Jsou naše děti přetěžovány? - Úvod | ASKLEPION s.r.o.\nTento – dnes zjevný – trend má však své oběti. Jsou jimi právě zmíněné děti. Za přetěžování platí víc, než se na první pohled zdá. Vnější úspěch bývá vykoupen vnitřním odcizením a často i chronickou únavou nebo nemocemi.\nNení výjimkou, že se děti mladšího školního věku, ba někdy už předškoláci ocitají na rychle se točícím kolotoči permanentního snažení a soupeření s druhými.\nChybí možnost zastavení se a vydechnutí, kdy má dítě nerušenou možnost být samo se sebou a intuitivně vnímat otázky, které by k útlému věku za podpory nejbližších pečovatelů rozhodně měly patřit: Kdo vlastně jsem? K čemu se hodím? Co cítím? Co mne baví? Líbí se mi, jak žiju?\nAž příliš mnoho současných dětí pro podobné otázky nedostane prostor. Jejich cesta je předem určena. To rodiče vědí, kudy má dítě jít. Už s miminky a batolaty vyrážejí na plavání a hudební přípravku.\nK nástupu do školky patří široká nabídka rozvojových aktivit, od flétny přes tanec až po angličtinu.\nNo a ve školním a mimoškolním vzdělávání, kdy se navíc přidruží ještě hodnocení a soutěžení s ostatními, je to teprve nápor.\nPřitom právě volný čas a nicnedělání tvoří nedílnou součást základních potřeb každého dítěte. Z hlediska vývojové psychologie v předškolním věku a v prvních letech školy stále ještě dominuje růst a dozrávání tělesných funkcí: „Dítě se ve svém těle potřebuje zabydlet.\nPři troše vnímavosti můžeme pozorovat, že velký vývojový skok v tělesném růstu bývá vykoupen určitým zpomalením, někdy až krizí v duševním vývoji. Dítě jinak samostatné, aktivní a veselé je dočasně plačtivé, rozmrzelé. Někdy jde až do regrese, má větší potřebu blízkosti maminky. Jindy se dostaví horečnaté onemocnění.\nA zpětně se zjistí, že dítě v tomto čase prudce povyrostlo a že je třeba jít koupit nové boty a oblečení,“ okomentoval to před časem pro časopis Aperio celostní lékař Lukáš Dostal.\nDítě má zkrátka s růstem svého fyzického těla tolik práce, že jeho duševní vývoj se v tomto období odehrává jaksi mimochodem.\nCož nevylučuje, že se v mozku dítěte dějí velké věci, a to tím jistěji, čím více je dítěti dopřáno, čeho si děti historicky užívaly v každé volné chvíli, leč ty dnešní takovou příležitost až zoufale postrádají. Řeč je o volné, dospělými neorganizované a nerušené aktivní hře.\nHraní: Pohyb a zapojení fantazie a smyslů, nikoliv monitory\nJeště nedávno vedla hra v předškolním věku i do říše fantazie a běžně zapojovala magické přátele z nadzemských sfér, jako skřítky a další pohádkové postavy. Zároveň bylo na pořadu dne hraní na napodobování skutečnosti (na mámu a tátu, na obchod, na doktora, …).\nK oblíbené zábavě patřily hry stolní a společenské a své místo měly i všelijaké stavebnice, při nichž děti cvičily motoriku stejně jako sebeovládání.\nVše výše jmenované a zvláště volný pobyt a pohyb v přírodě je u současných dětí na úbytě. Nedostatečná možnost neorganizované hry a kontaktu s venkovním prostředím a neúměrný nadbytek takzvané obrazovkové zábavy přitom ohrožuje jejich vývoj v mnoha ohledech.\nOdborníci připomínají stále se zhoršující pohyblivost (které dítě dnes ještě dokáže vylézt na strom či přejít po kládě přes potok?), hrozbu obezity (ano, nadváha už má epidemický charakter), oslabenou imunitu (průměrné dítě dnes bere antibiotika i vícekrát do roka), ubývající schopnost improvizace (dítě se ve všem spoléhá na pomoc dospělých) a manuální nešikovnost současných dětí (vymýšlí se například nové, jednodušší způsoby, jak učit děti psát, a podobně).\nPřehnaně organizovaný a přítomností dospělých předimenzovaný čas zjevně přispívá ke zdravotním potížím a k problémovému chování včetně typických abnormalit, jakými jsou hyperaktivita, impulzivita nebo problémy se soustředěním.\nPřehnané zaměstnávání dětí „umělými“ aktivitami narušuje jak zdravý vývoj jejich tělesné konstituce, tak i sociálnosti. A především odvádí dětí od jejich vlastního prožívání.\nVe světle poznatků, které současná věda i empirie přinášejí o dětské duši, je absurdní, jak dnes zatěžujeme dětský věk přehnanými nároky na výkonnost, soutěživost a jednostranné upřednostňování intelektuálně rozumového rozvoje jenom proto, že jsme se jako dospělí sami odpojili od jejich alternativ.\nVe videorozhovoru si rodinná poradkyně a autorka článku PhDr. Eva Labusová povídá s dětským psychologem PhDr. Václavem Mertinem\nAby nedošlo k mýlce: Cokoliv dítě ve svých intelektuálních a jiných aktivitách vyhledává a chce samo od sebe zkusit, to by mu v mezích možností mělo být dopřáno, ať už jde o seznamování s písmenky, luštění rébusů, počítání matematických vzorců, hru na hudební nástroj nebo sportování. Má-li se z něho jednou stát vědec, profesionální muzikant, tanečník nebo sportovec, pravděpodobně není jiné cesty než ho na tuto mimořádnou dráhu připravit v průběhu mimořádně probíhajícího dětství naplněného intenzivním tréninkem, značnou dávkou osamělosti a individuálními učebními plány. Avšak přehnané zaúkolování a důraz na výkon u „obyčejných“ dětí znamená riskovat jejich optimální vývoj a zvýšit pravděpodobnost výskytu problémů jak v osobní, tak na společenské rovině.\nPřitom je podstatné s dítětem mluvit, zrcadlit mu jeho prožívání i konání, vysvětlovat vše, na co se ptá, a nabízet mu další otázky, které s daným tématem souvisejí.\nA až přijde čas nástupu do školy, stojí za to vybrat takovou, kde dbají také na osobnostní vývoj žáků, a tedy tu pracují učitelé, kteří vedle svých předmětů přikládají význam i vztahové rovině a kvalitě celkového ovzduší školy.\nNejspíš se v takové škole také učí etická výchova, funguje při ní skautský oddíl, svou pracovnu tu zřejmě už našel psycholog a podobně.\nV mnoha případech rodiče své dítě nevědomě zneužívají pro realizování svých vlastních představ a cílů. Dítě pak iniciativou rodičů třeba navštěvuje prestižní školu, na jejíž zvládnutí nemá přirozené schopnosti. Musí hrát na housle, ač by raději modelovalo. Každé třetí ráno vstává na hokej, aniž přemýšlí, co mu to dává. Pomalu, ale jistě najíždí na způsob existence, kterou mu předurčil někdo jiný.\nJak poznáme přetížené dítě?\nNepůsobí příliš radostně. Nebo ano, ale nějak jeho spokojenost není autentická, protože chybí přirozenost a spontaneita. Jindy je dítě zjevně nespokojené a přetažené a dává to i najevo.\nSvou nelibost projevuje vůči okolí (problémové chování, netrpělivost, konfliktnost, agresivita, poruchy učení, …) nebo vůči sobě samému (sklon k sebepodceňování a pokleslé náladě, psychosomatické obtíže a zvláště bolesti břicha a hlavy, poruchy příjmu potravy – častá je zvýšená potřeba konzumace sladkostí, v krajních případech i sebepoškozování).\nJindy jsou přetížené děti prostě jen zmatené. Nezvládají všechny své povinnosti, jsou roztržité, trpí nadměrnou únavou, nezájmem. Rodiče mají pocit, že je stále těžší s dítětem se na něčem domluvit.\nJak tráví ve všední den děti svůj volný čas?\nNejsou to ale jen nároční a vlastními ambicemi zatížení rodiče, kteří vytvářejí fenomén přetížených dětí. Podstatnou měrou přispívá už jen samo prostředí a „duch doby“, v níž současné děti vyrůstají.\nHovoří se o věku infobiologické nedostatečnosti, v níž jsou malí i velcí vystaveni nezvladatelné přetíženosti ze záplavy nezpracovatelných informací a z pocitu, že v okolním světě již není možné se spolehlivě zorientovat.\nA přesto i v tomto nepřehledném chaosu rodiče pro své potomky zůstávají v roli prvních a nejdůležitějších zprostředkovatelů informací o světě, a jsou tudíž konfrontováni s potřebou schopnosti umět rozhodnout, co dětem ukázat, co jim představit, čím je obklopit. A také naopak – před čím děti přinejmenším dočasně chránit nebo je od toho dokonce izolovat.\nOd přetížených dětí se tak dostáváme k přetíženým rodičům. Stačí zajít do nejbližšího lepšího knihkupectví a nahlédnout do polic vyhrazených pro rodičovskou rádcovskou literaturu a pro příručky osobního rozvoje.\nHlava se zatočí nejen z množství nabízených publikací, ale především z rozporuplnosti nabízeného obsahu, která zahrnuje návody na prosperující děti ve škále od teorií tygřích matek (Američanka čínského původu Amy Chua neponechává nic náhodě a doporučuje od mala dětem zorganizovat každý okamžik a naplnit ji důsledným rozvíjením všech vrozených dispozic pod přísným dohledem a v denním drilu) až po líné rodiče (Angličan Tom Hodkinson se naopak přimlouvá za rodičovský pohov a směrem k dětem volí plnou důvěru v jejich potenciál, pro jehož rozvoj stačí dostatek volnosti a možností učit se spontánní interakcí s prostředím). Mezi těmito extrémy je k mání ještě mnoho námětů pro rodičovské počínání v různých odstínech míry autoritářské, respektive liberální výchovy.\nKudy tedy ven z pasti přemíry rad a tipů, názorů a zaručeně fungujících teorií? Odpověď na tuto otázku je zdánlivě prostá. Ukazuje se, že spokojené a nepřetížené děti mají ti rodiče, kteří sami dokážou vést spokojený a nepřetížený život. Kteří znají míru a sami nepropadají perfekcionismu a workaholismu.\nKteří umějí zacházet se stresem a jsou odolní vůči přemíře podnětů.\nPředevším ale mají schopnost vytvářet stabilní a uspokojivé vztahy, milují své děti bez podmínek a dovedou vytvořit domov, v němž se žije plnokrevný život včetně jeho náročnější tváře v podobě běžných konfliktů a nutné dovednosti jejich řešení, vzájemného odpouštění, optimismu a pocitu sounáležitosti za všech okolností.\nZaručené návody, navzdory tvrzením v mnoha rodičovských příručkách, bohužel nejsou k dispozici. Jako velmi nápomocné se osvědčují následující snahy:\nNabídněte dítěti „klíč k duši“ vzájemným sdílením a zrcadlením.\nLáskyplně a včas dítěti vymezujte\nhranice, včetně zakomponování smyslu pro povinnost, odpovědnost a také ohleduplnosti vůči druhým (na intuitivní rovině tohle probíhá zhruba do konce třetího roku věku, do ukončení takzvaného období vzdoru).\nVyvažujte svou náročnost mírou, s jakou jako rodiče reagujete na potřeby svého dítěte. Jde o to dítě ani nezanedbávat, ani nedusit přehnanou péčí, pozorností a zbytečnými nároky.\nZprostředkovávejte dítěti informace o podobě současného světa a o způsobu zacházení s informacemi i s nabídkou dalšího hmotného a nehmotného zboží. Schopnost „switch off“ a „offline“ (nezávislost na elektronických médiích) patří spolu s dobrovolnou skromností (opravdu nemusíme mít vše, co vidíme) ke schopnostem zachraňujícím život.\nVěnujte svému dítěti dostatek času. Přistupujte k rodičovství s pokorou a potřebnou sebereflexí. Zkuste vztah s dítětem vnímat i jako velkou osobní školu života. Připomínejte si, že není žádoucí dokonalost, nýbrž schopnost nedokonalost přijímat a vyvažovat.