ATAIRU v Japonsku, den 8: Kulturní rozdíly v praxi\nGeert Hofstede je ikona a jeho kulturní indexy skutečný pojem. Na základě solidního výzkumu (více k metodologii tady) identifikoval pět univerzálních kulturních dimenzí, kterými lze charakterizovat národní, regionální, komunitní, organizační a taky třídní kultury. Čtyři z nich – vzdálenost moci (power distance), individualismus (individualism), maskulinita (masculinity) a vyhýbání se nejistotě (uncertainty avoidance) – byly objeveny na základě šetření zaměstnanců IBM. Pátá – dlouhodobá orientace (long-term orientation) – byla získána z čínského výzkumu hodnot. Všechny dimenze jsou bipolární, jsou měřeny indexy, které mohou nabývat hodnot v rozmezí 0-100. V následujícím článku vám je představíme společně s tím, jak jsme je prožívaly a vnímaly my. Budete se divit, jak přesně to sedí.\nVzdálenost moci / Power Distance\nDimenze vztahu k autoritě měří míru nerovnosti, která je v dané společnosti očekávána, akceptována a upřednostňována.\nJaponsko se se svým skóre 54 nachází na hranici, ale ještě stále patří ke společnostem, pro které je hierarchie důležitá. Japonci jsou si vždy vědomi různých pozic, které jsou dány společenskou nebo pracovní hierarchií. Jiné asijské země mají mnohem vyšší hodnocení a jsou tedy i více závislé na hierarchii společnosti, ve které žijí. Jen pro zajímavost, Češi mají v tomto hodnocení 57 bodů. Moment, máme jakousi představu, že právě Japonsko je mnohem více založená na hierarchii než my. Co je tedy „špatně“?\nJaponskou hierarchii máme spojenou s pravidly ze světa byznysu. Dlouhá rozhodnutí ve velkých firmách jsou způsobena tím, že každá úroveň managementu v korporátní hierarchii musí rozhodnutí schválit. Paradoxně však nejde o to, že by hlavní slovo měl jen „ten jeden nahoře“, jak to bývá typické u společností se silnou hierarchickou strukturou, například v arabských zemích. Další důkaz, že orientace na hierarchii není tak silná je, že Japonsko vždy usilovalo o to být meritokracií, vládou nejschopnějších odborníků. V japonském vzdělávání se zdůrazňuje, že každý si je rovný a každý se může vypracovat, pracuje-li dostatečně tvrdě. Nicméně to platí pro muže, ne pro ženy.\nA to vysvětluje mnohé – nejen vražedné pracovní nasazení od cca 9 ráno do 10 večer, ale i pocity méněcennosti, neschopnosti, nedostatečného uznání, se kterými bojují japonské ženy a se kterými jsme se my setkaly v rámci našich workshopů. (Postřehy z workshopů jsme zachytily v našem třetím blogu.)\nMaskulinita – Feminita / Masculinity\nDimenze maskulinity a feminity se zaměřuje na obecné hodnoty ve společnosti, diferencuje je na základě přístupu k obecným cílům a smyslu života. Tzv. maskulinní kultury se orientují na výkon a úspěch, hrdinství či pokrok. Naopak feminní kultury se zaměřují mezilidské vztahy, péči o sebe, jiné lidi i prostředí a kvalitu života.\nSe skóre 95 si bere Japonsko prvenství jako nejmaskulinnější společnost na světě. Nicméně v kombinaci s kolektivismem se projevuje v soutěživosti ne mezi jednotlivci, ale skupinami. Od dětství, kdy proti sobě soutěží při sportovních aktivitách po dospělost, kdy mezi sebou bojují konkurenční firmy. Zaměstnance v Subaru pohání touha být lepší než Toyota, Toyotu pohání být lepší než jakákoliv lepší automobilka.\nProjevem maskulinity je touha po dokonalosti v materiálních produktech (ve výrobě), ve službách (např. hotelnictví nebo restauratérství) a promování a prezentaci (např. balení dárků, food styling). Touha po dokonalosti se dennodenně projevuje v každém aspektu jejich života, a tak i notoricky známý workshoholismus, se kterým máme s Japonskem spojený, je rovněž ukázkou maskulinity.\nMalý příklad touhy o dokonalost, který jsme zažily: řada Japonců nemluví anglicky ne proto, že by se anglicky nikdy neučili nebo by neuměli nic říct, ale protože jejich angličtina není perfektní. Až dosažené mistrovství jim dovolí „jít s tím ven“.\nUvolněná atmosféra workshopu\nNároky vznikající z maskulinní orientace japonské kultury jsou velmi náročné pro ženy – nejen nastavené pracovní normy a očekávání, ale také téměř nemožnost skloubit pracovní a osobní život dohromady. Již od dětství jsou ženy vychovávány v tom, že jejich role je podporující, tedy vychovat děti a vytvářet manželovi, který buduje kariéru, zázemí. Není zde prostor pro jejich vlastní sny, a „dreaming big“ nebo „thinking outside the box“ je vlastně příliš odvážné, až opovážlivé.\nJeden z důvodů, proč je pro nás téma ženského leadershipu v Japonsku velkou výzvou. Řada žen, které si své místo vybojovaly věří, že jde v podstatě o transformaci celé společnosti. A to už je nemalá výzva.\nIndividualismus – kolektivismus / Individualisms\nDimenze individualismu či kolektivismu zachycuje, v jaké míře lidé v dané kultuře jednají jako nezávislí jednotlivci či jako členové sociálních skupin. Záleží, zda se lidé vnímají prostřednictvím „JÁ“, nebo „MY“. V kolektivistických kulturách převládá silný pocit příslušnosti ke skupině. Lidé se zde rodí do skupin, jejich postoje a názory jsou přímo řízeny skupinovou příslušností a lidé jsou silně loajální s těmito skupinami. Nejenže jednají tak, aby nepoškodili svoji skupinu, ale přebírají odpovědnost i za ostatní členy své skupiny. Důležitá je harmonie a konsenzus. V těchto společnostech má silnou roli rodina, s pevnými vazbami mezi příbuznými. V individualistických kulturách hrají významnější roli hodnoty osobní svobody a nezávislého rozhodování. Lidé zde inklinují spíše k vytváření většího množství poměrně slabých vazeb. Vztahy jsou flexibilnější a méně závazné. Splnění úkolu a efektivita má přednost před vztahy.\nJaponsko získává na škále individualismu-kolektivismu 46 bodů, což znamená, že tíhne ke kolektivismu. Projevem je důležitost skupinové harmonie nad pohodlím a spokojeností jednotlivce. Rovněž je pro ně důležité neztratit před ostatními tvář.\nZ naší zkušenosti to je perfektní prezentace benefičního spolku. (Zážitky z benefičního oběda jsme poznamenaly do minulého blogu.) Kdyby snad nebylo vše dokonalé, došlo by k pomluvě a ztrátě důvěry. A napravovat jednou pokaženou reputaci rozhodně není jednoduchá záležitost. V porovnání se sousední Čínou nebo Jižní Koreou však Japonsko nemá tak silné kolektivistické tendence. Češi se také pohybují uprostřed, s 57 body jsou však blíže k individualismu.\nZ otce na syna – tradiční paternalistické pojetí rodiny má v Japonsku silnou tradici. Z pohledu žen, se kterými jsme pracovaly, jde o těžké rozhodnutí, zda si vybrat cestu kariéry a „dělat, co je baví“ nebo se starat o rodinu. Při tom by rády o obojí, což není z naší zkušenosti neslučitelné.\nZajímavé je, že firemní loajalita je mnohem spíše projevem individualismu. Lidé si jednu firmu na celý život vybírají sami kvůli sobě.\nZ pohledu a zkušenosti západní kultury bývají Japonci považováni za kolektivistickou kulturu, naopak podle standardů ostatních asijských zemí jsou vnímáni jako kultura orientovaná mnohem více na jednotlivce. Jak hodně záleží na úhlu pohledu a zkušenosti! Vnímáte to také?\nJe asi jasné, jaký pohled máme my. Každodenním projevem kolektivismu nám byla naše obchodní partnerka. Dříve než něco rozhodla, často se ptala na názory druhých – ať už šlo o nás, členy japonského týmu nebo svého manžela.\nVyhýbání se nejistotě / Uncertainty Avoidance\nNaše oblíbené a nejsilnější téma! J Kdo je připraven, není překvapen, říká se. S připraveností a tím spojeným časováním jsme, jak jste jistě vyčetli z minulých blogů, měly „menší“ problém.\nTato dimenze se zaměřuje na zacházení společností s neurčitostí, reakce na nejistotu a nebezpečí a interpretaci budoucnosti.\nIndex vyhýbání se nejistotě vyjadřuje míru, v jaké jsou jednotlivé kultury ochotny tolerovat nejistotu a jakou mají potřebu předcházet a zabraňovat situacím, které nejistotu vyvolávají. Společnosti s vysokou hodnotou tohoto indexu mají jen nízkou ochotu operovat s nejistotou.\nV praxi to znamená vytvářet velké množství pravidel, existuje zde množství zákonů, kontrolních mechanismů a tabu, jak formálních, tak neformálních. Stálost struktury totiž nejistotu výrazně redukuje.\nMůžeme ovlivnit, co se stane v budoucnosti? Asi ne všechno, ale to co půjde, to ovlivníme, na to se připravíme. Takové je Japonsko. Na škále dosahuje hodnoty 92, což zemi řadí na přední místa. Ač to může znít nesmyslně, má to co dělat s přírodními katastrofami, kterým Japonsko často čelí – od zemětřesení, tsunami přes tajfuny po sopečné erupce. Maximální připravenost platí nejen pro tyto krizové situace, ale projevuje se denně. Vše je plánované, společenské události se řídí jasným protokolem, v dopravě vše jezdí na čas, vlak zastavuje na centimetr přesně, lidé se řadí do spořádaných řad, v kavárně vám nedají více mléka do kávy, k sushi nedostanete extra porci sójové omáčky. Pravidla jsou pravidla. Bez diskuze. Prostě to tak je.\nSpoustu času tedy Japonci stráví plánováním a zvažovaním rizik a následným vyhodnocením a byrokratickým vyplňováním kontrolních dokumentů. Že by to byl jeden z důvodů, proč v práci tráví tolik času?\nJakkoli se nám zdá japonská kultura velmi moderní a hi-tech, vyhýbání se nejistotě ji řadí mezi konzervativní společnosti. Na druhou stranu, když už dojde ke změně či inovaci – je dokonalá.\nDokonalý je nejen servis, ale i jídlo!\nDlouhodobá orientace – krátkodobost / Long Term Orientation\nDimenze dlouhodobé orientace značí vyrovnanost společnosti s vlastní minulostí, poučení se z chyb a historie a reakce na současné výzvy a rozvoj. Kultury s nízkým skóre ctí tradice a na inovace se dívají s respektem. Kultury s vysokou hodnotou přijímají sociální a jiné změny jako výzvu, například jsou nakloněny k novinkám a technologiím ve výuce.\nJaponci s 88 body opět berou první příčky. Znamená to, že svůj život vnímají jen jako střípek či kamínek v mozaice v dlouhé historii svého národa i lidstva jako takového. Z tohoto úhlu pohledu jde o jistou osudovost, se kterou přistupují ke svému životu i k jeho účelu. Nevěří v jednoho boha, který by byl vnímán jako spasitel, lidé žijí své životy podle ctností a praktického příkladu, který se osvědčil v minulosti. Díky tomu je téma dlouhodobé udržitelnosti Japoncům blízké a svým způsobem vrozené. To, co dělám, nedělám je pro sebe, ale v návaznosti na tradici k věcem přistupuji tak, aby v nich mohly pokračovat i budoucí generace. Na druhém spektru jsou umístěny například severské evropské státy, které jsou prosociálně orientované a progresivní například ve vzdělávání.\nTak co? Poznáváte v tom Japonsko?\nPro nás byl poslední den plný love-hate pocitů. Naše kulturní nastavení se ukázalo jako limitující. Obdivujete Japonce pro jejich smysl pro přesnost a čas a ve stejnou chvíli je za to nenávidíte. „Copak je 5 minut tak velký problém a drama?!“ Určitě ten pocit znáte, něco se vám líbí, máte to rádi, ale ve stejnou chvíli vás to neuvěřitelně rozčiluje a vysiluje. Po sedmi dnech tedy přišla krize. Bezpochyby má na našem rozporuplném pocitu i únava a vyčerpání. Přiznejme si, že 4 hodiny denně spánku je minimum proto, aby se z vás za chvíli nestalo zombie.\nZvenčí i zevnitř. Noční výhledy na Tokio.\nVečer a celý náš výlet zakončujeme opět v 26. patře. Tentokrát při večeři s obchodními partnery. Tato honosná večeře do japonské kultury zapadá, tedy, že na prezentaci a kontextu (kde jste, co jíte, co máte na sobě, jak se chováte) záleží.\nTak ahoj, Japonsko, v prosinci se uvidíme zase!\nRadka & Anežka\nLoučíme se za deště a příchodu hurikánu.\nATAIRU v Japonsku, den 6 a 7: Kulturní nedorozumění a zenový klid\nJe víkend a my si snad i trochu odpočineme. Jedeme na benefiční oběd s dress codem white dress, vypadá to na netradiční zážitek. Na cestě se dozvídáme, že během oběda proběhne také módní přehlídka japonského módního návrháře. Je to opravdový zážitek. Akce navíc probíhá v 64. patře v mrakodrapu na Roppongi ve high-class klubu, se vstupem pouze pro členy.\nVzhůru do oblak, do 64. patra.\nMódní přehlídka návrháře Tadashi Shoji\nOdpoledne probíhá v duchu nakupování dárků a večer si dopřáváme masáž. Den nemůžeme zakončit lépe.\nShibuya 渋谷区 je Times Square Tokia. Nevíte, dam se diva dřív.\nV neděli si dáváme od zběsilosti velkoměsta oddych. Jedeme navštívit rodinu naší obchodní partnerky do Shizuoky. Město leží na pobřeží pod legendární horou Fuji. Poznání rodiny a pozvání domů je pro nás velkou ctí. Poznáváme velkou část rodiny, ochutnáváme to nejlepší domácí japonské jídlo. Učíme se taky něco málo z japonského jazka nové slovíčko: [dajskí], což znamená „miluju“. Pak pořád dokola opakujeme „Sushi dajskí“ To jídlo nám bude fakt chybět!\nShizuoka a její neustále se měnící oblaka.\nČlověk cítí posvátnost místa v každém kousku těla. Oproti rušnému Tokiu je to až neuvěřitelný kontrast.\nNěkterá místa v sobě skrývají tajemství. Třeba jako Miho-no-Matsubara v Shizuoce.\nV Shizuoce navštěvujeme buddhistický chrám a po stezce bohů se vydáváme na procházku piniovou alejí k moři. Je to prý jediné místo, odkud vidíte horu Fuji s oceánem. Vycházka to byla nádherná, máte pocit, že jste v jiném světě, v jiném čase. Vnímáme zenový klid a načerpáváme novou energii, kterou nám město, jetlag i naše nezastavitelné tempo bere. Kontrast mezi klidem a rychlostí je nepopsatelný, svým způsobem fascinující (jak dokáží dvě protichůdné věci dlouhodobě fungovat), ale rovněž zarážející a vyčerpávající (vytváří to jakési vnitřní napětí). Skoro za tmy přicházíme k oceánu. A taky se blíží hurikán, takže nám hora Fuji zůstala zahalena v mracích.\nJeště, že to není naše poslední návštěva Japonska! Domů do Yokohamy se vracíme shinkanzenem. Ty vlaky jsou skvělé, jezdí rychle a na vteřinu přesně. O to víc nás překvapuje, že je Japonci představili světu v roce 1964 na Olympijských krách v Tokiu. S jakou technologickou novinkou přijdou při těch v roce 2020?\nP.S. V příštím blogu pro vás na Hofstedeho kulturních indexech shrneme kulturní šoky i naše love-hate dojmy.\nATAIRU v Japonsku, den 4 a 5: Jak jsme do země vycházejícího slunce přinesly emoce\nPodle nadpisu to vypadá to, že Japonci nic neprožívají. Na jednu stranu to tak vlastně je (z našeho evropského pohledu), ale není fér generalizovat, protože na druhou stranu Japonci jsou velmi citliví. Jen emoce nedávají moc najevo, vlastně skoro vůbec. Dnes vám chceme ukázat, jak jsme dvoudenní workshop autentického leadershipu viděly my.\nZačali jsme na čas. V Japonsku chodí na čas všichni. Nebo ještě dřív. Když se řekne, že workshop začíná v 10 a účastnice tedy mají přijít asi kolem tři čtvrtě, část z nich přijde už o půl. S časem není radno si zahrávat, což je pro nás velká lekce.\nJaponci jsou obecně velmi přesní a racionální, smysl pro předvídatelnost je tady hluboce zakořeněný v historii.\nNásledkem velkých přírodních katastrof, které Japonsko zažívá a kterým nemůže zabránit, se ve všech ostatních věcech snaží o maximální předvídatelnost – byznys schůzky začínají na čas, vlaky chodí na čas, řada, ve které se čeká na vlak má přesný tvar a směr a vlak zastaví taky přesně na značce, vše má svá přesná pravidla a očekávané reakce, nic vás nemá nepřekvapit. Teda nás to překvapuje velmi, ale právě snaha zabránit nečekanému a být vždy připraven je něco, co mají Japonci ve svém DNA. Velmi přesně to vystihují kulturní indexy, ve kterých Geert Hosftede identifikoval pět univerzálních kulturních dimenzí, jimiž lze charakterizovat národní, regionální, komunitní, organizační a taky třídní kultury. K Hofstedemu se ještě budeme vracet. Více si můžete přečíst zde.\nTohle je pan výpravčí, který je přesný jak švýcarské hodinky a hlídá každou vteřinku.\nVlak zastavil naprosto přesně. A kdyby vám nebylo náhodou jasné, jak řadu stáčetm až vás tam bude hodně, žádný strach, v Japonsku myslí i na to.\nZabezpečení bezpečného prostředí jsme se v přípravě zaměřily tak, aby dovolilo japonským manažerkám zaměřit se na sebe a otevřít se. Součást autentického leadershipu je v první řadě být schopen vést sám sebe, což v praxi znamená objevit své talenty a vášně, pojmenovat a umět pracovat s vlastními strachy a limitujícími vzorci a ujasnit si své poslání.\nŽen ve vedení firem v Japonsku moc není. Dominance maskulinity se projevuje nejen ve světe byznysu, ale i v rodině. Zdá se to jako malichernost, ale právě tyto to kulturní danosti jsme velmi řešili s překladatelkou, která má na vyznění zásadní vliv, protože do překladu dokáže zahrnout i jemnosti jazyka v kontextu dané kultury. Co a jak říct, aby se ženy otevřely citlivým tématům vlastních strachů a vymanili z očekávání okolí nebo tlaků kultury?\nPodařilo se. Došlo i na slzy, a to hned první den odpoledne.\nPohledem Radky: Prvním překvapením pro mě bylo, že práce se strachy byla výrazně důležitější než jindy. Pracovat se strachy je zásadní v každém případě. U Japonek však přiznání vlastní strachů a uvědomění si, že s nimi lze pracovat a přetvořit je, zvlášť rezonovalo. Vyzařoval z nich pocit osvobození. Druhým překvapením bylo, jak rychle se otevřely a byly ochotny jít do hloubky. Vzhledem ke specifikům japonské kultury mě to fakt překvapilo.\nCelé to bylo pro každého z nás silný zážitek.\nPo workshopu se loučíme s každou účastnicí workshopu malým dárkem. Každé z nich jsme přivezli Porigami od české designérky Terezy Hradílkové, v němž každá našla osobní vzkaz. Na této transformační cestě totiž nejsou samy.\nPorigami. Propojení české a japonské kultury v jednom přání\nPři spolupráci s Japonci se na obou stranách se učíme vzájemnému porozumění, pochopení odlišností kultur, s čímž jde ruku v ruce komunikace. Jedna věc je teorie. Víte, jak fungujete vy, jak funguje jiná kultura. Rozumíte proč to tak je. Ale v praxi je to najednou opravdu náročné. Učíme se komunikovat, jednat, chovat tak, abychom se naší různorodostí nezklamávali, ale obohacovali. A každopádně je potřeba říct na rovinu, že tento proces vyžaduje hodně vědomé práce, času, energie a trpělivosti. Ale stojí to za to.\nP.S. Jak zaznívá v poslední větě, mezikulturní spolupráce není vůbec lehká záležitost, a tak více příběhů chystáme do příštího blogu.\nATAIRU v Japonsku, den 3: Jak jsme měly sushi k snídani a zahájily první program autentického leadershipu v Japonsku\nDlouhý spánek nám pomohl překonat jet leg. V našem případě znamená dlouhý spánek asi tak 4, maximálně 5 hodin. Člověk prý jetlag překoná po tolika dnech, o kolik hodin je posunutý. To není úplně dobrá vyhlídka, protože dřív než jej překonáme, budeme na cestě zpátky.\nDen začínáme snídaní. Naši hostitelé nám připravili miso polévku, sushi a ovoce. Sushi k snídani?! Je to definitivně nová zkušenost dát si po ránu na lačno rybu, ale proč ne, zkusit se má všechno. Je to překvapivě dobré.\nPo poledni vyrážíme do Tokia. Naše obchodní partnerka se jde do salonu obléknout do kimona. Je to pro ni velká věc. Kimono se dneska nosí jen při slavnostních příležitostech. Je to velký den nejen pro ni, jakožto naši ATAIRU partnerku v Japonsku nebo pro nás, protože opravdu působíme mezinárodně, ale i pro všechny Japonky, které se programu přihlásili. Aby si člověk uvědomil tu důležitost, je potřeba vzít v potaz jak byznys kulturu, tak tradiční výchovu, která upřednostňuje muže.\nPřed zahájením máme chvíli čas nasát atmosféru města. Stále koukáme ze strany na stranu, div si nevykroutíme hlavu. Naštěstí máme s sebou kolegu z japonského týmu. Bez něj bychom byly zcela ztracené.\nVečerní zahájení je naprosto strhující zážitek. Slavnostní zahájení probíhá v 26. patro městského centra, které je ve středu města a výhled do okolí je dech beroucí. Jen si to představte: Jste v 26. patře a stejně jak vysoko je vaše tělo, i vaše mysl se odpoutává od země, od každodenních povinností, přemýšlíte nad tím, co doopravdy chcete, vlastní limity necháváte dole.\nVe víru Tokia!\nVítejte v Tokiu!\nSnít, vymýšlet své vlastní plány, stavět vzdušné zámky – to je něco, co není japonským ženám dovoleno. Už od dětství je jim vtloukáno do hlavy, že nesmí vyčnívat z davu, není vhodné říkat vlastní názor, nebo být příliš sebevědomá a jít vlastní cestou. O to větší symboliku v sobě 26. patro nese.\nV 26. patře je vše připraveno!\n26. patro… Podívejte se z okna a představte si svoji budoucnost. Co vidíte?\nRadka mluvila o autentickému leadershipu na vlastním příkladu. Od začátku jsou s námi překladatelky, což pro nás přináší výzvy, třeba v podobě práce s časem nebo v překladu tak citlivého tématu. Thinking outside the box je pro nás poměrně běžná záležitost, avšak pro japonské ženy je to už příliš. A právě v těchto momentech mají překladatelky nenahraditelnou roli.\nPohledem Radky: I když jste v prostředí s kompletně jiným kulturním mindsetem, vnímám každou účastnici jako lidskou bytost. Každá z nich bere své rozhodnutí vydat se na cestu vlastní změny vážně. Zároveň hodně očekávají. Je to nemalá zodpovědnost.\nVečer se blíží ke konci. Všichni se chtějí fotit. Velká skupinová fotka seriózně, jedna bláznivá, (všichni tak zvláštně piští a jsou naprosto ve svém živlu), a pak ještě spoustu malých skupinovek. Je to bláznivé. Trochu jako na Karlově mostě… S timingem jsme to úplně nevychytali, takže budovu opouštíme za doprovodu ostrahy, která za námi zamyká každé dveře a vyprovází nás až na ulici.\nPřekvapuje nás, jak rychle se lze naladit na stejnou vlnu s lidmi, kterým nerozumíme, které neznáme, kteří mají zcela jiné kulturní zázemí. Je čas jít spát. Zákeřný jetlag nás však propouští do říše snů až po třetí ranní.\nP.S. Talenty, vášně a strachy. Jak se projevují v ženském leadershipu v Japonsku? Na příště připravujeme dvojblog o dvoudenním workshopu – emocích, kulturních limitech a rozdílech.\nATAIRU v Japonsku, den 2: První dojmy? Vlhko, sushi a hi-tech záchody\nPrvní věc po 11hodinovem letu je refresh na toaletě. Japonské záchody jsou ale totálně hi-tech. Fascinuje vás to na obrázcích (schválně si vygooglete „japanese hi-tech toilet), ale když to máte naživo… To je teprve něco. Můžete si všechny vychytávky vyzkoušet doopravdy. (Asi se začínáte děsit dalších řádků, co? Ale nebojte, o záchodech je jen jeden, trochu delší – odstavec).\nPoprvé, podruhé, potřetí,… pořád vás to baví. Většinou máte několik způsobů, jak spláchnout. Taky máte možnost zapnout si nějakou melodii, abyste měli soukromí (nevadí, že dveře mají dole díru a záchody jsou nahoře propojené). A pak je tam několik dalších tlačítek – zadek vám to umyje, vyfouká a skoro i napudruje (u kluků na záchodech jsme nebyly, pánové tedy prominou). Jo a můžete si volit intenzitu proudu a foukání. N-E-CH-Á-P-E-M-E. Narazili jsme na záchody, kde je v každé kabince na dámách sedačka pro batole.\nUmyje, vyfouká, napudruje a ještě vám u toho zahraje písničku aneb ovládání japonských hi-tech záchodů\nPro vaše batole…\nMožná se vám zdá, že záchodovému tématu věnujeme příliš mnoho prostoru, ale prostě nedá se jinak… autenticky sdílíme. 🙂\nDalší věc, která nás překvapila je vysoká vlhkost. Navíc prší jako z konve, což tomu moc nepřidá. Cítíme únavu, protože jsme v letadle moc nespaly, a tak jsme rády že se na ubytování dostáváme bez zbytečných průtahů. Všude běží klimatizace, a i přesto je stále dusno.\nKaždopádně, potřebujeme čas na aklimatizaci. Na pár hodin usínáme, máme takovou „malou noční“. Odpoledne naplánujeme zahájení prvního programu autentického leadershipu pro japonské manažerky, kvůli kterému jsme tady, a dva dny workshopů, mezitím si dáváme odpolední svačinu. Jak jinak než sushi! Chutná skvěle. Dát si sushi v Japonsku je povinnost. Asi se ho přejíme. 🙂\nSushi na snídani, na oběd i k večeři!\nNež se nadějeme, náš rozsekaný den na „mini-dny“ se blíží ke konci. Je devět večer a odcházíme na večeři do čtvrti China Town v Yokohamě, kam nás bere naše obchodní partnerka. Trochu absurdní, že v Japonsku jíme čínskou kuchyni, že? Mezitím spolu probíráme všechny ty zvláštní pocity, které zatím z Japonska máme. Pořádek, decentnost, klid, kulturní indexy, kýč ve výlohách obchodů i na obalech nebo v reklamách. Mírnost, která je cítit ze všeho, co nás obklopuje, zatím námi rezonuje nejvíc. Vše vypadá, jako by se trochu scvrklo. Hlavně teda lidi. 🙂\nNa otázku: Tak jaký to v tom Japonsku je?, ještě nedokážeme úplně odpovědět. Chce to víc času. I když už teď je jasné, že nám těch 8 dní stačit nebude.\nKdyž má zelený čaj svou barvu i sílu, s jetlagem se bojuje hned lépe!\nP.S. Příště už budou japonské manažerky.\nATAIRU v Japonsku, den 1: Jak se z toho nepo**** aneb Autentický Leadership v praxi\nPondělí ráno. Letíme do Japonska. Jakože do Japonska! Pro obě z nás poprvé. Po 4 dnech v Londýně odlétáme do Tokia, kde ATAIRU spouští svůj první program autentického leadershipu pro japonské manažerky. Večer před tím vše naplánujeme. Obě však máme problém s odhadem času. Právě proto, že to víme, dáme si na cestu nějakou rezervu, ať vše stihneme. Nechat si uletět letadlo kvůli vlastnímu zpoždění by byla ukázka naprosté nezodpovědnosti. Vyrazily jsme pozdě, ale pořad dobrý.\nPřichází první problém: nemůžeme se dostat do metra. Je přeplněné. Nic na tom, že jsme v Londýně obě bydlely. Je ale pondělí půl 9 ráno, a tak se není čemu divit. Situaci trochu podcenily. Potkáváme našeho známého z víkendové konference Fast Forward Your Business. Ještě že tak. Na Holbornu vysedáme s tím, že přestoupíme na jinou linku, když na nás Ed křičí: „Come back, come back. No interchange to Picadilly!“ „Počkat, počkat co?“ A jsme zpátky v metru. Prý nějaké výluky. OK, měníme tedy trasu. Čas běží. Rychle reagujeme na změny, které přicházejí.\nKdyž už sedíme v tom posledním metru, myslíme si, že už nás nic nepřekvapí. Máme dost času, těšíme se na kafe na letišti. No way. Nejdřív self-check-in hlásí chybu. Pak paní letuška při odbavování zavazadel bez emocí sděluje, že nám zrušili letenku. Nenastoupili jsme totiž v Praze, ale letíme přímo z Londýna. Začíná jít do tuhého. Zbývá hodina do odletu. Krizovou situaci řešíme na customer care British Airways. Vypadá to mizivě.\nPohledem Anežky: Radka bere situaci do svých rukou. Je klidná, zacílená a odhodlaná odletět. Já tomu věřím taky, dělám si trochu srandu, že vzrůšo musí být, ale silou vůle se snažím zpomalit čas a zrychlit výkon customer care týmu.\nHlavně se z toho nepo****\nStřih. O 9 hodin později:\nJsme v letadle. Po 9 hodinách práce, pokusu o spánek a filmech (seznam doporučených filmů: Eye in the Sky, Eddie The Eagel, Captain America: The Civil War) ještě stále nejsme v cílové destinaci. Nemůžeme spát. Ani po sklence vína to prostě to nejde.\nTo, že jsme odletěly, nebylo díky nějakým super schopnostem (nejsme avengeři), jde o kombinaci několika věcí:\nPohledem Anežky: Radka šla k věci, zůstala klidná, nevyšilovala. Pro mě to znamená, že jsem nevyšilovala ani já, ani kolegyně Anet na telefonu, která musela byt rozhozená víc než my s Radkou dohromady, nevyšiloval ani Bob na customer care a mohl odvést skvělý servis.\nPohledem Radky: Řešila jsem v podstatě dvě možné reakce: buď seřvu Boba za to, že nám zrušili letenku, nebo se zaměřím na odlet. Rychle jsem si vyhodnotila, že vylít si zlost na Boba nám letenku nevzkřísí. Dala jsem tedy jasně najevo, že jde o urgentní situaci, ale být v klidu a usmívat se zároveň znamenalo, že se Bob soustředil na to nás během 30 minut dostat zpátky na palubu.\nNakonec jsme to kafe stihly, i když jen do ruky. Společně jsme si procvičili dvě lekce autentického leadershipu v praxi:\nJak zvládnout únos amygdaly, že neodletíme. Aneb, jak reagovat v ohrožení a nepodlehnout zkratovému jednání.\nNebýt obětí žádné situaci. Vždy máme možnost vědomě reagovat.\nTakže jak říkají Britové: Keep Calm & Carry On\nP.S: V příštím díle se podělíme o první dojmy z Japonska: vlhko, sushi a japonské manažerky.


