Moskva: zajímavosti a památky | CK Mundo\nMoskva - zajímavosti a památky\nRudé náměstí - GUM - Chrám Vasila Blaženého - Chrám Matky Boží Kazaňské - Památník Požárskému a Minimu - Historické muzeum - Mauzoleum V. I. Lenina - Kreml - Hrob neznámého vojáka - Manéžní náměstí - Manéž - Chrám Krista Spasitele - Památník Petra Velikého - Novoděvičí klášter - Vysotky - Moskevská státní univerzita - VDNCH - Muzeum kosmonautiky - Moskva city - Bílý dům - Praktické informace\nVýhled na Rudé náměstí z chrámu Vasila Blaženého\nBýt v Moskvě a nebýt na Rudém náměstí snad ani nejde. Mnozí místní obyvatelé se sem však podívají jen zřídka. Není výjimkou, potkáte-li Moskvana a on vám poví, že na Rudém náměstí již několik let nebyl. Nemají na to čas a navíc je v Moskvě všechno daleko. Pro každého turistu je však téměř povinností podívat se na hlavní náměstí Moskvy, od roku 1991 zaneseného na Seznam světového dědictví UNESCO. Vždyť právě zde se odpradávna uskutečňovaly nejdůležitější historické události. Jednak zde býval trh, konaly se tu veřejné popravy, aby byly všem na očích, a vyhlašovala se odsud nejdůležitější carská rozhodnutí (konkrétně z vyvýšeného místa nacházejícího se nedaleko od Chrámu Vasila Blaženého, tzv. Lobnoe mesto).\nPo přenesení hlavního města do Petrohradu v roce 1712 význam Rudého náměstí opadl. Znovu nabyl své důležitosti v roce 1918 poté, co Moskva získala nazpět status hlavního města. Od té doby se Rudé náměstí využívá k nejrůznějším účelům, třeba k vojenským přehlídkám při májových oslavách vítězství. Jedna z nejsmutnějších vojenských přehlídek se odehrála 7. listopadu 1941, kdy odsud tanky pokračovaly rovnou na frontu.\nRudé náměstí zažilo i sovětskou slávu, po skončení 2. světové války zde byly páleny standardy poražené německé armády nebo v roce 1961 tu jásající davy vítaly Jurije Gagarina po jeho kosmickém triumfu. V dnešní době tu probíhá spousta výstav a festivalů pod otevřeným nebem, v zimě si tu lidé mohou zabruslit na kluzišti, v únoru řádně oslavit masopust a v květnu zhlédnout tradiční májové oslavy. Lépe je však uvidíme na obrazovkách, jelikož vstup na Rudé náměstí je při oslavách určen především pro VIP.\nSocha maršála Georgije Žukova před budovou historického muzea\nJak se dostat na Rudé náměstí\nNejlépe se na Rudé náměstí dostaneme od stanice metra Ochotnyj rjad. Pokud se z metra správně vymotáte, dostanete se na Manéžní náměstí a před vámi se objeví červeno-fialová budova historického muzea. Před ní sedí na koni maršál Georgij Žukov, jeden z nejlepších sovětských velitelů druhé světové války (zastavil postup wehrmachtu, dobyl Berlín a přijal německou kapitulaci). Památník zachycuje ruského polního maršála na koni, jenž svými kopyty drtí hákový kříž a německou orlici.\nDále už jen stačí projít Iverskou bránou (jinak také Bránou Vzkříšení), jedná se o napodobeninu staré brány, která tu stála již od 17. století a kterou nechal zbourat Stalin, jelikož mu překážela při vojenských přehlídkách.\nA pokud zrovna náhodou nebude brána zavřená kovovou mříží, rozprostře se před vámi Rudé náměstí jako na dlani. Po pravé východní straně uvidíte stěnu Kremlu a Mauzoleum V. I. Lenina, na jižní straně je pak dominantou Chrám Vasila Blaženého, před kterým stojí památník Požárskému a Minimu, kousek od nich je vyvýšené lobnoe mesto, po levé straně se rozprostírá majestátní bílá budova GUMu a docela kousek od nás je pak nenápadná kaple Matky Boží Kazaňské.\nUvnitř nákupního centra GUM\nGum je rozhodně jedno z nejznámějších a nejkrásnějších nákupních center na světě. Návštěvníky nadchne svými rozměry, luxusem a obdivuhodnou lehkostí a vzdušností. Ve třech obchodních pasážích o délce 250 m a o výšce několika pater se skrývá až 1 000 obchůdků. Koupit si tu můžete ledacos – od kávy a rychlého občerstvení až po luxusní společenské oblečení, parfémy, a někdy dokonce i automobily. Můžete tu také zajít do kina nebo na historické toalety. Často tu probíhají zajímavé výstavy a dům bývá pozoruhodně vyzdoben – ať už plyšovými medvědy, historickými koly či sněhuláky, nebo vánočními stromečky v zimě.\nUž od nepaměti na místě GUMu stávalo tržiště, postupem času tady rostly malé obchodní domy a nové obchodní centrum tu bylo postaveno v letech 1890–93 podle projektu architekta Pomeranceva. O výstavbu skleněné střechy se zasloužil Vladimir Šuchov (ruský architekt i vědec, který mj. navrhl první naftové potrubí na světě). Budova je postavena v pseudoruském stylu. Zajímavostí je, že ve 30. letech měl být GUM podle stalinských plánů zbořen a místo něj postaven národní komisariát těžkého průmyslu. Budova však přežila a naopak se v roce 1953 dočkala zevrubné rekonstrukce, které se zúčastnili dělníci z celého Sovětského svazu. Rekonstrukce proběhla v rekordním čase a to za čtvrt roku od srpna do listopadu 1953. Poté zde bylo otevřeno tehdy největší obchodní centrum Sovětského svazu a dům dostal nový název GUM (gosudarstvennyj universalnyj magazín). Poté, co přešel do soukromého vlastnictví, byl přejmenován na glavnyj universalnyj magazin (slovo státní bylo nahrazeno slovem hlavní).\nChrám Vasila Blaženého na jaře\nPohádkový, barevný, pro někoho snad kýčovitý, ale bezesporu nejznámější chrám Moskvy má dva názvy (chrám Vasila Blaženého a Pokrovský chrám na rvu) a je opředen spoustou legend. Byl postavený na příkaz Ivana Hrozného v letech 1555–60 jako připomínka vítězství nad Kazaňským a Astrachaňským chánem. Podle jedné verze jsou jeho staviteli dvě osoby, Postnik a Barma, podle druhé se jedná pouze o jednoho člověka jménem Postnik Barma Jakovlev. Legenda praví, že po dokončení chrámu dal Ivan stavitele oslepit, aby už nikdy nemohl(i) postavit podobné dílo. Kolik stavitelů dal Ivan oslepit, se už asi nedozvíme, ale v množství lidí, kteří kvůli tomuto krutovládci přišli o život, je už jeden oslepený navíc jen jako kapka vody v oceánu…\nDevět kupolí, každá jinak vyzdobena, snad působí na první pohled chaotickým dojmem. Opak je pravdou a stačí se jen lépe podívat a uvidíme přesné geometrické uspořádání. Základem je velký kříž, nad jehož každým koncem stojí jedna velká kaple s velkou kupolí. Velký kříž je protknutý malým křížem. Nad každým koncem malého kříže stojí pro změnu malá kaple s malou kupolí. Čímž dostáváme osm kupolí, číslo, jež symbolizuje počet dní obléhání Kazaně. Devátá, největší kaple uprostřed chrámu prý symbolizuje devátý den, kdy tatarské hlavní město Kazaň konečně padlo do rukou cara Ivana.\nZa prohlídku chrám určitě stojí. Ačkoliv zvenku působí dojmem velikého chrámu, zevnitř se vám bude zdát asi docela malý. Chrám má sice jen dvě patra, ale zato malinkých kapliček je uvnitř bezpočet. Každá z nich je vyzdobena majestátním ikonostasem a stropy kaplí také stojí za povšimnutí.\nInteriér chrámu Vasila Blaženého\nChrám od začátku působil spíše jako památník než jako chrám, jelikož se v každé kapli prováděly bohoslužby jen jednou ročně, vždy na výročí svatého, jemuž byla zasvěcena ta konkrétní kaple. Častěji tu bohoslužby ani nebylo možné konat, jelikož místnosti nebyly vytápěné. Jednou z kaplí byla kaple Vasila Blaženého, kterou přistavili až 30 let po vzniku stavby, po kanonizaci svatého Vasila, a která dala chrámu jeho druhé jméno.\nOd roku 1928 sloužil chrám jako pobočka státního historického muzea, ve 30. letech měl být vyhozen do povětří, v roce 1990 byl zapsán na Seznam UNESCO a v současné době slouží jednak jako muzeum, ale už opět také jako chrám.\nVasil Blažený byl zvláštní postavou Moskvy 16. století. Opovrhoval společenskými normami, žil jako tulák, chodil bez bot a navíc se asi jako jediný nebál cara Ivana Hrozného a odvážil se mu říkat pravdu. Ještě ke všemu za svoji troufalost nebyl o hlavu kratší, ale byl samotným carem ctěný. Dožil se úctyhodného věku 88 let a byl pochován u stěny Pokrovského chrámu. Později nad jeho hrobem postavili kapli. A jelikož to byla jediná letní kaple v celém chrámu, mše se tu konaly každý den po celý rok, a tak název této kaple přešel postupem času na celý chrám.\nMalinký červeno-bílý chrám se zlatou kupolí se nachází v severní části Rudého náměstí, mezi GUMem a historickým muzeem. Velitel dobrovolnické armády, která vyhnala ze země Poláky, Požárský, nechal na svoje náklady na tomto místě postavit dřevěný chrám, který nazval Kazaňský, z vděčnosti kazaňské ikoně Boží Matky, hlavní válečné ikoně vojska Požárského a Minima (viz informace o památníku). Dřevěný kostel shořel při požáru v roce 1635 a pak tu byl postaven kamenný chrám.\nPostupem času se z něj stal jeden z nejdůležitějších moskevských chrámů a procházel mnoha rekonstrukcemi. Byly k němu přistavovány a pak zase bourány zvonice, měněny ikonostasy a poslední rekonstrukcí prošel v letech 1925–1930 pod vedením architekta Petra Baranovského. Přišla mračná třicátá léta a chrám byl zavřen, chvilku sloužil jako jídelna, potom jako sklad, načež byl v roce 1936 zbourán. A důvod? Překážel při májových oslavách. Chrám, který zde vidíme dnes, je věrnou kopií původního. Byl vybudovaný na začátku devadesátých let podle projektu Olega Žurina, jednoho ze žáků Petra Baranovského.\nPamátník Požárskému a Minimu\nNa tomto památníku z roku 1818 si můžeme přečíst nápis: Občanu Minimu a knězi Požárskému věnuje vděčné Rusko. A má být proč vděčné. Zde se musíme vydat zpět do historie do roku 1612, kdy se odehrála krvavá bitva o svobodu země. Od září 1610 byla Moskva okupovaná polskými vojsky. Z Moskvy vyjížděli Poláci po celé zemi, okrádali obyvatele, podřezávali dobytek, vypalovali města, vraždili obyvatele nebo je brali do zajetí a vysmívali se jejich tradicím. Tou dobou se navíc na severozápadě země objevil nový nepřítel – Švédové.\nNa podzim 1611 byla velká část země na severozápadě v rukách nepřítele a ve zpustošeném hlavním městě Moskvě trvale sídlila polská vojenská posádka. Země upadala. Neměla centrální vládu, ani svoji armádu, ani prostředky na boj. Situace byla zoufalá. V tom se odhodlal starosta Nižního Novgorodu Kuzma Minima a začal ze svého lidu formovat dobrovolnickou armádu. Ještě bylo třeba zvolit velitele, jímž se stal kněz Dmitrij Michajlovič Požárský, pověstný svoji odvahou a čestností.\nVojsko se vydalo na cestu z Nižního Novgorodu. Na čtyři měsíce se zastavilo v Jaroslavli, kde nabíralo na síle a odhodlání a v červnu 1612 se vydalo na Moskvu. 24. srpna tu proběhla hrozná, krvavá bitva. Osvobodit Kreml ještě chvíli trvalo, ale vyhladovělí Poláci se nakonec v říjnu vzdali. A tak dobrovolnická armáda Minima a Požárského a nasazení ruského lidu zachránili zemi před nepřítelem a zajistili jí svobodu.\nNa východní straně Rudého náměstí stojí GUM a na severní GIM (Gosudarstvennyj istoričeskij muzej), impozantní stavba státního historického muzea. Místo, na kterém postavili muzeum, už také leccos pamatuje. Dříve tu stála lékárna, státní duma, magistrát, následně první moskevská univerzita a pak v roce 1872 dal car Alexandr II. postavit finančně nákladnou budovu muzea, jež mělo přehledně zobrazovat historii ruského národa. Pro návštěvníky se dveře muzea otevřely o 11 let později.\nNa výzdobách sálů se podíleli nejvýznamnější ruští umělci jako A. P. Popov, V. M. Vasnecov a později I. E. Repin nebo V. A. Serov. Ve 39 sálech si mohou návštěvníci udělat představu o historii a kultuře ohromného národa od pradávna do začátku 20. století. Jednotlivé místnosti jsou zasvěcené třeba prvním obyvatelům Rusi, tatarsko-mongolskému jhu, Ivanu Hroznému a jeho kruté době, rozdrobenosti země a jejímu sjednocení, pokroku doby Petra Velikého, osvícenému absolutismu Kateřiny II. Veliké, vítězství nad Napoleonem, zrušení nevolnictví nebo dobývání Sibiře. Spousta exponátů byla získána ve 20. letech znárodněním majetku. V té době mělo muzeum ještě sloužit jako naučně-výzkumný ústav, po roce 1928 začalo být využíváno převážně k propagandě. V letech 1936–37 u příležitosti otevření výstavy na počest dvacátého výročí revoluce bylo hodně interiérů zaběleno a zničeno.\nV současnosti je tu vystaveno okolo 22 tisíc předmětů ve dvou patrech na ploše 4 000 m². Abyste obešli všechny exponáty, musíte udělat více než 4 000 kroků, přičemž nachodíte přibližně 3 km. Pokud si každý vystavený předmět budete prohlížet po dobu jedné minuty, budete na prohlídku potřebovat asi tak 360 hodin, a to zhlédnete pouhé 0,5 % muzejní sbírky. Celkově vlastní historické muzeum 4,5 milionu exponátů. Jestliže opět budeme počítat s tím, že byste na jeden exponát věnovali pouhou minutu svého drahocenného času, vyšli byste z muzea až po osmi letech. Stručně řečeno, je tu toho moc.\nMauzoleum V. I. Lenina patří mezi nejpopulárnější turistické atrakce Moskvy. Stojí se na něj dlouhé fronty, často přes celé Rudé náměstí až do Alexandrovského sadu. Je to jediné „muzeum“ v Moskvě, kam se neplatí vstupné. Pouští se sem po skupinkách 20 lidí, přičemž používání fotoaparátů, videokamer nebo mobilních telefonů s fotoaparátem je zakázáno, na což dohlíží početná skupina ochráníků (ruská ochranka). Ani chvilku postát zde lidem není dopřáno, v podstatě jen projdou mauzoleem a z patřičné vzdálenosti vidí odpočívajícího revolucionáře. Nával je převeliký a navíc mezi lidem kolují domněnky, zda již není tělo Lenina voskové a zda třeba počet vyměněných částí jeho těla nepřevyšuje původní nabalzamované.\nOtázka, zda by se tak rušné místo věčného odpočinku zamlouvalo Leninovi, se zdá být nadbytečná. Ve své poslední vůli si přál být pochován v Petrohradě vedle své matky. Avšak mnoho vlivných lidí si přálo, aby jeho tělo zůstalo zachováno pro budoucí generace, a tak už šest dní po jeho smrti (zemřel 21. 1. 1924) byl pochován v prozatímním dřevěném mauzoleu. Tělo nabalzamované jedním z předních ruských patologů zde během dvou měsíců zhlédlo přes 100 tisíc lidí. Se stavbou mauzolea (nebo mauzoleí?) je spojeno jméno ruského architekta A. V. Suševa. Po dvou měsících bylo prvotní mauzoleum uzavřeno a začalo se se stavbou druhé verze. Ta už se podobala současnému mauzoleu, ale bylo ještě vyrobeno ze dřeva. V roce 1929 se začala stavět současná budova z mramoru, žuly a dalších kamenů. Za jeden rok od otevření už Leninovo tělo zhlédlo přes 10 milionů lidí. V 50. letech tu byl vystaven i Stalin, kterého pak během destalinizace pohřbili u kremelské zdi. Mauzoleum se stalo symbolem SSSR a komunismu, později oblíbenou turistickou atrakcí.\nNavštívit Moskvu a nepodívat se do Kremlu, to je jako byste v Moskvě ani nebyli. Právě zde – za vysokými červenými cihlovými zdmi, které ovšem ne vždy byly takto červené (od 18. do 20. století se natíraly na bílo) – se jednalo o těch nejdůležitějších věcech a padala rozhodnutí, která svým významem postihovala celou zemi. Budeme-li považovat Moskvu za stát ve státě, pak bez nadsázky bude i Kreml samostatným městem ve městě. Jeho plocha dosahuje 28 hektarů a jeho hodnota vzhledem ke kulturnímu bohatství byla v roce 2012 oceněna na 1,5 trilionu ruských rublů (v přepočtu se jedná o sumu 50 miliard amerických dolarů). Tak tedy: „Hurá na Kreml!“\nŘeka Moskva a v pozadí Velký kremelský palác a Zvonice Ivana Velikého\nKam se v Kremlu podívat?\nPřed plánovanou návštěvou moskevského Kremlu doporučuji navštívit internetové stránky Kremlu. Zde se dozvíte aktuální informace například o uzavření Kremlu (pozor, občas je Kreml veřejnosti uzavřen nebo je vstup do některých částí omezen) a také se zde dozvíte o aktuálních výstavách, můžete si prohlédnout mapu Kremlu dozvědět se spoustu zajímavostí z historie i současnosti Kremlu.\nOružejnaja palata (Zbrojnice) – vstup pro dospělé 700 rublů, pro studenty 200 rublů (platné pro rok 2013).\nKomplex Chrámového náměstí (někdy bývá označeno jako teritorium Kremlu) – na tomto prohlídkovém okruhu uvidíte chrámy na Chrámovém náměstí. Zvenku uvidíte technické památky zvon car-kolokol a dělo car-puška a také zvonici Ivana Velikého. Vstupné pro dospělé 350 rublů, pro studenty 100 rublů.\nZvonice Ivan Veliký – včetně muzea architektury moskevského Kremlu (dospělí 500 rublů, studenti 250 rublů).\nVýstavy v Uspenské zvonici a paláci patriarchů (každá výstava stojí 200 rublů, pro studenty 100 rublů)\nPřehlídka koňského a pěšího prezidentského pluku, která probíhá na Chrámovém náměstí (v sobotu ve 12 h od dubna do října, na tuto vstupenku se můžete dostat i do chrámů na Chrámovém náměstí; cena 350 rublů pro dospělé, 100 rublů pro studenty).\nExpozice Poklady moskevského Kremlu v Blagoveščenském chrámu (vstup 150 rublů).\nVýběr prohlídkového okruhu závisí na vašich zájmech, osobně však doporučuji jako základ komplex Chrámového náměstí a pro ty, kteří se chtějí pokochat zlatem a luxusem nejvyšších vrstev společnosti, Oružejnuju palatu (zbrojnici, ve které rozhodně nenajdete jen zbraně). Doporučuji také počítat s časovou rezervou na zakoupení lístků do Kremlu, fronty někdy bývají až hodinové. Pokud ale budete mít štěstí, koupíte si lístky velice snadno a rychle (kasy jsou umístěné v zeleném pásu v Alexandrovském parku, vpravo dole od hlavní Trojické věže). Pokud se do Kremlu vydáte třeba při májových oslavách, počítejte s důkladnou prohlídkou ochranky. Studenti se musí prokázat studentskou kartou, např. ISIC (doporučení: pokud Vám nebudou chtít uznat slevu, nevzdávejte se a zkuste vedlejší okénko ;-)).\nKreml je oficiálním sídlem prezidenta Ruské federace, hlavním politickým, kulturním i duchovním centrem města a také nejstarší částí Moskvy. Rozprostírá se na Borovickém vrchu, kousek od místa, kde kdysi Neglinka vtékala do řeky Moskvy. Pravděpodobně tu žili Slované již od 2. tisíciletí př. n. l. První malé opevnění tu vzniklo v 11. století a konečně z roku 1147 pochází první písemná zmínka o sídlu, které tu vybudoval Jurij Dolgorukij, legendární zakladatel Moskvy. Mimochodem si ho můžeme prohlédnout na Tverské ulici, kde na věčnou památku sedí kamenný na koni. Postupem času z malé dřevěné usadby rostla stále mohutnější pevnost. Po sjednocení Ruska v polovině 15. století si vládnoucí car Ivan III. uvědomil, že jeho sídlo není hodné panovníka jeho významu. V té době byly vápencové obvodové zdi v havarijním stavu. A jelikož sice ruští stavitelé byli schopni zdi spravit, nedokázali si poradit s náročnějšími projekty, pozval si car do Kremlu italské stavitele. V té době proběhla rekonstrukce chrámu Nanebevzetí a proběhla generální přestavba pevnostních zdí.\nA rozhodně se na opevnění nešetřilo. Vznikly stěny ne z vápence, ale z neomítaných pálených cihel úctyhodných rozměrů: délka opevnění činí 2 235 m, výška se pohybuje mezi 8 a 19 m a šířka stěn je v rozmezí 3,5 až 6,5 m! O kvalitě stavby se můžeme přesvědčit sami, vždyť stěny vydržely až do dnešních dnů. V 17. století byla k hradbám přidána většina věží. Celkově je jich dvacet. Ty, které se nacházejí na třech rozích trojúhelníkovitého Kremlu, jsou kulaté, ostatní hranaté. Do Kremlu vcházíme od Manežního náměstí nejvyšší Trojickou věží (79 m), která je téměř přesnou kopií Spasské věže u Rudého náměstí (ta je známá svoji zvonkohrou).\nZa Petra Velikého po přenesení hlavního města do Petrohradu význam Kremlu upadal. Moskevský Kreml znovuobjevila o několik desetiletí později Kateřina Veliká a přenesla sem alespoň část státní moci, moc soudní. Veškerou moc do Kremlu přenesl až V. I. Lenin po Velké říjnové revoluci. Mnoho dlouho nepoužívaných budov bylo opraveno. Kritická pro Kreml byla vláda Stalina, jelikož nechal několik chrámů uvnitř Kremlu zbourat, všechny carské symboly odstranit, zlaté orlice umístěné na kremelských věžích nahradit svítícími rudými až 3 m vysokými hvězdami a Kreml uzavřít veřejnosti. Znovu se návštěvníkům otevřel už dva roky po Stalinově smrti v roce 1955 a později se z něj kromě sídla vlády stalo i muzeum. Jako první ruský objekt byl Kreml v roce 1990 zapsán na Seznam světového dědictví UNESCO.\nPokud se vydáte na druhý zmíněný prohlídkový okruh, tedy na území Kremlu, uvidíte jak spoustu chrámů (na Chrámovém náměstí), tak i známé technické památky zvon car-kolokol a dělo car-puška.\nTento největší zvon na světě nikdo nikdy neslyšel. Ohromný zvon (výška 6 m, průměr 6 m a 60 cm, váha 200 tun) měl být zavěšen ve zvonici Ivana Velikého. Mistr zvonař Ivan Motorin se rozhodl odlít zvon rovnou v Kremlu. V roce 1735 zde vykopali velikou jámu o hloubce 10 m a odlili zvon. Za dva roky, kdy byl zvon stále ještě v jámě, vypukl v Kremlu požár. Ten zachvátil i dřevěný kryt kolem zvonu. Oheň hasili vodou a prudkým ochlazením zvonu se z něho ulomil malinký střep o hmotnosti více než 11 tun. Ještě dalších 100 let zůstal zvon v jámě, a když ho konečně vyzvedli, umístili ho na žulový podstavec, kde si ho můžeme prohlédnut dodnes.\nSe svojí délkou 5,34 m, hmotností 40 tun a kalibrem 900 mm se jedná o největší dělo svého druhu na světě. Stejně jako zvon, který nikdy nezazvonil, ani z car-pušky se prý nikdy nestřílelo. Pozdější analýzy však toto tvrzení popírají a argumentují, že dělo nese stopy minimálně po jednom výstřelu. Car-puška byla vyrobena v Moskvě pro cara Fjodora I. Ivanoviče (1557–1598) a kdysi stávala na Rudém náměstí, kde měla střežit Kreml před nájezdy od řeky Moskvy. Kousek od děla leží dělové koule z roku 1834 a váze 1,97 tun. Jedná se však o pouhé dekorace, neboť do děla by se nevešly. K němu patřily lehčí koule o váze pouze 800 kg, které se bohužel nedochovaly.\nNa území Kremlu se nachází sedm chrámů: Uspenský (chrám Nanebevzetí Panny Marie), Archandělský, Blagoveščenskij chrám (chrám Zvěstování Panny Marie), Chrám dvanácti apoštolů, Chrám rizopoloženija (chrám Uložení roucha Panny Marie), Verchospasskij chrám a Zvonice Ivana Velikého, která je taktéž chrámem. Většina z chrámů je zpřístupněna veřejnosti a za prohlídku rozhodně stojí.\nUspenský chrám (chrám Nanebevzetí Panny Marie)\nTento chrám má hned několik nej. Je to největší, nejdůležitější, nejvelkolepější kremelský chrám a zároveň nejstarší zcela zachovaná památka Moskvy a jedna z největších kupolovitých staveb v Rusku. Byl postavený pod vedením italského stavitele v letech 1475–79 na žádost Ivana III. Už dříve na jeho místě stál jeden dřevěný a jeden kamenný chrám. Italský stavitel Aristoteles Fiovaranti nejdříve rozebral původní kamenný chrám a dal se do stavby veledíla, a to podle vzoru chrámu ve Vladimiru (město Vladimir 200 km východně od Moskvy bylo do té doby hlavním centrem, po dostavbě chrámu se náboženské centrum přenáší do Moskvy). Chrám poté sloužil ke korunovaci ruských carů, jmenování metropolitů a požehnání vojevůdcům před jejich válečnými taženími.\nV dnešní době slouží chrám jako muzeum. V jeho interiéru si můžeme prohlédnout zastřešený, krásně vyřezaný trůn cara Ivana IV. Hrozného (1533–84), tzv. Monamachův trůn, ztvárňující výjevy ze života knížete Vladimíra Monamacha z Kyjeva. Za povšimnutí rozhodně stojí výzdoba, nástěnné malby (většina z nich je malovaná na zlatém podkladě z roku 1640) a sloupy s obrazy mučedníků. Jedná se o symbolické zobrazení, protože mučedníci jsou pokládáni za nosné pilíře víry. V chrámu mimo jiné najdete mnoho modliteben (malé kapličky se špičatou střechou), za bohatě zdobeným ikonostasem se schovává kaple sv. Petra a Pavla, hlavní oltář a svatyně s relikviemi významných metropolitů. O tom, že v chrámu bylo pohřbeno mnoho představitelů ruské církve, svědčí náhrobky metropolitů a patriarchů umístěné u stěn chrámu (vpravo a vlevo od vchodu ze západní strany).\nKaždý metr čtvereční v moskevském Kremlu by mohl barvitě popisovat svoji historii. Místo, kde se nachází Archandělský chrám, není výjimkou. Nejdříve tu stál dřevěný chrám, pak kamenný, který nechal postavit v roce 1333 za jedno léto moskevský kněz Ivan Kalita jako dík za překonání hrozného hladomoru (Ivan Kalita se zasloužil o přenesení centra Rusi z Vladimiru do Moskvy). Bílý chrám, který tu stojí dodnes, byl postaven mezi roky 1505 a 1508 benátským architektem. Sloužil jako místo věčného odpočinku ruských carů.\nPochováni tu jsou třeba již zmíněný Ivan Kalita, Dmitrij Donský, Ivan III. i car Ivan IV. Hrozný. Jeho hrobka, ve které je uložen společně se svými syny Ivanem (kterého sám zabil) a Fjodorem I. (který po něm vládl), je pro návštěvníky mimo dohled schovaná za ikonostasem. Významná je zde ještě ikona archanděla Michaela, jelikož je její autorství připisováno Andreji Rublevovi (nejznámějšímu malíři pravoslavných ikon a fresek ruského středověku) a nástěnné malby Simona Ušakova ze 17. století.\nChrám Zvěstování Panny Marie (Blagoveščenskij sobor)\nV tomto malém chrámu s devíti kupolemi se konaly svatby a křtiny ruských carů. Při restauračních pracích tu byly objeveny vzácné ikony Andreja Rubikova a jeho učitele Theofana Řeka (rusky: Feofan Grek). Jedná se o jeden z mála kremelských chrámů, který nevybudovali italští stavitelé, ale domácí mistři z Pskova v roce 1489.\nTento nejmenší z kremelských chrámů bývá někdy označován jako „katedrála minor“. Byl postaven v 17. století v tradičním staroruském architektonickém stylu, má pět kupolí a bohatě zdobený interiér. Společně s chrámem byl vybudovaný i honosný Palác Patriarchů, s kterým je spojen. V době sovětské vlády byl využíván jako muzeum umění, po roce 1990 byl vrácen pravoslavné církvi.\nChrám rizopoloženija (chrám Uložení roucha Panny Marie)\nStejně jako chrám Zvěstování Panny Marie, byl i tento postaven ruskými mistry z Pskova v letech 1484–1485. Do 17. století zde sídlili moskevští metropolité a patriarchové. Uvnitř je chrám vyzdoben freskami zobrazujícími Ježíše Krista, proroky, cary a také výjevy ze života Marie. Nádherně zdobený ikonostas pochází už z roku 1627.\nTento chrám bezpečně poznáte podle jedenácti malých zlatých kupolek s pravoslavnými kříži. Pro veřejnost je uzavřen a bohoslužby zde také neprobíhají.\nTato hlavní zvonice Kremlu bývá často nesprávně nazývána zvonice Ivana Velikého, avšak podle historických pramenů je její správný název chrám-zvonice Ivan Veliký. To proto, že název se nevztahuje k osobnosti Ivana Velikého, ale k samotné věži, která byla až do 18. století se svými 81 m nejvyšší stavbou ve městě. Kromě toho má věž přezdívku „hořící svíce“, kterou prý svým tvarem připomíná.\nMůžeme si poslechnout až 30 jejích zvonů, nejvyšší z nich Uspenský váží přibližně 7 tun. Pod zlatou kupolí bychom si i mohli přečíst nápis (kdyby nebyl tak vysoko a bylo na něj dobře vidět): „Na přání svaté Trojice a na přání cara a velkoknížete celé Rusi Borise Fjodoroviče a jeho syna, slovutného careviče a velkoknížete celé Rusi Fjodora Denisoviče byl Boží dům dokončen a pozlacen v létě jejich panování 108“ (podle současného gregoriánského kalendáře se jedná o rok 1600).\nZmínky o první zvonici na tomto místě sahají až do roku 1329. Tu nechal zbourat car Ivan III. a na jejím místě dal postavit zvonici Ivan Veliký, která měla symbolizovat velikost správné víry, pravoslaví. Se stavbou se začalo v roce 1505 a dokončena byla teprve až za 95 let za vlády Borise Godunova. V roce 1812 během vpádu napoleonských vojsk, kdy se tu usídlil francouzský generál Lauriston a telegrafisté, byla věž poškozena. Napoleon také vydal příkaz sundat z věže zlatý kříž, což se vojákům dlouho nedařilo a vlastně nepodařilo vůbec. Po nějaké době kříž upadl sám. Později byla zvonice opravena, do roku 1917 otevřena veřejnosti a v současné době slibují její opětovné zpřístupnění. Možná, že až se vydáte do Moskvy, tak už bude pro návštěvníky zpřístupněna.\nNa území Kremlu je spousta prostor, kam se oko obyčejného smrtelníka nikdy nepodívá. K takovým místům patří třeba paláce, kterých je zde hned několik, například Velký kremelský, Fazetový, Těremový (nejpřepychovější ze všech zdejších paláců), palác Kratochvíl, Zlatý carský a další. Každý z nich má svoji osobitou historii, architekturu a jejich stěny byly svědky leckdy drsných událostí (např. z tzv. Krvavého schodiště u Fazetového paláce bylo shozeno několik příbuzných Petra Velikého během povstání střelců roku 1862). My se však podíváme jen stručně na místa, která máte šanci si alespoň zčásti prohlédnout, tedy především na velkolepý Velký kremelský palác.\nPlocha Velkého kremelského paláce dosahuje úctyhodných 25 000 m². Komplex paláce zahrnuje přes 700 místností, devět kostelů (ze 14., 16. a 17. století) a také Těremový palác. Jeho pět nejokázalejších sálů (sv. Jiřího, sv. Vladimíra, sv. Ondřeje, sv. Kateřiny a sv. Alexandra) se využívá ke státním a diplomatickým návštěvám a další prostory slouží jako rezidence prezidenta Ruské federace. Palác byl postaven jako carská rezidence Mikuláše I. ruskými staviteli v letech 1838–1849. Pro veřejnost je přístupná pouze Zbrojnice (Oružejnaja palata) a Diamantový fond.\nVe Zbrojnici (Oružejnaja palata) rozhodně nenajdeme jen mistrovsky kované zbraně, luxusní brnění a vzácnou zlatou čapku Monamachů s diamanty a vzácnou sobolí kožešinou, která se po staletí používala ke korunovaci carů. V devíti sálech tu je vystaveno téměř čtyři tisíce vzácných carských pokladů ze 14. až 20. století zahrnující nejrůznější šperky, korunovační oblečení careven, korunovační trůny carů, carské saně a kočáry (tzv. karety), talíře ze zlata, číše třpytící se rubíny, ikony, rukopisy nevyčíslitelné hodnoty, slavná velikonoční Faberská vejce vyrobená ze vzácných kovů a diamantů. Za prohlídku a vytvoření si představy o životě carské rodiny návštěva zbrojnice zcela jistě stojí.\nNejvzácnější předměty jsou uloženy v tzv. Diamantovém fondu (Almaznyj fond), který se nachází v té samé budově. Tady se můžeme skrz pancéřové sklo podívat třeba na diamanty, nevsazené drahokamy, broušené kameny, šperky, korunovační klenoty a třeba také na korunu Kateřiny II. Veliké osázenou 5 000 diamanty.\nO vládních budovách se zmíníme letem světem, protože dovnitř se podívat se poštěstí jen málokomu. Jedná se převážně o budovy Kremelského sjezdového paláce, Arsenálu, Senátu a budovu Nejvyššího sovětu.\nKremelský sjezdový palác (Gosudarstevnnyj kremljovskij dvorec) je prý nejohavnější a nejnovější budova Kremlu. Základními materiály použitými na výstavbu byl beton, sklo a mramor. Byl postaven v letech 1960–1961 pro sjezdy komunistické strany a v současné době slouží jako divadelní a koncertní síň až pro 6 000 diváků.\nArzenál se nachází severně od Kremelského sjezdového paláce. Nechal jej postavit Petr Veliký jako skladiště zbraní a munice. Kolem něj je umístěno 800 děl, která byla zabavena Napoleonovi. Žlutou trojúhelníkovou budovu Senátu s nápadnou kupolí nechala postavit Kateřina Veliká v 18. století. Ve 20. století tu měl kabinet V. I. Lenin, v současnosti se zde nachází pracovna prezidenta Ruské federace. Budova Nejvyšší sovětu SSSR (Verchovnij sovět) je místem, kde sídlil v letech 1938–89 nejvyšší orgán státní moci v Sovětském svazu.\nTo, co dosud bylo zmíněno, rozhodně ještě nepodává celistvý obrázek o Kremlu. Ještě jsme se nepodívali na všechna náměstí Kremlu, kterých je tu pět: Trojické (hned za hlavním vchodem Trojickou věží), Senátské (mezi budovami Arsenálu a Senátem), Palácové (kousek od Velkého kremelského paláce), Ivanovské (v jižní části Kremlu, sídlí zde vojenská škola) a poslední nám už známé Chrámové náměstí. A všechna náměstí se vlivem historických událostí měnila, ale to už by bylo na příliš dlouhé povídání…\nTento památník padlým vojákům druhé světové války se nachází již od roku 1967 v Alexandrovském sadu, vedle stěny Kremlu (napravo od vchodu na Rudé náměstí kolem Historického muzea). Hoří tu věčný oheň slávy a ve středu památníku si můžete přečíst nápis: „Имя твоё неизвестно, подвиг твой бессмертен“ (Tvé jméno je neznámé, ale tvůj čin nesmrtelný). Napravo od památníku je pak dlouhá řada kamenů s názvy měst-hrdinů, kteří se během druhé světové války zapsali do dějin obrany Ruska a napomohli k vítězství. Podle výnosu prezidenta Ruské federace se zde od 12. prosince 1997 drží čestná stráž.\nI v dnešní době je toto místo významné, odehrává se tu spousta oficiálních událostí převážně během květnových slavností a kromě toho je to jedno z míst, které navštěvují ženich s nevěstou v jejich svatební den, kdy tradičně objíždí významná místa města. Takže tu můžete zahlédnout jak oficiální ceremoniály, předávání vyznamenání aj., tak i spousty krásných ruských nevěst, ženichů a jejich svatebních limuzín.\nFontána na Manéžním náměstí\nManéžní náměstí dostalo svůj název až ve 20. století podle budovy manéže. Dříve tu totiž ani žádné náměstí nebylo. Lidé sem chodili nakupovat do různých obchodů a pít do hostinců. Ulice, která se dnes jmenuje Manéžní a vede podél Alexandrovského sadu, se kdysi jmenovala Neglinnaja (po říčce Neglince, která tudy kdysi dávno protékala). Říčku Neglinku o délce 7,5 km téměř po celé její délce schovali do potrubí už v roce 1819. Neglinka tady sice stále protéká, ale o její existenci se moc neví. Dokonce teče i pod obchodním domem CUM, pod Divadelním náměstím, Manéžním náměstím, Alexandrovským sadem podél stěny Kremlu a vlévá se do řeky Moskvy nedaleko Velkého kamenného mostu.\nVšechny zdejší krámky a hostince byly zbourány ve 30. letech kvůli stavbě prvních linek metra. Vedly zde dvě linky metra, z nichž jedna (červená, Sokolničeskaja) tu funguje dodnes. Osud té druhé byl zpečetěn v 90. letech při stavbě třípatrového obchodního centra Ochotnyj rjad. Toto obchodní centrum naštěstí nestavěli do výšky, ale do hloubky, a tak se tu dnes můžeme kochat volným prostranstvím, na jaře a v létě rozkvetlým Alexandrovským sadem, výhledem na Kreml a na historické muzeum nebo na sochy Zuraba Caritela zobrazující Ezopovy bajky. Pod vodotryskem na vyvýšeném prostranství můžeme i zahlédnout nakupující postavičky v obchodním centru Ochotnyj rjad.\nBudova Manéže byla postavena v roce 1817 u příležitosti 5. výročí vítězství nad Napoleonem během Vlastenecké války (1812). Původně Manéž sloužila armádě, k vojenským přehlídkám a cvičením. Mohl tu pochodovat celý pluk, protože uvnitř budovy není ani jediný sloup, který by podpíral klenbu a tím pádem by překážel vojenským útvarům. Geniální konstrukci stavby vyprojektoval A. Betankur, fasáda ve stylu empíru vznikla podle projektu O. Boveho. Později se v manéži konaly koncerty, od 30. do 50. let sloužila jako garáž vládních vozidel a od roku 1957 se používá výhradně k výstavám a jiným kulturním akcím.\nKaždoročně tu také probíhá trh medu. Manéž za dobu její existence několikrát poničil požár. Naposledy vyhořela v roce 2004 a je téměř jisté, že požár byl založen úmyslně, aby na tomto atraktivním místě mohly vyrůst nové budovy. Záměr selhal, neboť památková ochrana zvítězila a Manéž byla vybudována znovu, což v Moskvě, kde spousta památek mizí beze stopy, rozhodně není samozřejmostí.\nNěkteří cizinci tento chrám přezdívají Pussy Riot Cathedral. Právě zde se totiž odehrálo ono provokativní vystoupení ruské punkové skupiny v roce 2012. Je až s podivem, jak sem její členové zvládli pronést přes veškerou ochranu aparaturu a techniku, když každého návštěvníka u vchodu ruská ochrana pečlivě kontroluje. Vstup je zdarma, ale musíte počítat s lehkým zdržením ve frontě u ochráníků.\nSám chrám (největší pravoslavný na světě) je přímo architektonický skvost. Hlavní chrámová loď, do níž se vtěsná až 10 tisíc věřících, se 103 m vysokou kupolí, působí impozantně. Nezřídka se stane, že neinformovaný návštěvník je krásou, výzdobou a prostory tak ohromen, že si ani nevšimne nenápadných schodů, po kterých se dá sejít ještě do suterénu, které skýtá překvapení – další chrám. Bez nadsázky můžeme říct, že tu jsou dva chrámy v jednom, a to jsme se ještě ani nezmínili o podzemních garážích umístěných ještě o úroveň níž.\nZ každého kamene jako by zde na vás dýchala historie, ale nenechte se zmýlit! Historii má sice Chrám Krista Spasitele velmi bohatou, ale ne ten, který zde stojí dnes. Ten současný je totiž jen věrnou replikou chrámu, který tu stával kdysi. Původní chrám zde byl postaven jako připomínka vítězství nad Napoleonem a stavěl se dlouho, přes čtyřicet let (1839–1883). Tehdy se jednalo o jeden z nejprestižnějších a nejdražších projektů architekta Konstantina A. Thona. Jen na zlatou kupoli tehdy bylo spotřebováno 425 kg zlata!\nNad chrámem se začala stahovat mračna už po Velké říjnové revoluci po roce 1917. V roce 1931 tu zazněl obrovský výstřel a chrám se skácel k zemi. Stalin ho nechal vyhodit do povětří, takovým mu byl tento symbol ortodoxní víry trnem v oku. A také právě toto místo bylo podle nejrůznějších šarlatánů, kterými se obklopoval, předurčeno k úplně jinému účelu. Právě zde měl vyrůst Palác Sovětů, gigantická administrativní budova stalinské epochy, jejíž výška měla dosahovat neuvěřitelných 495 m a měla se tak stát i nejvyšší budovou na světě. Na jejím vrcholu měla stát obrovská socha Lenina.\nSe stavbou se začalo během třicátých let, byla však přerušena druhou světovou válkou. Poté se už nikdy nepodařilo projekt dokončit. O pravém důvodu nezdaru se dá spekulovat, někdo tvrdí, že podloží bylo zcela nevhodné na výstavbu takové budovy, podle jiných teorií chyběly na dostavbu finanční prostředky. Možná je na každé teorii trochu pravdy, možná byl pravý důvod úplně jiný. Jisté je však to, že zde místo Paláce Sovětů postavili obrovský bazén a Moskvané sem chodili plavat.\nKdo si oblíbil zdejší bazén, měl v 90. letech smůlu. Komu však chyběl původní Chrám Krista Spasitele, dočkal se svého. Na začátku devadesátých let vzniklo sdružení na obnovu chrámu, a tak byl v letech 1994–97 původní chrám obnoven. První mše zde byla odsloužena v noci z 6. na 7. ledna roku 2000 (právě na pravoslavné Vánoce podle juliánského kalendáře, které jsou v Rusku oproti našemu Gregoriánskému kalendáři o 13 dní opožděné). V dnešní době se zde pravidelně slouží mše a konají nejdůležitější události ruské pravoslavné církve.\nZ mostu před Chrámem Krista Spasitele nelze přehlédnout 98 m vysoký památník Petra Velikého, který hrdě vyhlíží z plachetnice. Jeden z nejvyšších památníků na světě zde stojí od roku 1997 na počest 300. výročí vzniku ruské flotily. Podle neoficiálních zdrojů však jeho autor Zurab Careteli měl původně zcela jiný záměr. Památník prý dříve zobrazoval Kryštofa Kolumba na Santa Marii a chtěl jej prodat zemím Latinské Ameriky na počest 500. výročí objevení Ameriky. A jelikož se mu drahou sochu z v hodnotě 16,5 milionů dolarů prodat nepodařilo, trochu jej předělal, a od těch dob zde stojí socha Petra Velikého.\nNovoděvičí klášter (Novoděvičij monastyr)\nTento klášter je prý jeden z nejhezčích klášterních komplexů v celém Rusku. V roce 2004 se dostal na Seznam světového dědictví UNESCO. Nejhezčí pohled na opevněný klášter se vám naskytne od rybníka (vpravo od hlavního vchodu). Založen byl už v roce 1524 Vasilijem III. na připomínku dobytí Smolenska (1514). Klášter sloužil a v současné době stále ještě slouží jako ženský klášter, ale dříve měl ještě i další funkce – vězení pro manželky carů a pevnost. Právě sem byly umísťovány nepohodlné manželky carů (např. tu ve vyhnanství až do své smrti žila nevlastní sestra Petra Velikého Sofie Alexejevna, která sem byla odložena po neúspěšném pokusu o svržení cara). Klášter měl v 16. století sloužit také jako obranná linie před nájezdy Tatarů. V roce 1571 však při útoku tatarského chána nesplnil svoji funkci a byl silně poničen. Až roku 1591 prokázal své opodstatnění, když zastavil poslední nájezd Tatarů.\nV současné době si zde můžete prohlédnout jak hezký model komplexu kláštera, tak i jednotlivé budovy. Vstup je zdarma. Dominantními stavbami jsou chrám Smolenské Matky Boží (bílý chrám s jednou zlatou kupolí a čtyřmi stříbrnými) z roku 1524, 72 m vysoká barokní zvonice ze 17. století a červenobílý chrám se zlatou kupolí chrám Zesnutí Bohorodičky ze 17. století. Zde se konají bohoslužby a při významných událostech sem občas zavítá třeba i prezident Ruska.\nDohady a záhady\nDoba založení kláštera se shoduje s dobou prvních rozvodových řízení na dnešním území Ruské federace. Panují tedy jisté pochybnosti o pravém důvodu založení kláštera: založil jej Vasilij III. opravdu na připomínku dobytí Smolenska? Neměl k tomu praktičtější důvod – odložení manželky, která mu neporodila syna? V roce 1505 se totiž Vasilij oženil se Solominoj Saburovoj, kterou si vybral na „přehlídce nevěst“ jako jednu z 500 možných, které mu přivezli z celé země. Ani po dvaceti letech manželství se však páru nenarodil žádný potomek.\nStátní návštěva Novoděvičího kláštera\nVasilij se bál, že by si na trůn mohli dělat nárok synové jeho bratrů, a tak jim zakázal ženit se, dokud se mu nenarodí syn. Po dvaceti letech se konečně velkoknížeti podařilo do té doby nevídané: dostal svolení ke druhé svatbě. První manželka, později známá jako sv. Sofie, byla odložena do kláštera, a druhá mladičká nevěsta Jelena Glinská (později významná osobnost a i regentka moskevského státu) mu porodila vytouženého syna. Nebyl jím nikdo jiný než Ivan Hrozný.\nSoučástí klášterního komplexu je jeden z nejznámějších a nejprestižnějších hřbitovů v Moskvě, kde odpočívají významné ruské a sovětské osobnosti (nejprominentnější osobnosti jsou však pochovány u kremelské zdi). Pohřbeni tu jsou například umělci N. V. Gogol, A. P. Čechov, A. Tolstoj, P. Treťjakov, A. N. Ostrovskij, V. Šukšin, filmový režisér S. Ejzenštejn, hudební skladatelé S. Prokofjev, A. Rubinstein, D. Šostakovič a spousta dalších spisovatelů, zasloužilých vědců, herců, básníků a samozřejmě také politiků. Perličkou je, že kdo se ve stalinské době stal významnou veřejnou osobností, dostal spoustu výhod (např. dobrý plat, byt, možnost letní rekreace atd.) a další lukrativní výhodou pro něj bylo i rezervované místo na Novoděvičím hřbitově.\nMoskva jako „třetí Řím“ je prý rozprostřena kolem sedmi vrcholků, stejně jako Řím. Na každém vrcholku stojí vyšší budova, tzv. vysotka, které nechal postavit Stalin v padesátých letech minulého století. Podle jedné z mnoha teorií proto, aby dosáhl své nesmrtelnosti. Nesmrtelnosti měl údajně docílit dosažením sedmi ctností. První ctností je vzdělání, a tak na Vrabčích horách stojí vysotka Moskevské státní univerzity (MGU), známá jako Lomonosova univerzita. Aby bylo dosaženo další ctnosti, nechal Stalin postavit u řeky Moskvy vysotku známou jako hotel Ukrajina, jedno z nejluxusnějších ubytování ve městě. Ostatní vysotky symbolizující ctnosti jako harmonie, přátelství atd. slouží různým účelům (např. na konci Arbatu je MID, Ministerstvo zahraničních věcí, v jiných vysotkách jsou státní kanceláře či obytné prostory).\nMoskevská státní univerzita (MGU)\nMoskevská státní univerzita (MGU, Lomonosova univerzita) na Vrabčích horách je nejvyšší z vysotek. Výška budovy činí ohromných 240 m a její vnitřní prostory jsou dechberoucí (v 36 patrech je 33 km chodeb). Uvnitř se nachází několik kateder, studentské koleje, obchůdky, tělocvičny, koncertní sál, divadlo, bazén a další vybavení, aby studenti vše potřebné našli v budově. Nejvíce se do historie zapsaly katedry chemie a fyziky, nejklíčovější dvě z celkového počtu 300 kateder. Právě zde studovali nejvýznamnější chemikové a fyzikové Sovětského Svazu (z celkového počtu 18 vědců, kteří obdrželi Nobelovu cenu, jich právě 11 studovalo MGU).\nSamotná budova Lomonosovy univerzity je opředena mnoha záhadami a legendami, tak například je prý pod MGU protiatomový kryt, který by dokázal pojmout velké množství nejdůležitějších osob v případě ohrožení. Další legenda tvrdí, že sem vede tajná soukromá linka metra od Kremlu. Podle dalších mýtů v budově straší. Prý tam žijí duchové zemřelých německých dělníků, kteří nepřežili stavbu MGU a že jich nebylo málo. Budova MGU je střežena ochrankou, takže dovnitř se turisté nedostanou, pouze při výjimečných příležitostech či na speciální propustku na pozvání pracovníků či studentů MGU.\nFontána Přátelství národů v areálu VDNCH\nVDNCH (Výstava úspěchů národního hospodářství) připomíná zašlou sovětskou slávu. Ve 30. letech vznikla myšlenka prezentovat úspěchy jednotlivých republik, krajů a oblastí Sovětského Svazu a k tomuto účelu tu ve stylu socialistického realismu bylo vybudováno několik pavilonů. Každý pavilon představoval určitou oblast a byl také vyzdoben motivy typickými pro ten který kraj. Během druhé světové války byly exponáty převezeny do Čeljabinsku a svoji činnost areál obnovil až v padesátých letech. Postupem času byly pavilony používány k výstavám úspěchů jednotlivých průmyslových odvětví. Od 80. let se stav areálu začal zhoršovat a postupem času zde vznikla tržnice. Po rozpadu Sovětského svazu byl areál přejmenován na VVC (Celoruské veletržní centrum). V současné době se tu konají různé veletrhy a výstavy, avšak spoustu pavilonů najdete v dost havarijním stavu.\nPomník dobývání vesmíru\nI přesto se místo těší oblibě jak ze strany turistů, tak ze strany Moskvanů. Můžete tu obdivovat akrobatické kousky mladých Moskvanů na kolečkových bruslích, poslechnout si živou hudbu anebo zajít do obrovského lunaparku vybaveného jak zastaralými, tak i moderními atrakcemi. Atmosféru v letním období dokreslují fontány. Fontána blíže ke vstupu opět připomíná jednotlivé republiky bývalého Sovětského svazu, každá ze soch na fontáně symbolizuje jednu z republik.\nPřed vstupem do areálu VVC Vás zaujme 99 m vysoká socha rakety mířící do vesmíru. Před ní, jako na ulici slávy, jsou na patnících hvězdy, připomínající jednotlivé úspěchy dobývání vesmíru, a po obvodu chodníku sochy osobností, které se o ně zasloužily.\nV roce 1981, při oslavě 20. výročí prvního letu člověka do vesmíru, tu bylo otevřeno Muzeum kosmonautiky. Spousta exponátů připomíná první kroky sovětského snažení o dobývání vesmíru (výstavy o Lajce a dalších pejscích, o Juriji Gagarinovi a další).\nModerní mrakodrapy, nákupní centra, kanceláře…, i to je jedna z mnoha tváří Moskvy. Moskva city je nejnovější čtvrť města nacházející se jen 4 km západně od Rudého náměstí. Dříve zde byla průmyslová oblast s továrnami, kamenolomem a starými domy. Proto byla právě tato část města o celkové rozloze 100 ha vybraná k postavení nového business centra v roce 1992, kde by výhledově mělo pracovat a žít okolo 300 000 lidí. Každá ze staveb má svého investora a architekta.\nStavba mrakodrapů se neobešla bez incidentů. Jakoby noční můra Rusů a jejich leckdy až přehnaný strach z požárů ohně jen přitahoval. V dubnu roku 2012 vznikl v mrakodrapu „Východ“ velký požár, který vůbec nebylo jednoduché uhasit a hasičům to zabralo více než čtyři hodiny snažení a několik desítek letů helikoptérou. Světlo požáru bylo tehdy vidět až na dvacet kilometrů daleko. A běžné požáry tu nejsou výjimkou, zatím naposledy tu hořelo v lednu 2013.\nKdyž už budete v Moskvě, zajděte se podívat i na Bílý dům. Bílý dům v Moskvě? Ano, nejen Američané mají svůj Bílý dům. Budova stojí na břehu řeky Moskvy, směrem ke čtvrti Moskva city na Krasnopresnenském nábřeží. Byl postaven v letech 1965–1979 podle plánů architektů Čečulina a Štellera. Budova vždy sloužila vládním účelům, po rozpadu Sovětského svazu zde sídlil ruský parlament, než se přestěhoval do budovy Státní dumy na Tverské ulici. Od roku 1994 v Bílém domě sídlí vláda Ruské federace.\nDům získal velikou popularitu především díky událostem v letech 1991–93, kdy se právě zde odehrávaly klíčové události. Nejznámější je vystoupení Borise Jelcina z 19. srpna 1991, kdy zde na pozadí Bílého domu mluvil ke svým příznivcům ze střechy tanku. Budova byla silně poškozena v říjnu 1993, kdy byl na rozkaz Jelcina Bílý dům, kde se ještě ukrývali příznivci starého režimu, ostřelován z tanků. Fotografie s polorozbořeným Bílým domem se později staly velkou trofejí. Zanedlouho po říjnových událostech byla budova zrekonstruována a v této podobě ji můžete vidět dodnes.\nPraktické informace – kam se dá jít na záchod\nVeřejné záchody na každém kroku v Moskvě rozhodně nenajdete, proto doporučuji řešení jako v jakémkoli větším městě – kavárny, McDonaldy apod. I přesto je tu několik míst, která oceníte v nouzové situaci, o kterých je dobré vědět. Pokud budete na Rudém náměstí, je to už jen kousek od GUMu (velká zdobná bílá budova) a tady hned v první uličce v posledním patře jsou pěkné moderní bezplatné záchody.\nDalší možnost, i když už ne tolik luxusní, je veřejné WC kousek od vstupu do Kremlu. Pokud stojíte před hlavním vstupem do Kremlu, otočte se doprava, kde leží park (Alexandrovský sad). Sejdete dolů po schodech, půjdete parkem podél silnice a narazíte na záchodky částečně zapuštěné pod zemí. Jinou možností je zajít do nákupního centra Ochotnyj rjad na placené veřejné WC, které stojí cca 20 rublů.\nDalší veřejné WC oceníte v parku Gorkého, u řeky Moskvy, od Krymského valu půjdete cca 600 m k Puškinově nábřeží.


