeji-Praha\nAhojda nechaval si tu nekdo odstranit zilky v obliceji? mam stale cervene zilky na obliceji a nevim si s tim rady a to mam od malicka. musim nosit makeup jinak to vypada priserne. resi a nebo resil nekdo stejny problem?\nChodím pravidelně. Jden čas jsem chodila tak co dva roky, ony ti zase vyskákají. Teď už jsem dlouho nebyla a i tak je to lepší, než bývalo Chodím na kliniku Na Příkopech. Teď vlastně ani nevím, jak se jmenuje Jo, lepší je chodit teda mimo léto.\nSnížení příjmu o 1000kj\nHelix - náušnice do ušní chrupavky\nSport, běh prostě pohyb v Českých Budějovicích\nSport se 2 dětmi


Sváteční radovánky – bdsmdream.cz\nDubnové počasí poměrně přálo a zdálo se, že zima už definitivně odtáhla pryč. Občasné záchvěvy měla, ale už ne v podobě sněhu, spíše jako zběsilý slejvák.\nTen jeden pátek byl však úplně dokonalý. Azuro, teplo, příroda neváhala a začala bujet. A Alenka podlehla lákadlu žlutého puchýře a v třpytivých balerínách stepovala na své značce. Přemýšlela, že by si sprejem na zemi namalovala kruh a vztyčila tam ceduli. Něco podobného, jako mají invalidi rezervace na své espézetky. Cedule by byla samozřejmě růžová a v bílé siluetě jednorožce by byl nápis: Alenčin důlek.\nZazubila se nad tou vidinou a hned ji smích zase přešel. V balerínách a lehkém oblečení začínala být zima. Tu neměla moc ráda, takže jak klesala tělesná teplota, klesala i její nálada.\nAutu se zablýsklo okno, jak přijíždělo a odrazilo slunce. Zastavilo kousek od Alenky, která svůj miloučký obličej vyměnila za ztýraný.\n„Ahoj Děvčátko.“ pozdravil a hned změřil pohledem, co se děje.\n„Dobrý den, Pane. Nemáte sekáček na led?“ odpověděla a ani se nepohnula. Nohy měla, jako kusy ledu. Proklínala se. Pro dnešek nenáviděla brzké jaro a jeho tepelné podvody.\n„Je ti zima?“ optal se Pán, když viděl její skoro letní úbor. Chtěla mu sarkasticky odpovědět, že by se ráda zchladila douškem Čubka libre (čtěte Cuba libre), ale potřebovala si osekat trochu ledu ze svých nohou. Nakonec jen pokývala hlavou. On se zasmál a hodil přes ní svou jarní bundu, hezky vyhřátou. Sáhl po obvyklé bagáži, kterou měla sbalenou na víkend, a zamračil se.\n„Co v tom, proboha, táhneš?“ hýkl překvapeně, když se taška sotva odlepila od země a divně zarachotila. Na ní byla trocha bílého prášku neurčitého původu. „Chystáš se kachlíčkovat koupelnu?“\nZavrtěla divoce hlavou a usmála se. „To je překvapení, Pane,“ a dodala skoro potichu: „Jen bych potřebovala ještě pár věcí v obchodě.“\nZůstali na sebe zírat. Obchody byly tabu. Tam směl chodit buď jeden, nebo druhý. Pán si promnul prsty čelo a s vrčením vydechl.\n„Ale co když tam bude fronta?“ pípla.\n„Ty čubko…“ zahučel varovně. Zatímco se tahali o argumenty, soukali se do auta. Stál mezi dveřmi, chystajíc nastoupit. Nasadila si sluneční brýle.\n„Půl hodiny. Ano, Pane.“ odrecitovala a sedla si.\nKdyž dojeli k obchodu, Pán pustil stopky. Poprvé v životě běžela šestistovku v krámě. Ještě štěstí, že měla ty baleríny, v podpatkách by se už nejmíň stokrát natáhla. Rozrážela babkám košíky u regálů, s udýchaným: „Promiňte!“ házela věci do náruče a letěla k pokladně.\nStihla to, kupodivu. S jazykem na hrudi, rozježenými vlasy a zadýchaná položila nákup na zadní sedadlo. Pán byl spokojený, protože se pobaveně šklebil a bubnoval prsty do volantu.\nA zase byla ve známém doupěti neřesti. Celou cestu dbala na to, aby se cestovní tašky něco příliš nedotklo. Jeho podezření sílilo, ale neptal se už, co tam má. Věděl, že to z ní vypadne brzy samo. A tak jí věci odnesl do království, ze kterého byl ihned zase vykázán, a šel postavit vodu na čaj.\n„Čaj. Prý nejlepší čaj je kafe s mlíkem, jsem slyšela.“ řekla Pánovi, když zasedla na židli v kuchyni a zírala na hrnek, jako husa do flašky.\n„Jo? A kdes to moudro pochytila?“ zeptal se klidně a zkoumal v ruce nějakou příručku.\n„V písničce. Od Chinaski.“ odpověděla prostě a zkusila to znovu. „Chtěla bych vyzkoušet, jestli je to pravda.“\n„Nedostaneš kafe.“ zahučel neutrálně, aniž by jí věnoval pohled, „Víš dobře, co to s tebou dělá.“\nChtěla po něm mrsknout nějakou obličejovou grotesku, ale věděla, že má oči, jak lodní dalekohled a tutově by to viděl. Napila se.\n„Ach.“ vzdychla slastně a zavřela na chvíli oči. „Ta chuť mlíka a kofeinu!“\nUpřel na ní pohled. Zaculila se a raději znovu pozvedla hrnek k ústům. Pak si začala prohlížet kuchyň kolem dokola a poklepávala u toho nohou.\n„Vybal to.“ řekl.\n„A co mám vybalit, Pane?“ pozvedla překvapeně obočí.\n„Nehraj to na mě!“\nCukla rameny, stále s nevinným obličejem a očima dokořán. Beze slova vstal a chytil Alenku za předloktí. Jedním cuknutím jí zvedl ze židle a chytil za vlasy tak, aby zvrátila hlavu.\n„Pak to z tebe vymlátím.“ zavrčel drsným hlasem a palcem druhé ruky přejel po jejích pootevřených rtech. Pak beze slova, držíc stále za culík, dotáhl Álu k židli a ohnul přes koleno. Odhrnul sukni, kalhotky trochu stáhl a dal první ránu na její holý zadek. A pak další, další a další. Když měla půlky, že by se z nich dala stahovat kůže, sedla mu k nohám. Proplétal Alenčiny zrzavé, dlouhé vlasy mezi prsty nebo osahával obličej. Kreslil na něm prsty neviditelné kontury.\n„Takže?“ promluvil po docela dlouhé chvíli a jeho ruce sevřely obličej.\nZamrkala. Pobídl ji menší fackou, jejíž pleskot prořízl ticho v kuchyni. Vzdychla.\n„To má být překvapení, Pane.“\nNasadil zamyšlený výraz a pak, skrze oči, vypálil Alence pohledem díru až do plic. Sledoval reakce a četl si. Věděl nakonec, že to nebude nic zákeřného, protože jinak by se začala provinile ušklíbat.\n„Nevím jak ty. Ale malý kafe bych si teď dal.“ zabrblal a vstal. „Chceš taky?“\nZůstala sedět na zemi s pootevřenou pusou a zamračeným obočím. Chtěla vykřiknout něco sprostého, ale polkla vodopád nadávek a cynicky se zazubila.\n„Ano, Pane, prosím. Mlíko s kafem.“\nNemohla přeslechnout, jak se pod vousy směje svým hlubokým smíchem.\nKdyž přišla neděle, obvyklý den odjezdu, nervózně si kousala pusu a pořád se vrtěla. V pondělí měl být svátek, ale nedomluvili se na žádném prodlouženém víkendu. Pořád vymýšlela, jak se ho zeptat, když jí vyrušil z plánování. Stál u plotu Jednorožečkova, připravený na odjezd. Zůstala na něj civět.\n„Potřebuju si něco vyřídit. Tak za hodinu, spíš dvě budu zpátky.“ oznámil.\n„A co?“ vyjelo s ní zvědavě.\n„Vajco.“ odpověděl pobaveně.\n„Proč?“ pokračovala v tažení.\n„Protože chci a můžu.“\nOdjezd znamenalo, že půjde trucovat do skříně, kterou samozřejmě při svém nájezdu zorganizuje a přizpůsobí tak, že chytne psotník. Tentokrát ale měla jiné plány. Nic už nenamítala, protože ta jeho výprava se jí hodila do krámu. Sotva se za ním zabouchly dveře, začala vybalovat tašku. V poklusu běhala sem a tam, z pokoje do kuchyně, a organizovala. Stihla, co potřebovala a měla ještě rezervu.\nPán se vrátil o něco později. Slyšela pohyb v chodbě a pak tlumené kroky, které ho neomylně vedly ke skříni.\n„Co to tu voní? Tys něco vařila?“ otevřel skříň zároveň s dotazem. Seděla v ní s nohama u kolen, v jeho košili a na pravé ruce měla navlečenou ponožku.\n„Já to nebyla, Pane.“ řekla pisklavým hláskem a parodovala, že to řekla ta ponožka.\n„A tohle,“ zdůraznil s pokynutím hlavy směrem k maňáskovi, „má být zase co?“\n„Nitoslava Díroprstá, těší mě, Pane.“ představila se fuska s rádoby úklonou a on rychle zabouchl dveře od skříně, aby to rozdýchal. Zevnitř se ozval tlumený a pohoršený hlásek Nitoslavy: „No to je ale vychování!“\nPak bylo chvilku ticho a Nitoslava pokračovala: „Alenko, řeknu ti vtip. Potkaj se dvě ponožky a jedna říká: Jé, čau Vašku, jak se máš? A ta druhá na to: „Jé, čau Stelo, dobře. Už máš díru?“\nPánovy kroky se vzdálily od skříně tak rychle, jak se Alenka začala bláznivě smát. Vylezla ven a ve chvíli, kdy vítala Nitoslavu ve svém království, se z kuchyně překvapeně ozvalo:\n„Beránek?“ a pak následoval pohoršený dodatek: „Proboha, co to je za hybrida?“\nNakonec byl slyšet jen Pánův smích. Přichystala mu překvapení na nadcházející Velikonoce. Beránka zvládla upéct, když byl pryč, ale aby vystihla jejich ujetý vztah, nastrojila ho, jako submisivního koženáče. Do tlamky mu naaranžovala roubík z červené lentilky, ze které vedly tenké, kožené pásky za jeho uši. Na očích mu z čokolády zdobící tužkou vymalovala škrabošku a na krk upnula opravdový obojek s ostny. Ten sehnala ve zverimexu, prodávali i takto malou velikost, zřejmě na nějaké krvelačné čivavy jménem Brutus. Vajíčka byla namalovaná černě a červeně, s nalepovacími ostny, které se daly sehnat v potřebách pro kreativce.\nPřiloudala se do kuchyně za ním a uculovala se. Zdálo se, že plán splnila nad očekávání dobře.\nAle to ještě netušil, že až ho zítra ráno vyprudí k výprasku bičem, bude na něm mít barevné fáborky, jako na pomlázce.