\nBudete mít zájem: Deset tipů: Co dělat s dítětem při bolestech břicha\nV kladném i záporném smyslu. Víme-li si rady se svým vlastním životem, předáme nejspíše svým potomkům méně osudových zatížení, než když – ač neradi – oživujeme nefunkční stereotypy z vlastních původních rodin nebo stereotypy společenské.\nK těm patří právě i představa, že úspěšné dítě je výhradně takové, které se dobře učí, podává mimořádné výkony, směřuje k dobře placené práci a vůbec k parametrům úspěchu, které sice tak nějak kolují médii i společenským prostorem, ve skutečnosti ovšem mají k pocitu skutečného úspěchu velmi daleko.\nO úspěšném životě můžeme totiž mluvit pouze tehdy, pokud ho za úspěšný považujeme my sami. Všechny psychologické výzkumy vedou v tomto ohledu k poznání, že úspěšný může být jen takový život, který je vnitřně pravdivý a autentický a který žijeme v souladu se svými silnými i slabšími stránkami, při naplňování svých skutečných potřeb a přání, se schopností jít vpřed i méně vyšlapanými cestami.\nDevatero rad České rady dětí a mládeže pro rodiče při výběru mimoškolních aktivit\nPokud byste se chtěli v souvislosti s přetěžováním dětí na cokoli zeptat renomovaného odborníka, pošlete svoji otázku na e-mail [email protected]. Odpověď odborníka pro vás zdarma zajistíme, zašleme vám ji e-mailem a anonymně bude zveřejněna i na portálu Šance Dětem.\nPojem školní zralost v sobě zahrnuje několik rovin: jednak zralost fyzickou, tělesnou, psychosociální související se sociální zralostí.\nZ důvodu školní nezralosti bývá mnoho odkladů z důvodů nejen fyzické a sociální (děti bývají příliš ,,hravé“, nedokáží se odpoutat od rodičů, nejeví zájem o školu), ale také psychické, kdy jsou nezralé na výuku čtení, psaní a počítání. Jde především o smyslové vnímání zrakové a sluchové, jemnou a hrubou motoriku, paměť a pozornost, myšlení a řeč.\nProto bychom u dětí v mateřských školách měli cíleně pracovat a nenechávat je osudu. Vždyť ,,dobrý start“ ovlivní celou budoucnost a bude mít vliv na přístup ke školní práci vůbec a může ovlivnit celkové uplatnění v životě.\nNěkteří rodiče k nástupu do školy přistupují bez zvláštních emocí. Vzpomínám na jednoho chlapce, kterému paní učitelky navrhovaly odklad školní docházky.\nProtože bydleli na malé vesnici a spolu s ním měli jít do školy ještě dvě stejně staré dívky, maminka rozhodla, že by to byla ostuda a do školy půjde. Myslím si, že to byla velká chyba.\nOd první třídy se potýkal s učebními problémy a výsledky byly vždy velmi slabé. To se odrazilo i na jeho vztahu ke škole.\nZase si naopak myslím, že rodiče, kteří chtějí za každou cenu ponechat dítě ve školce, jen aby si prodloužily bezstarostné dětství, je také chyba.\nČasto škola funguje jako strašák: ,,Počkej, oni tě ve škole srovnají, tam se s tebou nikdo párat nebude“. Jde o výraz výchovné bezradnosti. Dítě má ze školy obavy a může chystat obrannou reakci. Může přerůst i v agresi.\nJiná reakce rodičů může být věcná: ,,Zvládli to jiní, zvládneš to také“.\nVýznam hry v životě dítěte – Hra je pro děti v předškolním věku nejdůležitější činností, asi jako práce pro dospělého.\nHra dítěti zprostředkovává poznávání světa, skutečnosti, učí je spolupráci, podřizováním pravidlům, respektování ostatních dětí i dospělých. Přináší radost z úspěchu, ale učí i prohrávat, nést neúspěch.\nUčitelé zařazují hry nenásilnou cestou a přitom posilují u dítěte sebedůvěru, vědomosti, dovednosti, utváří správné návyky a chování.\nPo prostudování těchto cvičení a her jsem došla k závěru, že většinu úkolů plníme s dětmi během volné hry, řízené činnosti i v odpoledních činnostech.\nZaujaly mě úkoly, které jsem s dětmi nikdy nedělala, protože knihy z kterých jsem čerpala, jsou určeny pro pedagogickou poradnu.\nRozhodla jsem se některé úkoly s dětmi vypracovat (samozřejmě, že jména dětí i výsledky nemohu zveřejnit, ale je to pomoc rodičům, kteří si chtějí něco takového s dětmi vyzkoušet nebo můžete přijít na radu).\nAby dítě pochopilo veškeré požadavky, které jsou na něho kladeny vzhledem k testům školní zralosti, musí pedagog přistupovat k dítěti velice citlivě. Mohlo by se stát, že mluvíme, mluvíme… a nějak to nefunguje. Jako první by se mělo dítě oslovovat jménem, kontakt se stává osobním.\nUžívat příjemný hlas a zdvořilostní oslovení ,,prosím“. Důležitý je i úsměv, oční kontakt a jasná, pochopitelná formulace požadavku. Nechat dítěti dostatečný čas a prostor pro zadaný úkol. Respekt a rovnocenný vztah je také důležitý.\nDítě uvítá i odlehčení zadaného úkolu formou přiměřeného humoru.\nKaždé dítě je jiné a rozhodnutí není lehké. Rodiče si nesou ze své výchovy určité zvyklosti a návyky a opakují to na svých dětech.\nJenže to nemusí fungovat v další generaci. Hodně se toho změnilo. Nároky na děti jsou stále větší a sama jako učitelka mohu potvrdit, že jsou děti přetěžovány již v předškolním věku. Rodiče je zapisují na řadu kroužků a tím přenášejí odpovědnost na jiné školské instituce.\nRodiče, kteří požádají o odklad školní docházky, by měli počítat s tím, že odklad není jen ,,ulehčením“, ale také určitým závazkem vůči dítěti, že mu jeho obtíže pomohou překonat.\nPráce s dítětem není starostí navíc, ale vrátí se nám v podobě radosti ze hry a společného prožívání úspěchů a navíc můžeme zjistit, že má schopnosti, o kterých jsme nepředpokládali.\nČas a péče věnovaná dítěti v předškolním věku se ukládá jako do banky a začíná se vybírat nejen po nástupu do školy, ale i v období puberty a dokonce i ve vyšším věku.\nŘíkejme dětem za všech okolností pravdu.\nLépe je říci: ,,nechci s tebou o tom mluvit“, než sebelepší výmluva.\nSnad Božena Němcová: ,,Úcta se nezíská hrdostí, ale láskou“\nMým dětským světem byla prašná ulice malého města, která se měnila se střídáním ročních dob. S příchodem jara vůně vlhké hlíny, kuličky, kočárky s panenkami, v létě brouzdání v nedalekém potoce, koupání pod splavem, hraní na obchod s lístečky stromů a keřů místo peněz, na podzim hrabání listí pod lipami před našimi okny, vůně spálené natě, v zimě sáňkování před domem. Naše společenství tvořilo pár dětí ze sousedství, hranici vymezoval plot dvorku a zahrádky. Bezpečí domova s oběma rodiči, krásnými knížkami a gramofonovými deskami plnými vážné hudby. A to všechno prodchnuté klidem a mírem (přes občasný výprask za vyhozené jablko nebo za sprostou nadávku vypálenou na adresu starší sestry). Dospělí měli čas na povídání i pomoc, děti na hry s míčem, švihadlem, na lezení po stromech, na svět fantazie a prožívání malých i větších dobrodružství. Jaká je současnost dnešních dětí? Jsou šťastné? O dnešních dětech se často mluví jako o přetěžovaných. Říká se o nich ovšem také, že jsou zanedbávané. A mohou být zanedbávané děti přetěžované?\nNejvýrazněji se na přetěžování dítěte podepisují jeho vlastní rodiče, kteří nejsou schopni vidět reálné možnosti svého potomka. Typickým a často uváděným příkladem jsou kroužky – přetěžované dítě toho musí stihnout opravdu hodně, od hodin angličtiny přes keramiku a hudební nástroj po pohybovou či sportovní aktivitu a na odpočinek jaksi není čas.\nMiroslav Bocan, garant výzkumu Hodnotových orientací dětí od 6 do 15 let, který byl uskutečněn v rámci projektu Klíče pro život, uvádí, že „víc než 15 % dětí navštěvuje minimálně čtyři kroužky týdně – a dokonce se objevily i děti, které jich navštěvují osm“.\nNěkteří rodiče tak přenášejí na dítě své nesplněné ambice, jiní jsou přesvědčeni, že pouze úspěšnost a všestrannost dítěte od nejútlejšího věku mu zaručí budoucnost (od přijetí na vybranou školu až po skvělou profesní kariéru), další pak jsou rádi, že je o jejich dítě postaráno a že oni se mu nemusí příliš věnovat.\nVýsledkem je ve všech případech často nejprve únava, nervozita, nepozornost a neklid dítěte, to vše často spojené se strachem. S přibývajícími roky se pak často jako prostředek obrany objevuje revolta. Nejtragičtějším výsledkem pak může být útěk drogám nebo pokus o útěk ze života.\nDanuše Netolická, garantka aktivity Zdravé klima v neformálním vzdělávání projektu Klíče pro život, ve svém článku „Mé dítě musí být nejlepší“ uvádí: Statistiky nám bohužel ukazují, že v době vysvědčení vzrůstá počet dětských sebevražd i sebevražd mládeže. Nejkritičtější věk je od 11 let do 19 let.\nV roce 2011 na Kladensku ukončila například svůj život skokem ze skály šestnáctiletá dívka, na Klatovsku se oběsil sedmnáctiletý chlapec – oba případy podle vyšetřovatelů mají souvislost s neúspěchem ve škole, tedy s vysvědčením.… Linka bezpečí zaznamenala za poslední čtyři roky nárůst telefonů ohledně sebevražd o 60 %. Vše svědčí o velkém tlaku rodičů i společnosti, aby děti byly úspěšné (zde je ovšem třeba říci, že vzrůstající počet sebevražd také souvisí s neschopností dětí a mladých lidí překonávat i dříve docela banální překážky v životě).\nJenže ony jsou přetěžované i děti, které třeba žádný kroužek nenavštěvují. Dnes se uvádí, že až 40 % dětí nechodí pravidelně ven, ale hodiny vysedává ve svém pokoji před zářící obrazovkou počítače nebo televize, přičemž nestačí zpracovávat doslova příval informací, který se na ně hrne. Z informační tříště si nedovede vybrat to podstatné, spíš se nechá ovlivnit tím, co je efektní, barevné, rychlé a líbivé. Jeho komunikace s okolím se odehrává přes sociální sítě, v běžném životě ale komunikovat neumí.\nDěti na okraji\nA tady se začíná svět dětí přetěžovaných prolínat s těmi, které jsou zanedbávané. Vždyť i dítě jednostranně přetěžované (ať už sledováním výsledků studijních nebo třeba sportovních či uměleckých) bývá mnohdy zanedbávané ve svém celkovém věku přiměřeném rozvoji, zejména v rovině vztahů a hodnot.\nVýsledkem pak bývají dospívající a mladí lidé, kteří jsou vlastně cizinci jak mezi svými vrstevníky, tak i mezi dospělými. Důvodů toho, proč je dítě zanedbávané, je ovšem víc.\nJsou to především příčiny takříkajíc klasické, kde zázemí takových dětí je sociálně nevyhovující – ať už proto, že žijí v prostředí ohroženém sociálním vyloučením, nebo proto, že žijí v rodinách neúplných (v drtivé většině s matkou samoživitelkou).\nVýzkumy, které byly v letech 2009 až 2011 uskutečněny v rámci projektu NIDM Klíče pro život, do této kategorie zařadily kolem 9 % dětí ve věku 6 až 17 let, což představuje víc než 106 tisíc adeptů nešťastného života.\nProtože ty výzkumy opět potvrdily, že takové děti jsou prakticky ve všech ohledech handicapované – nejen ve škole, ale i mezi vrstevníky, v tom, jak se dívají na svoje rodiče, na svět – a konečně i na sebe. Mimo jiné se ukázalo, že je pro ně typický nedostatek schopnosti správně hodnotit své jednání i to, jak působí na ostatní.