20. 12. Světlým bodem v temných dnech prosincových byla rozhlasová zpráva z Londýna, že se tu ustavil československý národní výbor, jehož členy byli dr. E. Beneš, generál Ingr a Viest vyslanec Osuský, dále pak politikové a národohospodáři Outrata, Ripka, Slávik a Šrámek. Tento výbor byl uznán britskou vládou jako představitel československého státu. Zpráva vzbudila novou naději a víru, že se přece jenom dosavadní politická situace musí změnit v náš prospěch, při čemž nás posilovalo vědomí, že už existuje v zahraničí naše skutečná vláda, vedená dr. E. Benešem, o němž jsme byli všichni pevně přesvědčeni, že jeho boj o naši svobodu skončí plným vítězstvím. Věřili jsme, že jistě bude vykoupeno mnoha obětmi krve i majetku, že ale přijde, musí přijít. Vždyť jenom víra v budoucí vítězství to byla, která nás posilovala a dovolovala překonávat všechny, potíže onoho velikého koncentračního tábora, kterému se říkalo Protektorát.\n14. 1. Konal se koncert Vachova sboru moravských učitelek, řízený Břetislavem Bakalou. Sborové skladby předních českých skladatelů, zazpívané jedním z nejpřednějších našich reprodukčních těles daly na chvíli zapomenout na strasti doby a přednášky účastníky koncertu do vysokých oblastí ducha, kde není násilí, útisk a bolest, kde vládne jenom lidský duch u umění čistém, posvátném a povznášejícím.\n31. 1. Na schůzi městského zastupitelstva jednáno a návrhu okresního školního výboru, aby pětitřídní obecná škol smíšená byla rozdělena na samostatnou školu chlapeckou a dívčí. Návrh přijat a zároveň