Expres - Taburet (lana pacyfik/lana gold, ozdobný lem) | Jena nábytek\nNacházíte se zde: JENA-NÁBYTEK »NÁBYTEK »Sedací soupravy »Taburety »Expres - Taburet (lana pacyfik/lana gold, ozdobný lem)\nMeblosoft Expres - Taburet (lana pacyfik/lana gold, ozdobný lem) 3899\nExpres - Taburet (lana pacyfik/lana gold, ozdobný lem)\n2 730 Kč s DPH 3 303 Kč\n2 637 Kč s DPH 3 191 Kč\nPopis Expres - Taburet (lana pacyfik/lana gold, ozdobný lem)\nKód výrobku: 158-0963/092 Part.No.: 158-0963/092\nSledování televize je nejpohodlnější z prostorné sedačky. Ale v určité chvíli se vám bude hodit i taburet. Brzy se stane nepostradatelným doplňkem každého interiéru. Taburet se nejčastěji používá jako podložka pod nohy. Podpěra nohou pomáhá k dobrému prokrvení končetin a díky tomu si můžete dopřát dokonalý komfort při čtení knížky či sledování televize. Při příchodu návštěvy jistě také oceníte dodatečné místo k sezení, taburet může posloužit i jako odkládací plocha pro tác s čajem nebo časopisy. Pokud hledáte taburet, který zaujme nejen vzhledem, ale i kvalitou, bude správnou volbou taburet ze série Expres.\nTaburet Expres je doplňkem sedací soupravy, který vám nesmí chybět! Nejen že slouží jako podpěrka pod nohy, abyste si mohli užít maximálního komfortu, ale navíc jde o velmi estetický prvek! Jednoduchý čtvercový tvar je ozvláštněn potahem ve dvoubarevném provedení - ozdobný lem působí elegantně a moderně. Souprava je čalouněna pevnou látkou, která je příjemná na dotek a odolná proti oděru.\nhlavní látka: lana pacyfik\nozdobný lem: lana gold