\nJsou v zajetí vlastního světa, který se od toho reálného dost liší – a málo kdo jim pomůže se z té pasti dostat. Rozhodně pomoc, kterou zatím dostávají od státu, účinná není. Jejich šancí je spíš pomoc neziskových organizací. Po roce 1990 se ale sféra dětí zanedbávaných rozšířila výrazně o další dvě skupiny.\nJde jednak o děti, jejichž rodiče zásadním způsobem nezvládají výchovu, protože jim chybí dovednosti nutné k tomu, aby úspěšně pomáhali svým dětem v růstu k dospělosti. Častokrát sami už nějakou systematickou výchovu nezažili, ze svého dětství si odnesli nepoužitelné vzory, takže vědí celkem dobře, co nechtějí, ale nemají ponětí o tom, jak dosáhnout toho, po čem jako rodiče touží. Souvisí to i s tím, že čím dále tím méně lidí je ochotno být nositeli autority – protože nezažili jinou autoritu než špatnou, hrubou, nechápající. Důsledkem pak je, že nedokážou svým dětem být skutečnou oporou, nemají odvahu stanovovat jim hranice a vést je k uznávání skutečných hodnot. A mnohdy na ně přenášejí odpovědnost za rozhodování, pro které jejich děti zdaleka nedozrály.\nKonečně čtvrtou výraznou skupinou dětí zanedbávaných jsou ty, jejichž rodiče dávají přednost vlastní kariéře před jejich výchovou. Tyto děti netrpí nedostatkem materiálního zázemí, ale skutečné rodičovské lásky – se všemi důsledky: vyrůstají z nich lidé, kterým chybí předpoklady pro vyváření kvalitních vztahů s druhými lidi – a tak je čeká nešťastný život.\nCo tedy poradit alespoň těm rodičům, kteří si uvědomují svá pochybení a jsou vůbec ochotni nějakou radu přijmout? V první řadě je třeba si uvědomit, že kroužky ve střediscích volného času či při školách, kurzy ani sdružení dětí a mládeže, jakkoliv je jejich činnost bohulibá, nejsou místy, kde lze děti co nejčastěji „odkládat“. Rodinu nemůže dítěti nahradit nic. A rodičům by mělo záležet na tom, zda je jejich dítě šťastné, nikoliv na tom, aby z něj vyrůstal neurotický génius. Je třeba respektovat individualitu dítěte, vždyť zdaleka ne každé dítě bude vrcholovým sportovcem nebo houslovým virtuosem. Pro děti je navíc typické, že většinou rády vyzkouší několik zájmových aktivit. Není tedy rozhodně nutné snižovat jejich sebevědomí tím, že budeme sdělovat světu, jak je náš potomek nemožný, protože u ničeho nevydrží. Vždyť také stálost je výsledkem zdravého vývoje. Nač tedy okrádat přemrštěnými nároky dítě o jeho už beztak se zkracující dětství? Dopřejme mu raději společnost kamarádů, které velmi potřebuje. Tato potřeba s věkem rok od roku roste. Mít dobrou partu kamarádů je pro dítě jednou z nejdůležitějších hodnot a životních výher. Správné oddíly tomíků, skautů nebo woodcrafterů, to jsou místa, kde kluci a děvčata potkají ta nejkrásnější a nejsmysluplnější přátelství. Léta strávená v tomto prostředí mohou pak naprosto zásadně nasměrovat životní dráhu dítěte tím správným směrem. Nemalou roli v tom může sehrát vedoucí oddílu. Ten, stejně jako rodič, by měl být obdařen laskavostí, trpělivostí a důsledností – vlastnostmi, které jsou při výchově dítěte snad nejdůležitější, ale které právě současným rodičům bohužel velmi často chybí.\nA snad poslední rada: dětem je zapotřebí naslouchat.\nPlatí to, k čemu vyzývá rodiče současný italský spisovatel a psycholog Stefano Biavaschi v knize Prorok větru: Naslouchejte svým dětem, třebaže jsou malé, protože na jejich tvářích ještě můžete číst stopy úsměvu, který jim dali andělé. Když je držíte za ruku, nespěchejte na ně, jděte jejich tempem, protože vás chtějí vyléčit ze spěchu. Nedávejte jim dárky, ale darujte se jim vy sami.\nText a fotografie: Svatava Šimková, NIDM\nRodiče a přetěžování dětí\nÚspěch přejí svým dětem snad všichni rodiče. Pokud ale příliš lpějí na výborném školním prospěchu a maximálním zaplnění jejich volného času nejrůznějšími dalšími povinnostmi, možná děti nečeká spokojený život, ale vážné psychické problémy. Vždy je třeba zvážit, zda vršení povinností není spíše snahou naplnit představy rodičů.\nPod tíhou povinností a požadavků se dítě může rychle ocitnout ve stresu. Pro zdravý rozvoj dítěte je stimulující prostředí nutností, nicméně přílišná stimulace mu může vážně ublížit.\nZejména to hrozí, pokud velice ambiciózní rodiče už na prvním stupni dítěti téměř veškerý volný čas rozdělí mezi zájmové kroužky a přípravu do školy. V tomto věku si dítě se vzniklým stresem ještě neumí dobře poradit.\nČastěji se pak u něj vyskytují různé psychosomatické obtíže, špatně spí nebo se může začít v noci pomočovat.\nS pociťovanou nepohodou se doma dítě nemusí svěřit, obává se totiž zklamání rodičů. Naopak může volit různé únikové strategie: zapírá špatné známky, chodí za školu nebo v brzkém věku začíná experimentovat s cigaretami a alkoholem. Neadekvátní tlak na výkony mu tak může spíš než spokojený život přinést do budoucna duševní potíže: nízké sebevědomí a deprese.\nZažít pocit úspěchu\nNejdůležitějším úkolem pro školní období je získání zdravého sebevědomí. Tak o dětech přibližně ve věku od 6 do 12 let uvažuje i Erik Erikson.\nTento slavný psycholog rozdělil lidský život do osmi etap a pro každou určil jeden stěžejní úkol. Jeho splnění dává dobrou naději na úspěšný postup dalšími stadii, selhání naopak zanechává handicap.\nPro mladší školáky je podle jeho názoru nejdůležitější, aby si zažili pocit úspěchu po cílevědomě vykonané práci.\nMusejí prostě zjistit, že pokud o něco usilují a věnují tomu dostatek času a energie, podaří se jim dosáhnout žádaného cíle. Splnění tohoto vývojového úkolu přináší do života pocit vlastní kompetentnosti, výborný základ zdravého sebevědomí. Opakem je pocit méněcennosti spojený s beznadějí a bezmocí: ať budu dělat cokoli, stejně se mi nebude dařit.\nOdhalit, čí cíl to je\nJak tedy u dětí v mladším školním věku ladit nároky na jejich školní prospěch a volnočasové aktivity tak, abychom u nich vypěstovali zdravé sebevědomí namísto méněcennosti? Především: Dítě má realizovat vlastní sny, ne nenaplněná přání rodičů.\nV rámci terapie se setkáváme s příběhy dětí, které realizují nedosažené cíle svých rodičů. Často tomu tak bývá ve sportu či umění. Mluvíme o tzv. přenosu. Ten někdy může fungovat i ob generaci.\nCíle babičky, které dosud nikdo nenaplnil, jsou skrze dceru-matku přenášeny na vnučku.\nTlak na dítě pak nabírá na síle o strach matky, že v očích babičky selže vlastně již podruhé. Poprvé, když se sama nestala třeba dobrou pianistkou, a podruhé, když se to nepodaří docílit ani její dceři.\nI malý neúspěch pak vnouče může prožívat jako fatální selhání. Proč by však mělo být talentovanější a schopnější než jeho předchůdce?\nÚlevu přináší, když se tento ne zcela uvědomovaný přenos vynese na světlo a tlak na dítě poleví.\nNápomocná bývá rodinná psychoterapie.\nHledání reálných aspirací\nVedle přenosu v rodinách panuje očekávání, že dítě musí ve škole či zájmových kroužcích dosáhnout alespoň stejných výsledků jako jeho rodiče. Jindy bývají vzory děti přátel. Pokud dítě výrazněji zaostává, bije se na poplach. Rodiče začínají mít strach, že při přípravě dítěte do života něco zanedbávají a tlak se rychle stupňuje.\nStrachu z potenciálního neúspěchu dítěte v životě je dobré se bránit. Každý člověk přece nemusí dojít k vysokoškolskému titulu. Také srovnávání jeho výkonu s vrstevníky bývá vzhledem k budoucnosti zavádějící, mnohdy odráží víc úzkostnou povahu rodiče než reálné šance dítěte.\nMěřítkem aspirací má být vždy samotné dítě. Je třeba jej podporovat, ne srážet výroky: „Když nebudeš mít skvělé výsledky, tak budeš v životě jen těžko spokojený.\n“ Stejně tak srovnávání s vrstevníky dítě sice může na chvíli motivovat k vyššímu výkonu, pokud však často vyznívá v jeho neprospěch, následuje masivní rozvoj pocitu méněcennosti.\nJde o cestu, ne o z námku\nJak ovšem poznat, zda se u dítěte např. s trojkou z českého jazyka spokojit, nebo trvat na jejím zlepšení? Je třeba si s dítětem v klidu promluvit o důvodech horší známky, dát mu najevo svůj zájem a podporu.\nNa názor se lze zeptat učitele. Je možné se obrátit i na odborníky z pedagogicko-psychologické poradny, kteří mohou pomocí testů rozpoznat slabé i silné stránky dítěte. Při dobrém zmapování situace dítěte tak získáme nejen správnou představu o jeho reálných možnostech, ale také praktické rady, jak mu pomoci známku zlepšit nebo alespoň udržet.\nJen málo při tom pomáhá rada typu „Musíš se víc snažit!“, kdy dítěti de facto nedáváme žádný návod, co a jak má dělat. Naopak je dobré s ním vytvořit plán zlepšování ve škole.\nNapříklad kdy a jak dlouho se bude látce věnovat, z čeho se bude učit a kdo mu bude pomáhat.\nDítě tím získá nejen lepší známku, ale především pocit vlastní zdatnosti (kompetence), o který v tomto věku jde na prvním místě.\nVedle lpění na skvělém školním prospěchu je zdrojem stresu pro děti i velké množství zájmových kroužků či kurzů.\nDěti musejí mít čas samy pro sebe, chvíle, kdy si řídí své aktivity, případně se scházejí doma nebo venku s kamarády. Tato potřeba narůstá s věkem a už na prvním stupni ji není možné podceňovat s tím, že dítě je nutné naplno zabavit.\nNaopak, schopnost samostatně řídit své činnosti přispívá k růstu autonomie, dospělými neorganizovaná hra dětí pak k rozvoji sociálních dovedností. Obojí dítě potřebuje a v budoucnu se mu bude hodit stejně jako například znalost cizího jazyka.\nTalent a dril nestačí\nŘada velice úspěšných lidí přiznává, že za svou kariéru vedle vrozeného nadání vděčí i rodičům, kteří je v dětství k jeho rozvoji nekompromisně vedli.\nDoporučení psychologů, být v nárocích na dítě uvážliví a střídmí, zde dodržena nebyla. Přesto toho dnes jako dospělí nelitují.\nJe však nutné zdůraznit, že tito lidé jako děti museli být dostatečně silní na to, aby přetěžování ve zdraví ustáli.\nMezi talentovaným dítětem a úspěšnou kariérou stojí vedle podpory i náhoda. Jak podotýká Abraham J.\nTannenbaum, americký profesor zabývající se mimořádně nadanými dětmi, právě nedostatek štěstí může dítě bez ohledu na jeho talent a pečlivé vedení svést z cesty k úspěchu.\nCo si pak má dítě, jemuž rodiče vtiskli do hlavy velkolepé plány a velkou část jeho dětství obětovali jejich naplnění, samo o sobě myslet?\nJinde bude outsider Vždycky je otázkou, co rozvoji talentu padlo za oběť. Varujeme před mistrovstvím pouze v omezeném okruhu oblastí.\nDítě, které sice báječně preluduje na klavír, ale neumí hrát fotbal nebo dokonce ani navazovat kamarádství, má docela těžké handicapy. Získalo sice pocit vlastní kompetence, ale pouze v určité oblasti.\nNegativně pak může prožívat, když mu v ostatních teče do bot.