NĚMECKO: Zápas Angely Merkelové - Neviditelný pes\nNĚMECKO: Zápas Angely Merkelové\nPro výroky Merkelové neexistuje morální ani politické ospravedlnění\nNěmecká kancléřka Merkelová prohlásila při projevu v Berlíně k poválečnému odsunu Němců ze střední a východní Evropy, že „pro vyhnání neexistovalo ani morální, ani politické ospravedlnění.“ Tato slova nevyslovil předák nějaké extremistické okrajové skupinky, takto hovoří nejmocnější žena dnešní Evropy, té Evropy, v níž máme žít a věřit v úspěšnou budoucnost. Žádný poválečný německý kancléř se takovou nehoráznost neodvážil vyslovit.\nAngela Merkelová vede zápas o svou politickou existenci. Svému přežití je schopna obětovat všechno, i slušnost a ohledy vůči sousedům a partnerům. Nechce zaplatit za velké chyby, kterých se dopustila, místo toho je schopna vyvolávat nejhorší přízraky z německé minulosti.\nGenerace jejích rodičů a prarodičů v drtivé většině přijaly za svou zvrácenou nacistickou myšlenku o rasově čistém panském národě a s německou důkladností se jí pokusily uskutečnit. Poválečný odsun Němců byl jen malou vlnou v moři zla a utrpení, které tato šílená myšlenka způsobila národům Evropy.\nKancléřka Merkelová a velká část vlivných německých elit dnes propadli druhému extrému – úsilí o rasovou čistotu nahradili snahou o maximální etnickou, kulturní a rasovou různorodost, v níž se má rozpustit německý národ zatížený nepohodlnou minulostí. A začali ji také rychle a ve velkém prostřednictvím masové migrace uskutečňovat. Opět mají pocit nadřazenosti, tentokrát morální, opět si dovolí školit, moralizovat a vnucovat své pochybné názory ostatním.\nUběhly tři roky a s nimi důsledky nesmyslné migrační politiky – rozložená EU, milióny neintegrovatelných Asijců a Afričanů, kteří začínají Německo měnit k obrazu svému, a rozčarování normálních Němců z perspektiv, které jim jejich kancléřka připravila. Německo a Evropa již budou navždy jiné, společná budoucnost a důvěra v ní byla prohospodařena, východiska nikdo nehledá. Namísto toho Merkelová otevírá Pandořiny skříňky tragické válečné a poválečné minulosti. Takového Německa je nutno se znovu bát.\nJ. Fridrich S Weiglem opatrně - to je jediný exemplář druhu Homo S Weiglem opatrně - to je... 14:26 24.6.2018\nM. Kolář 067 Re: S Weiglem opatrně - to je jediný exemplář druhu Homo Přátelství s VK ,to je... 15:41 24.6.2018\nK. Janyška Re: S Weiglem opatrně - to je jediný exemplář druhu Homo Vadí mi, že byl... 16:59 24.6.2018\nŠ. Hašek Re: S Weiglem opatrně - to je jediný exemplář druhu Homo Já se hlásím... 18:37 24.6.2018\nZ. Pešek Nebezpečné Německo. Islamizace Evropy odstartovaná a řízená Německem, spolu s... 11:22 24.6.2018