Vysočina chce změnit název kraje, musel by se ale přepsat ústavní zákon - iDNES.cz\n1. února 2010 13:20, aktualizováno 13:20\nŠéfové hejtmanství chtějí přejmenovat svůj kraj. Místo Vysočiny by se podle nich měl nově jmenovat Kraj Vysočina. Přidání slůvka by si vyžádalo zásah do ústavního zákona i do krajské kasy.\nHejtmanství si přeje, aby si jejich kraj nově jmenoval Kraj Vysočina. (Ilustrační foto) | foto: Koláž - iDNES.cz\nVedení kraje svoji snahu vysvětluje tím, že Vysočina jako jediný ze čtrnácti krajů (kromě Prahy) nemá ve svém názvu slovo "kraj".\n"To činí velké komplikace při uzavírání smluv s obchodními partnery i občany Vysočiny. Významným důvodem jsou také zápisy do katastru nemovitostí, kde je bezchybný název nutností k zapsání nemovitosti," uvádí se v návrhu, který předkládá hejtman Jiří Běhounek (ČSSD).\nSkutečnými původci nápadu jsou ředitel úřadu Zdeněk Kadlec a komunistický šéf legislativního výboru Drahoslav Oulehla. Toho opozice dlouhodobě kritizuje, že jeho uvolněné místo na kraji je zbytečné za nadprůměrný plat.\n"Pokud by měl být zrovna tohle hlavní výsledek práce legislativního výboru, tak to není právě nejvyšší výkon," poznamenal bývalý hejtman Miloš Vystrčil (ODS).\nDalší exhejtman František Dohnal nemá o chystané změně informace. "V době mého působení ve vedení kraje jsme žádné zásadnější problémy s názvem neměli, proto se o takovou změnu nikdo nesnažil," uvedl Dohnal, současný prezident Nejvyššího kontrolního úřadu.\nProblém prý vyvstal po zavedení datových schránek\nZměna názvu by navíc nebyla zadarmo. "Něco to stát bude. Zatím jsme náklady nevyčíslovali," konstatovala mluvčí hejtmanství Jitka Svatošová.\nProblém s názvem je podle ní teď aktuálnější po zavádění datových schránek a celkové elektronizaci veřejné správy.\nStávají se třeba omyly, kdy některé datové zprávy pro Katastrální úřad Vysočiny končí v datové schránce "Vysočiny".\nChybovali třeba i pracovníci soudů a pak se řešila otázka, jestli jsou dokumenty platné.\nExhejtman Vystrčil považuje za možné, aby se slovo kraj přidalo, když problémů přibylo.\n"Bylo by to asi obvyklejší. Otevírat ústavní zákon kvůli tomu ale považuji za zbytečné. Jihlava se taky nejmenuje Město Jihlava, Praha se nejmenuje Město Praha," přirovnal Vystrčil.\nVedení hejtmanství ale tvrdí, že problémů se současným názvem je víc.\n"Zaznamenali jsme i negativní reakce na možnost snadné záměny názvu kraje s názvy obchodních firem a značek různých produktů," uvádí se v návrhu.\nZměna nezměna se už řešila v roce 2006\nZastupitelé v úterý zváží, jestli pověří Jiřího Běhounka a Drahoslava Oulehlu k jednání o změně ústavního zákona.\nPozoruhodnou "změnu nezměnu" z podobného ranku řešili krajští úředníci a politici už v roce 2006. Tehdy nechali udělat nové logo kraje, které bylo skoro stejné jak to předešlé. Stálo to desítky tisíc korun.\n"Důvodem změny byla modernizace, aby bylo logo lépe čitelné a zřetelnější. Grafické úpravy byly záměrně provedeny tak, aby se nejednalo o drastickou přeměnu," zdůvodňovali tehdy "neviditelnou" změnu úředníci.\nPůvodní logo používal kraj od svého vzniku, tedy zhruba pět let. Kvůli novému logu se měnila mimo jiné razítka a orientační systém v budovách hejtmanství.\nTémata: Jihlava, Vysočina, ČSSD, František Dohnal, Hejtman Vysočiny, Jiří Běhounek, Katastr nemovitostí, Katastrální úřad, Miloš Vystrčil, Nahlížení do katastru, Nejvyšší kontrolní úřad, ODS, Plat, Vysočina, Změna loga\nKraj Vysočina po dvou letech ruší své stálé zastoupení v Bruselu - mimo jiné z ekonomických příčin. Vedoucí belgické...


Právě kvete smaragdová liána - Czech Travel Press\nLiána Strongylodon macrobotrys roste v přírodě pouze na Filipínách v nížinných deštných lesích ostrovů Luzon, Mindoro a Catanduanes. Mohutná liána běžně dosahuje i dvacetimetrové výšky. Pyšní se hroznovitým květenstvím, která bývají až 90 cm dlouhá. Unikátní modrozelená barva květů patří k nejnápadnějším v celé rostlinné říši. Pro tuto barvu se této liáně také říká „smaragdová“ nebo „nefritová“. Její další zvláštností je, že ji opylují převážně kaloni, kteří vidí barevně, a neobvyklá barva jim zřejmě pomáhá v orientaci.\n„Dnes nastal pro nás všechny v botanické zahradě velký den. Kromě toho, že opět můžeme veřejnosti otevřít náš unikátní tropický skleník, vstoupí dnes návštěvníci do areálu zahrady zcela novým vstupem. Fata Morgana je aktuálně v plné vegetační kráse. Je půvabně zelená. Protože je část tropického deštného lesa je zarostlá, máte pocit, že skutečně procházíte džunglí. Jednou z rostlin, na kterou jsme skutečně pyšní, je již zmíněná smaragdová liána, která právě nyní rozkvétá. Ve skleníku se navíc v příštích týdnech rozletí i exotičtí motýli. Návštěvníci se tedy rozhodně mají na co těšit,“ zve Bohumil Černý, ředitel Botanické zahrady hl. m. Prahy.\nDo skleníku v jeden okamžik maximálně 100 lidí\nDo Botanické zahrady Praha v současnosti můžete vstupovat pouze hlavními vchody, které jsou otevřené denně od 9 do 19 hodin. Tropický skleník Fata Morgana je otevřen vždy od úterý do neděle od 9 do 19 hodin. Aktuálních státní hygienická opatření udávají, že v prostorách skleníku bude v jeden okamžik maximálně 100 osob (1 osoba na 15 m² vnitřní plochy). Vstupenky je možné zakoupit přímo v pokladnách, s ohledem na komfort návštěvníků však botanická zahrada doporučuje zakoupit vstupenky on-line prostřednictvím webových stránek www.botanicka.cz.