Rangers potřebují potvrdit vzestup formy - Sport.cz\n5. února 2008 09:13\nÚterý přinese v NHL dohromady dvanáct zápasů. Téměř polovina z nich se odehraje mezi kluby z různých konferencí. Columbus přivítá mužstvo z hlavního města. Carolina bude hájit vedoucí postavení v divizi v Nashvillu. St. Louis se pokusí získat body proti nejhoršímu týmu z jihovýchodu, kterým je Tampa Bay. Rangers hostí Los Angeles.\nJezdci prožili špatný první měsíc roku. Vyhrát v něm dokázali pouze tehdy, když obdrželi nejvýše pouze jeden gól. To se jim celkem podařilo uskutečnit pouze pětkrát. Především první polovina ledna nemohla Rangers uspokojit. Ačkoli v ní své soupeře většinou přestříleli, brankář Lundqvist si vybral velmi slabé období. Klub probudil až dvojzápas se sokem z loňského prvního kola play off. Uplynulých čtrnáct dní se tudíž Rangers nadechli k vzestupu, jemuž napomohl udrženým čistým kontem minulý čtvrtek i náhradní brankář Valiquette. Svoji sílu mužstvo ukázalo v neděli, kdy se nedalo zastrašit třemi přesilovkovými góly venku a otočilo vývoj zdánlivě rozhodnutého zápasu. Dalším cílem Rangers by mohlo být, že sami po čtyřech týdnech dokáží využít doma některou z přesilových her, což by jim mohlo pomoci k důležitému vítězství. Otázkou je, zda již bude moci nastoupit nejlepší střelec klubu Shanahan a obránce Malík.\nLos Angeles se dívají již delší dobu ostatním klubům na záda z uctivé vzdálenosti a nedělají tak vůbec čest svému jménu. Po Vánocích se jim alespoň občas něco vydařilo, když dokázali dvakrát vyhrát tři utkání v řadě. Od začátku ledna se v každém zápase do jejich branky dostal vždy LaBarbera, ale v některých v ní nevydržel celou dobu. Porážky, které klub utrpěl, byly totiž mnohdy příliš kruté, pokud jde o počet inkasovaných gólů. Naposledy se o tom brankář Los Angeles přesvědčil v sobotu, kdy již nenastoupil do závěrečné třetiny. Je tedy otázkou, zda dnes mužstvo nezačne po delší době s jiným gólmanem. Králové však musí řešit i jiné problémy. Od poloviny ledna se jim příliš nedaří v přesilových hrách. Trenér Los Angeles je navíc nucen při dlouhém cestování skládat sestavu z neúplného kádru. Dlouhodobě je mimo útočník Cammalleri a nyní i klubová ikona obránce Blake. Dále není zřejmé, zda dnes nastoupí útočníci Nagy a Thornton.\nBookmakeři bwin očekávají, že v tomto mezikonferenčním duelu sehraje zásadní roli motivace. Domácí klub se nyní zvedl, ale má odehráno příliš mnoho zápasů, což znamená, že nesmí polevit. Rangers by tedy měli zamířit k výhře v kursu 1,75 . Hosté nezačali své dlouhé cestování, do jehož poloviny se nyní dostanou, špatně, ale dlouhodobě si dobrou formu udržet neumí. Na ledě dnešního soka se ovšem Los Angeles podařilo před šesti lety dvakrát vyhrát. Dnes si to mohou zopakovat v kursu 3,7 .


Internetový portál bezpečnosti potravin - Návrh Evropské komise o národních zákazech GM potravin a krmiv zatím nikdo nepodpořil\nPřidat článek Návrh Evropské komise o národních zákazech GM potravin a krmiv zatím nikdo nepodpořil do kategorie\nO návrhu Evropské komise (EK), který by umožnil národní zákazy dovozu a užití geneticky modifikovaných (GM) potravin a krmiv, jsme již několikrát informovali v předchozích článcích, a to ze dne 5.8.2015, 17.6.2015 a 30.4.2015.\nTento návrh se stal v bruselských orgánech žhavým bramborem, a prozatím jej nikdo nepodpořil. Nejnověji návrh odmítli zástupci zemědělského výboru Evropského parlamentu (EP) na svém zasedání 3.9.2015. Pro odmítnutí návrhu EK bylo 28 poslanců, proti 8 a 6 zástupců výboru se zdrželo hlasování.\nDůvodem odmítnutí návrhu EK jsou obavy z narušení soutěže na jednotném evropském trhu a ohrožení sektoru produkce potravin, který je výrazně závislý na dovozu GM krmiv.\nAlbert Dess, německý předkladatel oficiálního stanoviska zemědělského výboru EP k tomu mj. dodal: „Nebudovali jsme jednotný trh EU pro to, aby byl kompletně zničen svévolnými politickými rozhodnutími. Přístup EK je naprosto nerealistický. Máme mnoho sektorů v EU, které jsou velmi závislé na dovozu GM krmiv a nebyly by schopny přežít, pokud by se dovozy GM krmiv do EU zakázaly. Pokud bychom to dovolili, pak by byla v sázce veškerá produkce živočišného původu v EU, což by nás udělalo ještě více závislými na dovozu potravin ze třetích zemí, které vždy nemusí respektovat naše vysoké standardy produkce. A my se tohoto chceme jistě vyvarovat.“\nVypadá to tedy, že demagogické odmítání GMO a politická hra v této oblasti přece jen narazily na určité mantinely, které nepůjde překročit. Zda tomu tak bude či ne, nám napoví další vývoj v přijmutí (či odmítnutí) návrhu EK: 12. a 13.10. bude o svém stanovisku rozhodovat stěžejní výbor pro životní prostředí EP a 26.-29.10. pak proběhne hlasování v plénu EP.


Do roku 1980 | LZS KHK aneb "Žlutí Andělé"\n18. srpna 2010 v 22:55\t| Janča\nV osmnáctém století ještě město nemělo svoji všeobecnou nemocnici, které už dávno fungovaly například ve Vídni nebo v Praze, vzhledem k zákazu stavby v pevnostním obvodu Hradec Králové,. Teprve v roce 1874 byl zrušen městský špitál a v roce 1887 byla za Slezskou branou mimo hranice pevnosti otevřena sedmdesátilůžková všeobecná veřejná nemocnice arcivévodkyně Elišky (dnešní tzv. "stará nemocnice"). V době největšího rozvoje této nemocnice byla na fotografiích zachycena jedna z prvních hradeckých sanitek. Vůz sloužil pro "starou nemocnici" v letech 1926 až 1928.\nProvoz první části "nové" nemocnice (dnešní fakultní) byl slavnostně zahájen 4. listopadu 1928. Od té doby se nemocnice postupně rozrůstala, byla otvírána další oddělení a v roce 1945 měla celkem 925 lůžek. V roce 2001 tvoří Fakultní nemocnici v Hradci Králové 38 klinik a samostatných oddělení.\nAčkoliv bylo možné Hradec Králové nazývat městem vysoké úrovně medicíny, vznik pracoviště přednemocniční neodkladné péče stál poněkud ve stínu této pravdy. Nebylo snadné prosadit do života nové poznatky v neodkladné resuscitaci. Ani metodické opatření Ministerstva zdravotnictví z roku 1974, které bylo na tehdejší dobu velmi pokrokové, nepřivedlo vedoucí pracovníky nemocnice k respektování faktu, že bez včasného a odpovídajícího ošetření pacientů s život ohrožujícími stavy v přednemocniční etapě nedojde ani ke zlepšení výsledků léčby v nemocnici.\ninformace z ww.zzskhk.cz


Jak to vidí chlap: Můj muž se zamiloval do kolegyně - Proženy\nJste ještě poměrně mladé manželství, děti jsou malé. Všem je vám spolu dobře, hodně se smějete, milujete a podnikáte různé akce. Máte pocit, že život je báječný. Když tu zčistajasna přijde muž s tím, že se zamiloval do kolegyně. A že jde za ní.\nHanka (38) napsala na e-mail jaktovidichlap@firma.seznam.cz: „Dobrý den, pane Hausmanne, prosím, poraďte mi. Já jsem úplně zoufalá. Je mi 38 let, mému manželovi 42, máme dvě malé děti 2 a 7 let. Jsem nyní s druhou dcerou na mateřské, ale bohužel před měsícem za mnou manžel přišel s informací, že se zamiloval do kolegyně v práci, že to trvá už půl roku a že s ní chce žít, tedy od nás odejít. Jsem z toho v šoku, vůbec nevím, co mám dělat. Je to jako blesk z čistého nebe, ničeho jsem si nevšimla, vždy jsme si s manželem důvěřovali a vztah se nám nijak nezměnil, milovali jsme se několikrát týdně, ani nechodil domů později. Ptala jsem se ho, co je u nás špatně, že prý nic, že se prostě zamiloval… Já svého manžela moc miluju, nechci o něj přijít. Jak sám říkal, není to mnou... A také co bude s dětmi, jak jim to mám vysvětlit? Jsem z toho úplně mimo. Manžel se odstěhoval do pronájmu, a já prostě nevím, co mám dělat, abychom byli zase spolu, aby se k nám vrátil. Prosím, poradíte mi? Děkuji moc. Hanka.“\nnechce se mi zde znovu opakovat, jakých chyb se ženy dopouštějí při volbě partnera. V podstatě jde o to, slevit z nároků na jeho bohatství a frajerskou vizáž a přitvrdit v požadavcích na jeho „staračskou“ stránku. Tuto dříve životní nutnost z velké části odbourala emancipace a sociální stát, a proto zde máme tolik „rozlitých mlék“, jako je to vaše.\nTeď se nacházíte ve fázi, kdy tomu celému nechcete věřit a nějak podvědomě doufáte, že se vám muž ještě vrátí. Nevrátí se (tak–je–to). Smířit se s tím je těžké a pomůže vám v tom jen čas. V tomto okamžiku jste ochotná ze sebe udělat jakoukoliv onuci, jen kdyby se vrátil – ale takhle svět nefunguje, navíc by to bylo ještě horší.\nFakt, že mu je milejší žít s cizí (byť nějak přitažlivou) ženou než s vlastními dětmi, je jeho velké morální selhání, ale to souvisí s už zmíněnou špatnou volbou partnera. Jedinou radu, co vám mohu dát, je ze spáleniště zachránit, co se ještě dá. A to je štěstí a budoucnost vašich dětí. Nemstěte se na manželovi zákazem styku s nimi, neotravujte dětské dušičky nenávistí vůči němu, nepomlouvejte ho, už vůbec děti nepoštvávejte proti otci – dezertérovi. Takové děti pak vyrůstají ve schizofrenním pocitu, že otcovská polovina jejich krve je méněcenná, pocházející od gaunera, za kterého je třeba se stydět. Když není dětem dopřána úplná rodina, ať mají aspoň rodinu „pseudoúplnou“. Pořád lepší než neúplnou.\nNepíšete, jaký je postoj vašeho ex k dětem. Pokud kladný a má vůli s nimi trávit čas a finančně je podporovat, nedopouštějte se na dětech faulu typu: „Tatínek nás opustil“. Ne, tatínek opustil vás, tj. svou manželku, děti (doufám) neopustil a to by je mělo hřát u srdce. Mějte děti raději než samu sebe, šťastná budete podle nich. A právě teď byste jim (ze zoufalství, nenávisti, bezradnosti, pocitu křivdy a nespravedlnosti) mohla ublížit nejvíce.\nJak vidíte situaci čtenářky Hanky vy?