V Praze je evidováno 93 tisíc psů, nejvíc kříženců - Deník.cz\nV Praze je evidováno 93 tisíc psů, nejvíc kříženců\nPraha – V hlavním městě je podle evidence magistrátu více než 93.000 psů označených mikročipem nebo tetováním. Nejvíce psů chovají lidé ve čtvrté městské části. Kromě oblíbených kříženců mají Pražané nejčastěji jezevčíky, yorkšírské teriéry a německé ovčáky. K nejoblíbenějším psím jménům patří Ben, Bety, Bára nebo Max. Vyplývá to z materiálu, kterým se v týdnu zabývala rada hlavního města.\nPražští psi musí být od roku 2005 povinně označeni buď tetováním, nebo mikročipem. Většina chovatelů dává přednost čipu. Ke konci letošního ledna bylo v Praze očipováno skoro 76.000 psů, tetování má skoro 12.000 psů, asi 5500 zvířat má obojí označení.\n„Hlavní město zavedlo povinné čipování psů v souvislosti s vedením místního poplatku, zpřesněním přehledu o počtech psů a ve snaze umožnit vyhledání psa při jeho zaběhnutí," píše se ve zprávě pro pražskou radu. V případě, že se ztratí očipovaný pes, může být rychle identifikován pomocí čtečky. Chovateli, který nechá označit psa mikročipem a přihlásí se do evidence chovatelů psů, poskytne navíc městská část slevu na ročním poplatku, a to až 350 korun.\nRegistrace? 1500 za prvního, za další 2250 korun\nV hlavním městě činí základní poplatek za jednoho psa 1500 korun, za každého dalšího zaplatí majitelé 2250 korun. Pejskaři žijící v rodinném domě v Praze 1 až 15 a v Praze 17 zaplatí za jednoho psa šest stovek, v ostatních městských částech polovinu.\nVloni se do evidence chovatelů psů přihlásilo asi 6000 pejskařů, přibližně stejně jako v roce 2011. Chovatelé musí úřadu nahlásit i uhynutí nebo ukončení chovu psa; každoročně se tak z evidence odhlašuje kolem 4000 psů.\nPolicie má k dispozici dva útulky\nPřístup do evidence má městská policie a pracovníci útulků pro opuštěná zvířata. Městská policie provozuje dva útulky – v Troji a Dolních Měcholupech. Pro psy je určen především trojský útulek, kde je místo pro 170 opuštěných psů. Vloni zde přijali více než 2600 psů. K původním majitelům se vrátilo 1500 psů, asi tisícovka byla předána do náhradní péče.\nDeset nejčastějších psích plemen v Praze k lednu 2013\n(kromě kříženců, kterých je 19.827)