Hubnut� �esk� bud�jovice | první konzultace zdarma\nhubnut� �esk� bud�jovice - dieta od NATURHOUSE je úplně jiná dieta. Přijměte naše pozvání a využijte nabídky BEZPLATNÉ výživové konzultace. Při konzultaci Vám sestavíme vzorový jídelníček na míru přesně pro Váš metabolismus. Konzultaci povede profesionální nutriční terapeut vyškolený společností NATURHOUSE. Celá konzultace se nese v příjemném a přátelském duchu. Společnost NATURHOUSE je tu pro Vás.\nHubnut� �esk� bud�jovice\nZajímá vás téma hubnut� �esk� bud�jovice a chcete konečně zhubnout? Dieta od NATURHOUSE je jiná. Dieta od NATURHOUSE staví především na vzájemné vůvěře mezi klientem a výživovým poradce. Doplňky doporučené od NATURHOUSE jsou také zcela odlišné - doplňky od NATURHOUSE prošly mnoha testy a jsou postaveny na složení, které je ověřeno tisíci klienty.\nSpolečnost NATURHOUSE je mezinárodní organizace s působištěm v zemích po celém světě. Na rozdíl od ostatních společností neslibujeme nesplnitelné, neslibuje to, čeho nelze dosáhnout. Nikdo nebude hubnout za Vás, hubnete sami, s vlastní vůlí a NATURHOUSE Vám pomáhá udržet si silnou vůli a nasměruje Vás na správnou cestu. NATURHOUSE Vás nenutí držet hladovku, ba naopak, s námi se rozhodně trápit hlady nebudete. hubnut� �esk� bud�jovice - dieta od NATURHOUSE je úplně jiná dieta. Ani nečekejte, že budete hubnout pomocí "zázračných" pilulek. My Vám pomůžeme změnit Vaše stravovací návyky – jednou pro vždy. Jen díky tomu naše metody skutečně fungují a jsou tak oblíbené po celém světě.


Ve Slušovicích v noci hořela diskotéka Sud - Deník.cz\nSlušovice /FOTOGALERIE, AKTUALIZOVÁNO/ - Rozsáhlý požár zachvátil ve čtvrtek 27. srpna diskotéku Sud ve Slušovicích. Oheň zničil část horního ochozu, kde byl bar a posezení. Co bylo jeho příčinou, bude vyšetřovatel hasičů zjišťovat v pátek ráno.\nPožár diskotéky ve Slušovicích. | Foto: HZS Zlínského kraje\nOheň zničil část horního ochozu, kde byl bar a posezení. V budově naštěstí v tu chvíli nebyli žádní lidé. Škody se odhadují na dva miliony korun. Vyšetřovatel hasičů společně s policií zjišťují, co bylo jeho příčinou. Není totiž vyloučené úmyslné zapálení. Hasiči byli na požár upozorněni pár minut před půlnocí. „Už prvotní hlášení nám naznačovalo, že jde o rozsáhlejší případ, což nám záhy potvrdili i dobrovolní hasiči, kteří byli na místě jako první. V oknech totiž praskaly okenní tabulky a z budovy šlehaly velké plameny,“ popsal mluvčí krajských hasičů Ivo Mitáček.\nV budově naštěstí nikdo nebyl\nV budově naštěstí nikdo v tu chvíli nebyl. Diskotéka totiž funguje jen přes víkendy.\nDalší den pak vyšetřovatel hasičů společně s policií pak celé dopoledne zjišťovali, proč k požáru došlo. „Experti i se speciálně vycvičeným psem označili a zajistili hned několik stop, které byly zaslány k odbornému zkoumání. Do jejich výsledku zůstává případ nadále v šetření policie,“ upřesnil ještě Mitáček\nTo, že se dnes večer brány oblíbené diskotéky neotevřou, je líto Lukáši Jakubovi ze Slušovic. „Je to škoda, chodíval jsem sem,“ řekl dvacetiletý mladík. Sám prý v noci u celé události byl. „Kamarád mě v noci probudil, že tu hoří. Bylo to peklo. Praskaly tu skla a šlehaly plameny,“ popsal svědek.\nPodobně reagovala i Slušovjanka Libuše Hejtmanová „Můj syn to tu navštěvuje. Pro místní to bylo centrum zábavy. Kam teď budou chodit, to nevím,“ pokrčila rameny a dívala se na ohořelou budovu.\n24. srpen 2009 - Při požáru chaty zasáhl hasiče trám\nTéměř šest hodin bojovaly v pondělí čtyři jednotky profesionálních i dobrovolných hasičů s velkým požárem chaty nedaleko Všeminy na Zlínsku. Při zásahu byl dokonce zraněn i jeden z hasičů, na něhož spadl uvolněný trám ze střechy.\n22. srpen 2009 - Obří požár zničil pilu a dřevo za tři miliony korun\nDvanáct jednotek hasičů zaměstnal požár pily a dřevovýroby u obce Bohuslavice u Kyjova na Hodonínsku. „Událost byla hasičům ohlášena v 19.47 hodin jako požár střechy bývalého rekreačního zařízení na samotě vzdálené několik kilometrů od obce. Protože při příjezdu prvních jednotek byly dvě budovy na ploše zhruba čtyřicetkrát čtyřicet metrů celé v plamenech, krajské operační a informační středisko hasičů vyhlásilo druhý stupeň požárního poplachu,“ uvedl mluvčí HZS Jihomoravského kraje Jaroslav Haid.\n21. srpen 2009 - Vyhořel sklad, kam se stahovali bezdomovci\nSklad oděvů hořel v Hodoníně v Bratislavské ulici. Třípatrovou budovu naproti hodonínského Zámečku, která dříve patřila Vinařským závodům, se podařilo uhasit za hodinu a půl. Jeden hasič se nadýchal hustého kouře. K vážným zraněním nedošlo. Dopravu na hlavním tahu směrem na Slovensko musela řídit policie.\nSirény ohlašující požár probudily před třetí hodinou ranní půl hodně lidí ve Vracově. V Sokolské ulici hořel opuštěný dům sousedící s tamním domovem dětí a mládeže. Tam momentálně bydlí na příměstském táboře třicítka dětí. To se ukázalo být více štěstím než smůlou.\nPivovarská ulice v Děčíně byla zcela uzavřená do 8.30. Hasiči tam likvidovali následky požáru obytného domu. Z domu byly evakuovány dvě osoby, ostatní obyvatelé utekli ještě před příjezdem hasičů. „Ke zranění nedošlo. Jen jedna žena musela být s psychickými problémy převezena do nemocnice. Pravděpodobně se jí udělalo špatně ze šoku,“ uvedl děčínský policejní mluvčí Ladislav Cvik.\nRozsáhlý požár rodinného domku v Březolupech likvidovali hasiči v pondělí ráno. Požár zpozorovali sousedé, kteří uviděli hustý černý kouř nad střechami. Jeden ze sousedů běžel k hořícímu domu, vběhl dovnitř a vyvedl ven majitelku. Osmdesátiletá žena se nadýchala nebezpečného kouře a byla v šoku. „Po vyvedení z objektu se však otočila a vběhla znovu do svého domu. Soused vykopl branku, vběhl do dvora, znovu do domu a napodruhé dostal ženu z dosahu plamenů,“ poznamenal Mitáček.\nObyvatelé ulice Sokola Tůmy v Kladně-Švermově zažili v pátek velmi rušné ráno. Krátce před sedmou hodinou zachvátily totiž jeden z rodinných domů plameny, které šlehaly nejen z oken a draly se i na střechu. Jen díky včasnému zásahu pěti hasičských jednotek, včetně dobrovolníků, se podařilo dostat oheň včas pod kontrolu a zabránit jeho rozšíření do sousedního domu. Podle zjištěných informací začalo v rodinném domku hořet od cigarety, s níž majitel zřejmě usnul v posteli.\nHasiči objevili po ranním zásahu v areálu Technických služeb v obci na Strakonicku ohořelá těla dvou brigádníků.