Woods již nevládne golfistům, trůn ztratil v přímém souboji - Sport.cz\n7. září 2004 08:50 - NORTON\nVíce než pět let vévodil americký golfista Tiger Woods světovému žebříčku. Jenže Woods nyní zažívá nepovedený rok, vyhrál jen jediný turnaj a po 264 týdnech odevzdal žezlo. To po vítězství na turnaji v americkém Nortonu patří Vijayu Singhovi z Fidži. V Nortonu se představil i Woods, a tak předávání vlády bylo stylové - v přímém souboji.\nTiger Woods už není nejlepším golfistou planety.\nWoods skončil na domácím turnaji na děleném druhém místě, Singh v Nortonu vyhrál. Aby zůstal americký golfista na čele, musel skončit před Singhem.\n"Byla to hezká série. Být druhý na světě přece také není špatné, ne?" snažil se zakrýt své zklamání osmadvacetiletý Američan. "Nemrzí mě žebříček, mrzí mě, že nevyhrávám. Když vítězíte, pozice na žebříčku přichází automaticky," řekl Woods.\nMezi golfové profesionály vstoupil Woods před osmi lety a na prvním místě světového žebříčku strávil dohromady 334 týdnů. Jeho rekordní série kralování bez přerušení trvala až do dneška od 8. srpna 1999.\nSingh získal 900 tisíc dolarů\nSingh však letos dokazoval, že se bude moci pyšnit titulem nejlepšího golfisty světa právem. "Byl to dobrý turnaj. O žebříček mi ale nešlo," řekl jednačtyřicetiletý Singh, jenž po vítězství v Nortonu inkasoval šek na 900 tisíc dolarů.\n"Neříkal jsem si, že sem jdu s tím, abych porazil Tigera a stal se světovou jedničkou. Prostě jsem chtěl vyhrát a tenhle cíl se mi splnil," dodal golfista z Fidži, jenž má letos na svém kontě šest turnajových vítězství.\n1. Singh (Fidži) 268 (68+63+68+69)\n2. Scott (Austr.) 271 (69 +67+70+65)\nWoods 271 (65+68+69+69)\n4. Rollins (oba USA) 274 (67 +66+75+66)\nChopra (Švéd.) 274 (68+69+70+67)\n6. Kuehne (USA) 275 (68+68+71+68)\nMarujama (Jap.) 275 (68+66+71+70)\n1. Singh (Fidži) 12,72 b.\n2. Woods (USA) 12,27\n3. Els (JAR) 10,99\n4. Mickelson 8,84\n5. Love (oba USA) 7,56\n6. Goosen (JAR) 7,54\n7. Weir (Kan.) 6,34\n8. Harrington (Ir.) 5,47\n9. Scott (Austr.) 5,10\n10. Furyk (USA) 5,06\n44. Čejka (Něm.) 2,57\n1. Singh 7 889 566 dolarů\n2. Mickelson 5 662 288\n3. Woods 4 562 472\n4. Els 4 429 025\n5. Cink (USA) 3 648 883\n6. Scott 3 571 384\n7. Love 3 012 592\n8. Ames (Kan.) 2 966 679\n9. Garcia (Šp.) 2 807 415\n10. Hamilton (USA) 2 760 634\n46. Čejka 1 236 218


Porodnice zavedla už Marie Terezie. Podle experta je jich teď moc - Metro.cz\n21. listopadu 2012 6:00\nV dobách, kdy v Praze nestála žádná porodnice, pomáhaly ženám porodní báby. Ty se od dob Marie Terezie musely řídit velmi přísnými pravidly. A císařovna dala i popud ke vzniku první pražské porodnice s nalezincem před 250 lety, 22. listopadu 1762, v pražské Soukenické ulici. V této porodnici rodily především svobodné matky. Od roku 1776 jí patřil důchod z morušových sadů vysázených na novoměstských hradbách pro rozvoj hedvábnictví.\nMatka s novorozencem (ilustrační foto) | foto: Profimedia.cz\nO 100 let později už Praha nutně potřebovala moderní porodnický ústav. Stavbu Zemské porodnice v Apolinářské ulici inicioval hrabě František Thun-Hohenstein. Projekt vypracoval Josef Hlávka, inspirován viktoriánskou architekturou. Po stránce hygienické to byla vzorová evropská stavba své doby. Ženy si tu mohly vybírat ze tří tříd kvality a v té nejnižší mohly rodit i neplatící matky.\nMonumentální budova s jedenácti trakty, nazývaná též červený dům podle zdiva z neomítnutých cihel, byla též svého druhu největší v Evropě. V době svého vzniku představovala neustálou hrozbu porodnic infekční nákaza zvaná horečka omladnic. I na to projektant pamatoval relativně samostatnými trakty s možností jejich izolace.\nDalší pražské porodnice\nJeště v 19. století pak vznikla další pražská porodnice - na ostrově Štvanice. Potkal ji ale stejný osud jako tu v Rooseveltově ulici - obě zanikly kvůli špatným hygienickým podmínkám. Další porodnice se v Praze objevily až ve 20. století. Ústav pro péči o matku a dítě v Podolí navrhl významný pražský architekt Rudolf Kříženecký a vznikl v roce 1914. Zprvu to ovšem bylo Pražské sanatorium.\nVe 20. letech 19. století se začala psát i historie porodnice ve Fakultní nemocnici na Vinohradech. V roce 1924 tam otevřeli dvacetilůžkový gynekologický oddíl v rámci chirurgie.\nDalší pražská porodnice funguje v Thomayerově nemocnici v Krči, jejíž funkcionalistické budovy vznikly koncem 20. let minulého století jako součást takzvaných Masarykových domovů.\nJeden z posledních porodních sálů začal sloužit rodícím matkám v rámci motolského komplexu. Tamní porodnice nejprve fungovala v provizorních dřevěných pavilonech. Pocházejí z období druhé světové války, kdy násilným zabráním českých klinik německými okupanty vznikla naléhavá potřeba zvýšení počtu nemocničních lůžek v Praze. Rodičky tu však přiváděly své potomky na svět ještě do listopadu roku 1996. V 90. letech se pak porodnice přesunula do takzvaného modrého pavilonu.\nV moderní budově sídlí porodnice Fakultní nemocnice na Bulovce, nový gynekologicko-porodnický pavilon tam vznikl v osmdesátých letech minulého století.\nNěkolik porodnic bychom měli zrušit, říká expert\nPorodnic je podle prezidenta České gynekologické a porodnické společnosti Vladimíra Dvořáka na počet obyvatel a porodů příliš mnoho. Když se jich pár zruší, kvalitu péče to prý neohrozí. Rizikové porody se už teď svážejí do center. Záměr pojišťoven na rušení menších porodnic budí v regionech odpor. "Pokud budou pojišťovny rušit malé porodnice, neměly by to dělat v regionech, kde to může zásadně narušit dostupnost péče," řekl Dvořák.\n"Měřítkem kvality pracoviště je 800 porodů ročně, řada menších porodnic tomu nevyhovuje. To ale neznamená, že by měly být všechny zredukovány. Když nevyhovují dvě vedle sebe, jedna by se zrušila, tak v té druhé porody nabudou," vysvětlil. Velké pražské porodnice jsou ale již teď přeplněné. Zrušení těch malých by jim zřejmě přitížilo.\nVIDEO: V Praze se narodila první česká paterčata, jsou v pořádku\nTémata: architektura, Bulovka, Důchod, Josef Hlávka, Krč, Marie Terezie, nemocnice, Podolí, Štvanice, Vladimír Dvořák, Bulovka - výsledky voleb, Podolí - výsledky voleb


Na "bílé" ano, na "žluté" ne: Řidiči si zvykají na nový parkovací režim na Drkolnově | Příbram žije - Váš průvodce městem Příbram\nPosted On 04 Čvc 2018\nPro řidiče v oblasti příbramského sídliště Drkolnov začala platit podstatná změna v režimu parkování. Během června byl prostor sídliště osazen dopravní značkou „Zóna – zákaz stání mimo vyznačená parkovací stání“ a místa, kde je možné parkovat, jsou vyznačena příslušným vodorovným dopravním značením – bílou barvou. Místa, kde se parkovat nesmí, jsou vyznačena barvou žlutou.\nHlavním důvodem změny režimu parkování byla zejména neukázněnost řidičů, kteří mnohdy parkovali na všech úzkých komunikacích vnitrobloku včetně křižovatek, čímž znemožňovali průjezd vozidel Hasičského záchranného sboru. Hasiči pak nemohli projet s výškovou technikou, jež je důležitá pro případnou záchranu lidí z vyšších pater budov, pokud by došlo k požáru. Případný zásah v takových případech trvá déle a je mnohem komplikovanější.\nDalším důvodem změn je zvyšující se počet automobilů: „S tím, jak přibývá aut, se zároveň zhoršují i životní podmínky těch, kteří jsou zvyšující se dopravou a četností automobilů nejvíce postiženi. Především ve večerních a nočních hodinách se popojíždění automobilů, svícení do oken, hluk, koncentrace zplodin, apod. dostávají přes únosnou míru,“ uvedl v této záležitosti příbramský starosta Jindřich Vařeka.\nNový parkovací režim se podle vyjádření starosty testuje právě teď, v průběhu prázdnin, kdy je provoz nejmenší a obyvatelé tak budou mít možnost uvyknout novému řešení. „Pokud se v příštích měsících ukáže, že opatření jsou nefunkční, popřípadě nedostačující, město bude připraveno vyvíjet další aktivity směrem k vyřešení svízelné situace s parkováním na Drkolnově,“ dodal Vařeka.\nPodle Vařeky si město velmi dobře uvědomuje i to, že lidé potřebují mít možnost vyložit nákup, dítě, kočárek, apod. co nejblíže svému vchodu do domu. Z tohoto důvodu proto nebude nikde rozmísťováno dopravní označení zamezující zastavení vozidla. Na většině vnitřních komunikací bude omezeno pouze stání. Naproti tomu stání v křižovatkách, na přechodech a na trávnících již nebude možné nadále tolerovat.\nCo se týče počtu a možností využití parkovacích stání, Vařeka dále zdůrazňuje, že se pro řidiče nedávno otevřela dvě nová parkoviště. První je u čerpací stanice a slouží pro 34 osobních automobilů. Druhé parkoviště, u Březohorského hřbitova, má kapacitu 86 parkovacích míst.\nTaké již celé parkoviště v ulici Šachetní je zpřístupněno veřejnosti. V příštích dnech budou odstraněny ploty mezi jednotlivými částmi parkoviště a bude zrealizováno vodorovné dopravní značení. „Celé parkoviště v ulici Šachetní bude nepřetržitě monitorováno z nově zřizovaného kamerového bodu napojeného na centrální dohledový systém městské policie. Termín uvedení do provozu se předpokládá koncem září tohoto roku,“ doplnil Vařeka na závěr.\nZdroj: red., autor: Pavlína Svobodová, DiS.