Služební zákon: Chce státní správa skutečně nalákat do svých řad kvalitní lidi? | Reflex.cz\nSlužební zákon: Chce státní správa skutečně nalákat do svých řad kvalitní lidi?\nPetr Kolman 26. srpna 2017 • 17:00\nPatrně jste, i když nepracujete na úřadech, slyšeli o tzv. služebním zákoně. Což je lidovější označení zákona č. 234/2014 Sb., o státní službě. Jde de facto o pomyslnou bibli každého státního úředníka (pozor, úředníků z radnic a krajských úřadů se netýká, ti mají vlastní speciální zákon). Čtenáři s lepší pamětí si asi vzpomenou, že nás „Brusel“ dlouhá léta kritizoval za jeho reálnou neexistenci. Mnoho let jsme sice měli zákon, avšak pouze platný, nikoliv účinný. To se od 1. 1. 2015 zlepšilo a bruselské volání po plnohodnotném služebním zákonu se naplnilo i v (někdy rebelujícím) Česku.\nZákon o státní službě je pro kvalitní fungování moderního státu sice klíčový, nikoli ovšem samospasný. Není to prostě všelék, i když mnozí politici nám s oblibou tvrdili opak. Notabene i Řecko, Bulharsko nebo Rumunsko mají své služební zákony. A kvalita státní správy tam – řečeno gentlemansky – vykazuje také nedostatky. A to hovořím nyní jen o státech z naší EU-rodiny.\nAle abych zde jen obecně nemudroval, rád bych jako specialista na správní právo kriticky poukázal na jeden konkrétní opomíjený detail z tohoto zákona. Jak známo, belzebub se zpravidla skrývá v detailech.\nJedním z hlavních významů služebních zákonů (všude na světě) je přilákat a následně udržet ve veřejné správě kvalitní a pracovité odborníky. Ostatně i v rámci přijímání českého služebního zákona tato slova opakovaně padala. Cíl je to určitě legitimní, vždyť kdo rozumný by chtěl úřady plné hlupáků.\nÚředníky je zapotřebí motivovat, to je stejné jako ve firmách.\nViliam Buchert 9. srpna 2017 • 10:48\nNaprostá nekompetentnost nebo provokace Hradu? Kauza kolem Karla Srpa ukazuje na obojí\nNicméně pak nerozumím ustanovení zmíněného „služebáku“ upravujícímu zkušební dobu. Dle zákoníku práce máme zkušební dobu maximálně tři měsíce – nepovinně. Zaměstnanec a zaměstnavatel se v ní mohou vzájemně otestovat, což je určitě rozumné.\nSlužební zákon zakotvuje „zkušebku“ v délce šesti měsíců – povinně. To mi v roce 2017 přijde jako zbytečně dlouhá doba. A teď přijde další velká nelogičnost – i když nový zaměstnanec složí tzv. úřednickou zkoušku (například po dvou nebo třech měsících), zkušební doba ze zákona plyne dál, a musí si ji tedy „odkroutit“ celou — šestiměsíční. Navíc pokud je zaměstnanec v rámci zkušebky nemocen či má jinou překážku práce, tak se o ni doba samozřejmě prodlužuje.\nDaniel Baret 2. července 2017 • 13:33\nPředseda Evropské komise Juncker opět šokoval: Nemám smartphone, používám starou Nokii\nI kdyby jeho nadřízení s ním byli sebevíce spokojeni, zkušební doba trvá celých dlouhých šest měsíců. Problém mj. spočívá v tom, že po dobu citovaných šesti měsíců úředník dle ustálené aplikační praxe nepobírá tzv. osobní ohodnocení, tedy motivační část platu, pobírá pouze a jen základní tabulkovou mzdu. Kde je pak relevantní motivace zaměstnanců? A slovy klasiků, o peníze jde až v první řadě – i úředníci platí hypotéky nebo nájmy, šetří na auta, nové vybavení domácností či podporují děti na studiích.\nNe zcela chápu, co tím zákonodárce vlastně myslel? Jak chce dynamicky reagovat na situaci na trhu práce v dnešní, digitální a hyperrychlé době s takto dlouhou a neflexibilní zkušební dobou? Možná si neuvědomil, že ve „zkušebce“ může pracovní poměr ukončit nejen zaměstnavatel, ale i zaměstnanec – zde tedy dynamičtější státní úředník.\nJak může pak stát opravdu lákat šikovné a pracovité lidi?\nMyslím, že zmíněná nesmyslně dlouhá zkušební doba, navíc rigidně pojatá, pokud ji nelze zkrátit při vynikajících výsledcích úředníky (včetně složení tzv. úřednické zkoušky), je v 21. století kontraproduktivní.\nA určitě nepomáhá k nalákání kvalitních odborníků do veřejné správy. Spíše odpovídá ideovému konceptu à la Rakousko-Uhersko — vyseďte si služební poměr, vážení zájemci.\nSystém obsahující mj. dlouhé zkušební doby bez motivační součásti platu přitahuje z povahy věci spíše lidi toužící po klidu a bezpečí. Nepopírám, i takoví jsou ve státní správě potřeba, ale neměli by tvořit procento blízké stu.\nNěkteří politici a političky si možná sarkasticky v kuloárech říkají: Občané, jen počkejte, až bude v Česku nezaměstnanost 15–20 procent, to se pak vy (nebo vaše děti a vnoučata) do státní správy pohrnete! V této situaci, zaplaťpánbůh, však zatím nejsme, a to ani kdyby jeden z koaličních partnerů propustil polovinu lidí ze svých (pardon, aktuálně převedených do svěřenských fondů) firem.\nJiří X. Doležal 5. října 2016 • 10:10\nPravda o imigrantech z úst vysokého úředníka\nKlíčová slova: úředníci, služební zákon, státní správa\nZrušit obecní zastupitelstva: Babiš se snad nadobro zbláznil?\nJen bláboly politiků, to je výsledek před rokem zrušeného parkování na pražském Malostranském náměstí\nPřekvapení v Zoo Plzeň: Malého pásovce máma týdny schovávala Vozový park, soukromé tryskáče a balónek plný bankovek! Studentka se n... Hrad skartoval tajnou zprávu o Vrběticích? Prověřuje to policie\nZOH 2022 ONLINE: tréninky hokejových výběrů, v akci Češi, Češky i Číňa... Přípravy na ligu ONLINE: Plzeň hraje s Chrudimí, chybí Řezník i Beaugu... Mladík Rymon sestřelil Kometu. Ráno s juniory, večer vítězný gól Čilia...\nOstrá válka mezi poslanci! Vztahy opozice a vládní většiny na bodu mra... Tragická nehoda na Novojičínsku: Muž (†66) zemřel po srážce dvou aut Ukrajina poslala své vojáky hlídkovat do radioaktivního Černobylu: Boj...\nRybí pomazánka s avokádem Sekane znojemske biftecky Věnečky z odpalovaného těsta II.\npatička vygenerovaná: 11:00:20 29.01.2022