Restaurace Slověnice | Eurobydleni.cz\nAktuální nabídka restaurace Slověnice denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si restaurace Slověnice než Vás někdo předběhne.\nKategorie restaurace Slověnice se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele restaurace Slověnice neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je restaurace Slověnice právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné restaurace Slověnice\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii restaurace Slověnice, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující restaurace Slověnice, a to restaurace na prodej Slověnice, pronájem restaurace pronájmy restaurací Slověnice, Restaurace, bar Slověnice na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii restaurace Slověnice nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích komerční nemovitosti Slověnice, komerční nemovitosti k prodeji Slověnice, komerční nemovitosti k pronájmu Slověnice, Komerční nemovitosti Slověnice na dražba.\nDalší lokality v okolí restaurace Slověnice\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii restaurace Slověnice, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr restaurace Slověnice. Určitě lépe naleznete restaurace Slověnice, který hledáte.


Úpravy interiérů hrají čím dál významnější roli. V průběhu času si svůj byt či dům vylepšuje naprostá většina lidí, protože jen málokdo je spokojený se stavem domácnosti, v jakém ji získal. Jak vyplynulo z průzkumu Raiffeisen stavební spořitelny, Češi nejčastěji investují do rekonstrukcí koupelen a kuchyní.\nČeši si své bydlení vylepšují se stále rostoucí oblibou. 24 % dotazovaných jako největší prioritu vidí úpravu koupelny, 20 % respondentů pak uvedlo, že vylepšilo či plánuje vylepšit svou kuchyň. Nejčastěji se jedná o lidi ve věku 20–30 let, kteří si rádi dopřejí pohodlí a vaření neberou jen jako povinnost, ale i jako zábavu, při které se mohou sejít s přáteli či rodinou.\nVedle rekonstrukcí kuchyní a koupelen lidé realizují úpravy i svých obývacích pokojů, což uvedlo 12 % dotazovaných. 7 % respondentů pak pokračuje v úpravách ložnic, které provádí většinou mladí lidé a Moravané, a také dětských pokojů, do jejichž zvelebování se pouští především Češi ve věku 30–44 let. Dalších 6 % lidí pak investuje do nových rozvodů či odpadu.\nDo rekonstrukce interiéru se v posledních letech pustilo celkem 46 % dotázaných. 54 % respondentů v průzkumu Raiffeisen stavební spořitelny naopak uvedlo, že za posledních pět až sedm let žádnou rekonstrukci ve své domácnosti vůbec nerealizovalo. Ve většině případů se jedná o lidi, kteří jsou v nájmu, a proto nechtějí investovat do úprav. Češi také zlepšují okolí svého domu, a to především z důvodu názoru ostatních na jejich obydlí. Nejčastější jsou úpravy teras, balkonů či zahrady, do kterých investovalo 5 % dotazovaných.\n„Češi si rádi zvelebují své domácnosti, a to jak kvůli životním událostem, jako je například nový přírůstek do rodiny, tak pro pouhé zvýšení vlastního komfortu. V obou případech je důležité nepodcenit plánování a stanovit si na realizaci rekonstrukce střízlivý rozpočet. Samozřejmostí je pak počítat s dostatečnou rezervou pro případ, že v průběhu dojde k neočekávaným výdajům,“ uzavírá Lenka Molnárová z Raiffeisen stavební spořitelny.\n02.11.2021 - Zeptali jsme se odbornice na tepelné izolace.


EuroMillions online je konečně možné hrát i v České republice!\nSlavná hra EuroMillions spustila svůj provoz také v České republice! Všichni milovníci loterie, které se chtějí nechat zlákat obrovskými jackpoty jedné z nejoblíbenějších loterií v Evropě, mají konečně šanci! Prostřednictvím internetu je nyní možné se hry EuroMillions zúčastnit také z Česka!\nJak se zúčastnit EuroMillions online?\nÚčast v populární mezinárodní evropské loterii EuroMillions je snadná. Stačí kliknout na tlačítko „Hraj nyní“ na našich internetových stránkách, odeslat online tiket a jste v losování!\nJaká jsou pravidla hry EuroMillions online?\nV EuroMillions tipujete 5 čísel (1 - 50) + 2 hvězdy (1 – 12). Jeden sloupeček stojí 75 Kč a v jednom e-tiketu EuroMillions online můžete vyplnit až 6 sloupečků. Abyste vyhráli hlavní cenu, musíte správně uhodnout všech sedm losovaných čísel. Celkem pak EuroMillions nabízí 13 cenových kategorií.\nLosování EuroMillions pobíhá každé úterý a pátek kolem půl deváté hodiny večerní. Uzávěrka pro vsazení online tiketů je vždy přibližně hodinu před losování.\nVýsledky si můžete zkontrolovat zde na našich stránkách, případně můžete zadat svá čísla do online checkeru. Rovněž vám po každém slosování zašleme vyhodnocení a informace o výhře přímo na vaši emailovou adresu.\nKolik je možné v EuroMillions online vyhrát?\nMezinárodní hra EuroMillions je oblíbená zejména pro své obří jackpoty a vysoké výhry i v dalších cenových kategoriích. Nejnižší garantovaný jackpot je vždy nejméně 17 milionů euro. Občanům České republiky jsou výhry vypláceny v Českých korunách a výhry se přepočítávají aktuálním měnovým kurzem. To znamená, že nejnižší garantovaný jackpot je v hodnotě přibližně 460 milionů korun. Maximální jackpot je pak stanoven na hodnotě 190 mil. euro – tedy přibližně 190 milionů korun.\nObčasně bývá organizátory slavné loterie vyhlašováno také speciální losování – takzvané „Superlosování“. V takovém případě je aktuální výše jackpotu navýšena o 130 milionů eur. „Superlosování“ může být vyhlášeno kdykoliv. Sledujte proto aktuální výši jackpotu na našich internetových stránkách. O Superlosování vás budeme také informovat v aktualitách.\nProč se zúčastnit EuroMillions online?\nPokud ještě váháte, proč byste se měli losování v jedné z nejlepších evropských her zúčastnit online, zde nabízíme pár důvodů:\nEuroMillions je možné se z České republiky zúčastnit pouze online formou\nJackpot EuroMillions online je garantován v minimální hodnotě nejméně 460 milionů Kč\nJackpoty se mohou vyšplhat až na 5 miliard Kč!\nS online tiketem nikdy neriskujte, že o svou výhru přijdete kvůli ztrátě nebo zničení výherní sázenky\nVšechny vaše výhry budou rovnou připsány k zůstatku herního účtu na vaše jméno\nOnline hra je jednoduchá, rychlá a pohodlná!\n48h 21m 09s