Rivalita jde stranou, s nedostatkem vody pomohou Hradci Pardubice — ČT24 — Česká televize\nRivalita jde stranou, s nedostatkem vody pomohou Hradci Pardubice\n7. 7. 2016 Hradec Králové\nPodzemní prameny pitné vody v Orlických horách i pod nimi vysychají. Problém mají obce, ale i krajské město. Hladina vrtů pro Hradec Králové je podle vodohospodářů na úrovni posledního stupně ze tříbodové škály, který značí stav nouze. Kvůli velmi špatné situaci podzemních zdrojů, kterou ještě komplikuje odstávka měnírny vody z Orlice, musí Hradci vypomoci sousední města – Náchod či Pardubice.\nUdálosti v regionech: Podzemní vody na Rychnovsku jsou velmi nízko\nPitná voda do královéhradeckých vodovodů přitéká od východu z Rychnovska. Ve vrtech ale vody ubývá. „Na vrtu v Byzhradci, který se nachází mezi Solnicí a Opočnem, je v současné době hladina podzemní vody na dvacetiletém minimu. Jedná se o extrémní sucho,“ uvedl Pavel Loskot z Vodovodů a kanalizací Hradec Králové.\nHradecké zatím zachrání Pardubice\nPodobné je to i na dalších místech. Hladiny ve vrtech se dokonce blíží k ryskám, pod kterými už vodohospodáři vodu dále čerpat nesmějí. „V monitorovacím vrtu klesá v současné době hladina zhruba o tři centimetry denně,“ uvedl Jiří Kraus ze společnosti Královéhradecká provozní. Příčina vysychání podzemních vod pro Hradec Králové je známá a zřejmá: Poslední tři zimy byly chudé na srážky.\nKromě podzemních vod nemůže nyní Hradec spoléhat ani na vodu z Orlice, která obvykle pokrývá téměř polovinu dodávek. Na prázdniny totiž vodárny odstavily úpravnu.\nHradec Králové by se zcela na suchu ocitnout neměl. Pro případ havárie nebo krátkodobého sucha jsou vodárny propojené s náchodskými, chrudimskými a pardubickými. Podle Jiřího Krause vodu odtud Královéhradečtí začnou odebírat, pokud voda v původních podzemních zdrojích klesne na limitní hranici.\nNejen prameny pro Hradec\nHorší je situace, ve které se ocitly některé obce na Rychnovsku. V regionu totiž nevysychají pouze prameny pro krajské město, ale i další zdroje pitné vody. Ty většinou nelze nahradit dodávkami z jiných měst. Například v Uhřínově je vodojem takřka prázdný. To, co v něm je, přivezly cisterny odjinud. I tak občas vysychá vodovod. „Nejhorší jsou večerní špičky, kdy se lidé koupou, jdou spát,“ podotkl obyvatel obce Bohumil Dragoun.\nObavy z nedostatku vody mají i další obce v oblasti, například v nedaleké Hlásce. Studny pravidelně vysychají i v Prorubech, kde radnice nakonec nechala vyvrtat obzvláště hlubokou stodvacetimetrovou obecní studnu. Stála skoro čtvrt milionu.\nVydáno pod RegionyKrálovéhradecký krajsuchoKrálovéhradecký kraj


Nevěsty narozené v 1978 alias 70. léta. Je tu někd... - str. 82\n« Předchozí 1 ... 80 81 82 83 84 ... 314 Další »\nsabca13 ty jsi hezčí, ji moc nemusím... ona a JEJÍ Dave\n30. led 2008 ve 13:33 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •\nkochanski oooo děkuji....úplně se rdím až na p...\njejí Dave byl stejně teplej . Já miluju Rimmera...kdybych nebyla vdaná, tak jdu do něj\n30. led 2008 ve 13:40 • Svatba byla v září 2007 • Odpověz • To se mi líbí •\nsabca13 já Listra, je to správnej pošuk... i když v Rimrosvětě jsem učurávala... jak tam na palubní desce tancoval a zpíval\n30. led 2008 ve 13:45 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •\nkochanski jo mimochodem, gratuluju šípková růženko . To musela být úleva zase se pořádně vyspat viď?\n30. led 2008 ve 14:42 • Svatba byla v září 2007 • Odpověz • To se mi líbí •\nsabca13 no, nejen to, že jsem se pořádně vyspala, ale taky se mi chce spát furt a jsem jak praštěná po palici\n30. led 2008 v 15:54 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •\njojo1 ahoj větvičky...\n30. led 2008 ve 22:39 • Odpověz • To se mi líbí •\n30. led 2008 ve 23:07 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •\njojo1 vy jste se nějak rozpovídaly, než vás dočtu, bude půlnoc\n30. led 2008 ve 23:13 • Odpověz • To se mi líbí •\ndigina Ahojky větvičky, jste tady nějaké pilné . Sabča změnila image , to je super, manžílek tě určo ani nepoznal. Co je tady nového??? Spíše jsem poslední dobou chodila na M. Koníka, ale asi odtamtud zase pěkně pošupu sem .\n31. led 2008 v 11:31 • Svatba byla v říjnu 2007 • Odpověz • To se mi líbí •\naaa jojo-ahoooooj, kde jsi se flákala???\ndigi-to mě mrzí, nepodařilo se? neměla jsem čas nakouknout na MK, tak nic nevím.\n31. led 2008 v 11:59 • Odpověz • To se mi líbí •\ndigina aaa- ne, je to v pr... .\n31. led 2008 ve 12:09 • Svatba byla v říjnu 2007 • Odpověz • To se mi líbí •\nsabca13 já chtěla včera psát a nešlo mi to\nzase to blblo!\npoznal mě, věděl, že přijde změna...udělala jsem to natruc máti, měla blbý kecy, tak jsem to šmikla\ndigi: povede se to podruhý, neboj... ale mysli na to, že nejdůležitější je psychika...moc se na to neupínej, žij normální život dál...\n31. led 2008 ve 12:24 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •\ndigi, to je mi moc líto . Asi tuším, jak ti teď musí být a je mi jasné, že nemyslet na "to" se momentálně líp řekne než udělá . Ale příště už to určitě dopadne dobře. Zkus se co nejvíc zaměstnat myšlenkami na něco jiného...třeba nějaký nový koníček by nebyl od věci. Jak jsem už psala, ségře se to povedlo na čtvrtý pokus a jsem přesvědčená, že hlavně díky tomu, že chvíli před tím nastoupila do práce a dostala se do jiného prostředí, mezi nové lidičky.\n31. led 2008 ve 12:39 • Svatba byla v září 2007 • Odpověz • To se mi líbí •\naaa digi-je mi to líto, ale nevzdávej se, však se podaří, až přijde ten správný čas. můžete si zatím dopřát nějakou hezkou dovču, užívat si to, že máte jeden druhého, odpočinout si od stresu, který tohle obnáší... vím, že ti je těžko, ale bude líp\nměla jsem dnes v plánu taky kadeřníka, bohužel omarodil, zkusím zajet na Chodov do nákupního centra, je tam takové to kadeřnictví, kde by měli brát bez objednání, snad neskončím oškubaná jako kuře .\ntady svítí sluníčko, hned je ten den veselejší\n31. led 2008 ve 12:41 • Odpověz • To se mi líbí •\nsabca13 jj, je to nejlepší, co může ženská udělat! věnovat se něčemu jinýmu, aby nemyslel na děťátko... i kamoška, když si našla nový koníček a práci, přišla napotřetí do jiného stavu.. digi, držím pěstičky!!!\n31. led 2008 ve 12:45 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •\njojo1 digi: mrzí mě to...\naaa: ahoooj ále, na Tři krále to do mě napálil ožralý řidič, já byla na hlavní. nejhorší je, že jsem vezla syna, za volant už v životě nevlezu. co je mi platný, že toho debila zavřou, když moje dítě je zraněný, k smrti vyděšený a rozjelo se mu astma jako blázen. doposavaď jsme to měli pod kontrolou, bere prášky, takže byl v pohodě, teď od Třech králů má minimálně dva záchvaty týdně. takže jezdíme po doktorech, zítra zase do Motola...\na koukejte nás rozveselit, s digi to potřebujeme...\n31. led 2008 ve 20:01 • Odpověz • To se mi líbí •\naaa jojo-to je děsný! hlavně, že jste v pořádku a malej se zase srovná, asi to bude chtít čas... já vím, proč za ten volant nelezu... to se stalo ve Vlašíku? lidi jezdí jako prasata....\n31. led 2008 ve 20:35 • Odpověz • To se mi líbí •\nsabca13 jojo, já ti poradím a rozveselím dohromady.. jsem dost těžký astmatik a víš co mi pomohlo? jet do anglie... zdejší podnebí mi to spravilo natolik, že jsem měla víc jak dva roky pokoj!!! byla jsem tam půl roku a nemůžu si to vynachválit\n31. led 2008 ve 20:52 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •\naaa sabčo-fakt, jo? to jako, že tam pořád prší? a není horko?\n31. led 2008 ve 21:20 • Odpověz • To se mi líbí •\nsabca13 nevím, mě tam moc nepršelo...ale je tam od moře asi vlhčí vzduch a to dělá dobře\na tenkrát co jsem tam byla já svítilo nádherně sluníčko až do října\n31. led 2008 ve 21:22 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •\njojo1 sabca: fakt jsi mě rozveselila - už nás vidím v englandu ale něco podobného radí i MUDr., ale až si ho důkladně proklepne, že když bychom na chvíli změnili podnebí, mohlo by se to zase vrátit do původního skoronormálu.\naaa: kousek odtud, u Zruče. když k nám přijela záchranka, ten idi.t nás skoro odstrčil, že ho bolí ruka... erzetu jsem si samozřejmě musela volat sama.\na dost. co jste tu probíraly? když jsem pripitá, bavím se s chlapama o sexu - tak koukám, že to tak mají všechny třicítky nějak mám víc kamarádů - chlapů než kamarádek - ženských\ntrpaslíka mám ráda, ale málokdy vydržím do půlnoci...\na 30 mi bude 13. 6., takže očekávám pugéty, víno, ženy, chlebíčky, zpěv, hodnotné dary atd\naž zas něco dočtu, tak zas napíšu - včera jsem nějak vytuhla a nedočetla\n31. led 2008 ve 21:56 • Odpověz • To se mi líbí •\nsabca13 jojo: já žádný dary nedostala a to už to mám za sebou\nco se týče podnebí, stačí (i když ne dlouhodobě), abyste jeli tak na 14 dni k moři...\njá bych opilé řidiče rovnou zavírala a hotovo!!! copak je to normální, aby opilý člověk řídil???!!!\n31. led 2008 ve 22:02 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •\njojo1 sabca: přítel už vymýšlí, kam nás vyšle.