Kpop FanFiction: Láska přichází ze snů.. XIX. část By Hyunii\nLáska přichází ze snů.. XIX. část By Hyunii\nDneska jsem se probudila v celkem dobré náladě a i přestože jsem nad tímhle dílem strávila zase do dvou do rána no.. jsem v pohoděě ~ Tak je tu předposlední díl a zdá se mi to nebo je to až tak depresivní? :D Neee.. nic takového. Asi na mě má prostě jen neblahý vliv povídka od Luliny, co právě čtu už po druhé znova. :33 Když kdo tomu má odolat. Ren a Leeteuk <33333 Waa.... OkOk ... uklidníme se. Mám teď hodně práce přes ty prázdniny, kromě uklízení celýho baráku, tak příprava na sobotní KPOP sraz v Hradci Králové, který vedu. Dále několik věcí do školy (jsem fakt nadšená) no.. a psát dál a dál a dál a dál abych uspokojila své milované čtenáře. Takže ENJOY a těšte se na další vlnu povídek :33\nKyuhyun se probudil na druhý den na svoje poměry celkem pozdě. Líně se protáhl a zamžoural pohledem na budík vedle jeho postele. Bylo deset dopoledne. Včerejšek ho vážně zmohl. Ještě chvilku mu trvalo než se dokázal probudit do takové míry, až si uvědomil, že mu něco v pokoji schází. Nejprve si nějak nemohl vzpomenout co, ale netrvalo dlouho než mu v hlavě přeběhla myšlenka ohledně vyděšené Hyunii a smyslů zbaveného Heechula.\nOkamžitě vystartoval z postele jako neřízená střela, otevřel dveře do chodby a přeběhl k Hyuniinýmu pokoji. Se zrychleným dechem a strachem v očích přelítl na první pohled prázdný pokoj. Na jeho vkus až příliš prázdný, protože nikde neviděl jedinou její věc. Postel byla ustlaná a povlečení z ní stáhnuté. Pokoj byl prakticky neobydlený. Při tom pohledu se jeho srdce bolestně stáhlo, jakoby ho někdo drtil v pěsti. Marně si snažil vsugerovat myšlenku, že se mu to všecko jen zdá a prostě se plete, avšak ten prázdný pokoj se mu smál do očí a ani se to nesnažil skrývat.\n„Není tady,“ ozvalo se najednou Kyuhyunovi za zády. Ta slova potvrdila to čeho se nejmladší nejvíce obával. Otočil se na dotyčného, který mu tu zprávu oznámil a téměř neschopný vydat hlásku zformuloval rty v jasné „Cože?“\n„Leeteuk ji odvezl domů,“ pronesl smutně Heechul a rozhlédl se po prázdném pokoji.\n„Po pravdě se ani nedivím, že to tu nevydržela,“ poznamenal ještě s chabým pousmáním. I když v posledních dnech Kyuhyuna nesnášel jakkoli dokázal si s jistotou představit, jak se teď cítí. Omluvně se mu podíval do očí, protože věděl, že to je všecko kvůli němu a jeho pošahané psychice. Neměl dovolit, aby se mu mysl opět zbláznila jen kvůli někomu, kdo mu svými gesty, pohledy či zvyky připomínal někoho na koho se snažil zapomenout a žít normální život. Hee celou noc nespal a přemýšlel o tom, co se stalo. Bylo mu hnusně samo ze sebe. Vždycky si o sobě myslel, že se dokáže ovládat a je rozumně přemýšlející, ovšem byl sám překvapen, jak něco s ním, s někým tak sebevědomým dokáže tolik zamávat.\n„Omlouvám se,“ dodal ještě a pohledem se zabodl do země. Pokud by se ho Kyuhyun rozhodl praštit, přetrpěl by to. Došlo mu, že by si nic jiného totiž nezasloužil. Jakmile zahlédl rychlý pohyb směrem k němu instinktivně sebou cukl a skousl si ret v očekávání rány. Jenže nic takového se nestalo. Kyuhyun zastavil těsně před ním a povzdechl si: „Nemám ti to za zlé, Hyung. Vím čím sis prošel a ve své podstatě ti rozumím,“ Heechul se po vyslechnutí těchto slov cítil možná ještě hůř než předtím na druhou stranu ho ale zaplavila vlna úlevy. Vážně se bál, že ho mladší bude nenávidět.\n„Teď mě omluv,“ řekl spěšně Kyu a vyrazil najít jejich Leadera.\nHyunii těkala pohledem po ulici za oknem a zhluboka si povzdechla. Bude muset zapomenout. Nechce, aby se kvůli ní trápili. I přestože se s Leeteukem dohodli, že je to jen na čas, už neměla v plánu se kdy s Juniorama potkat. Uslzený pohled ji padl na mobil, který nepřestával vibrovat. Každou chvilku ji volal buď Siwon, Eunhyuk nebo Ryeowook. Nezvedla jim to. Pokaždé to vytípla. Ale teď, když se místo jmen těch tří ukázalo jméno Kyuhyuna popadl ji najednou pocit, že to zvednout chce. Chce mu říct, že ho má ráda, a že je jí to líto. Chtěla ještě jednou slyšet jeho hlas a slova, která by byla mířená jen pro ni. Jenže pokud chtěla zmizet z jejich světa nesměla dopustit, aby ji ten pocit přemohl. Hřbetem ruky si otřela slzy, které se jí zrádně vyplavily na povrch a pokusila se o úsměv. Hraný, ale potřebovala si alespoň vsugerovat myšlenku, že není slabá. Vzala mobil do ruky a vyndala baterku. Bezmocně se dívala na ten kus elektroniky ve své ruce. Pak se jen zvedla a vyšla ze svého pokoje na balkón. Už nepršelo, hurikán byl pryč. Avšak nechal po sobě zlámané větve a spoustu nepořádku. Její oči zastavily na jezírku, které dominovalo jejich velké zahradě, která spíše teď ale připomínala neudržovaný parčík. Ještě naposledy se podívala na nevinný mobil, který dřímala v ruce. Však ona si koupí nový. Usmála se sama pro sebe a hned poté se napřáhla a hodila ho do již zmíněného jezírka.\n„Sbohem,“ zašeptala a sledovala zvlněnou hladinu vody.\n„Proč mi nechceš říct, kde bydlí?“ zavyl zoufale Kyu už po několikáté.\n„Protože máš od teď zákaz se s ní vidět,“ odpověděl mu nekompromisně Leeteuk. Siwon společně se Sungminem a ještě několika přihlížejícími se jen snažili splynout s nábytkem, který se nacházel v obývacím pokoji. Z Leeteuka nevycházela dobrá a ani nijak přátelská aura. Ať už se ho Kyuhyun snažil jakkoli přemluvit od začátku bylo jasné, že se mu to nepovede. A jen dalším kňučením a zkoušením jejich Leadera mu šel čím dál tím víc na nervy.\n„Kyuhyune dost, řekl jsem. Prostě to teď nějakou dobu přežiješ,“ zavrčel mu do obličeje a nejmladšímu došlo, že to má vážně marné. Jenže, co má teď dělat? Pokusit se najít Hyunii sám a riskovat, že na to Leeteuk přijde a zamkne ho v pokoji jako nějakého neposlušného haranta nebo bez jakéhokoliv vědomí o tom, kde se Hyunii nachází nebo co právě dělá se to pokusit překousat. Ani jedna z možností se mu nelíbila. Hodil jen zoufalý pohled po ostatních s prosbou o pomoc, ale žádné se nedočkal. Všichni byli obeznámeni se situací a tím, co se stalo, že ač někteří nechtěně stáli na straně Leeteuka. Kyuhyun pochopil, že není úniku z téhle pasti. A Hyunii očividně byla taky proti němu, když mu už ani po pátém pokusu nezvedla mobil.