Český rozhlas o diskutovaném podcastu: Matematika podle pravidel není zločin - Lupa.cz\nLupa.cz » Český rozhlas o diskutovaném podcastu: Matematika podle pravidel není zločin\nCo je k tomu vede? Nabídly Českému rozhlasu velmi slibný materiál, jehož ústřední postavou je soudní znalec profesor Jiří Straus. Podle zjištění autorek například jeho chybný posudek způsobil vážný justiční omyl. Důležité téma – a navíc – velmi dobré zpracování. Vznikl tak v Česku zatím ojedinělý několikadílný seriál, který si klidně poslechnete na jeden zátah.\nPři standardním redakčním posuzování jsme si dovolili upozornit na několik míst, která podle našeho názoru nejsou v souladu s Kodexem Českého rozhlasu. To je dokument, podle kterého se, vedle platné legislativy, v rozhlase hraje. Pamatuje i na taková témata, jako je používání anonymních zdrojů, nahrávky pořízené skrytým mikrofonem, materiály získané od nejmenovaného člověka atd.\nV Českém rozhlase Kodex důvěrně známe, máme ho na očích stále, zejména pokud posuzujeme investigativní reportáže a další materiály, které mohou vyvolat pozdvižení. To se třeba sejde ředitel zpravodajství se šéfredaktory stanic a webu iRozhlas.cz – což jsou navíc i velezkušení novináři – a s autory debatujeme. A také se hádáme. O věci a nad věcí. Chceme, aby posluchač dostal reportáž, která je natočená a zpracovaná podle pravidel.\nA taky se nechceme nechat zbytečně nachytat na tom, že jsme něco opomněli, a dostat výtku od Rady ČRo, která jako jediná může konstatovat porušení Kodexu.\nMagdalena Sodomková a Brit Jensen byly překvapeny tím, že máme k jejich dílu nějaké připomínky. Začaly nás osočovat, že pracujeme na politickou objednávku. Nenechaly si vysvětlit, že tomu tak není. Podezíraly nás, že soudního znalce Jiřího Strause šanujeme, protože spolupracuje v Českém rozhlase na přípravě jiného cyklu o kriminalitě. Jenže my jsme toho muže v životě neviděli.\nVzájemná komunikace se stala velmi obtížnou. Autorky začaly tahat z rukávu další falešné karty – že je v rozhlase cenzura a že šéfredaktor Plusu je ve střetu zájmů. Naši editoři, jimž procházejí rukama všechny materiály, než se dostanou do vysílání, takřka denně žádají redaktory, aby něco předělali, doplnili. A když je potřeba, vysílání pozastaví. Snažili jsme se vysvětlit Magdaleně Sodomkové a Brit Jensen, v čem vidíme rozdíl mezi důslednou editorskou prací a cenzurou. Marně.\nČeský rozhlas je někdy příliš velkorysý. Připadalo nám hloupé přišívat na hrubý pytel hrubou záplatu a prokazovat, že autorky veřejně lžou. Možná jsme měli bouchnout do stolu a říct – tak už dost!\nMísto toho jsme se sešli se zástupci Českého národního výboru Mezinárodního tiskového institutu, kterým jsme vyložili, jak se věci mají. Setkali jsme se i Josefem Šlerkou z Nadačního fondu nezávislé žurnalistiky (fond Matematiku zločinu spolufinancoval). Vysvětlili mu náš postoj a domluvili se na setkání s autorkami. Aby se schůzka nezablokovala hned na začátku, ujal se Josef Šlerka role moderátora.\nZnovu jsme označili místa, která podle nás potřebují úpravy, ostatně o nich psal ve svém posudku, který si Nadační fond nezávislé žurnalistiky nechal vypracovat, Jan Motal z Fakulty sociálních studií Masarykovy univerzity.\nAutorky brzy po schůzce souhlasily s tím, že se do úprav pustí, a Český rozhlas podle původní dohody zveřejní Matematiku zločinu jako podcast.\nCo následovalo? Další schůzka, tentokrát už jenom o provozních detailech. Je pravda, že jsme požádali Magdalenu Sodomkovou a Brit Jensen o mediální zdrženlivost, v dobré víře, že když konečně akceptovaly naše připomínky, nebudou přece dál mluvit o cenzuře v Českém rozhlase, protože ta tam prostě není.\nChyba lávky! V rozhovoru pro Deník Referendum opět prokázaly, že lhaní jim docela jde. Takže celý příběh uzavíráme. Jak jsme slíbili, podcast Matematika zločinu zveřejníme.\nNa webu Českého rozhlasu v rubrice určené novinářům najdete jak analýzu Jana Motala pro Nadační fond nezávislé žurnalistiky (PDF), tak mnohem obsáhlejší text, který popisuje to, jak jsme se v důvěře ve dvě šikovné novinářky v případě Matematiky zločinu přepočítali.\nAutor je ředitelem zpravodajství Českého rozhlasu


