25 imperdibles: exposició-joc de llibres il·lustrats i àlbums\n(2020/03) Símile núm. 44, Símile 2ª època\nDescarrega l’article en versió pdf\nL’assistència d’una servidora al curs de biblioteques infantils organitzat pel COBDCV amb conveni de la Conselleria de Cultura, a maig de l’any 2018, em va donar la idea de copiar una iniciativa que estaven fent a la Biblioteca Barceloneta-La Fraternitat a Barcelona.\nLa iniciativa parteix de la idea d’Emma Bosch i de Encarna Beltran, docents dels graus en Mestre d’Educació Infantil i Mestre d’Educació Primària de la Universitat de Barcelona, amb la participació d’alumnes de l’assignatura “Lectura de la imatge”. L’activitat consisteix en realitzar una exposició-joc de llibres il·lustrats i àlbums per a infants titulada 25 imperdibles.\n25 imperdibles: exposició-joc de llibres il·lustrats i àlbums es va exposar per primera vegada a la Biblioteca del Campus de la Universitat de Barcelona (22.11-23.12.2016) i després a la Biblioteca Barceloneta-La Fraternitat (21.04-21.07.2017).\nPer poder dur a terme l’activitat necessitem unes prestatgeries o expositors per col·locar els 25 llibres i una vitrina per als pots. Triem 25 àlbums i necessitem 25 pots de cristall. A la vitrina col·loquem els 25 pots i dins de cada pot col·loquem un objecte. Cada OBJECTE del pot col·locat a la vitrina té relació amb un LLIBRE. Els visitants són convidats a intentar emparellar l’objecte amb el llibre.\nAbans de realitzar l’activitat vam contactar amb Emma Bosch i amb la directora de la Biblioteca Barceloneta-La Fraternitat, Maria Josep Fontova Rami, mitjançant correu electrònic, per demanar-los permís per realitzar l’activitat que elles van proposar primer als alumnes de la Universitat i després a la Biblioteca. Després de tenir el vistiplau vaig contactar amb la regidora de Cultura per informar-la de l’activitat i de les despeses que podia ocasionar. La idea era tenir llesta l’activitat abans del 2 d’abril, de manera que coincidint amb el Dia del llibre Infantil s’inaugurarà l’exposició-joc i les activitats al voltant dels àlbums il·lustrats.\nL’exposició-joc de llibres il·lustrats i àlbums per a infants es va col·locar al vestíbul de la Biblioteca Pública Municipal l’Espill. La durada de l’exposició va ser quasi d’un mes, tot el mes d’abril.\nLa finalitat de l’exposició és donar a conéixer 25 narracions il·lustrades i àlbums en què la imatge té una funció rellevant o essencial i que els infants no s’haurien de “perdre” en la seua etapa escolar. La proposta està recomanada per a infants d’Educació Infantil i Primària i a tots aquells interessats en els llibres il·lustrats que els agrade jugar. Els visitants podran jugar individualment o en grup, segons els convinga.\nPer poder jugar cal agafar de l’aparador d’informació de la biblioteca un fullet, que conté les imatges de les portades dels llibres i al costat de cada imatge hi ha un cercle per poder posar-hi un número (el número del pot que cregues que correspon a la imatge), aquest número correspon a l’assignat a cada pot de cristall. Cada pot de cristall conté un objecte que té una relació directa amb un llibre. Hi ha dos possibilitats de joc, d’una banda pots jugar individualment, agafes un fullet i llegeixes els llibres (en vàries sessions, recorda que hi han 25) i després observes la vitrina on estan col·locats els pots, aleshores escrius el número al costat de la imatge de la portada que creus que correspon a l’objecte. D’altra banda podem fer grups d’usuaris i repetir el pas anterior però amb el consens del grup.\nSi es realitza una visita concertada, per a un grup, després de jugar es pot analitzar les respostes i crear un debat.\nL’any 2018 vàrem realitzar 2 activitats relacionades, en cada activitat es van contar quatre contes de l’expositor i després es va seleccionar un per fer un taller.\nL’any 2019 organitzarem una segona edició de l’exposició-joc 25 imperdibles, amb la mateixa base que l’anterior, però aquesta vegada es va canviar la selecció de llibres, és seleccionaren 25 llibres nous i canviaren els objectes.\nAutora: Úrsula Ferrando Guardiola.\nDiploma en Biblioteconomia i Documentació per la Universitat de València i Llicenciada en Documentació per la Universitat Politècnica de València. He desenvolupat la meua activitat laboral en el món de les biblioteques des de l’any 2003. Sòc Tècnic mitjà de biblioteca i arxiu a l’Ajuntament de Callosa d’en Sàrrià des de l’any 2009.