Garážová vrata - Plzeň, Kladno - ideální řešení Universtech\nAKCE – 30% sleva na vrata i pohon\nGarážová vrata Praha, Kladno, Slaný, Beroun, Plzeň, České Budějovice, Hradec Králové a okolí\nGarážová vrata ze sendvičových panelů jsou oblíbená především díky skvělému zpracování a poměru výkon/cena. V porovnání s jinými druhy garážových vrat je pořídíte za málo peněz a zároveň získáte záruku dlouhé životnosti. Sekční garážová vrata Plzeň vás potěší vysoce kvalitním automatickým ovládáním a širokou paletou barev a stylů.\nGarážová vrata nabízíme v různých designech a barevných provedeních. Můžete tak vybrat přesně tu kombinaci, která Vám bude vyhovovat dle Vašeho vkusu. Pro vás to znamená příležitost odlišit se od sousedů a získat sekční garážová vrata, přesně podle vašich představ.\nVýhody sekčních garážových vrat :\nÚčinná tepelná i zvuková izolace.\nDlouhá životnost prověřena 15 letou tradicí.\nGarážová vrata sekční jsou vhodná do malých a středních garážových otvorů o rozměrech minimálně 2×2 metry a maximálně 5×5 metrů. Bezplatnou odbornou podporu získáte v prodejně garážových vrat Plzeň.\nTypy garážových sekčnívh vrat :\nGarážová vrata RSD01 – vhodná pro menší garáže.\nGarážová vrata RSD02 – pro malé i velké garážové vjezdy.\nPřivítali byste při výběru garážových vrat radu odborníka? Jednoduše kontaktujte naši prodejnu Plzeň.\nSekční garážová vrata RSD01\nGarážová vrata Plzeň série RSD01 jsou konstruována pro instalaci v otvorech o šířce do 3000 mm a výšce do 2700 mm. V tomto případě jsou na rozměry garáže kladeny minimální požadavky (minimální povolená výška nadpraží – 100 mm, vzdálenosti okraje otvoru ode zdi – 120 mm).Sekční garážová vrata série RSD01 se vyrábějí s nízkým typem zdvihu. Panely pro tato vrata mohou být vyrobeny v různém barevném provedení a různé povrchové úpravě.\nVýška: 200-270 cm\nMateriál: kvalitní ocelové panely vyplněné polyuretanovou pěnou pro vyšší tepelnou i zvukovou izolaci\nOvládání: ruční pohon, nebo komfortní elektrický pohon na dálkové ovládání\nSekční garážová vrata RSD02\nGarážová sekční vrata série RSD02 jsou konstruována pro instalaci v otvorech jak malých, tak i velkých rozměrů (šířka od 2000 do 5000 mm, výška od 2000 do 3000 mm). Tato vrata se vyrábějí pro deset typů zdvihu, v závislosti na podmínkách montáže. Široký výběr typů zdvihu vrat umožňuje jejich montáž v garážích s různým půdorysem vnitřního prostoru.\nŠířka: 200-500 cm\nVýška: 200-300 cm\nNaše sekční vrata jsou vyráběna v Kadani v České republice.\nZde byla vybudována nová výrobní hala, která je vybavena nejmodernějším zařízením včetně nejnovější automatické výrobní linky na výrobu sendvičových panelů. Všechny součásti vrat jsou vyrobeny na certifikovaných strojích světové úrovně a jsou podrobeny testům v souladu se světovými standardy.\nJak získat naše garážová vrata ?\nGarážová vrata můžete opjednat velmi jednoduše. Vyberte si způsob, který Vám nejlépe vyhovuje:\nInformujte nás o vašem zájmu pomocí poptávkového formuláře.\nNavštivte naši prodejnu – na našich pobočkách máme ukázku a garážová vrata Praha, Kladno, Plzeň, České Budějovice, Hradec Králové a okolí si můžete prohlédnout.\nGarážová vrata vám nejenom dodáme, ale také odborně namontujeme. Během 2 dnů od vaší objednávky vás navštíví technik (po předchozí domluvě) a zaměří místo instalace. Garážová vrata jsou připravena obvykle během 3 týdnů. Hotová garážová vrata vám přivezeme a namontujeme. Ušetříte tak mnoho času i starostí.\nSekční garážová vrata si také můžete namontovat svépomocí. V takovém případě nám sdělte požadované rozměry. Nejlepším způsobem je navštívit naši prodejnu v Plzni, abyste si mohli vybrat požadovaný typ garážových vrat . Kontaktujte nás nyní a získejte naše garážová vrata za výhodnou cenu.\nnejčastěji hledáte: garážová vrata Plzeň, garážová vrata Kladno, garážová vrata Praha, garážová vrata České Budějovice, garážová vrata Hradec Králové a okolí


T?i nTLD žádají ICANN o zrušení\n404m.com, 18. června 2020 ve 16:44:29, 4x přečteno\nICANN má t?i nové žádosti o zrušení nTLD. Konkrétn? se jedná o .sbs australské rádiové a televizní sít? Special Broadcasting Service, .rightathome je ukon?ený brand od SC Johnson a .symantec, která kon?í protože Symantec se p?ejmenoval na NortonLifeLock Inc. Vzhledem k tomu, že se jedná o brandové nTLD, tak by mohlo dojít k jejich zrušení.\nCelkový po?et žádostí o ukon?ení provozu nTLD tak narostl na 79 (4 byly však staženy). Po?ídit si nTLD p?itom je náro?ný a drahý proces. Jen aplika?ní poplatky jsou 185K USD.\nZatímco u .rightathome a .symantec se dá zrušení chápat, tak u t?eba .sbs respektive Special Broadcasting Service je to spíše o tom že nev?dí jak domény využívat. Nejsou však jediní. I velké zna?ky vzdali svou nTLD. V roce 2017 to byl nap?íklad McDonald’s se dv?ma svýma nTLD .mcd a .mcdonalds. Požádali si o ní už v roce 2012 a p?itom s nimi nem?li v?bec žádné plány (doména byla delegována 02.08.2016 a žádost o zrušení poslali 09.05.2017), což je pro celosv?tov? p?sobící zna?ku ?et?zce rychlého ob?erstvení neuv??itelné.\nNetýká se to však jen zna?ek. Svou doménu vzdávají i m?sta. V roce 2018 to byl nap?íklad .doha (Katar). Rok 2018 byl pro nTLD celkem drsný. Další zajímavé rušené nTLD – .active (The Active Network), .epost (Deutsche Post AG).


nomi by evomove Pultík k dětské židličce grey | pinkorblue.cz\nVíce produktů značky NOMI Více Pultíky k jídelní židličce\nČíslo výrobku: A221690\nTray by evomove je určený k dětské židličce Nomi s připevněným madlem Mini.\nDětská židlička Nomi je koncipována k použití u stolu, aby bylo dítě na blízku své rodině. V určitých situacích však může být pultík cenné příslušenství. Tray by evomove je k dispozici v černé, bílé, kávové nebo šedé barvě jako příšlušenství k židličce nomi. Je vyroben z recyklovatelné umělé hmoty (polypropylen) bez obsahu škodlivých látek. Pultík je možné snadno připevnit k madlu Mini. Unese zátěž až 5 kg a je vhodný do myčky do max. teploty 40°C.\nNávrh na změnu popisku produktu A221690.\nHodnocení zákazníků - nomi by evomove Pultík k dětské židličce grey


Nejlepší květiny pro slunce 🌱 Tipy Zahradníci - Cs.ezGardenTips.com\nHlavní › Květiny › Nejlepší květiny pro slunce\nNejlepší květiny pro slunce\nJak slunce svítí dolů na zahradu, vynořuje se mnoho květů milujících slunce a kvetou, čímž se vytvoří nápadná krajina. Pěstované v široké škále tvarů, velikostí a barev, často nejlepší květiny pro plné slunce, jsou ty, které mají schopnost odolávat suchu a teplu. V těchto špatných podmínkách se jim daří, ale aniž by obětovali své květy a svěží zeleň. Plné slunečnice, zasunuté podél květinového záhonu nebo hranice, jsou v zahradě základem.\nZinnia (Zinnia elegans) je jednoletá květina s mírným tempem růstu a shluknutím růstu. Roste 6 až 36 palců vysoký a 8 až 12 palců široký, ideální hraniční květina. Barevné jednobarevné, polodvojité nebo dvojité květy cínie rostou v široké škále barev - včetně oranžové, červené, bílé, žluté a růžové - a vynoří se na konci jara a vydrží brzy na podzim. Květy motýlů přitahující slunce na cínii jsou odolné vůči suchu a vytvářejí ideální květinu ke květu pro slunce. Rostou nejlépe na plném slunci a dobře odvodněné, úrodné půdě. Aby byla zajištěna dlouhá kvetoucí sezóna, utracená utracená cínie kvete, jakmile jsou vidět. Cínie je vytrvalá ve všech USDA zónách.\nConeflower (Echinacea 'Art's Pride') je vytrvalá květina, která roste nejlépe v zónách USDA 3 až 9. Má prudký růst a mírné tempo. Coneflowers dorůstají 1 až 3 metry vysoké a široké a jsou odolné vůči suchu a vytvářejí nejlepší květinu pro slunce. Úzké, voňavé oranžové až měděné paprsky na třapatkách obklopují prominentní hnědé centrální kužely nebo středy, které přitahují ptáky do zahrady. Coneflowers se objeví na začátku léta, aby vydrželi přes sezónu. Mají pololesklý list, který roste 2 až 3 stopy vysoký. Coneflowers tolerují teplo a vlhkost a vytvářejí dvě ideální vlastnosti, když rostou na slunci. Nejlépe rostou v dobře odvodněné hluboké půdě, ale snášejí špatné půdní podmínky.\nKosmos (Cosmos spp.) Jsou jednoleté květy, které kvetou od jara do brzkého podzimu a vytvářejí dlouhodobou vegetační sezónu. Pěstují vysoký 36 až 72 palců a široký 10 až 12 palců a mají růstovou rychlost. Květy ve tvaru šálku nebo misky ve vesmíru vytvářejí masy motýlů přitahujících motýl v růžové, fialové, bílé, červené a žluté. Kosmos má temně zelené, hluboce členité listy kapradin, které pomáhají vytvořit návykový růst. Vyžadují pouze plné slunce a suchou až střední půdní vlhkost, což je ideální květ pro růst v zahradě. Kosmos rostlin zasaďte do dobře odvodněné a úrodné půdy a mrtvé výhony, které strávíte v květu, abyste zajistili dlouhou kvetoucí sezónu. Kosmos roste ve všech zónách USDA.\nVideo Návody: Horoskop Flowee - Období 1-Ahau (Slunce, Květina) 4.5.-16.5.2017.\nJak se starat o nemocné fototropiny s červeným hrotem\nDruhy Lůžkoviny Květiny\nJak sklízet a jíst vášeň


Kozačky CARINII - B4886 M48-K69-PSK-D31 - Kozačky - Kozačky a jiné - Dámské | eobuv.cz\nKozačky CARINII - B4886 M48-K69-PSK-D31\nDámské kozačky Carinii Dámské kozačky Šedá\nElegantní kozačky značky Carinii. Vnější část svršku je vyrobena z Přírodní kůže (useň) - Nubuk. Podpatek má v tomto modelu výšku: 9 cm. Prodyšnost zaručuje interier z kůže, textilní materiál. Komfortní nošení zabezpečí stélka z kůže. Pevná podešev z kvalitní syntetický materiál. Kozačky získávají indivíduální charakter díky zdobení z : přírodní kůže. Ideální pro chladnější dny.\nDélka vnitřní vložky (cm) 23.2