Měsíc: Září 2020 - Dukátek.cz\nProč dávají audiofilové přednost analogovému záznamu zvuku\nRedakce Dukátek.cz 28.9.2020 28.9.2020\nMilovníci hudby se často přou, zdali je lepší analogový záznam zvuku z gramofonu, nebo moderní digitální formáty. Je pravdou, že poslech digitálních záznamů je mnohem pohodlnější. Stačí zmáčknout tlačítko a…\nRedakce Dukátek.cz 27.9.2020 27.9.2020\nPojem mozaika známe už z dochovaných záznamů a historických artefaktů starověkého Řecka. Neznamená to však, že mozaiky jsou v naší době out – právě naopak. Interiéroví designéři i architekti tuto…\nRedakce Dukátek.cz 22.9.2020 22.9.2020\nJaká je vaše představa o ideální kuchyni? K překvapení mnohých nemusí být příliš velká. Ani drahá. V každém případě vám však musí po všech stránkách maximálně vyhovovat. Zapadnout do prostoru…\nRedakce Dukátek.cz 22.9.2020 23.9.2020\nTapety své největší okamžiky slávy prožívaly v osmdesátých letech, kdy tapetování bylo velmi oblíbenou kutilskou aktivitou. Pak jakoby zmáčknutím knoflíku vymizely, aby se o několik dekád později s velkou pompou…\nRedakce Dukátek.cz 20.9.2020 20.9.2020\nJsou domácí práce, které zvládneme levou zadní, a pak ty, na které obvykle nemáme odvahu. Pravdou je, že fušovat do řemesla instalatérovi se nemusí vyplatit. Zavolejte si vždy raději odborníka…


V životě jsme měli pár aktivit a většinou to byly aktivity poměrně cenově náročné. Které však nejsou že? Například houby. Jenže my nehoubařili, my stříleli. Lukostřelba – nebýt toho, že emigrovaný dědeček pana domácího luky vyráběl a posílal do Čech, že tatínek pana domácího luky vyráběl a pan domácí i jeho brácha luky vyráběli, měli bychom závodní vybavení celkem hodně cenově náročné. Pak padák – nebýt toho, že jsme jednou přijeli na kopec, pan domácí a kamarád odletěli a já stále váhala, pak ale přišla na kopec skupinka mladých chlapů, vyptávali se na vše, já byla středem pozornosti a moc mě to bavilo jim všechno vysvětlovat, jenže muselo následovat vzlétnutí, aby ty moje řeči nevypadaly tak blbě, no a nebýt toho, že jsem jim za deset minut letěla nad hlavama se sbaleným padákem před sebou, v parádní negativce, že na mě pan domácí po tom, co to padák sám rozchodil – já mu naštěstí vůbec nepomáhala a díky tomu jsem to taky asi možná přežila, že na mě křičel do vysílačky, ať se okamžitě vrátim ke kopci, takhle že tam vyhniju – a já stále klesala, protože vyhnít a následně přistát bylo to jediné, co jsem si přála, a pak taky prodat rychle padák, tak nebýt toho a také toho, že pan domácí kdysi zjistil, že na Černé Hoře je ve středu ráno v devět hodin 25 padáků, a tudíž naznal – kde je dost lidí, netřeba tam ještě mě, tak je paragliding naší další náročnou kasičkou. (mimochodem, tato filosofie pana domácího je jedním z důvodů, proč je člověk nyní připoután na jedno místo).\nTeď už dáváme peníze hlavně do živobytí, do svobodného života, do luxusu být co nejvíce soběstačný a nezávislý, do možnosti mít každý den takovýhle billboard nebo\n– například do pochvy naší kobyly, která dostala céres od staré kobyly, když už se jí konečně podařilo zahnat po týdnu do kouta a řádně jí zkopat. Taková kapsa v pochvě koně – následné šití, cesta MVDr sem a tam, mezokain, to je bratru bezva koníček, ale když to člověk nedává do končíku na šípy nebo na nové kevlarové šňůry a kobyla je navíc po zákroku v pořádku, je to vlastně prima. Jinak pak ještě nějaké ph metry a kultury na sýry , ovšem jiné prachy do ničeho moc nejdou a tak mě dost překvapilo, když jsem si dnes ráno přečetla – zcela vážně míněný podotýkám – článek o tom, že vybavení pro houbaře vyjde na tisíce!!! Asi jsme se ztratili někde před pár lety a možná, že s naším současným povědomím o cenách, ještě že už nelítáme a nestřílíme. Marně od rána přemýšlím, co potřebují ti houbaři tak drahého :-))\nPosted in Bezlepková jídla, Bramborová jídla, Vegerecepty\n14 komentářů to “Plněné pečené brambory”