\njak dary NEDOSTALA? to ani nepiš, nebo si to tu všichni přečtou a nedostanu nic admin, smaž to, sím\n31. led 2008 ve 22:05 • Odpověz • To se mi líbí •\nnaopak, dary teď dostanu i já\n31. led 2008 ve 22:10 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •\njojo1 že by???\n31. led 2008 ve 22:11 • Odpověz • To se mi líbí •\n31. led 2008 ve 22:18 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •\ndigina Ahojky, tady se teda dějí věci . Jojo1, hlavně že se klukovi nic nestalo, mohlo to dopadnout i hůř. Je to děs, dneska dají řidíčák kde komu .\nJinak holky dík za podporu.\nKochanski- já mám právě tolik koníčků a aktivit, že to možná i přeháním, v tom může být také třeba trochu problém, jelikož jsem neodpočinutá . Pořád valím jak honící pes, a ono mi přeci už není 20 . No nic, našetříme nějaké kačky, a jdem do dalšího pokusu.\n1. únor 2008 v 11:52 • Svatba byla v říjnu 2007 • Odpověz • To se mi líbí •\nsabca13 digi, víš co, udělej si normálně plánovací kalendář, ať nehoníš každou minutu..a něco zruš, když to je naknop... to kdysi udělala moje kámoška a za půl roku se srovnala a bylo...\na souhlasím, že řidičák dají každýmu budižkničemu\n1. únor 2008 ve 12:22 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •\ndigina Sabi, jj, budu se muset nad sebou zamyslet.\n1. únor 2008 ve 12:25 • Svatba byla v říjnu 2007 • Odpověz • To se mi líbí •\nsabca13 neboj, ono se všechno upraví\n1. únor 2008 ve 12:28 • Svatba byla v září 2015 • Odpověz • To se mi líbí •


Pavel Botka - Právě dnes\nZ bojové fronty za kuchyňskou linku. Jak dopadla doněcká kariéra dvou Čechů\nDva Češi spolu nejprve bojovali za Doněckou lidovou republiku. Poté, co jeden z nich kvůli nášlapné mině přišel o nohu, od ozbrojenců oba odešli a konvertovali k islámu. Dali o sobě vědět videem z doněcké pobočky jedné z českých firem. Pokud se vr...\n9.June » blog.respekt.cz\nS malou dávkou umaštěného cynismu by se dalo říct, že Botka šel bojovat za Putina do Doněcku, až o svou botku přišel a nejspíš skončil jako prodavač sektorových kuchyní v jednom krámku, jehož minulost zůstává tak trošku zahalena tajemstvím, protož...\nJiří Urbánek (42) a Pavel Botka (39) od roku 2015 bojovali na východě Ukrajiny v řadách samozvané Doněcké lidové republiky. V srpnu 2019 Botka přišel o nohu, když pod ním explodovala nášlapná mina. Oba muži nakonec od ozbrojenců odešli a konvertov...\nPavel Botka v opolčenecké armádě samostatného Doněcka rozhovor Kristiny Melnikov se zraněným českým opolčencem Pavlem Botkou 10. 9. 2019 EuAsiaDail y Na Donbasu byl zraněn český dobrovolník, dříve profesionální MMA atlet, mistr Evropy v thajském b...\nJeště před měsícem bojoval Pavel Botka na východní Ukrajině ve válce za proruské separatisty proti tamní armádě. Dneska leží ve zbytku zelenohnědé uniformy s vyšitým jménem KAVKAZ v azbuce kdesi v Doněcku v nemocnici a zpod peřiny mu čouhá jen zkr...\nČech Pavel na Ukrajině bojoval pět let za separatisty: Přišel jsem o nohu a o iluze\nPavel Botka před pěti lety odešel bojovat na Ukrajinu za separatistickou Doněckou lidovou republiku. Teď se jeho záběry, které pořídil dokumentarista Alexej Smirnov, objevily na internetu. Botka leží na nemocničním lůžku - mina ho připravila o čás...\nTato informační stránka o Pavel Botka zobrazuje poslední internetové články, ve kterých se výraz "Pavel Botka" vyskytuje. Výsledný seznam není redigován.


Horoskop na dnešní den dle Luny pro 11. květen | Prima Ženy\nVydáno: 11.05.2018, Martina Hrušková\nVše bereme s nadhledem, vytváříme vědomě harmonii a lásku, užíváme si konec pracovního týdne, vyrazíme si někam za zábavou a uvolněním.\nCitlivost, romantika, útěk od reality všedního dne – to jsou dny Luny v Rybách.\nCokoliv dnes uděláme pro naše nohy, působí pozitivně. Koupele, masáže, chůze, uvolňující cvičení. Luna v Rybách přináší emocionální výkyvy; a tak se snažíme věnovat aktivitám podporujícím vnitřní klid, např. cvičení jógy, taj-či, procházce přírodou nebo ztišení a meditaci.\nLuna, která ubývá, tzv. couvá, nám pomůže k detoxikaci a odstranění škodlivin z našeho těla. Důležitý je pitný režim, nejlepší je kvalitní voda nebo speciální bylinkové čaje. Odpoledne a večer konzumujeme zeleninu, např. brokolici vařenou v páře nebo dušenou zeleninovou směs. Tělo nepřetěžujeme kořeněnou nebo smaženou stravou.\nPěknou kombinací barev je hnědá a růžová. Vybereme šperk s kunzitem nebo achát.\nPříjemnou vůní je cananga nebo tabac.


Putin uškodil sobě i Rusku | Ministerstvo zahraničních věcí České republiky\nMZV > O ministerstvu > Archivy článků > Články a projevy ministrů > Články a projevy ministra... > Putin uškodil sobě i...\nRozhovor redaktora Viliama Bucherta s ministrem Schwarzenbergem v deníku Mladá fronta DNES ze dne 9.6.2007\nPane ministře, o některých Rakušanech, kteří blokují hranice, jste nedávno řekl, že jsou magoři. Víte však, o kterém známém člověku mnoho lidí na světě tvrdí, že je také magor?\nO Georgi Bushovi. Vy jste byl první, kdo ho na Ruzyni v pondělí přivítal, a seděl jste i u jednání s ním na Pražském hradě. Jak na vás působil?\nProfesionálně. Od prvního okamžiku až po odlet.\nCo vám vlastně na letišti říkal, když se ještě jednou otočil k vám?\nByla to pozoruhodná zdvořilost - poděkoval se za to, že jsem ho pozdravil přímo na letišti. Je dobré, že i velký mocipán je zdvořilý. Při osobním jednání projevil americkou otevřenost a přímočarost. To mám rád. Viděl jsem také, že je naprosto přesvědčený o své misi v politice. A ve všech svých výrocích se snažil jít vstříc Rusku a uklidnit atmosféru.\nKvůli Bushovi a válce v Iráku roste i u nás antiamerikanismus. Jak se vlastně na Ameriku dívala šlechta?\nŠlechta byla kdysi fascinovaná Amerikou. Vznikem té nové společnosti. Na tom se navíc za Atlantikem výrazně podíleli i členové starých evropských rodin.\nU vás doma jste jako dítě kritiku Ameriky také nezaslechl?\nTo už vůbec ne. Američané byli spojenci, kteří porazili Hitlera. A pak se postavili proti Stalinovi. To bylo vždy klíčové.\nA proč je dnes kritika USA tak oblíbená?\nMá to tři důvody. Zaprvé: některým ještě zůstalo v mozku něco z toho, co jim tam bylo vtloukáno během čtyřiceti let komunismu. Američan byl představován jako ten zlý. Věc druhá: třeba do české sociální demokracie přešel propojením se s Evropu ze Západu jistý druh antiamerikanismu. Někdy se bavím, když je poslouchám a slyším ozvěnu západních antiamerických nálad z konce šedesátých let 20. století. Beru to s humorem - vracím se díky tomu zpět a cítím se o třicet let mladší. A poslední věc: Bushova administrativa udělala na začátku velké chyby vůči Evropě, teď se to změnilo. Američané narazili na nos a zmoudřeli. Ale k antiamerikanismu přispělo například i to, co se stalo v irácké věznici Abú Ghrajb. To bylo strašlivé. Bohudíky byli ti mučitelé potrestáni. Co mi ovšem hodně vadí, je Guantánamo. Otevřeně říkám - v tomto konkrétním případě jsem proti Američanům.\nV Praze se s Bushem jednalo i o vízech. Vy jste současně i švýcarský občan, takže jezdíte bez víza...\nBudete se divit, ale já jezdím dnes už výhradně s českým pasem. Mám v něm americké vízum.\nAle tu mnohdy ponižující proceduru na americké ambasádě spojenou s nejistotou, že vízum ani po zaplacení poplatku nedostanete, jste jako senátor či ministr těžko absolvoval, že?\nNeabsolvoval, máte pravdu. Ale vízum jsem si vyzvedl osobně.\nAmerický prezident tady v úterý a předtím i v rozhovoru pro MF DNES slíbil, že se bude zasazovat o zrušení víz. To podle všeho už nejde vzít zpět.\nJe to tak. Kongres k tomu připravil různé návrhy, které si ale protiřečí. Doufám, že se to vyjasní, a jsem přesvědčen, že víza budou zrušena. Kdy to bude, to si netroufám říci.\nV úterý se hlavně hovořilo o americké radarové základně u nás. Jste pořád tak jednoznačně přesvědčen, že by měla být v Česku?\nAno, jsem přesvědčen, že by u nás měla býti, proto za ni bojuji. Ale trvám na tom, aby to bylo v rámci NATO. Vývoj ve světě se urychluje, bohužel se to týká i vývoje zbraní. Myslím si, že různé země získají rychle vojenské schopnosti, které měl kdysi jen velmi úzký okruh velmocí.\nTím chcete říci, že další země se mohou brzy dostat k raketám, které by doletěly třeba až k nám?\nNěco takového je těžké vyrobit a vyzkoušet, ale některé národy už mají dostatek vědců, techniků a dalších odborníků, kteří se o to mohou pokoušet.\nO tom, zda Íránu má jeho jaderný program skutečně sloužit k výrobě zbraní, se vedou spory. Vy si myslíte, že ano?\nPořád ještě doufám, že nakonec může dojít k přímým jednáním mezi Spojenými státy a Íránem a že se ten problém vyřeší po dobrém. Ale nikdo neví, jaké režimy budou u moci za pět let i v jiných státech. Proto považuji za nesmírně důležitou raketovou obranu Evropy. Ta se týká mezikontinentálních raket i raket středního a krátkého doletu. Ten systém by měl být propojený v rámci Severoatlantické aliance. Musíme být na různá nebezpečí připraveni. Proto by u nás měl stát za několik let radar.