Austerlitz 2008 - STŘELCI SV. GOTHARDA\nSlavkovské dny 2008\nVe dnech 28. - 30.12. 2008 jsme se účastnili na pozvání Baterie Austerlitz vzpomínkových akcí k 203. výročí bitvy u Slavkova. Nikdo z kanonýrů ani markytánek nechyběl a všichni jsme se na tuto akci již dlouho těšili. Tak jak to všecko probíhalo:\n28.12. 2008 - Jiříkovické ohně.\n"Obec Jiříkovice byla v roce 1805 obsazena jednotkami napoleónské armády. Na počátku bitvy byla do Jiříkovic přesunuta ambulance francouzské divize. Byla umístěna v hospodářských objektech panského dvora. Napoleon tehdy obhlížel postavení svých vojsk a ve tmě klopýtl o kořen stromu nebo o nohu spícího vojáka. Někdo z vojáků zapálil věchet slámy, aby posvítil císaři na cestu. Přidávali se další. Provolávali slávu císaři a zvedali hořící slámu na šavlích i puškách. Císaři to zprvu nebylo milé, ale potom se usmál. Tomuto osvětlení padly za oběť mnohé střechy v Jiříkovicích. Ukrytí obyvatelé smutně pozorovali, jak z jejich domů mizí v chladné noci přičiněním vojáků Vandammovy divize došky, krovy, vrata a ploty. Tato událost vstoupila do historie jako "Jiříkovické ohně". "\nV podvečerních hodinách proběhla vzpomínková akce na výše uvedené dění r. 1805 v Jiříkovicích za účasti jednotky francouzských vojáků z Belgie a části Baterie Austerlitz kde jsme byli i my přítomni. Vše již pochopitelně probíhalo v historických uniformách. Po úvodním slovu p. starosty a přivítání hostů následovalo několik slov historika k událostem roku 1805 a poté bylo vypáleno několik výstřelů z kanónu.\nPo skončení akce proběhl přesun jednotek do týlu na Starou poštu, kde proběhla náročná předbitevní příprava před vlastní bitvou pod kopcem Santon nad obcí Tvarožná.\n29.12. 2008 - Byla vojna byla, byla patália.\nPod tímto heslem jsme se brzy ráno po osmé hodině probudili a zahájili vlastní přípravu zbraní. Před dvanáctou hodinou jsme v plné zbroji vytáhli na pozice. Po zaujetí palebného postavení jsme slavnostně za zvuku břeskných dud vpochodovali do obce Tvarožná. Jednotku doprovázel v pochodu na dudy skotský dudák Ned - srbské národnosti, trvale žijící v Kanadě, nyní dočasně 5 let v Praze, takže s ním byla obstojná řeč.\nVe Tvarožné jsme úskočně okoukli vojska nepřítele a s pevným přesvědčením, že jim to tentokrát nandáme jsme se vraceli zpět do palebných postavení. Nebudu dále rozepisovat, jak to všechno probíhalo a hlavně jak to dopadlo - pochopitelně jsme bitvu opět projeli avšak kouničtí kanonýři se se cti zapojili do bitevní vřavy a nebylo poznat která obsluha děla je „baterijní“ a kterou tvoří kanonýři z Kounic. Po čestně prohrané bitvě jsme odtáhli zpět do týlu a po společné večeři se ujal slova velitel baterie p. Jaroslav Kotulán. Poděkoval všem přeživším za zásluhy v boji a oslovil nás kounické zda se na základě křestu ohněm, v němž jsme obstáli, nechceme stát členy baterie. Poté se obrátil na členy baterie s otázkou, zda nic nemají proti našemu přijetí a protože nikdo nebyl proti, byli jsme přijati do stavu. My kouničti kanonýři jsme se po sobě jen hrdě podívali a nebylo třeba slov - jsme přijatí za členy Baterie Austerlitz - zasveceným není třeba nic dodávat.\nPozději večer - Hoja hoj, hoja hoj, v králi máme zastání …\nTato píseň a mnohé další provázely bujaré veselí které následovalo v dalších večerních i nočních hodinách. Navíc každou celou hodinu odměřoval slavnostní výstřel z kanónu. Zde se projevily první ztráty, bohudík ne na životech. Odnesly to pouze tlakem vyražené tabulky na vchodových dveřích. Před půlnocí se však objevila nečekaná návštěva. Zřejmě nebývalým pobitevním rykem přilákán, objevil se mezi námi v doprovodu svých generálů sám Napoleon I. Bonaparte !!! Přítel, nepřítel, buď se nechal zlákat všeobecným veselím, či mu učarovaly naše švarné markytánky, skončil ve víru tance a vůbec se mu nechtělo odejít. Až na naléhání svých generálů se odebral zpět ke svým vojskům.\n30.12. 2008 - Tak zase za rok\nV neděli v dopoledních hodinách už proběhlo pouze čištění zbraní a tři těžké kusy (500 kg) byly uloženy na svá zimoviště - připravené na příští, jistě slavnou bitvu. Poté jsme se rozjeli do svých stávajících posádek. Nikomu z nás se však nijak zvlášť nechtělo vracet "do civilního života" ...\nNashledanou kamarádi v roce 2009 - bylo nám ctí s Vámi bojovat.\nDen druhý - příprava před bitvou\nDen druhý aneb po bitvě je každý generál


Při naplnění scénáře extrémních podmínek (to znamená jak velmi mrazivé počasí v zimě či extrémní horko v létě, tak nepříznivé podmínky pro výrobu elektrické energie z OZE) který má sloužit jako zátěžový test schopností evropských soustav, by se k dovozu elektrické energie pro pokrytí domácí poptávky bez využití strategických rezerv muselo uchýlit více zemí, a to i Německo, které je v současné době největším evropským vývozcem elektřiny. Některé země, jako například Finsko či Litva, by pak nebyly schopny zajistit dodatek výkonu pro pokrytí poptávky ani s pomocí dovozu elektřiny ze zahraničí. Česká republika by naopak měla být schopná zajistit dostatek výkonu po celou zimu i za těchto podmínek.\nPři extrémních klimatických podmínkách v zimních obdobích i v nejbližším výhledu řada evropských zemí bude muset dovážet elektrickou energii aspoň v některých týdnech zimy (pokud bude odkud a za jakou cenu), což zároveň je ovlivněno útlumem uhelných zdrojů a jaderných elektráren (Německo, Belgie atd.). V každém případě ceny energie v Evropě budou nadále i z tohoto důvodu stoupat, elektřiny bude obecně v zimních obdobích nedostatek. Netýká se to ČR a některých dalších zemí.\noenergetice.cz ► , 13. prosinec 2018


Fotbalová aréna na vašem stole – Novinky.cz\nPro milovníky černobílého míče, kteří by rádi demonstrovali svou zálibu i jinak než návštěvou fotbalového stadionu, nebo pro ty, kteří propadli stolní verzi fotbalu - nebo prostě jen pro příznivce něčeho neobvyklého vymysleli britští designéři netradiční kus nábytku.\núterý 25. září 2007, 7:19\nKonferenční stolek v podobně stolního fotbálku vymysleli v britské frimě Trifle Design. Podařilo se jim skloubit hravost a neotřelý nápad do jediného kusu nábytku.\nKaždý stoleček je unikání ruční výrobek z dubového dřeva, nerezové oceli a tvrzeného skla. Ocelové podpěrky trochu připomínají konstrukci fotbalového stadionu, iluze opravdového zápasu je dokonalá.\nStolek kromě odkládání nápojů lze využít i k napínavým domácím zápasům, hra je plně funkční.


Jak je to se Shawnem Mendesem a Hailey Baldwin? - OCKO.TV\n3. listopadu 2017 15:52\nJsou tihle dva pár nebo ne? Okolnosti naznačují, že asi ano.\nTahle otázka trápí miliony fanynek po celém světě. Chodí spolu zpěvák Shawn Mendes a modelka Hailey Baldwin? Kanadský zpěvák a dvacetiletá modelka byli spolu viděni v západním Hollywoodu v restauraci a údajně se dorazili i na halloweendskou party modelky a internetové hvězdičky Kendall Jenner.\nPříspěvek sdílený Shawn Mendes (@shawnmendes), Říj 7, 2017 v 8:50 PDT\n„Držel Hailey blízko u sebe a celou noc se od ní nehnul,“ říká zdroj, který se na party ukázal. Dodává také, že z party odcházeli společně okolo jedné ráno a drželi se za ruce.\nShawn a Hailey informace o tom, že by spolu mohli chodit rozvířili minulý měsíc, kdy spolu několikrát vyrazili na večeři. Jak je to ale doopravdy, na to si budeme muset ještě nějakou dobu počkat.\nPříspěvek sdílený Hailey Baldwin (@haileybaldwin), Říj 26, 2017 v 2:44 PDT\nChodí spolu Haylie a Shawn?\nJistě a moc jim to sluší! 92\nNe, jsou kamarádi! 309\nČtenáři hlasovali do 15:52 3. března 2018. Anketa je uzavřena.\nna 100% to dopadne jako s Niallem u kterého se to říká pokaždé, dkyž si s nějakou kamarádkou či přítelkyní vyjde\nhned je z toho pozdvižení a to samé u Shawna :D


Ropa a ropný sektor – relativní klid ? - Patria.cz\nRopa a ropný sektor – relativní klid ?\nCena ropy pokračovala v listopadu v sestupné trajektorii, nicméně zůstala pohodlně nad 40 dolary za barel. Rafinérské společnosti opět benefitovaly z vysokých marží. Při absenci politických zásahů se ceny ropy pohybují nahoru a dolů podle týdenních statistik zásob a předpovědí počasí. Zimní sezóna se přiblížila a zásoby paliv zůstávají tento rok velmi nízko.\nPřestože se situace v ropném sektoru poněkud uklidnila, drží analytici KBC Securities svoje scénáře pro roky 2004 až 2007 beze změny, i když znovu zvyšují odhady rafinérských marží. Podmínky globálních společností jsou tak i nadále extrémně dobré.\nAnalýzu Ropa a ropný sektor - relativní klid naleznou klienti Patria Plus ke stažení ve formátu pdf ZDE. Analýza je k dispozici pouze v anglickém jazyce.


Rozhodněte sami | Rekonstrukce Živnostenské ulice\nRekonstrukce Živnostenské ulice\nJiž dlouhou dobu se Živnostenská ulice a okolí potýká s velkým nedostatkem parkovacích míst. Tato situace se ještě zhoršila přidáním značky zákaz stání k její jedné straně. Projekt na rekonstrukci dle Správy veřejného statku již existuje, jen nebyly finance na jeho realizaci. Vybudování parkovacích stání a dostatečně široké vozovky klidně i za cenu zrušení kousků zeleně na straně u starší zástavby, ev. přesunutí chodníku na druhé straně až k bytovým domům. Buď vybudovat podélná stání po obou stranách ulice, nebo šikmá na jedné straně. Zvýšení kapacity parkovacích míst v okolí, kde je naprosto zoufalá situace. Zlepšení komfortu parkování, rozšíření silnice při navýšení parkování (vozy záchranných služeb a popelářů nebudou mít problém projet).\nProjekt nad finanční a časový rámec participativního rozpočtu. Projekt rekonstrukce Živnostenské ulice čeká na zařazení do plánu investic.


A proč Erazim? – Škola Erazim\nNaposledy upraveno: 6. 1. 2021\nChlapci na obrázku je nyní 12 let. Má rád koně, psy, lezení a modely vláčků. Hodně čte a po Harrym Potterovi ho uchvátil Poseroutka a deník Toma Gatese. Užívá si, že při distanční výuce stačí spát déle.\nA jak to souvisí s námi? V době, kdy jsme se rozhodovali o názvu školy, byl jeden z našich spoluzakladatelů v Itálii, kde dělal animátora pro skupinku českých dětí. Jeden hnědovlasý, modrooký chlapec měl poněkud neobvyklé jméno… Slovo dalo slovo, doména byla volná a spoluzakladatelé odhlasovali.\nNaši školu zná Erazim zatím jen z vyprávění, z fotek na webu a z online rozhovoru Matěje Frgaly a Zdeňky Šíp Staňkové. „A líbilo by se ti do takové školy chodit?“ „Třeba jo.“ Zaujala ho možnost „střídavky“, tedy našeho touzapa, jak říkáme kombinovanému vzdělávání.\nErazimův otec dodává, že jméno bylo inspirováno českým filozofem Erazimem Kohákem. Ten zemřel tři dny poté, co jsme se dozvěděli, že ministerstvo školství zapíše do školského rejstříku Základní školu Erazim. V současné době jméno Erazim nesou tři Češi a jedna škola.