Režisér a producent Petr Jákl se po úspěšné spolupráci na velkofilmu Jan Žižka rozhodl pokračovat v kooperaci se zahraničními producenty a momentálně produkuje snímek Best Sellers, který se natáčí v kanadském Montrealu. Brzy přijde do kin také jeho další počin se Samuelem L. Jacksonem v hlavní roli - The Last Full Measure.\n"Spolupráce na filmu Best Sellers vznikla vlastně díky Žižkovi. Na něm jsem se potkal s hercem Michaelem Cainem, se kterým jsme si řekli, že bychom spolu mohli ještě něco udělat. A tak teď po roce od natáčení Jana Žižky točíme další film," svěřil se producent Petr Jákl o snímku, ve kterém hrají hlavní role herci Michael Caine, Aubrey Plaza a Scott Speedman.\nFilm Best Sellers se začal natáčet 3. listopadu tohoto roku. "Natáčení probíhá skvěle a mám velkou radost, že jsem mohl dát šanci režisérce Lině Roessler, pro kterou je to první celovečerní film. Je velmi talentovaná a má za sebou velké úspěchy s krátkými filmy. Věřím, že našemu snímku dokáže vdechnout přesně to, co je třeba," dodal producent, který na Best Sellers pracuje s producentem Cassianem Elwesem, s nímž se poprvé spojil právě kvůli Žižkovi.\nSnímek Jan Žižka je momentálně ve střižně a pracuje na něm celý tým střihačů. "Střih Jana Žižky je velmi náročný především díky množství bojových scén. Přibral jsem proto do týmu dalšího skvělého střihače Dirka Westervelta, který stojí například za střihem filmů jako Deadpool 2, Zombieland: Rána jistoty nebo Logan:Wolverine s Hughem Jackmanem, ten se mi moc líbil," dodal Jákl, který už dříve na tento film najal střihače Stevena Rosenbluma. Uznávaný hollywoodský střihač má tři nominace na Oscara za filmy Glory, Statečné srdce a Krvavý diamant. Dirk Westervelt stojí zase za střihem momentálně jednoho z nejoblíbenějších snímků posledních týdnů Le Mans ´66 režiséra Jamese Mangolda, jenž je má na filmovém portálu csfd.cz 93% a je 5. nejlepším filmem všech dob.


MALÉ RODINNÉ SETKÁNÍ V GRÉBOVCE – Chovatelská stanice London´s Brandy – Parson Russell Terrier\nALBERT (Albi) ANGEL-A (Angie) ARCHIE ARCHIV 2009 OSTATNÍ VÝLETY\nMALÉ RODINNÉ SETKÁNÍ V GRÉBOVCE\nBylo to naše první společné venčení a všem se moc líbilo (obzvlášť asi pánovi, který spokojeně chrupkal na trávě do té chvíle než se přes něho několikrát přeřítila flekaté koule). Po chvilce řádění jsme se přesunuli na loučku vyhrazenou přímo pro pejsky – tam se tedy děly věci… Lidé se zastavovali a jen nevěřícně zírali. Útoku našich štěňátek neuniklo ani několik pejsků, poklidně se venčících. Nejvíc ze všech to odnesl chudáček jezevčík, do kterého se zamiloval Archie a přesto, že to byl pejsek, tak byl postupně znásilněn každý kousek jeho tělíčka (a to jsem si myslela, že Albi nakrývající Brandy a Jessie je úchyláček). Celou sešlost jsme rozpustili po osmé hodině večerní a podle zpráv páníčků doma děťátka vytuhly jak Šípkové Růženky (není divu). Fotek jsme nafotili spoustu, ale jen málo z nich se povedlo – na většině z nich byly jen bílé šmouhy.\nMamině se tentokrát moc řádit nechtělo, právě kvůli hřmění, ale děťátka ji nakonec vyprovokovala ke hře, takže řádili všichni společně. Zdá se, že naše setkávání v Grébovce se stane pravidlem, což je jen dobře.\n← PŘEVZETÍ ALBIHO U KONĚPRUSKÝCH JESKYNÍ\nALBI U NÁS – LETŇANY A PRAŽÁK →


Steamworks: využití nových trhů\nKanadský pivovar Steamworks vytvořil partnerství se společností Petainer s cílem využít rozvíjející se trh s řemeslnými pivy. Pivovar Steamworks vznikl v roce 1995, kdy si právník Eli Gershkovitch otevřel ve Vancouveru pivnici s pivovarem Steamworks Brew Pub, a od té doby si prošel řadou úspěchů.\nK nejvýznamnější expanzi došlo v listopadu 2013, kdy byl otevřen plnohodnotný pivovar. Kapacita 40 000 hektolitrů významně převýšila spotřebu hospody, což bylo 2 000 hektolitrů.\nEli si velmi brzy uvědomil zájem a zvědavost, kterou značka Steamworks vyvolala, a to nejen na domácím trhu a v USA, ale i daleko za hranicemi. Pivovar Steamworks měl vždy ambice prorazit i na mezinárodním trhu, což se mu také povedlo a nyní prodává své produkty ve 14 státech USA a také v Hongkongu, Německu, Rakousku, Itálii a Švýcarsku.\nPři přechodu z provozování pivovaru ke globálnímu podnikání se pivovar musel vypořádat s řadou výzev v oblasti marketingu, obalových materiálů a technologií a logistiky. Nutností bylo rovněž objevování alternativ k tradičním ocelovým sudům, které byly příliš nákladné k použití na vývoz piva. V roce 2014 si pivovar vybral inovativní jednorázové PET sudy Petainer, jež nabízejí mnohem praktičtější, levnější a přesto vysoce kvalitní alternativu. Tyto sudy poskytují také různé typy ventilů používané v Evropě a Asii, kam Steamworks své produkty exportuje.\nSteamworks používá sudy o objemu 20 a 30 litrů s integrovaným neautomatickým uvolňovacím ventilem (NPR) a odtlakovacím nástrojem s ventily typů D a A. Přítomnost společnosti Petainer na místním trhu prostřednictvím pobočky Petainer Canada navíc zajišťuje snadnou dostupnost k technickým znalostem a servisním službám.\nBěhem příštích pěti až deseti let chce Eli i nadále hledat nové příležitosti k rozvoji svého podnikání a budování značky, aby si jeho piva Steamworks mohli užívat i zákazníci na nových trzích.


Nacházíte se zde: Úvodní stranaAktuality Aktuální situace ve Ski areálu Razula\nAktuální situace ve Ski areálu Razula\nLyžujeme na sjezdovkách Razula a Horal! Užijte si lyžování denně až do 17:30 hodin.\nDíky sněhové nadílce přibylo cca 15 centimetrů sněhu. Podmínky pro lyžování jsou výborné!\nSjezdovka Horal je v provozu (denně od 8:30 do 17:30 hodin).\nSjezdovka Razula je provozu (denně od 8:30 do 17:30 hodin). Sjízdná je spodní část sjezdovky, na skipasy zde proto platí sleva 20%.\nStav běžkařských tras můžete sledovat na webu obce. Aktuální info k pátku 19. 1. - skútrem je projetá stopa od závodiště v centru obce kolem Machůzek přes louku pod Spa hotelem Lanterna až k Dorňákům. Sněhové podmínky pro běžky ještě nejsou úplně top, ale běžkovat se dá. :-)\nNáš tip na tento víkend: v neděli 21. 1. se uskuteční další závod O pohár strašidýlka Razuláka na sjezdovce Horal.\nLetos jsme pro návštěvníky prodloužili otevírací dobu až do 17:30 hodin, což je ideální příležitost pro milovníky zimních sportů z blízkého okolí. Přijeďte si zasportovat "po práci", ve všední dny v odpoledních hodinách je na sjezdovkách navíc volněji. K dispozici je do 17:30 hodin také Bistro Razula.\nParkoviště u sjezdovky Razula mají naši návštěvníci zdarma - parkovné je jim vráceno / odečteno z ceny zakoupeného skipasu!\nK dispozici je Lyžařská škola Sunski a půjčovna lyží a snowboardů. Příjemné posezení s výbornými specialitami a teplými nápoji nabízí Bistro Razula u sjezdovky Razula, u Horalu byl otevřen nový Ski Buffet.\nNejlepší lyžařské podmínky poskytují především ranní hodiny.\nNaučte se správně běžkovat nebo si zlepšete techniku! 28. - 31. ledna 2018 jsme pro vás připravili Školu běžeckého lyžování - užijte si běžkování v top běžkařské destinaci spojené s neomezenou relaxací a ubytováním ve Spa hotelu Lanterna.


Modrá riflová s kapsou / ludmilekh | Merkada.cz\nTaška je ušitá z recy rifloviny kombinací více druhů. Rozměry tašky jsou šíře 37cm, výška 35cm . Délka ucha je 73cm. Taška je vypodšívkovaná bavlněnou látkou a vyztužená. Na přední straně je jedna funkční kapsa. Uvnitř je uzavíratelná kapsa na zip s rozměry šíře 20cm , výška 20cm vhodná na telefon , peněženku, klíče,...\nCelá nabídka prodejce ( 116 ks )\nProduktů na prodej: 116


ijournal.cz | Pikolo nastartuje váš den!\nPikolo nastartuje váš den!\nred Zdroj: CrossCafe 26.2.2016 Gastronomie\nNápoj připravený ze 7 gramů mleté kávové směsi, která se extrahuje 20-30 sekund při teplotě kolem 88 °C a tlaku 9 barů ve 30 ml vody, se nazývá „espresso“. Kavárenský řetězec CrossCafe se rozhodl pro jeho české synonymum. „Jako ryze český řetězec jsme se rozhodli svým zákazníkům nabízet ‚pikolo‚. Z průzkumu mezi našimi zákazníky totiž vyplynulo, že dávají přednost tomuto označení před espressem, tak proč jim ho nedopřát. Přejmenování je součástí projektu ‚Já si melu svou‚, který jsme minulý rok odstartovali,“ komentuje změnu Jan Janák, zakladatel a majitel licence CrossCafe.