Hudební kronikář amerického Jihu – A2larm\nHudební kronikář amerického Jihu\nOsobností uplynulého roku se pro mnoho časopisů a internetových portálů stal překvapivě třiašedesátiletý Lonnie Holley z amerického státu Alabama. Tento afroamerický umělec, performer a nyní i hudebník na sebe strhl pozornost svým spirituálním, a přitom veskrze materialistickým uměním, ale i neobyčejným životním osudem. „Podíváte-li se do minulosti, co vše má hudba za sebou, je jasné, […]\nJan Bělíček 18.12.13\nOsobností uplynulého roku se pro mnoho časopisů a internetových portálů stal překvapivě třiašedesátiletý Lonnie Holley z amerického státu Alabama. Tento afroamerický umělec, performer a nyní i hudebník na sebe strhl pozornost svým spirituálním, a přitom veskrze materialistickým uměním, ale i neobyčejným životním osudem.\n„Podíváte-li se do minulosti, co vše má hudba za sebou, je jasné, že k tomu, aby z vás byl hudebník, nejsou potřeba žádné školy, není nutné mít pěkné vysvědčení.“\nHistorikové umění by jeho dílo nejspíše řadili někam na pomezí lidové tvořivosti, art brut a primitivismu. Proslavily ho především skulptury, které tvoří převážně z věcí nalezených na skládkách odpadů. Holley totiž tvrdí: „Musíme vyorat a vydolovat ty nejhorší věci na světě a udělat je lepšími, udělat lepšími sebe samotné, abychom tak mohli demonstrovat světu: já to dokážu, dokážu se s tím vyrovnat, dokážu s tím žít, můžu žít dál.“ V kontextu Holleyho životního osudu nabývá jeho „umělecká“ metoda mnohem hlubšího smyslu a je zajímavou zprávou o realitě posledního půlstoletí jižanských státu USA.\nDítě za whisky\nLonnie Bradley Holley se narodil roku 1950 v jižanském státě Alabama ve městě Birmingham – tehdy stále ještě platily tvrdé segregační zákony Jima Crowa, nejviditelnější pozůstatek otrokářské minulosti amerického Jihu. Byl sedmým ze sedmadvaceti dětí. Nebylo tady divu, že se matka nezdráhala syna přenechat známé, která se o Lonnieho starala do jeho čtyř let, než jej prodala za láhev whisky manželům McElroyovým.\nNejsilnější vzpomínkou z raného dětství je pro tohoto umělce intenzivní pocit hladu, což dokládá krátká epizoda od McElroyových. Jeho „adoptivní“ otec se mu jednou pokusil vzít talíř s jídlem. Když se mladý chlapec začal bránit a kousnul jej, vzal pan McElroy železný pohrabáč a zaseknul mu ho do hlavy… Později, už jako náctiletý, byl Holley přistižen se svými kamarády při jízdě v kradeném voze a okamžitě umístěn do „Alabamské průmyslové školy pro černošské děti“. Holleyho vyprávění o vlastním životě je plné podobně bizarních příběhů, z nichž běhá mráz po zádech. Jsou v naprostém rozporu s obrazem blahobytu poválečných Spojených států. Připomínají, že občanské výdobytky ani v této zemi „pokroku a svobody“ nemohli využívat všichni.\nNa počátku byl požár\nDo svých sedmadvaceti neměl Holley na umění ani pomyšlení. K uměleckému sebevyjádření jej donutila až tragická událost z roku 1979, od níž se nejspíš odvíjí jeho představa o terapeutické podstatě umění. V tomto roce totiž zemřely dvě malé dcery jeho sestry, když jejich dům zapálil neznámý žhář. Své rozčilení a smutek se Holley pokoušel zpracovat pomocí improvizovaných pomníků mladým obětem. Ty se skládaly z pískovcového základu, do nějž Holley zabudoval řadu předmětů z interiéru vyhořelého domu (kuchyňské náčiní, příbory). Od tohoto momentu se datuje jeho takřka nepřetržitá tvůrčí činnost. Skulptury z nalezených objektů začal rozestavovat na zahradě svého příbytku v Birminghamu, poblíž místního letiště. V roce 1981 přinesl několik svých děl do místního Muzea umění – tak začala jeho výstavní činnost, převážně v galeriích lidového umění. O svůj skromný příbytek i celou řadu uměleckých děl přišel v roce 1997, když se místní samospráva rozhodla rozšířit areál letiště. Buldozery srovnaly jeho bydliště se zemí, což ovšem umělec-outsider nenechal jen tak a hnal celou záležitost k soudu. Nakonec vyhrál a stavební firma mu musela vyplatit 150 tisíc dolarů jako kompenzaci za vzniklou škodu i citovou újmu.\nHolley bydlí nadále ve státě Alabama a ve své tvorbě oslavuje místní afroamerickou kulturu i pozůstatky kdysi významné průmyslové minulosti regionu. Když se prohrabuje starým železem na skládce, aby našel ten správný materiál k nové skulptuře, prý si prozpěvuje, a píská do rytmu. Hudba se stala zcela integrální součástí jeho tvorby, přestože až do svých třiašedesáti let nevydal žádnou nahrávku. To se změnilo až v roce 2012, kdy vydal svou první desku Just Before Music a vydobyl si respekt i na poli současné hudební tvorby.\nSmutek z technologií\nSvou hudební filosofii Holley shrnuje do několika vět: „Pokouším se oslavovat možnosti, které hudba přináší každému z nás. Podíváte-li se do minulosti, co vše má hudba za sebou, je jasné, že k tomu, aby z vás byl hudebník, nejsou potřeba žádné školy, není nutné mít pěkné vysvědčení. Hudba vznikala na polích, vznikala za těch nejhorších podmínek a vždy umožňovala lidem pocítit, že jejich nešťastné životy nejsou vším, co je na tomto světě může potkat.“ Holleyho nahrávky se tohoto přístupu drží. Je v nich slyšet dřevní blues, ale také vliv radikálních jazzových skladatelů afroamerické hudby, jakými byli Albert Ayler nebo Sun Ra. Odkaz blues je přítomen především v Holleyho výrazném hlasovém projevu, zatímco jazzem je ovlivněná jeho hra na jednoduchý syntezátor.\nHolleyho živá vystoupení se vyznačují improvizací a mění se přitom i texty písní. Žádné jeho umělecké výtvory nejsou definitivní, naopak neustále podléhají změnám – umělec je rozebírá a znovu skládá v nové celky. Mezi skladbami se hudebník neváhá vyslovovat k aktuální společenským problémům, nebo třeba k filosofii. Texty jeho písní se týkají především nezastavitelného technologického pokroku, který podle Holleyho znehodnocuje lidské životy podobně jako dříve otrocká dřina na poli nebo práce v průmyslu: „Now that I was out of the cotton field/ And out of the industrial field, too/ The technical field/ The technical field/ The technical field is making me blue.“ Podle této jednoduché kritiky technika odvádí člověka od skutečného života a lidské vzájemnosti. Také sociální a ekonomická nerovnost vede k nedostatku nebo naopak přebytku reality: „Some humans can’t afford/ Some humans having overload/ Of this reality.“\nV osobě Lonnie Holleyho našel americký Jih svého trochu podivínského, ale nesmírně přesvědčivého kronikáře, který odhaluje krutou, ale nezbytnou pravdu o několika dekádách dějin Spojených států.\nRachot Production uvádí: Radian, David Rothenberg, Das B\nTeď už mají „kamaráda Cikána“ všichni


Na Moravě začínají píchat dávku i praktici\nPRAHA Lékaři ve svých ordinacích, mimo velká očkovací centra a nemocnice, se měli do vakcinačního molochu zapojit až ve chvíli, kdy se na trh dostane produkt firmy AstraZeneca, nenáročný na skladování. Ve třech krajích na Moravě – Moravskoslezském, Zlínském a Jihomoravském – se samosprávy rozhodly chopit iniciativy a zapojí ordinace už teď, u dávek od Pfizeru, jež na delší skladování vyžadují vysoké mrazy.\nProbíhá to vlastně úplně jednoduše: velká nemocnice, která dostává vakcíny, má domluvu s praktickým lékařem. Ten nahlásí, kolik svých více než osmdesátiletých pacientů si objednal na daný den, a nemocnice mu přesně takový díl dávek odloupne ze svých zásob. Díky tomu se neriskuje, že se vzácná vakcína na teple bez užitku zkazí. Zadost se učiní i centrálnímu výkaznictví, které je důležité kvůli tomu, aby distribuce očkovacích látek po republice byla proporční a odpovídající potřebám i rychlosti.