Promluva papeže na sněmu římské diecéze, baz. sv. Jana na Lateránu\nIdentifikování duchovních nemocí přineslo dvojí užitek. Za prvé pokrok v pravdě o situaci potřebných a nemohoucích ve všech farnostech a institucích, které byly vyzvány konfrontovat se s duchovními nemocemi, na které poukázal mons. De Donatis. Za druhé zkušenost, že přijetí této pravdy nepřineslo pouze malomyslnost či frustrace, nýbrž především vědomí, že nám Pán nepřestal prokazovat milosrdenství. Na této cestě nás osvěcuje, podporuje a tak uskutečňuje v jistém smyslu bezprecedentní společenství mezi námi. To všechno proto, abychom se mohli znovu vydat Jej následovat. Více jsme si uvědomili, že z jistých důvodů a v důsledku určitých dynamik, které vzešly z našeho šetření, stali jsme ne-lidem, což je biblický termín užívaný proroky (srov. Oz 1,9), a jsme povoláni obnovit smlouvu s Pánem.\nToto klíčové slovo nás odkazuje, ač jen intuitivně, ke zkušenosti starozákonního lidu, který se jako první nechal vést Bohem a stal se jeho lidem. Také my se můžeme znovu nechat osvítit paradigmatem Exodu, který podává, jak si Pán vyvolil a vychoval lid, se kterým se spojil, aby z něho učinil nástroj svojí přítomnosti ve světě.\nZkušenost Izraele jakožto paradigmatu vyžaduje určitou konjugaci, aby se stala jazykem, to znamená, aby byla srozumitelná, sdělitelná a umožňovala nám žít také dnes. Boží Slovo, Pánovo dílo hledá, s kým se spojit, sjednotit: náš život. S těmito lidmi, kterými jsme dnes my, bude jednat s toutéž mocí, kterou prokázal, když osvobodil svůj lid a daroval mu novou zemi.\nDějiny Exodu mluví o otroctví, vyjití, přejití, smlouvě, pokušení/reptání a vstoupení. Je to uzdravující cesta.\nNa začátku této nové církevní pouti, která v Římě jistě nezačíná nyní, nýbrž trvá dva tisíce let, bylo důležité se ptát, což jsme činili během těchto měsíců, jaká jsou otroctví, která vedla k tomu, že jsme neplodní, podobně jako chtěl faraón, aby Izrael neměl potomky, jež tehdy měl.\nMěli bychom možná také zjistit, kdo je dnes tím faraónem, tedy mocností, která si nárokuje božství a absolutno a chce zabránit lidu, aby se klaněl a patřil Pánu, a učinit z něho otroka jiných mocností a jiných starostí.\nBude nezbytné věnovat tomu čas – možná rok - abychom po pokorném uznání svých slabostí, které sdílíme s druhými, mohli pocítit a zakusit, že existuje dar milosrdenství a plnosti života pro nás a pro všechny, kdo přebývají v Římě. Tento dar je dobrá vůle Otce vůči nám jakožto jednotlivcům i jakožto lidu. Je to jeho iniciativa, která nás předchází a ujišťuje, že v Kristu nás miloval a miluje On, kterému leží na srdci náš život, a my nejsme tvorové vydaní napospas svému osudu a svému otročení. A že všechno je to k naší konverzi a k našemu dobru: „Víme, že těm, kdo milují Boha – jak říká sv. Pavel – všecko napomáhá k dobrému, těm, kdo jsou z Boží vůle povoláni“ (Řím 8,28).\nAnalýza nemocí ozřejmila všeobecnou a zdravou únavu farností běžících naprázdno nebo bloudících. Běžet naprázdno je jako ocitnout se v labyrintu a bloudit znamená jít špatnými cestami.\nMožná jsme se uzavřeli do sebe a svého farního světa, protože jsme přehlíželi či nevzali vážně v potaz život lidí, kteří nám byli svěřeni (na našem území, v prostředí našeho každodenního života), zatímco Pán se ustavičně ukazuje vtělením tady a teď, to znamená také v této době tak obtížně interpretovatelné, v kontextu tak složitém a zdánlivě od Něho vzdáleném. Nespletl se, že nás postavil sem, do této doby a před tyto problémy.\nMožná proto jsme se ocitli v otroctví, dusivém omezení a závislosti na tom, co není Pán. A možná jsme si mysleli, že to stačí, anebo dokonce, že je to právě to, co od nás Pán chce, totiž být u hrnců s masem, vyrábět cihly, které slouží ke stavbě faraonových skladů, sloužících právě té moci, která zotročuje.\nSpokojili jsme se s tím, co jsme měli, se sebou a svými „hrnci“. Se sebou samými. Tady je velké téma „hypertrofie individua“, jak ukazuje naše zpytování, totiž ega, které se nedovede stát osobou a žít ve vztazích; domnívá se, že vztah s druhými nepotřebuje. A potom naše „hrnce“, to znamená naše skupiny, naše malé příslušnosti, které vyústily do sebevztažnosti a neotevřely se celému životu. Stáhli jsme se do starostí všední správy a přežití. Kolikrát jen slýcháváme, že kněží jsou zaneprázdnění, musejí dělat účetnictví, to a ono... A lidé to vnímají a říkají: »Je to dobrý kněz, ale proč se necháváme strhávat tímto bláznivým vířením?«. Zajímavé.\nJe dobře, že nás tato situace unavila a vzbudila v nás touhu z ní vyjít.\nA k vyjití potřebujeme Boží povolání a přítomnost svého bližního. Je třeba, abychom bez bázně vnímali svoji žízeň po Bohu i volání římského lidu a ptali se: v jakém smyslu toto volání vyjadřuje potřebu spásy, tedy Boha?\nJak toto volání vidí a slyší Bůh? Mnohé situací z těch, které jste identifikovali, vyjadřují právě toto volání! Invokace, aby se projevil Bůh a vytáhl nás z dojmu, že náš život je zbytečný a jako by vyvlastněný uspěchanou činností a časem, který nám neustále utíká pod rukama; vyvlastněný vztahy, které jsou jen utilitaristické a málo nezištné, a strachem před budoucností; vyvlastněn také vírou pojatou jenom jako něco, co je třeba konat, a nikoli jako osvobození, které nás obnovuje na každém kroku, žehná nám a činí nás šťastnými životem, který žijeme.\nJak jste pochopili, zvu vás k vykročení na další etapu putování církve v Římě, v jistém smyslu k novému exodu, novému vyjití, které obnoví naši identitu Božího lidu bez nářku nad tím, co musíme opustit. Je třeba, jak jsem řekl, abychom naslouchali volání lidu, jako k tomu byl vybídnut Mojžíš, a umět tak interpretovat ve světle Božího slova sociální a kulturní fenomény, do nichž jste pohrouženi. To znamená naučit se rozlišovat, kde je Bůh již přítomen, tj. ve velice obyčejných formách svatosti a společenství s Ním, kdy vám umožňuje, abyste se setkali a byli doprovázeni stále více lidmi, kteří již žijí podle evangelia a přátelí se s Pánem.\nLidmi, kteří možná nechodí na katechismus, a přece dovedou spatřit smysl víry a naděje v elementárních životních zkušenostech, a Pán už je smyslem jejich života právě uvnitř oněch problémů, oněch prostředí a situací, kterým je naše běžná pastorace obvykle vzdálena. Myslím nyní na porodní báby Puu a Šifru, které se postavily vražednému příkazu faraona a tak zabránily vyhlazení (srov. Ex 1,8-21). Také v Římě jsou zajisté ženy a muži, kteří interpretují svoji každodenní práci jako činnost, která někomu dává a nikoli odnímá život, a činí tak, aniž by jim to někdo nařídil, nýbrž proto, že jsou bohabojní a slouží Bohu. Život izraelského lidu velice dluží těmto ženám, stejně jako naše církev velice dluží lidem, kteří zůstali v anonymitě, ale připravili budoucnost Boha. Taková je niť dějin a svatosti, kterou nesou vpřed lidé, kteří nám nejsou známi, jsou anonymní, skrytí, ale táhnou všechno.\nProto je třeba, aby se naše komunity staly schopnými generovat lid, nabízet vztahy, ze kterých budou lidé vnímat, že jsou známí, uznávaní, přijatí, zkrátka chtění a že jsou neanonymní součástí celku. Lid, ve kterém se zakouší kvalita vztahů, jež jsou počátkem zaslíbené země, díla, které uskutečňuje Pán pro nás a s námi. Fenomény jako individualismus, izolace, strach z existence, roztříštěnost a sociální riziko... typické pro všechny metropole a vyskytující se také v Římě, mají už v našich komunitách tento nástroj, který může být účinný pod podmínkou, že se staneme podměty toho, co jsem už dříve nazval revolucí něhy.\nVedení křesťanské komunity je specifický úkol služebného kněžství, tedy faráře. Pastorační péče je však inkardinována ve křtu, rozkvétá bratrstvím a není úkolem pouze faráře či kněží, nýbrž všech pokřtěných. Tato péče rozšířená a znásobená vztahy bude moci také v Římě vytvořit tkáň revoluce něhy, jež bude obohacena sensibilitou, pohledy a příběhy mnohých.\nBudeme-li to mít na paměti jako první pastorační úkol, budeme moci být nástrojem, kterým budeme jednak zakoušet působení Ducha svatého mezi námi (srov. Řím 5,5), a jednak uvidíme změnu životů (srov. Sk 4,32-35). Jako skrze Mojžíšovo lidství zasáhl Bůh v Izraeli, tak ozdravené a smířené lidství křesťanů může být nástrojem tohoto působení Páně, který chce osvobodit svůj lid ze všeho toho, co z něj činí ne-lid proniknutý nespravedlností a hříchem generujícím smrt.\nK tomuto lidu je třeba hledět, nikoli sami na sebe, a nechat se oslovovat a obtěžovat. To zajisté způsobí něco nového, co nemá obdoby a bude chtěné Pánem.\nEtapa, která předchází smíření a uvědomění, jež má církev v Římě uskutečnit, aby dostála věrnosti tomuto svému povoláni, spočívá ve smíření a obnovení opravdu pastoračního pohledu – pozorného, starostlivého, přejícného, zaangažovaného – jak vůči sobě samé a svým dějinám, tak k lidu, ke kterému je poslána.\nVěnujte tomu prosím čas, aby již v nadcházejícím roce byl připraven batoh na několikaletou cestu, jež nás dovede k nové zemi, kterou bude ukazovat mračný a ohnivý oblak, to znamená k novým podmínkám života a pastorace, jež budou více odpovídat poslání a potřebám Římanů naší doby a budou tvořivější a svobodnější také pro kněze a pro ty, kdo bezprostředněji spolupracují na poslání a budování křesťanského společenství. Abychom se již neobávali toho, čím jsme, ani daru, který máme, nýbrž umožnili mu přinášet užitek.\nPán nás volá, abychom „šli a přinášeli užitek“ (Jan 15,16). Užitečná je na stromu ta část, kterou přináší a umožňuje žít živým bytostem. Nemějte strach přinášet užitek, nechat se „sníst“ realitou, kterou potkáte, třebaže „nechat se sníst“ se velmi podobá zmizení, smrti. Některé tradiční iniciativy bude možná třeba reformovat nebo zrušit, což budeme moci jedině, budeme-li vědět, kam, proč a s Kým jdeme. Prosím vás, interpretujte takto také některé těžkosti a nemoci, na které jste ve svých komunitách narazili jako na něco, co asi už není dobré jíst a nelze už nikomu nabídnout k utišení hladu. To vůbec neznamená, že už nemůžeme nic vytvořit, ale že máme roubovat nové výhonky, které, až se uchytí, přinesou nové plody. Odvahu a trpělivost. Čas je náš. Kupředu.


Na Maledivy s garancí nejnižší ceny ❤ Dovolená 2020/2021 a Last Minute Maledivy. Výhodná nabídka 6532 zájezdů na Maledivy. Zájezdy All Inclusive.\nDovolená Maledivy Super Last Minute 2020 v lokalitě Lhaviyani Atol v Cocoon Maldives, v 5hvězdičkovém ubytování - Last Minute Maledivy. Počet dní 10, ubytování v termínu: úterý 29. září 2020 až čtvrtek 8. říjen 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň, Budapešť s odletem zítra. Pobyt je se stravou formou polopenze s nápoji. Využijte výhodný podzimní luxusní zájezd aktuálně, v ceně 82199,- Kč. Kategorie této nabídky: pobytové, u moře.\nRekreace na luxusní dovolené na Maledivách v letovisku Lhaviyani Atol, v ubytovacím zařízení Kuredu Island Resort & Spa Maldives s počtem hvězdiček: 4. Počet nocí 15, ubytování od úterý 29. září do úterý 13. října 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň, Budapešť s odletem zítra. Pobyt s jídlem all inclusive - podzimní Super Last Minute zájezd do hotelu Kuredu Island Resort & Spa Maldives je v ceně 97843,- CZK.\n29.9. - 14.10.20\n148 462 Kč\nDovolená Maledivy Super Last Minute 2020 v lokalitě Lhaviyani Atol v Kuredu Island Resort & Spa Maldives, v 4hvězdičkovém ubytování - Last Minute Maledivy. Počet dní 16, ubytování v termínu: úterý 29. září 2020 až středa 14. říjen 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň s odletem zítra. Pobyt je se stravou formou ultra all inclusive. Využijte výhodný podzimní luxusní zájezd aktuálně, v ceně 148462,- Kč. Kategorie této nabídky: pobytové, u moře.\nRekreace na luxusní dovolené na Maledivách v letovisku Lhaviyani Atol, v ubytovacím zařízení Komandoo Maldives Island Resort s počtem hvězdiček: 4. Počet nocí 17, ubytování od úterý 29. září do čtvrtka 15. října 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň, Budapešť s odletem zítra. Pobyt s jídlem all inclusive - podzimní Super Last Minute zájezd do hotelu Komandoo Maldives Island Resort je v ceně 144441,- CZK.\nDovolená Maledivy Super Last Minute 2020 v lokalitě Lhaviyani Atol v Cocoon Maldives, v 5hvězdičkovém ubytování - Last Minute Maledivy. Počet dní 16, ubytování v termínu: úterý 29. září 2020 až středa 14. říjen 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň s odletem zítra. Pobyt je se stravou formou all inclusive. Využijte výhodný podzimní luxusní zájezd aktuálně, v ceně 152819,- Kč. Kategorie této nabídky: pobytové, u moře.\n186 223 Kč\nRekreace na luxusní dovolené na Maledivách v letovisku Lhaviyani Atol, v ubytovacím zařízení Atmosphere Kanifushi Maldives s počtem hvězdiček: 5. Počet nocí 16, ubytování od úterý 29. září do středy 14. října 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň s odletem zítra. Pobyt s jídlem all inclusive - podzimní Super Last Minute zájezd do hotelu Atmosphere Kanifushi Maldives je v ceně 186223,- CZK.\n181 550 Kč\nDovolená Maledivy Super Last Minute 2020 v lokalitě Lhaviyani Atol v Komandoo Maldives Island Resort, v 4hvězdičkovém ubytování - Last Minute Maledivy. Počet dní 16, ubytování v termínu: úterý 29. září 2020 až středa 14. říjen 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň s odletem zítra. Pobyt je se stravou formou ultra all inclusive. Využijte výhodný podzimní luxusní zájezd aktuálně, v ceně 181550,- Kč. Kategorie této nabídky: pobytové, u moře.\n191 020 Kč\nRekreace na luxusní dovolené na Maledivách v letovisku Lhaviyani Atol, v ubytovacím zařízení Komandoo Maldives Island Resort s počtem hvězdiček: 4. Počet nocí 17, ubytování od úterý 29. září do čtvrtka 15. října 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň, Budapešť s odletem zítra. Pobyt s jídlem ultra all inclusive - podzimní Super Last Minute zájezd do hotelu Komandoo Maldives Island Resort je v ceně 191020,- CZK.\nDovolená Maledivy Super Last Minute 2020 v lokalitě Atol Ari v Sun Island Resort & Spa, v 4hvězdičkovém ubytování - Last Minute Maledivy. Počet dní 10, ubytování v termínu: úterý 29. září 2020 až čtvrtek 8. říjen 2020. Přeprava letecky z letiště Praha s odletem zítra. Pobyt je se stravou formou polopenze. Využijte výhodný podzimní luxusní zájezd aktuálně levně se slevou 2 %, v ceně 41362,- Kč. Kategorie této nabídky: pobytové, u moře.\nRekreace na dovolené na Maledivách v letovisku Jižní Atol Male, v ubytovacím zařízení Fun Island Resort & Spa s počtem hvězdiček: 3. Počet nocí 10, ubytování od úterý 29. září do čtvrtka 8. října 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň, Budapešť s odletem zítra. Pobyt s jídlem plná penze - podzimní Super Last Minute zájezd do hotelu Fun Island Resort & Spa je v ceně 44639,- CZK.\n29.9. - 9.10.20\nDovolená Maledivy Super Last Minute 2020 v lokalitě Severní Atol Male v Paradise Island Resort & Spa, v 5hvězdičkovém ubytování - Last Minute Maledivy. Počet dní 11, ubytování v termínu: úterý 29. září 2020 až pátek 9. říjen 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň s odletem zítra. Pobyt je se stravou formou all inclusive. Využijte výhodný podzimní luxusní zájezd aktuálně, v ceně 72295,- Kč. Kategorie této nabídky: pobytové, u moře.\nRekreace na dovolené na Maledivách v letovisku Severní Atol Male, v ubytovacím zařízení Summer Island Village s počtem hvězdiček: 3. Počet nocí 11, ubytování od úterý 29. září do pátku 9. října 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň s odletem zítra. Pobyt s jídlem all inclusive - podzimní Super Last Minute zájezd do hotelu Summer Island Village je v ceně 78028,- CZK.\nDovolená Maledivy Super Last Minute 2020 v lokalitě Severní Atol Male v Kurumba Maldives, v 4hvězdičkovém ubytování - Last Minute Maledivy. Počet dní 16, ubytování v termínu: úterý 29. září 2020 až středa 14. říjen 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň s odletem zítra. Pobyt je se stravou formou snídaně. Využijte výhodný podzimní luxusní zájezd aktuálně, v ceně 77191,- Kč. Kategorie této nabídky: pobytové, u moře.\nRekreace na luxusní dovolené na Maledivách v letovisku Kaafu Atol, v ubytovacím zařízení Thulhagiri Island Resort & Spa s počtem hvězdiček: 4. Počet nocí 12, ubytování od úterý 29. září do soboty 10. října 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň, Budapešť s odletem zítra. Pobyt s jídlem plná penze - podzimní Super Last Minute zájezd do hotelu Thulhagiri Island Resort & Spa je v ceně 67064,- CZK.\nDovolená Maledivy Super Last Minute 2020 v lokalitě Kaafu Atol v Thulhagiri Island Resort & Spa, v 4hvězdičkovém ubytování - Last Minute Maledivy. Počet dní 9, ubytování v termínu: úterý 29. září 2020 až středa 7. říjen 2020. Přeprava letecky z letiště Praha, Vídeň s odletem zítra. Pobyt je se stravou formou polopenze. Využijte výhodný podzimní luxusní zájezd aktuálně, v ceně 50620,- Kč. Kategorie této nabídky: pobytové, u moře.\nZobrazeno 61-75 z celkem 6618 nalezených zájezdů\nMaledivy - aktuálně porovnáváme 6618 zájezdů