Stereofotografie na kinofilm\nBarevný pozitivní kinofilm je po několik desetiletí rozšířeným standardem pro stereofotografii, od období po 2. světové válce až do dnešní digitální éry, neboť stále vykazuje mnohé přednosti. Především přímé pozorování diapozitivů v kvalitním stereoskopu bude ještě dlouho svou kvalitou nedostižné, kvalitnější konkurencí je zde pouze středoformátový diapozitiv. Další výhodou je možnost polarizované projekce, zde však je již dnes (psáno r. 2008) srovnání s projekcí digitální diskutabilní.\nZpůsobu zobrazení stereofotografií je nutné věnovat stejnou pozornost, jako fotografování, má li být dosaženo plné kvality. Prohlížečky diapozitivů z 50. let (zde Realist Red Button) splňují všechny předpoklady pro dokonalé zobrazení: stejné rozlišení jako fotoaparát (použijeme-li digitální terminologii), podobný zorný úhel (zachování geometrie snímku), vícečlenné okuláry a rovnoměrné podsvícení. Této jednoduché technologii se dodnes žádné dostupné digitální zařízení nevyrovná.\nZa zmínku stojí, že historicky vůbec první vyráběný fotoaparát na perforovaný kinofilm byl stereoskopický - francouzský Homéos z roku 1913. Počátek obliby kinofilmové stereofotografie ale sahá do 50. let, kdy bylo, především v USA, během krátkého zvýšení zájmu o tuto disciplínu uvedeno na trh značné množství speciálních přístrojů. Mnohé z nich slouží v rukou nadšenců dodneška.\nSpecifikem stereoskopických diapozitivů je několik různých používaných rozměrů políčka, což je dáno vývojem konstrukce fotoaparátů.\nStereo Realist a formát "5p"\nJe až neuvěřitelné, že za vznikem celé druhé vlny zájmu o stereofotografii stojí jeden člověk. Seton Rochwite, který si dobře uvědomil možnosti nově dostupného barevného inversního kinofilmu, zaťukal někdy počátkem čtyřicátých let s vlastním prototypem dvouokého foťáku na dveře výrobce optických přístrojů David White ve Wisconsinu. Ještě před rokem 1950 byl na trh uveden kompletní systém Stereo Realist, se špičkovou prohlížečkou "red button", rámečky, projektorem a dalším příslušenstvím.\nStereo Realist určil normy platné dodnes. Především je to dvojitý diarámeček vnějších rozměrů 101*41mm s osovou vzdáleností snímků 62mm, jehož vznik je kuriózní: ještě v období domácí konstrukce aparátů připadl Seton Rochwite na jakési sklíčko dostupné v obchodech, které mu po rozpůlení poskytlo vhodný formát pro zarámování snímků. Zřejmě vůbec netušil, že tím stanoví standardní rozměr stereodiáku na několik desetiletí.\nStereo Realist zaznamenává na filmovém pásu dvojici téměř čtvercových políček, širokých pět dílků perforace. Posun filmu mezi snímky je vždy 10 dílků perforace, čímž je zajištěno, že se mezi exponovaný pár vejdou bez mezer ještě dvě políčka, bez ztrát plochy filmu. Tento formát snímku se nazývá "5p" (5 perforací), nebo též "americký formát".\nFormát "5p" používá celá řada amerických fotoaparátů z padesátých let, které vznikly jako konkurence Realistu. Jsou to např. Kodak Stereo, TDC Vivid, Revere, Wollensak a další. Většina z nich může pořizovat srovnatelně kvalitní fotky a všechny mají mezi fotografy své zastánce, Realist ale zůstane legendou, pověstný svou robustnostní (mezi focením je s ním možné zatloukat hřebíky) a snadno dostupný - do ukončení výroby počátkem 70. let jich bylo vyrobeno asi 130,000.\nČást filmového pásu z 5p fotoaparátu, konkrétně Realist. Posun filmu je vždy 10 dílků perforace, mezi políčky nejsou mezery. Pravé políčko je označeno zubem. (klikněte pro větší verzi)\nEvropský formát - "7p"\nVyužití kinofilmu pro stereofotografie se na evropském kontinentě ubíralo trochu jiným směrem. Prvním rozšířeným stereofotoaparátem byl francouzský Verascope f40, který zaznamenává na filmovém pásu dvě políčka široká přibližně sedm dílků perforace. Mezi ně se vejde ještě jedno políčko z následujícího páru, pak jsou oba exponované páry převinuty. Vznikl tak tzv. evropský formát neboli "7p", u kterého se délka posunu filmu střídá mezi jedním políčkem (6 a 2/3 nebo 7 dílků perforace) a třemi políčky (20 dílků perforace). Ač byl původně ve Francii zaveden diarámeček jiných vnějších rozměrů, později byl převzat americký standard 101*41mm.\nFormát 7p používá i východoněmecká Belplasca, vyráběná přibližně od roku 1955. Konstrukce není po mechanické stránce vyloženě robustní, její obrovskou předností jsou ale výborné objektivy Carl Zeiss, díky kterým je Belplasca mnohými považována za nejlepší dostupný přístroj, který byl sériově vyráběn. Stereofotografie v Evropě nedosáhla zdaleka takové obliby, jako v USA, a tak bylo Belplasek vyrobeno pouze přibližně 10,000 kusů - velká část produkce naštěstí skončila nedaleko svého vzniku, včetně bývalého Československa, díky čemuž je u nás tento ceněný fotoaparát relativně dobře dostupný.\nStereo systém Belplasky obsahoval plastové rámečky standardních vnějších rozměrů, osová vzdálenost snímků byla ale z neznámých důvodů zmenšena na 60mm. Zobrazení fotografií bohužel už po optické stránce nebyla věnována taková pozornost, jako fotoaparátu (jak častý stereskopický nešvar!), a tak má prohlížečka "Belcascop" pouze jednoduché čočky, které nesnesou srovnání s okuláry prohlížeček jako Realist Red Button a podobných.\nPravděpodobně posledním sériově vyráběným stereofotoaparátem na kinofilm byl FED STEREO, jehož výroba probíhala na Ukrajině až do 90. let. Také používá evropský (7p) formát snímku. technická úroveň fotoaparátu ale jen ztěží odpovídá době vzniku, spíše ho lze řadit k ostatním z éry 50. let. Má expozimetr s časovou automatikou, neexistuje však možnost čistě manuálního nastavení. Přístroj bývá charakterizovám vlastnostmi u sovětských fotoaparátů běžnými: slušnou optikou a velmi diskutabilní mechanikou s mnoha problémy, vč. vnikání světla apod. Dodáván byl se stereoprojektorem ETJUD.\nČást filmového pásu ze 7p fotoaparátu, konkrétně Belplasca. Posun filmu je střídavě 7 a 20 dílků perforace, pravé políčko je označeno zubem. Charakteristiké jsou tři různé šířky mezery mezi políčky. (klikněte pro větší verzi)\nRBT a jiné\nAbsence sériově vyráběných moderních stereofotoaparátů, v podstatě od 60. let, vedla k domácí výrobě mnoha konstrukcí založených na dvou běžných přístrojích, pouze synchronizovaných či zcela přestavěných na plnohodnotný stereofoťák s jedním filmem. Častým jevem jsou tak fotografové využívající standardní rozměr kinofilmového políčka s posunem osm dílků perforace - "8p" či Full Frame.\nNěmecká firma RBT (Raumbildtechnik) dlouhá léta vyrábí, v podstatě individuálně, stereofotoaparáty postavené ze součástí moderních přístrojů - jednookých zrcadlovek i kvalitních hledáčkových typu Leica. K dispozici jsou mnohé variace, vč. různých bází a tím pádem různých formátů snímku (7p nebo 8p). Příslušenství obsahuje, mimo spřažených výměnných objektivů, také zařízení pro makro, diaprojektory atd. Dá se říci, že od éry 50. let jsou to jediné skutečně moderní přístroje na trhu, dokonalé a precizní. Cena samozřejmě odpovídá povaze výrobku.\nRBT X4 (foto výrobce)\nZa zmínku stojí i Horseman 3D, japonský kinofilmový přístroj uvedený na trh v roce 2006(!) s bází pouze 34mm, tedy vhodný na snímky z blízka, portréty apod. Exponuje dvě "7p" políčka umístěná těsně vedle sebe, prostřednictvým společné štěrbinové závěrky, což zaručuje absolutně dokonalou synchronizaci.\nAby byl výčet úplný, je třeba zmínit i nejužší formát, "4p" neboli poloviční. 4p fotografie vznikají při focení se stereo předsádkou, nebo aparátem Nimslo (či Nishika aj.) se čtyřmi objektivy, který byl prodáván jako součást systému pro lentikulární stereofotografie v 80. letech. Zpracování lentikulárních fotografií bylo náročné a výsledek pochybný, přístroj ale řada lidí využila pro běžné stereofotografie, s výhodou volby velikosti základny - vnější dvojice objektivů pro běžné snímky, vnitřní pro makro se sníženou bází.\nZávěrem lze říci, že fotoaparáty z padesátých let dodnes zůstávají jednou z nejjednodušších cest ke kvalitnímu stereu. RBT či jiná sestava, se všemi vlatnostmi moderních přístrojů jako automatická expozice a ostření, je především posunem v uživatelském komfortu a možnostech, v kvalitě je posun menší či žádný (záleží na konkrétním přístroji a fotografovi).\nRámečkování stereodiapozitivů vyžaduje absolutně přesné sesazení dvojice, až do řádu setin milimetru. Přesnost je kritická zvláště pro projekci, v prohlížečce je tolerance diváka vyšší. Výběr rámečků s sebou tedy nese jistá specifika.\nObecně můžeme rozlišit dva základní způsoby rámečkování stereodiáků. Prvním je klasický "realistový" rámeček 101*41mm, druhý způsob bývá označován 2*2*2 neboli dva obyčejné "mono" diarámečky 50*50mm (=2*2 palce, odtud název).\nVýhoda systému 2*2*2 je možnost použití dvou běžných automatických promítaček, a pokud fotíte na 8p tak i standardních rámečků (pozor - vůle ve vodorovném posunu filmového políčka vůči okénku v rámečku nemusí být dostatečná pro správné sesazení stereoskopického okna!). Dají se sehnat i rámečky 50*50mm vhodné na 7p a 5p (např. Gepe, Bonum). Ruční prohlížení a promítání je ale nepohodlné, protože musíte vše dělat dvakrát.\nPro klasické stereorámečky 101*41mm potřebujete speciální projektor, pozitivum je ale dostupnost kvalitních prohlížeček (z 50. let - Realist Red Button, Revere 22, Kodaslide II aj., i nových jednoduchých 3D-world) a obecně větší pohodlí při manipulaci s rámečkem, kde jsou oba snímky pohromadě.\nNejkvalitnější dostupné rámečky jsou opět od RBT, vyrábějí se v mnoha rozměrech okénka a mají důmyslný systém pro přesné vodorovné i svislé sesazení: políčka filmu se zacvaknou do plastového vodítka, se kterým je možno vodorovně pohybovat v kolejničkách a nastavit stereoskopické okno, změnou orientace vodítka se dají korigovat svislé odchylky. Rámečky RBT má v nabídce i studio TRIDAKT.\notevřený rámeček RBT (5p)\nDruhou alternativou, kterou zmíním, jsou papírové rámečky, které navrhl a dodává australský stereonadšenec Steve Spicer - tzv. Spicer mounts. Jsou vyrobeny z velmi kvalitního "nechlupatého" kartónu se značnou přesností. Nemají žádná vodítka pro polohování, snímky se v nich upevnňují pomocí lepící pásky a tak je pro rámečkování potřeba nějaký přípravek, který umožní přesné sesazení. Používání rámečků vyžaduje piplavou práci, s trochou cviku ale výsledky mohou být dokonale precizní. podobně jako u RBT je k disposici osm různých rozměrů okénka. Výhodou je samozřejmě nižší cena.\nrůzné velikosti rámečků Spicer - zleva: 7p, 7p CU (close-up), 7p RH (reduced height), 5p\nDostupnost různých rozměrů okénka u stereorámečků je nutná nejen pro použití pro všechny druhy foťáků, ale také například pro rámečkování snímků zblízka - pro tento případ se dělají tzv. "close-up" rámečky, které jsou o něco užší a tak umožňují správné sesazení okna. Různé rozměry okének jsou samozřejmě také velmi příjemné pro volbu ořezu a vylepšní kompozice. Z pohledu fotografa je proto fotoaparát se širším formátem snímku velkou předností - vyfocený 8p nebo 7p snímek lze vždy oříznout užším rámečkem (např. 5p), naopak to nejde.


U16: Šest gólù Opavì » SK Slavia Praha\nU16: Šest gólù Opavì\nMladší dorostenci pokraèovali o víkendu dalším zápase Memoriálu Vlastislava Mareèka, na umìlé trávì na Xaverovì hostili Opavu. V prvním duelu na severu Moravy sešívaní zvítìzili vysoko 10:0. V pražské odvìtì byli opìt úspìšnìjší èervenobílí, tentokrát v pomìru 6:0.\nSkóre utkání otevøel v prvním poloèase Karel Hrubeš. Slavia mìla nìkolik dalších pøíležitostí, v nejvìtší z nich, kdy chytrým lobem pøehazoval vybìhnutého brankáøe hostù kapitán Jakub Kopáèek, míè orazítkoval bøevno branky.\nV závìru poloèasu se ale už Jakub Kopáèek gólovì prosadil. Kapitán pøíkladnì nevzdal boj o dlouhý míè za obranu a stihl ho na hrací ploše, poté obešel obránce, levaèkou pøidal druhý zásah Slavie a stanovil také podobu poloèasového skóre na 2:0.\nTøetí gól v síti Opavy pøišel ve druhé pùli. Po centru zprava zakonèoval útoèící hráè Slavie do brankáøe, míè se pak následnì odrazil od bránícího hráèe do branky. V 62. minutì už to bylo 4:0. Z levé strany poslal do vápna míè Jonáš Kneifel, v pokutovém území byl nestøežený Štìpán Starý, který poètvrté rozvlnil sí� za zády brankáøe hostù.\nTrenér Petr Mikolanda spolu se svým asistentem Martinem Hyským hnali svùj tým za dalšími trefami. Pátého zásahu se sešívaní doèkali v 73. minutì. Jonáš Kneifel pøihrával z levé strana do støedu høištì na rozbìhnutého Leoše Gajdošíka, který pøesnou støelou zvýšil na 5:0.\nPoslední šestý gól pøišel v 77. minutì, Jakub Kopáèek vyslal na levé stranì Jonáše Kneifela, který svým centrem našel na zadní tyèi volného Maxe Garagièe, ten hlavièkou uzavøel stav utkání na 6:0.\nSK Slavia Praha – SFC Opava 6:0 (2:0)\nBranky: Hrubeš, Kopáèek, Starý, Gajdošík, Garagiè, vlastní\nSestava: Surovèík – Matys, Hájek, Starý, Leitl – Kopáèek, Køiš�an, Kneifel – Garagiè, Hrubeš, Gajdošík\nStøídali: Náprstek, Štìpnièka\nVýhru nad Opavou hodnotil trenér Petr Mikolanda: „Pøed týdnem se oba týmy støetly poprvé, výsledek byl pro soupeøe krutý, tentokrát hosté pøijeli s jinou taktikou. Naši kluci se pomalu rozjíždìli a možná v hlavách hrálo roli, že se nám nemusí nic stát a hosté se sami porazí. Sami jsme se dostávali do problémù, které pramenily z velkého množství nepøesností a pomalé hry na míèi. Hostùm vyhovovalo menší høištì pro mnoho soubojù, proto byla hra nepøesná. Když jsme se dostali do dobré pøíležitosti, tak nás zklamala støela nebo poslední pøihrávka do finálního postavení. Komplikovaná hra se roztrhala pøívalem branek, které kluci vstøelili v druhém poloèase. Výhra zasloužená, množství branek odpovídající utkání, ale pøedvedená hra nebyla tentokrát uspokojivá. Za týden nás èeká velice tìžký soupeø, který nám bude dìlat jiné starosti, ale vím, že to kluci napraví jíž ve støedeèním utkání proti Ružomberoku,“ øekl k duelu trenér týmu U16.