\nČeská společnost je však ohledně radaru rozdělena a vášnivých odpůrců je mnoho. Dovolíte si odhadnout, jak to dopadne?\nV Senátu by to prošlo. Doufám, že i ve Sněmovně se najde dostatek poslanců, kteří jsou státotvorní a kteří si uvědomí, že nesou zodpovědnost za bezpečnost státu. Malá země si ji nemůže zajistit sama. Spojenectví v rámci NATO a s USA je pro nás rozhodující.\nCo říkáte na ruský návrh, aby protiraketová základna stála v Ázerbájdžánu?\nJe dobře, že Putin a Bush spolu začali jednat. Já jsem o tomto návrhu byl informován hned, jakmile padl. Zatím však nevíme, jestli se to nějak dotkne radaru, který by měl být u nás. To se může ukázat za několik dní, ale také měsíců.\nVáš postoj k radaru je jiný, než jaký zaujala Strana zelených, která vás do vlády nominovala. To nevnímáte jako problém?\nSamozřejmě pozorně poslouchám kritické hlasy ve Straně zelených. Já se ve vládě, pokud je to možné, vždy zasazuji za zájmy zelených, nicméně jsme kabinet koaliční. To je, jako kdybyste byl šéf automobilky a prodával pouze jeden model, protože se vám líbí. To v koalici skutečně nejde - musím jako ministr prodávat politiku všech.\nVy jste nikdy neslyšel o tom, že někteří zelení už litují, že vás do vlády vůbec poslali?\nAle slyšel. A chápu to. Po celý život jsem byl vystaven tvrdé kritice z různých stran, tolik mě to tedy netrápí. Kdo jde do politiky, musí to snášet. Ale mnoho zelených za mnou stojí. Něco vám řeknu - ta kritika je někdy užitečná, člověk se nad některými věcmi zamyslí. Takže ať mě kritizují.\nStále platí to, co jste říkal - že pokud bude Jiří Čunek obžalován, odstoupíte z funkce?\nAno, pokud bude pan Čunek obžalován a sám neodejde nebo ho premiér neodvolá, vezmu si svůj klobouk a půjdu. Nemohl bych sedět ve vládě s člověkem, který je obžalován z trestného činu. To by byla evropská ostuda.\nVy jste však Čunka podpořil při hlasování o jeho zbavení imunity...\nTehdy mě Jaromír Štětina přesvědčil, že ta kauza je podezřelá a že podezřelý je i státní zástupce. Ale od té doby mám jiné informace, okolnosti se změnily. Dnes už bych proti jeho vydání nehlasoval.\nDalším zásadním bodem Bushovy cesty po Evropě jsou napjaté vztahy s Ruskem, které kritizovalo umístění základny ve střední Evropě. Co byste řekl Vladimiru Putinovi, kdybyste měl možnost ho pozvat k vám na zámek Orlík?\nAsi by to proběhlo takto: "Pane prezidente, způsob, jakým jste se vyjádřil vy a vám podřízení generálové, je velice nešťastný. Rusko už mělo obraz, který ho ukazoval jako vstřícného partnera, to jste si v poslední době pokazil. Jste bohatá země, ale nemůžete žít ve světě izolováni. Tak, jak jste vystoupil, jste uškodil své zemi i sám sobě."\nNedělal to Putin a ostatní proto, že se snaží Rusku vrátit ztracené velmocenské pozice?\nNe. Já si myslím, že Rusko bylo a je velmocí. Největší geopolitickou katastrofou byl podle Rusů rozpad Sovětského svazu. Dodnes ho těžko chápou a pořád je to pro ně nesnadno stravitelné. Takže někdy jsou jejich ostré postoje pochopitelné.\nCo tedy považujte pro demokratický svět za největší hrozby?\nSvět nikdy nebyl bezpečný a ani nebude. Lidi jsou potvory. Člověk je masožravá zlomyslná opice a své základní chování od doby kamenné až tolik nezměnil. Největším nebezpečím jsme pro sebe my sami. Podívejte se, jak si ničíme Zemi. V tomto směru jsem zelený už dlouhé roky. Záchrana přírody je klíčová otázka přežití. Zamysleme se nad tím, co vlastně děláme. Člověk nezná míru. Pořád chce víc.\nHovořili jsme o Americe i Rusku. Ale někteří odborníci tvrdí, že největším nebezpečím je Čína, která postupně ekonomicky požírá svět. Myslíte si to také?\nKdyž se Evropa nebude snažit, tak nás Čína vytlačí. Číňané jsou inteligentní národ, i když jejich země má ohromné potíže. Obyvatelstvo tam stárne a mají nekonečně zničené životní prostředí.\nPtám se i proto, že za Jiřího Paroubka jezdili ministři do Číny jako na běžícím pásu. Ovšem ministr zahraničí Cyril Svoboda nikoli. Plánujete jet do Číny?\nJednou bych tam chtěl zajet. To odpovídá plánům naší diplomacie. Připomínám však, že při pohledu na naši vzájemnou obchodní bilanci jsme tam přes všechno snažení našich politiků nijak báječně neuspěli. Čína je velmoc na vzestupu a rád bych tam vyrazil, ale není to pro mě poutní místo.\nPodívejme se ještě na sousedy. Vy jste dlouho žil v Rakousku a máte tam hodně známých i rodinu. Kolik tam žije magorů?\nStejný počet jako u nás. Počet magorů je všude stejný.\nTakže váš výrok o "magorech", kteří dělají blokády, Rakušané pochopili?\nFakt? To se mi nezdá.\nOni vědí, jak jsem to myslel. Když tam jdu na kávu do restaurace, tak mě nekritizují. Navíc v Rakousku se to láme.\nNěkteří lidé se začali ohánět proti bláznovství při tažení proti Temelínu a říkají, ať Rakušané naberou v celé té záležitosti rozum.\nJak se dá zabránit blokádám?\nTo slíbila zabezpečit rakouská vláda. Ať si každý protestuje, jak chce, ale je nepřijatelné úplně blokovat hranici. Ale já slyším v Rakousku i hlasy rozumu. Češi si musí také uvědomit, že jsme událostmi 20. století ztratili v Rakousku sympatie. Jak kvůli roku 1918, tak po druhé světové válce při vyhnání Němců.\nO sudetských Němcích se na rozdíl od minulých let u nás téměř nemluví, poslední sudetoněmecký sraz média téměř ignorovala. Děje se něco na tomto poli?\nPomalu to vyčpělo, přece jen je to i otázka generační. Navíc Češi a naše média z toho dělali vždy strašáka, přehánělo se to. Přitom na druhé straně je mezi našimi bývalými krajany mnoho rozumných a obětavých lidí. Podívejte se, kolik bylo s jejich pomocí opraveno v našem pohraničí kostelů, památek, hřbitovů. To bychom už jednou měli konečně ocenit.\nPřed vaším nástupem do funkce se strhla mezi vámi a Václavem Klausem dělostřelecká palba. Dnes se pravidelně scházíte a panuje mír. To byla hodně rychlá otočka.\nProzatím nevidím mezi námi žádný problém. Některé jeho názory nesdílím. Třeba se dívám na Evropskou unii vstřícněji než on. Ale instituce státu, hlava státu, je pro mne něco, co se má držeti v úctě. Nebudu dělati nic, co by poškodilo spolupráci. To je daleko důležitější než osobní půtky.\nTakže je vše zapomenuto?\nPoslouchejte, já jsem příliš dlouho v politice a nevím, proč bych o takových věcech neustále přemýšlel. Každý člověk vyrostl v jiném prostředí, chodil do jiné školy a pak má názory a předsudky, které z toho vyplývají.\nZ toho bych si mohl vyvodit, že prezident trpí nějakými předsudky.\nTo říkáte vy. Já hovořím všeobecně.\nPřed několika měsíci jste mi v Japonsku říkal, že vás nebaví ty všemožné recepce, obědy a večeře. Teď jste však na nich každý den, ne?\nNejsem. Vybírám si.\nAle musíte se jako šéf diplomacie tvářit, že vás to baví. Když jsem byl pozván a jdu tam, tak se nemůžu tvářit jako morous. Navíc jsem čekal, že těchto věcí bude víc. Přímo takové akce sám nevyhledávám, ale dá se to vydržet.\nA co byste dnes nejraději dělal, kdybyste nebyl ve funkci?\nMoc mě mrzí, že se nedostanu do kina či do divadla. Poslední doba byla dosti bohatá na nové české filmy, strašně rád bych se na ně podíval. I o nových divadelních představeních jenom závistivě čtu kritiky. Také cítím, že už mi není padesát. Večer někdy padám únavou. Jenže to mě doma ještě čeká hora papírů - příprava na vládu či příprava na Brusel. To musím v klidu číst, zamýšlet se nad tím. Jo, to je na té práci trochu nepříjemné.\nJeště nějaká omezení vám vadí?\nJedno úplně nejvíce: skoro nemám čas se projít lesem. A já to tak miluji. Jsem dnes jako v pohádce o třech sudičkách. Přišla první sudička a řekla mi: Budeš doma v překrásném kraji Povltaví. Přišla druhá: Budeš mít majetek v čarokrásné alpské krajině s čarokrásnými jezírky. A přišla třetí a říká: A budeš mít z toho hovno.


HN: Zájem o fixaci cen od ČEZu je nízký - Patria.cz\nHN: Zájem o fixaci cen od ČEZu je nízký\nPRAHA (MEDIAFAX) - Už pouhé tři dny mohou lidé a malí podnikatelé využít nabídky ČEZ (803,5 CZK, 0,25%) na "pevné" ceny proudu v příštím roce. Zatím se jich přihlásilo jen 3900 - zhruba jeden z každého tisíce zákazníků ČEZ, informují ve svém dnešním vydání Hospodářské noviny (HN).\nDomácí energetická jednička přišla s takzvanými fixními cenami, což znamená o 15 procent levnější elektrický proud bez regulovaných poplatků za distribuci. Pokud lidé nabídku nevyužijí, dozvědí se ceny na rok 2010 koncem listopadu. Jejich výše bude závislá na tom, jak se pohnou ceny na energetické burze.\n"Vzhledem k tomu, že ekonomická recese nedosáhla svého dna, je pravděpodobný další pokles cen elektřiny. Přechod na nabízené fixace cen se tak nemusí vyplatit," tvrdí obchodní ředitel Centropol Energy Lukáš Pokrupa.\nI kdyby lidé na nabídku kývli, neznamená to, že jejich celkové platby za proud budou o 15 procent nižší než letos. Ve hře jsou ještě regulované poplatky. A ty pravděpodobně vzrostou. Jeden z distributorů odhaduje, že vzrostou asi o pět procent. Celková cena za proud by tak při konečném součtu klesla o pět až sedm procent, píší úterní HN.