Zimovčák – No limit 201710. etapa Z Mikulova do Rouchovan – PROSTOREM A ČASEM,\nPublikováno 2017-08-12 2018-02-02 Od admin\nUznejte sami – už jenom jít na výlet, když prší, je celkem opruz. A co teprve, v dešti jet na kole! A ještě ke všemu 122km?! I když, to už asi není úplně výlet. A pojede vůbec Zimovčák za deště? Zimovčák?! 🙂\nJeště ve čtyři hodiny ráno, když jsem vstával, bylo celkem jasno. Po páté, kdy jsem se připravoval k odjezdu, začalo lehce mrholit. A když jsem vyrážel z domova, to už regulérně lilo.\nProlog – pár slov nejen o počasí.\nJestli to je vůbec k něčemu! Zprávy o počasí na českém internetu. Ano, první co jsem udělal, když jsem se probral ze spánkového deliria bylo, že jsem se vrhl na internet, abych se jak se říká „podíval, do čeho jedu“. Vzápětí jsem začal pochybovat, jestli opravdu chci, aby mi internet vyložil brutální realitu, jak bude. Anebo mi spíš řekl, že bude tak, jak chci já, aby bylo. A to, že bude hezky.\nPři pohledu na monitor mi to pak připomnělo situaci, kdy se dívám na oblohu a vidím temně šedý mrak. A pak už jen odhaduji, zda z něj zaprší, nebo se spíš jen převalí. Nebo zda jinde na netu bude předpověď příznivější. I když se počasí v reálu tváři celkem neústupně. Pak se člověk ptá sám sebe, k čemu mu taková předpověď vůbec je. Když se co hodinu mění, aby spíš odpovídala tomu, co vidí venku.\nVe slepé víře, že by situace na místě mohla být přece jen trošku lepší, jsem se koukl webkamerou na mikulovské Náměstí. Abych následně zjistil, že je dláždění jednoduše vlhké od deště. Do batohu následně putovala i pláštěnka a jedny náhradní ponožky. Do vlaku na cestu zpět.\nPřitom jsem zavzpomínal na „Velepád“ za Znojmem v roce 2014. Tehdy pan Zimovčák, těsně po startu první etapy (předchozí den jsme jeli Prolog) spadl z kola, doslova byl katapultován přes řídítka a utrpěl otřes mozku. Po noci strávené v nemocnici se druhý den vydal opět do čela svého Pelotonu, aby pokračoval ve své Tour. Ano, Zimovčáka zastaví nejspíš jen vlak. A to jen na tu chvíli, než přejede.\nJeště na vlak jsem se dopravil v úkrytu tramvaje. Co kdyby v Mikulově přece jen už nepršelo…? Proč zbytečně moknout dopředu!\nČást první – cesta na start.\nNejbližší zastávka vlaku, na nejkratší cestě do Mikulova byla Zaječí. Všechny ostatní by mi působily závlek. Odtud pak už jen 15,5 km na mikulovské Náměstí – místo startu Pelotonu. Už mám něco za sebou. Proto jsem si na mapě našel nejen samotnou trasu (samozřejmě jsem si vzal i podrobné mapy – tak blbej už nejsem, abych vyjížděl bez nich) ale především jsem si prostudoval výškový profil trati. Tedy, převýšení jsem postřehl. Jenom jsem si ho na plochém monitoru počítače nedokázal převést do reálu. Takže jsem sice věděl, že budu muset zdolat 145m, ale nedokázal jsem si představit jeho náročnost. Zevrubným odhadem a porovnáním s podobným kopcem, který už znám jsem seznal, že by se to za hodinu stihnout dalo. I když, budu muset máknout.\nVe vlaku mi při pohledu do dálky na otevřenou krajinu, dělala vrásky na dosud suchém čele šedivá deka mraků, která se táhla prakticky od obzoru k obzoru. Počasí se prostě nevyvíjelo tak, jak bych chtěl. I tak jsem na cestě potkal pár dalších odhodlaných lidí, taky na kolech a oproti mně navíc ještě s bagáží. Alespoň jsem si nepřipadal jako úplný magor. Na kole dětem, na kole v dešti. Jeden chlapík, co ždímal dres, mi řekl, že má sto chutí se prvním vlakem vrátit zpět. „Nevzdávejte to,“ hlesl jsem v pláštěnce při vystupování z vlaku na rozloučenou a šlápl do deště do pedálů.\nAno, i zde stále ještě hustě pršelo. A vypadalo to, že jen tak nepřestane. A pláštěnka byla za chvíli v podstatě k ničemu. Vlastně, ne tak úplně k ničemu. Neprofoukla. Takže mi nezbylo než konstatovat, že je celkem teplo. Ani kapky nebyly nijak studené. Nakonec se mi v tom teplém dešti jelo celkem na pohodu. Aspoň jsem nejel nadoraz, jako bych nejspíš jel za sucha, a s falešným pocitem klidu, že to stihnu si třeba dělal zajížďky.\nTakhle jsem si cestou přímo na start krásně rozehřál svaly. I když na start… Stále jsem si jaksi nedokázal představit realitu, že se za nějakých třicet minut připojím k ostatnímu Pelotonu. Že i v téhle slotě (a to doslova) pojedeme hromadně na kole. A ještě 122km.\nCestou okolo Novomlýnských nádrží upoutalo mou pozornost drobné jasno na horizontu. Že by se mraky trošku protrhávaly? Možná. Ale, raději jsem se soustředil na cestu. Hlavně, abych nebloudil. A taky, aby mě nic nesrazilo. Kvůli pláštěnce jsem měl totiž o dost horší přehled, co se za mnou děje. To, že za mnou něco jede, jsem registroval spíš z hluku motorů a zvuku rozrážené vody na silnici. Naštěstí i řidiči byli ohleduplní a nijak netroubili. Dokonce do zatáček zpomalovali a brali to obloukem.\nA pak, kousek za Milovicemi přišlo to zásadní – stoupání. Víte, že pláštěnka funguje jako plachta? Normálně když fouká protivítr, šlape se vám podstatně hůř. Ale s pláštěnkou, pokud zavane i jen mírný vítr, začíná to být už peklo. A když se k tomu přidají kamiony, které vás čas od času ohodí vodou ze silnice, nebo jako bonus ofouknou tlakovou vlnou? Pak je idylka jízdy v dešti dokonalá. Jediné, co mě udržovalo v optimistickém rozpoložení, že opravdu za chvíli nebudu sám. Že nás v téhle slotě pojede víc… Tedy, snad!\nČást druhá – na startu. Už bez deště.\nU Mikulova mi hodiny na tachometru ukazovaly osm hodin. To už v podstatě nepršelo. Ano, dostal jsem se trošku do skluzu, ale ze zkušeností vím, že Peloton Josefa Zimovčáka nikdy nevyjíždí úplně na čas. Na první pohled mě napadlo, že jindy tohle místo – město – Náměstí musí působit opravdu neuvěřitelně malebně. Ale teď, v podstatě ještě za rozbřesku a po dešti působilo spíš nevlídně. Bylo nás tu dost, co jsme se chystali doprovodit Josefa Zimovčáka na poslední, v pořadí již 10. etapu letošní Tour. Asi padesát? Možná víc. Přiznám se, nepočítal jsem to. Byl jsem rád, že jsem to stihl a hlavně že už neprší. Josef Zimovčák navíc furiantsky prohodil: „už pršet nebude“. Ale…? Fakt nebude?\nMohlo být krátce po čtvrt, na devět když věhlasný chirurg, profesor Pavko vlajkou odstartoval etapu a my jsme vyrazili na Pohořelice, na Brno, do Rosic a na Oslavany přes Jadernou elektrárnu v Dukovanech, abychom skončili nakonec, na sklonku červnového odpoledne skončili v Rouchovanech.\nMikulov – Pohořelice, 28 km\nV Pohořelicích na dvoře\nBylo pár desítek minut po dešti. Silnice byla proto stále dost mokrá. Byl jsem ještě promočený, ale jak jsme jeli s větrem o závod, cítil jsem, že velmi rychle osychám. Většina účastníků sice měla větrovky, možná i nepromokavé, ale já jel z přemíry opatrnosti ještě v pláštěnce. Přece jen, jsem z toho směru přijel. No, a když jsem se teď vracel zpět…? Nač riskovat!\nPrvní kilometry se nesly ve znamení dobré nálady a všeobecného pozorování mraků. Bude pršet? Nebude? Navíc, okolní zvlněná krajina nám dávala možnost vidět opravdu bizardní obrázek. Totiž; polštáře mraků doslova napíchnuté na vrcholcích Pálavských kopců.\nJeště v Pohořelicích bylo pod mrakem, ale silnice už naštěstí vyschly do té míry, že se staly i pro kolo bezpečné. Pauzu na náměstí Svobody, jsme využili k drobnému posilnění a v intimním soukromí dvorku jednoho domu jsme měli klid na rychlou regeneraci a přípravu na další cestu. Tu jsem risknul absolvovat už jen v lehké větrovce, protože na vytrvalejší déšť už to zkrátka nevypadalo. Možná přeháňku. Všichni byli plni elánu a energie!\nPohořelice – Brno, 32 km\nZ Pohořelic jsme vyrazili s policejním doprovodem. Ten jsem zapomněl zmínit. Ano, zvlášť ty průjezdy městy si člověk prostě musí užívat. Třeba křižovatkou na červenou, když všichni ostatní stojí. Na silnici je to už horší. Policie byla před námi přece jen v dost velkém odstupu a pro komfort jízdy je zásadní, že ne každý řidič v protisměru slušně zastaví, ale spíš třeba jen trošku zpomalí. Přitom proč?\nKdyž jsme pak jeli po cyklostezce, všichni v protisměru stáli a uvolnili nám cestu stoje mimo zpevněnou část. A to nejen cyklisté. I lidé s kočárky. Když můžou oni, proč ne auta?\nV okamžiku, kdy jsme projížděli jednu ostrou zatáčku, napadlo mě otočit se, abych spatřil to, co člověk na špici normálně nevnímá. Ten hrozen Pelotonu a za ním kolonu aut jedoucích krokem. Napadlo mě, zda jsou organizátoři ve spojení třeba s Radiožurnálem, aby řidiči měli potuchu, kudy tahle „brzda“ pojede. Aby na ni byli třeba připraveni. Budu se muset zeptat.\nI v Pelotonu to začínalo být zajímavé. Dík tomu, že jsem se držel na špici a tentokrát bez obtíží stačil tempu, měl jsem možnost být svědkem zajímavých situací. Jak se třeba někteří snaží být ku prospěchu, až příliš. Za všechny bych zmínil chlapíka na favoritu s mohutným šedivým knírem.\nOn tedy, neměl helmu, a mám pocit, že by jej za to mohli z Pelotonu i vyloučit, ale to je teď vedlejší. V jednu chvíli na okraji centra Brna se před problematickým místem snažil dostat k panu Zimovčákovi, aby mu řekl, že má před sebou těžký podjezd, a bylo by lepší, kdyby raději slezl z kola. No ale, co s takovým pánem? Co na tom, že tu pan Zimovčák nejede poprvé? Nakonec se chlapík nahlas divil, že to lze bez potíží projet i na vysokém kole. Ale, takových kecálistů tu bylo víc. Co občas přišli s radou. I zbytečnou. No, na druhou stranu, mě nepřísluší soudit druhé. Samotný jsem se snažil držet celou dobu na špici Pelotonu, i když jsem neměl ani dres, ani ty správné ponožky, jak mi bylo některými vytýkáno.\nJen Zimovčák mlčel a šlapal. Bez limitu. Někdy i bez držení řídítek až jsme jej, my na čele Pelotonu podezírali, že na tom kole snad i spí. No, zkuste to sami, svlékat si bundu na vysokém kole, bez držení? To už je skoro artistický výkon.\nJakpak se jmenuje město na obrázku?\nKdyž jsme dojeli do Brna, bylo hotové azuro. I větrovku jsem si sundal. Také jsem se už víc rozkoukal, a začal poznávat známé tváře. Třeba chlapíka, se kterým jsem se seznámil při své první cestě se Zimovčákem před čtyřmi lety. Je z Prievidzy, a domů jezdívá z Vyškova na kole „cez Buchlovské kopce“. Nějaký Pepa. Slovák, který se ke mně už normálně hlásí. O tykání nemluvě. Oni vůbec, se lidé v Pelotonu znají. Nejméně od vidění. Případně na cestě zavedou i řeč a tak se jednoduše seznámí.\nPůlhodinka odpočinku uplynula jako nic, a my jsme se museli vydat na další cestu. I když, odpočinku… Nebylo kam se schovat před sluníčkem. Bylo sice pěkně, ale když člověk stojí na místě, taky mu to nepřidá.\nDokonce jsem uvažoval, že se na chvíli odpojím od Pelotonu, ale nakonec jsem zůstal. Jednak jsem chtěl šetřit síly a jednak – člověk si ty průjezdy městy maximálně užívá. V negativním i pozitivním smyslu. Třeba kvůli neukázněným lidem na přechodech. Mám za to, že to je specialitka Brna. Tady nám myslím pokaždé, když jsme Brnem projížděli, přeběhla žena přes přechod těsně před Pelotonem.\nBrno – Rosice 23 km\nPozitivní pro mě bylo, že i když jsem měl v nohách už skoro sto kilometrů (s těmi svými z vlaku), cítil jsem se v pohodě a celkem svěží. Snad jen záda mě do Brna trošku pobolívala. Na cestě do Rosic se nebe opět krátce zatáhlo, takže se cesta stala příjemnější. Ale, zase začal pofukovat větřík. Sice slabší, ale přece jen větřík. A, tady se opět musím obdivovat panu Zimovčákovi. Nejen, že šlape na zatraceně těžkém kole (asi 35kg). Nejen, že na rozdíl od nás nemá převody a musí cestu do kopců vzpírat o řídítka, ale taky se nemá kam schovat. Když jedete v Pelotonu a začne foukat, prostě se schováte do skrumáže, ale on? Na tomhle úseku navíc několikrát měnil kolo, protože jsme se pohybovali právě v kopcích. A, tak zatímco my jsme jen měnili převody na lehčí a jen rychleji šlapali, Josef Zimovčák – ale to už bych se opakoval.\nMyslím, že helikoptéra byla jednou z hlavních atrakcí.\nZastavení v Rosicích bylo poněkud zvláštní a při psaní těchto řádků jsem se musel podívat na web, kde jsme to vlastně byli. Nestavěli jsme totiž ve městě, ale u Kaple nejsvětější trojice. V lukách u zahrádek, a s vrtulníkem za zády.\nRosice – Oslavany – 15 km\nTak tahle část byla opravdu spíš odpočinková. Krátkých patnáct kilometrů. V Oslavanech nás pak čekala pouť, točená malinovka, mažoretky a oddych před další částí etapy. Ta byla zase o trošku delší.\nNaproti tomu, se únava začínala hlásit o slovo a já pozoroval, že nemám tak rychlé reakce. I proto mě trasér (člověk který vedl celý Peloton včetně pana Zimovčáka) musel usměrnit, abych se trošku stáhl ze špice a nechal panu Zimovčákovi víc prostoru. Ostatně, i v Pelotonu už byla nálada klidnější. Zatímco v dopoledne jsme se na špici celkem přetahovali, teď byl klid a každý spíš šlapal to své tempo. Šetřil energií.\nOslavany – Jaderná elektrárna Dukovany – 21 km\nI když kratší trasa, přece jen na závěr dne a navíc v kopcích. Při pohledu na vzdálené komíny – chladící věže mi to během cesty nepřišlo až tak blízko, ale další zastávkou byly Dukovany. Jak se chladící věže vynořovaly a zase mizely za kopci zvlněné krajiny, připadalo mi to, že by ještě nějaká přestávka, mezi-přestávka mohla být.\nDnes, s odstupem času uvažuji, čím to, že jsem se tentokrát bez obtíží udržel na špici. Pokud si vzpomenu na situaci před čtyřmi lety, kdy jsem vyčerpáním skoro nedojel? Kdy se mi Peloton utrhl a prakticky jednu celou etapu jsem jel úplně sám. Pravda, tehdy bylo větší horko, měl jsem navíc horské pláště a taky menší povědomost o tom, jak vlastně využívat převody. Ale když už jsme u těch převodů… když většina lidí v Pelotonu vehementně přehazovala, až už jsme byli v kopci. To křupání mě pak bolelo i za ta kola.\nAno, tak tuhle fotku už jsem vyfotil na cestě – sám. V Pelotonu bych nezvládal.\nKdyž jsem do elektrárny jel někdy na sklonku loňského roku na noční prohlídku autem, nepřipadlo mi, že je areál tak rozlehlý. Teď jsem doslova vyhlížel okamžik, kdy auto Na kole dětem zahne k infocentru. Tam nás čekal sud lahodné bezinkové sodovky a tvarohové koláče. Bylo to stejné auto, které nás celou cestu doprovázelo se žlutým majáčkem a stavělo dopravu společně s policií.\nPřed odjezdem – nebo spíš dojezdem do Rouchovan přišlo na řadu ještě společné foto. Bylo nás fakt hodně a paní Hromková měla co dělat, aby nás všechny dostala do hledáčku svého těžkého fotoaparátu. Opravdu. Měl jsem možnost si její aparát potěžkat a řekl bych, i jako chlap, že si s ním tahle drobná žena hodně užije.\nJadrná Elektrárna Dukovany – Rouchovany 3 km Cíl\nNebyla to taková štrapác, jako když jsem jel v Pelotonu poprvé. Ze Starého Města u Uherského Hradiště na Velehrad. Místo tehdejší obří vzdálenosti finálních osmi kilometrů, které jsem zvládl jen s vypětím všech svých zbylých sil, jsem teď do Rouchovan přijel celkem na pohodu a opět na špici. Na Velehrad mě definitivně utřeli a já přijel z desetiminutovým zpožděním. Sesul se na zem a málem se rozplakal. Dnes – no, dnes jsem si šel dát řízek, vypsat pohled domů, aby měli naši památku na moji další cestu s Josefem Zimovčákem a – vyrazil domů.\nEpilog – opět sám…\nRáno jsem přijel na start téměř promočený. Teď jsem byl úplně suchý. I v botách. Slunce příjemně hřálo a já jsem se vydal, přes Moravský Krumlov na cestu domů. Měl jsem v nohách už přes 140km, ale před sebou dvě hodiny času, takže mě krátkých 22km už nemohlo moc rozhodit. Žádný spěch, žádné brutální stoupání. A když, tak jsem do kopců jel opravdu na pohodu. Bonusový kopec, z náměstí v Krumlově na nádraží jsem absolvoval za deset minut a až nahoře mi došlo, že nemám žádnou vodu. Naštěstí byla kousek osada a v ní jedna příjemná paní na zahrádce, která mi vodu napustila.\nVlak mi jel za hodinu, takže jsem měl jsem dost času rozjímat o tom, co jsem prožil. A taky, co bude dál. Vzpomněl jsem si na svou první cestu. Tenkrát jsem vysílením jen tak tak došel na vlak. Zkoušel jsem pravda ještě jet na kole, ale zase mě tak bolelo pozadí, že jsem byl rád za chůzi bez sedla.\nTeď jsem si lehl na lavičce před nádražím (za nádražím), relaxoval a spřádal další plány. Sluníčko ještě krásně hřálo, i když stíny už se hooodně prodlužovali. Co v dalším roce? Mohl bych zkusit dvě etapy. Uvidíme. Rád bych se s Josefem Zimovčákem vydal zase na cestu. Myslím, že letos na září ještě Vysočinou a pak…?\nA – vlak je tu!\n10. etapa; Mikulov – Rouchovany 122km\n(159km – i s cestou z a na vlak)\nPředchozí příspěvekPředchozí Report: Výklus před Třebíčským půlmaratonem, aneb\nNásledující příspěvekNásledující Pěší pouť s utajeným cílem…