BYL CLAYTON BIGSBY NEJLEPŠÍ PARODIÍ NA „CHAPPELLEOVU SHOW“? - VZÁCNÝ HUMOR\nByl Clayton Bigsby nejlepší parodií na „Chappelleovu show“?\nprostřednictvím Evana Agostiniho / Associated Press\nVarování: Neslušný jazyk\nJeden z nejvíce směšných a kontroverzních Comedy Central parodie „Chappelle's Show“ vysílané během první plné epizody. Týká se černo-bílého rasisty jménem Clayton Bigsby. Kontroverzní epizoda představovala falešnou epizodu „Frontline“ PBS, kde vyšetřují černocha, který je také známým bílým rasistou.\ndobrovolně se starat o miminka\nClayton Bigsby je postava, která byla vychována v domě pro nevidomé děti. Jemu i ostatním slepým dětem bylo řečeno, že je bílý, i když zjevně černý, aby pro něj bylo „snazší“ vyrůst ve městě, ve kterém byl. Vidíte, kde se věci začínají směšně smát. Tento černo-bílý rasista začíná vést další bělochy v do očí bijícím rasismu a stoupá v řadách bělošské nadřazenosti prostřednictvím extrémně rasistických knih, které napsal a vydal. Zvláštní je, že nikdo neví, že Clayton Bigsby je ve skutečnosti černoch, dokonce ani sám Bigsby.\nParodie pokračuje tím, že ukazuje zmatek ostatních bílých rasistů, kteří se pokoušejí o rasové návrhy proti Bigsbymu, jen aby se Bigsby připojil k jejich harfě. Kicker v této show Chappelle je, když se Bigsby zúčastnil vlastního autogramiády, shromáždění všech bílých rasistů, jen aby se náhodou odhalil jako černoch. Tato parodie opravdu zdůraznil humor na všechny reakce bílých rasistů v místnosti.\ntommy lee jones a dawn laurel\nParodie končí tím, že se Bigsby vyrovná s tím, že je černoch. Přesto zůstává věrný svým nenávistným způsobům, dokonce se rozvedl se svou 19letou manželkou, protože se provdala za černocha. Většina z toho, co Bigbsy říká v náčrtu ze všech Chappelleových show skic, je nevhodná pro tisk, ale sledování toho více než deset let poté, co bylo vysíláno, stále připomíná fanouškům Davea Chappelleho, jak předběhla jeho doba jeho komedie. Klobouk dolů před Davem Chappelleem pro jeden z nejzábavnějších televizních pořadů na Comedy Central.\nPoznámka redakce: Tento článek byl původně publikován 31. října 2018.\nHodinky: Učitel z Texasu řekl hispánskému studentovi, aby ‚mluvil anglicky '\nkrát simpsonovi předpovídali budoucnost\nsobotní ranní karikatury se vrací\nhvězdičkové požadavky na řidičský průkaz\nstará sporná hromadná žaloba\nměl chuck norris mrtvici


Volejte a pište zdarma po celém světě s aplikací Viber | myNokia.cz - Návody a nastavení telefonů Nokia\nVolejte a pište zdarma po celém světě s aplikací Viber\nViber nabízí plnohodnotné volání a textování zdarma. V nové verzi 4.0 přibyly notifikace a tržiště oblíbených samolepek.\nNová verze 4.0 přináší v inovovaném prostředí především zajímavý obchodní model. Mezi uživateli je stále oblíbenější odesílání tzv. samolepek ve zprávách, velmi povedených obrázků, které mají vzhled reálné samolepky. Jejich nabídka byla dosud hodně omezená.\nZatímco WhatsApp je na první rok zdarma a později za 1USD ročně, Viber se pokouší získat prostředky otevřením Tržiště samolepek. Vybrat si můžete z nabídky zdarma nebo za poplatek. Nová verze je také rychlejší a vylepšuje informace a nastavení o doručení zprávy, nabízí skrytí notifikačního pruhu.\nVelké zlepšení rychlosti ale nepozorujeme, pro běžné textování je stále rychlejší využívat chat facebooku nebo WhatsApp a Viber si ponechat pro bezkonkurenční zdarma telefonování.\nViber je konkurentem Skype. Narozdíl od Skype je však, stejně jako u WhatsApp, jediným přihlašovacím údajem telefonní číslo, automaticky se synchronizuje s telefonním seznamem a vyhledá další uživatele Viber. Odpadá složitá registrace a přidávání kontaktů. Každému, koho přidáte do telefonního seznamu, můžete rovnou volat přes Viber v plně lokalizovaném české prostředí, nebo si ho připnout na plochu. (Verze pro WP7 nevyzvání, příchozí hovor se zobrazí pouze jako zpráva v notifikační liště).\nBěhem hovoru ve velmi vysoké HD kvalitě je možné snadno přepnout na mobilní síť, pokud tedy přecházíte z kvalitního datového připojení, je možné rovnou vytočit nový hovor.\nViber přináší také velmi jednoduše sdílenou polohu uživatelů, méně zkušení uživatelé by si proto měli dát pozor na tlačítko vedle okna pro psaní zpráv, kterým jedním dotykem nasdílíte polohu protistraně a poskytnete ji tak i nevědomně přesnou informaci, kde se nacházíte.\nViber dnes, především díky jednoduché registraci, pomalu vytlačuje v našich končinách rozšířený Skype. Kvalita zvuku hovoru je až neuvěřitelná, na kvalitním připojení výrazně převyšuje běžný mobilní hovor. Telefonovat se dá i na běžných mobilních datech.\nvolání zdarma s kvalitou zvuku HD\nSMS chat a odesílání fotek\nsdílení fotografií přes aplikaci\nsdílení své polohy ve zprávách\npodpora pro 30 jazyků\nViber stahujte zde\nExkluzivně pouze pro Lumia: Viber pro Windows Phone konečně telefonuje\nOperátoři opět vydírají zákazníky, blokují WhatsApp a Viber\nAktualizace Skype vrací kontakty do seznamu Lidé


Transsexuální syn slavného sportovce je o 80 kil lehčí a konečně si může dovolit lascivní módu pro ženy - Super.cz\nEJ zhubl a mohl změnit svůj šatník. Foto: Super.cz/Profimedia.cz\nTranssexuální syn slavného sportovce je o 80 kil lehčí a konečně si může dovolit lascivní módu pro ženy\n3. ledna 2017 7:35\nPotomek legendárního basketbalisty Magica Johnsona se moc nepotatil. Čtyřiadvacetiletý EJ dává před sportem přednost dámským outfitům.\nNa hřišti se syn basketbalového boha nikdy nepředvedl, ale přesto si na nezájem médií o svou osobu nemůže stěžovat. Dříve obézní EJ zhubl 80 kilogramů a konečně může oblékat modely, do nichž by se dříve při vší snaze nenasoukal.\nNa silvestrovský večírek se transsexuál s extravagantními manýrami opravdu vyparádil. EJ oblékl ledabyle rozepnutou koženou bundičku, pod níž ještě před pár dny nosil top. Ten ale tentokrát nechal doma, a když o půl páté ráno opouštěl klub v Miami, ukázal odhalenou hruď. Pokud by EJ slavil příchod dalšího roku v Praze, s tak úsporným oblečením by si určitě nevystačil. ■\nTakhle obézní byl EJ v roce 2013. ■\nJeště před pár dny nosil k bundičce top. ■\nNa silvestra se ale obešel bez něj a ukázal hruď. ■


Hasiči vyjeli k požáru auta na parkovišti, uvnitř našli ohořelé tělo - iDNES.cz\n31. července 2015 11:31, aktualizováno 12:24\nZdánlivě rutinní výjezd k hořícímu autu v Krkonoších se změnil v závažnou událost. Poté, co hasiči začali oheň likvidovat, nalezli uvnitř vozu ohořelé tělo. Případem se proto nyní zabývají kriminalisté.\n„Požár auta byl nahlášen v půl deváté ráno,“ uvedla mluvčí krajských hasičů Zdenka Štrauchová.\nVůz stál na parkovišti v části obce Mrklov. K události vyjeli profesionální hasiči z Jilemnice a Vrchlabí, povoláni byli také dobrovolní hasiči z Benecka.\n„Když přijeli, byl už požár v plném rozsahu,“ popsala mluvčí hasičů.\nZ vozu unikly provozní kapaliny. „Hasiči je museli zachytávat. Škoda způsobená požárem vozidla byla odhadnuta na tři sta tisíc korun,“ uzavřela mluvčí.\nPolicisté nyní zjišťují, kdo je majitelem vozidla, a snaží se vypátrat, koho ve voze našli.\n„Vozidlo bude kvůli vyšetřování zajištěno a ke zjištění příčiny úmrtí uhořelé osoby napomůže nařízená soudní pitva,“ uvedla policejní mluvčí Vlasta Suchánková.\nTémata: Krkonoše, automobil, Vrchlabí, Benecko, Jilemnice, parkoviště, Královéhradecký kraj, Liberecký kraj, policista, Semily, Trutnov\nPožár kamionu naloženého pivními láhvemi zastavil v úterý dopoledne provoz na rychlostní silnici R10 v Příšovicích....


Unikátní anketa ocenila nejlepší sportovce, osobnosti i rozhodčí - Blanenský deník\nUnikátní anketa ocenila nejlepší sportovce, osobnosti i rozhodčí\nBlansko – Kdy poběží Jan Kohut maraton? Získá letos Václav Kolář titul mistra světa a kuželkářky republikové zlato? Nahradí někdo v plavání Dominika Špačka nebo v baseballu Štěpána Havlíčka?\nČeská unie sportu ve spolupráci s Blanenským deníkem a dalšími regionálními médii ocenila nejlepší sportovce, kolektivy, osobnosti trenéry i rozhodčí za loňský rok. | Foto: DENÍK/Hynek Skoták\nNejlepší sportovce Blanenska a Boskovicka vyhlásila Česká unie sportu ve spolupráci s regionálními novinami a diváci se dočkali odpovědí na tyhle i další otázky. Poprvé se shodli na společné anketě zástupci konkurenčních médií Blanenského deníku, Zrcadla a Boskovicka. Ceny dostali i nejlepší sportovci dle hlasování čtenářů, rozhodčí, trenéři, kolektivy a dvě osobnosti v kategorii síň slávy.\nVečer se konal v Zámecké sýpce v Blansku a pořadatelé ho pojali jako setkání osobností. Zaplněný sál se dozvěděl přes moderátora Bohumila Hlaváčka exkluzívní informace od oceněných sportovců i jejich nejbližší plány, v různých soutěžích totiž vrcholí boje o medaile. Sportovci zase poznali úspěšné kolegy z jiných odvětví.\nAž na fotbalistu Trtílka se dostavili všichni ocenění jednotlivci, zástupci kolektivů, trenéři i rozhodčí. Pozvání přijaly významné osobnosti ze světa sportu jako olympionička Olga Oldřichová nebo fotbalová legenda Karel Jarůšek i politici a starostové měst.\nDo síně slávy vstoupil in memoriam kuželkář Petr Nečas a nestor sloupského sportu Zdeněk Kučera. „Celý život sportuji a pořád mně tělo funguje dobře," pochvaloval si vitální a stále aktivní sportovec, který se věnoval fotbalu, hokeji i kuželkám. „Ale těm až posledních třicet let," vtipkoval Kučera. Společně s Karlem Jarůškem zavzpomínali, jak spolu nastupovali v jednom týmu.\nZa rozhodčí ocenění převzal hokejový sudí František Kitner a volejbalový Michal Souček. „Nejdřív bych se musel naučit bruslit, pravidla bych asi znal," odpověděl Souček na otázku, jestli by si mohli prohodit role.\nPlavecký oddíl ASK Blansko zastupovala Veronika Zamazalová a také oceněná trenérka Věra Vencelová. „Momentálně máme dost talentů, takový rok, jako byl vloni, nepamatuji. V dorostu roste třeba Veronika, ale i další. Mezi desetiletými je výrazný talent Milan Kučera, dokonce přemazal některé rekordy Dominika Špačka, doufejme, že mu to vydrží," zmínila Vencelová nové naděje.\nDruhý oceněný trenér Jaroslav Krejčíř, který vychovává baseballovou mládež, doplnil svoje postřehy. „Ve dvanácti i v patnácti letech je ještě brzo soudit. V současné době asi nemáme takový talent, jako byl Štěpán Havlíček, mezi těmi dvanáctiletými jsou velice šikovní hráči, ale teprve se ukáže, jestli to někam dotáhnou," zamyslel se při přebírání ocenění.\nMezi desítku nejlepších jednotlivců se dostal tradičně i biketrialista Václav Kolář, který popsal aktuální tréninkový plán. „Teď se chystám na měsíc trénovat do Španělska a do Francie. Zrovna absolvuji zatím nejtěžší zimní přípravu. Doufám, že to bude na jaře, až začne sezona, poznat. Jednou ten titul už musí vyjít," přeje si vicemistr světa.\nJan Kohut je vítěz blanenského Půlmaratonu Moravským krasem a momentálně nemá na delších tratích na Blanensku konkurenci. Má nového trenéra a prozradil, že chce zkusit poprvé i maraton. „Měl jsem ho běžet už letos, ale nepodařilo se sehnat prostředky na přípravu, takže jsem ho přesunul na příští rok," uvedl.\nMezi oceněnými byla i mladá motocyklová jezdkyně ze Svaté Kateřiny Romana Tomášková, která v loňském roce oslavila i titul mistra republiky. „V šedesátileté historii mistrovství je teprve druhá žena," připomněl Vladimír Jirůšek z jejího PaM racing teamu.\nBoskovicko zastupovali mistryně republiky v cyklokrosu a úspěšná bikerka Adéla Šafářová nebo vzpěrač Petr Mareček. Kamil Skácel, který hraje fotbal za Rájec a hokej za Blansko zase přiznal, že hokej má u něj přednost.\n„Teď jsme se po prohře v Ostravě dostali až na třetí místo, které je první nepostupové. Musíme vyhrát ty zbývající zápasy," popsal boje o play-off další oceněný, stolní tenista KST Blansko Luboš Dudík.\nV kolektivech převzali cenu čerství mistři republiky v malé kopané, tým Sokol BK Sadros Boskovice a dva týmy, jejichž soutěže teprve vrcholí. Kuželkářky KK Blansko a muži FK Blansko. „Všichni bychom si to přáli, jak my hráčky, tak i naši věrní fanoušci. I když se nám úplně nepovedl začátek soutěže, jak se píše v novinách, teď už zaslouženě stoupáme tabulkou," odpověděla na otázku, jestli letos konečně vyhrají extraligu kuželkářka Lenka Kalová. Ta získala i cenu čtenářů Blanenského deníku. Přítomné zároveň nalákala na květnové mistrovství světa juniorů a světový pohár jednotlivců v kuželkách v Brně.\nOrganizátoři ocenili i ty sportovce, kteří pocházejí z Blanenska a reprezentují region ve vyšších soutěžích. Gólman Liberce Přemysl Kovář ani dálková plavkyně Silvie Rybářová dorazit nemohli. Za Rybářovou, která byla zrovna v Argentině kvůli 57 kilometrů dlouhému závodu, převzala cenu maminka. Potvrdila, že se vytížená plavkyně doma moc nezdrží. Třetí oceněný, fotbalista Zbrojovky Brno Luděk Pernica přišel a roztleskal sál, když potvrdil, že brněnskému klubu za hodně vděčí a i pro to odmítl třeba nabídku Liberce.\nV závěru promluvil starosta Blanska Ivo Polák o podpoře sportu. „Připravujeme koncepci sportu do roku 2024, ale spíš bych to nazval koncepci finanční podpory sportu, která tady dosud chyběla. Doufáme, že to pomůže vše sportovcům," dal naději klubům, které bez podpory nemůžou fungovat.\nVečer zakončil zasloužený raut a přání zopakovat si ho příští rok znova.\nBlansko, Václav Kolář, sport, anketa, Karel Jarůšek, Česká unie sportu, z.s., Bohumil Hlaváček, Petr Nečas, Liberec, Milan Kučera, maratonský běh, soutěž, hokej