Poběžovické pouťové slavnosti nabídnou nejen spoustu kultury - Deník.cz\nPoběžovické pouťové slavnosti nabídnou nejen spoustu kultury\nPoběžovice – U příležitosti pouťřových oslav připravilo město zábavu i sportovní vyžití, při tom nezapomnělo na děti.\nPoběžovice.Foto: Deník/Milena Cibulková\nNa vystoupení celé dvacítky kapel hrajících hudbu nejrůznějších žánrů se mohou těšit mimo jiné návštěvníci třídenních Poběžovických pouťových slavností.\nProgram slavností připravovala Jana Podskalská, vedoucí Městského informačního střediska.\n„Počet kapel si držíme zhruba stejný, oproti jiným rokům však začínají svá vystoupení později, přidali jsme v pátek jednu scénu a uvidíme, co to udělá. Již nyní jsme ale zaznamenali negativní připomínky na fakt, že letos pouť neukončí kapela Zvlášňý škola. Není to nic proti této kapele, jen jsme chtěli program obměnit," předesílá starosta města Hynek Říha.\n„Mám radost, že se kromě zábavy pro mládež a dospělé podařilo na pouť zajistit nejen výtvarnou dílnu, ale i interaktivní dětskou farmu, která děti seznamuje s životem a prací farmářů. Tento zábavný program nabídneme v sobotu od 13 do 17 hodin za obchodním domem Pivoňka," připomíná Podskalská.\nKromě kultury však tamní pouť nabídne i sportovní klání, mezi nimi závod horských kol Silný kafe a také tradiční a navíc mezinárodní Panevropský půlmaraton.\n„Závod v běhu na 21 097 metrů odstartuje ze Stadlernu a jako sportovní hvězda by se ho měl zúčastnit náš legendární běžec Vlastimil Zwiefelhofer. Oproti předchozím letům jsme zavedli novinku, a tou je prodloužení času doběhu na tři hodiny, aby si mohli půlmaraton zaběhnout i takzvaně rekreační běžci," vysvětluje starosta a dodává, že v současné době má na stole půl stovky přihlášek běžců, očekává však účast mezi 70 a 80, neboť mnozí se hlásí až na startu.\nBěžci jsou očekáváni v Poběžovicích krátce po poledni.\n„Počítám, že ve čtvrt na jednu by mohl být v cíli první muž, kolem půl jedné pak nejrychlejší žena," tvrdí Říha.


Zemřel režisér Vladimír Drha - Novinky.cz\nNovinky.czKulturaZemřel režisér Vladimír Drha\nVladimír Drha Foto: Profimedia.cz\n21. 6. 2017, 13:27 • Aktualizováno 21. 6. 2017, 13:47\nFilmový a televizní režisér Vladimír Drha zemřel v noci na středu. Bylo mu 73 let. V posledních letech natočil film Anglické jahody.\nVladimír Drha začínal v roce 1970 filmem Návštěvy o politických vězních z padesátých let, ale komunisté vzápětí projekt zakázali a film už se nedočkal premiéry.\nV sedmdesátých a osmdesátých letech natočil desítky titulů, které však až na výjimky odnesl čas. Šlo o snímky jako Dneska přišel nový kluk, Šťastný domov, Restaurace, Mezek, Ticho v soudní síni, Dotyky a Citlivá místa.\nPodle známé předlohy Vladimíra Párala vznikl film Muka obraznosti. Vyprávěl o mladíkovi, jenž v 50. letech nastupuje do textilní továrny a předpokládá, že jej čeká slibná kariéra. Připadá si jako Julian Sorel ze Stendhalova románu Červený a černý.\nPavla Tomicová, Nina Divíšková a Vladimír Drha v pauze během natáčení Anglických jahod.\nHlavní hrdinové nového českého filmu Marie Štípková a Ivan Lupták na mostě v Davli, kde se budou natáčet některé scény.\nDrhovým posledním celovečerním filmem byly Anglické jahody z roku 2008.\nJinak natočil několik dokumentů a po revoluci se uplatnil v televizi jako režisér nekonečných seriálů Velmi křehké vztahy, Rodinná pouta a Nováci. I když nebyl hercem, mihnul se ve slavném filmu Žert podle románu Milana Kundery nebo ve filmu Mezek a v Anglických jahodách.


NÁVOD K OBSLUZE Radiobudík Blaupunkt CR7USB černý | Databáze PDF návodů v češtině\nČeský návod k obsluze Radiobudík Blaupunkt CR7USB černý\nObsah českého návodu Radiobudík Blaupunkt CR7USB černý\nZařazení produktu: Radiobudíky a budíky Blaupunkt\nAutorizovaný servis Blaupunkt Radiobudíky a budíky\nNávod k obsluze Radiobudík Blaupunkt CR7USB černý obsahuje základní pokyny, které je třeba respektovat. Před uvedením do provozu si pozorně přečtěte tento návod. Dodržujte všechny bezpečnostní a výstražné pokyny a řiďte se uvedenými doporučeními. Návod je nedílnou součástí výrobku Blaupunkt a v případě jeho prodeje nebo přemístění by měl být předán společně s výrobkem. Dodržování tohoto návodu k použití je bezpodmínečným předpokladem pro ochranu zdraví osob a pro uznání odpovědnosti výrobce za případné vady výrobku v průběhu záruční lhůty. Stáhněte si oficiální Blaupunkt návod, v němž naleznete pokyny k instalaci, použití, údržbě i servisu vašeho výrobku.\nA nezapomeňte – nevhodným používáním výrobku Blaupunkt výrazně zkracujete jeho životnost!\nProbouzejte se každé ráno za zvuků své oblíbené rádiové stanice, nebo si nastavte buzení tónem, které vás zaručeně dostane z postele i v šest hodin ráno. Pořiďte si radiobudík Blaupunkt CR7USB s velkým displejem, u něhož si dle preferencí můžete upravit úroveň jasu. Nechybí duální alarm, takže si vy i drahá polovička můžete nastavit různé časy buzení. Samozřejmostí je možnost přispání – Snooze.\nFM tuner naladíte snadno a rychle pomocí tlačítkového ovládání. Až deset stanic si můžete uložit do předvoleb, abyste je měli příště ihned k dispozici.\nRadiobudík Blaupunkt CR7BK\nPLL FM rádio s paměti předvoleb na 10 stanic\nUSB konektor pro nabíjení mobilních zařízení\nVelký displej s modře svítícími znaky\nČasovač (5-90 minut)\nRozměry: 171 (š.) x 87 (v.) x 40 (h) mm\nMáte návod k obsluze pro Radiobudík Blaupunkt CR7USB černý v elektronické podobě? Pošlete nám jej, prosím, a pomozte rozšířit naši knihovnu návodů. Děkujeme i za ostatní uživatele.\nNávod k obsluze pro Radiobudík Blaupunkt CR7USB černý je možné stáhnout ve formátu PDF na níže uvedeném odkaze.\n(PDF file, 3.65 MB)\nStáhnout PDF návod - Radiobudík Blaupunkt CR7USB černý\nDruh buzení buzení rádiem\nNapájení baterie CR2032, napájecí adaptér