Pronájem rodinného domu Sentice | Eurobydleni.cz\nNajděte si pronájem rodinného domu Sentice na našich webových stránkách. Největší výběr pronájem rodinných domů Sentice na trhu.\nPronájem rodinných domů Sentice (220+)\nHledáte příjemné bydlení v rodinném domě? Výhodné rodinné bydlení nabízí kupříkladu Sentice. Za pronájem rodinného domu Sentice nemusíte dávat tak vysoké částky, jako je tomu u běžné hypotéky. Na druhou stranu si můžete ověřit, zda je právě bydlení v rodinném domě pro vás to pravé ořechové. V jistém ohledu je pronájem rodinného domu Sentice pro vás obrovsky výhodný. Jednoduše tak získáte pohodové bydlení.\nTěm, kteří si rovnou nechtějí rodinný dům kupovat, nabízíme možnost pronájmu, neboť ten v sobě skrývá mnoho výhod. Rodinný dům Sentice pronájem vás totiž nenutí, abyste si dům ve městě Sentice rovnou kupovali. Postačí pouhý pronájem, díky kterému si vyzkoušíte bydlení v domě. Pronájem rodinného domu Sentice tak vybízí přímo k tomu takové bydlení otestovat.\nRozhodnout se pro pronájem rodinného domu Sentice je tak velice snadné. Projděte si naší nabídku pronájmů a získejte tak velice dostupné bydlení. Nemusíte tak platit vysoké částky, a přitom budete mít bydlení přesně podle vašich představ. Rodinný dům Sentice pronájem se tak vyplatí v mnoha ohledech.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii pronájem rodinného domu Sentice, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující rodinné domy Sentice, a to rodinné domy na prodej Sentice, pronájem rodinného domu Sentice, rodinný dům dražby Sentice.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii rodinné domy pronájem Sentice nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích dům Sentice, prodej domů Sentice, domy na pronájem Sentice, domy dražba Sentice.\nJe možné, že v lokalitě Sentice nebudou zcela všechny nemovitosti, které hledáte, zkuste se podívat ještě do následujících kategorií, a to Reality Sentice na pronájem nebo pronájem domu Sentice. Pokud se nechcete navíc omezovat druhem prodeje nemovitosti Sentice použijte následující kombinace pro vyhledání nemovitostí Reality Sentice případně domy Sentice.\nDalší lokality v okolí pronájem rodinného domu Sentice\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii pronájem rodinného domu Sentice, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr pronájem rodinného domu Sentice. Určitě lépe naleznete pronájem rodinného domu Sentice, který hledáte.


České Budějovice - Kulturní památky - Kultura, umění a turistika\nČeské Budějovice jsou častým cílem turistů z Německa, Rakouska, ale též z Asie a dalších částí světa. Jednak samy mají mnoho cenných historických památek, jednak jsou přirozeným centrem turistiky atraktivního Jihočeského kraje a zastávkou po cestě do Krumlova. Největší turistické atrakce soustřeďuje městská památková rezervace v historickém centru, zejména:\nNáměstí Přemysla Otakara II. s barokní Samsonovou kašnou a radnicí postavenou mezi lety 1727-1730\nGotická katedrála svatého Mikuláše a Černá věž\nPiaristické náměstí, přilehlý gotický dominikánský klášter s kostelem Obětování Panny Marie a pozdně renesanční Solnice\nMěstské divadlo se nazývá Jihočeské divadlo. Vedle činohry má i operní, loutkoherecký a a baletní sbor.\nTuristické atraktivitě města odpovídá velké množství hotelů a penzionů, známý Grandhotel Zvon stojí přímo na náměstí. Severně od centra stojí Hotel Clarion, výšková stavba z r. 1982 pojmenovaná původně Gomel podle ruského názvu družebního běloruského města Homel.\nV srpnu 2008 představil Jan Kaplický návrh koncertní síně. Jednalo se o největší moderní stavbu ve městě.