\nEtiquetes: Àlbum il·lustrat, Exposició-joc, LIJ, llibre infantil, Úrsula Ferrando Guardiola,\nGrans llibres pels lectors menuts 27/07/2016\nLey 39/2015 en standby 04/07/2019\nactivisme bibliotecari alfabetización informacional Alicia Sellés Ana Valdés archivo Arxiu associacionisme bibliobús biblioteca Biblioteca inclusiva biblioteca pública bibliotecari/a Biblioteca social Borja López Lázaro club de lectura COBDCV Descobrim Unitats d'Informació documentació Dolores Garcia Hinarejos entrevista experiències bibliotecàries FESABID foment lector fomento lector Francisco Ricau gestió documental Gestors d’Informació en Acció història local Ignacio Beltrán Moraleda jornadas profesionales makerspace Mar Buigues Museu Valencià d’Etnologia música Natacha Granero Nestor Mir profesionales de la información Punt de Trobada Resenyes bibliogràfiques serveis bibliotecaris Silvia Leyda Vicenta Mulet Vicent Giménez Chornet Villena Úrsula Ferrando Guardiola


La banca espanyola podria materialitzar fins a 15.000 milions de titulització de fallits - Diari de Girona\nLa banca espanyola podria materialitzar fins a 15.000 milions de titulització de fallits\nEls fons de cobertura i les empreses de capital risc impulsaran aquesta activitat mentre les entitats optaran per les vendes directes en cartera\nEls préstecs fallits també es venen. ddg\nEls préstecs fallits també es venen.\nEl final del procés de despalanquejament dels bancs espanyols podria suposar entre 10.000 i 15.000 milions d'euros de titulització i vendes privades de préstecs fallits el 2019, segons càlculs realitzats per l'equip d'anàlisi de Scope Ratings. La firma ja havia anticipat l'aparició de les primeres titulitzacions de «tòxics» i propietats immobiliàries a Espanya en un informe elaborat el passat mes de març, en què assenyalava que els fons de cobertura i les empreses de capital risc impulsarien l'activitat de titulització, mentre que els bancs optarien per les vendes directes de cartera.\nEl subdirector de l'equip d'institucions financeres de Scope, Marco Troiano, creu que després d'un any 2018 de transaccions «gegantines», les de 2019 probablement seran més petites, entre altres coses perquè les carteres de crèdits dubtosos són més baixes. «Això reflecteix una millora substancial en els fonamentals de crèdit de les entitats espanyoles en els últims anys», va aclarir Troiano.\nNo obstant això, Scope Ratings apunta als recents canvis legals com un dels «esculls potencials» a tenir en compte a l'emergent mercat espanyol de titulitzacions avalades per actius fallits. «Una àrea que serà crítica per determinar l'èxit de les titulitzacions avalades per actius fallits és l'impacte dels recents desenvolupaments legals a Espanya, ja que això podria afectar el calendari de cobraments esperats procedents de la cartera», va explicar la representant de l'equip de finançament estructurat de la firma, Paula Lichtensztein.\nEn aquest sentit, va assenyalar que la incertesa jurídica a Espanya és més gran que a altres països europeus, a causa fonamentalment del fet que la durada mitjana dels procediments d'execució hipotecària s'ha gairebé duplicat en els últims anys per l'augment dels litigis relacionats amb la naturalesa abusiva de determinades clàusules hipotecàries de resolució anticipada.\nEl Tribunal Suprem també ha dictaminat recentment que els creditors garantits ja no poden exigir interessos de demora després de l'obertura d'un procediment d'insolvència.\nLa titulització d'una cartera de préstecs fallits gestionada per HipoGes, empresa de gestió d'actius, propietat de KKR, és la primera d'una sèrie d'operacions esperades de titulitzacions avalades per actius insolvents.\nActualment hi ha al mercat una cartera de préstecs originats i posteriorment venuts per unitats d'NCG Banco Corporación Bancaria. La cartera es compon de 494.700 milions d'euros de préstecs fallits (saldo viu) més propietats, valorades per societats de taxació independents en 40,3 milions d'euros.\nL'operació és una titulització ordinària estàtica amb quatre bons: la classe A sènior de 170 milions d'euros, qualificada (P) BBB-SF; la classe B mezzanine de 30 milions d'euros, qualificada (P) B-SF; la classe J júnior de 15 milions d'euros, sense qualificar, i la classe Z júnior de 16 milions d'euros, sense qualificar.


Salvador Sastre, jardiner municipal, segon classificat en el concurs internacional Les Floralies de Bourg-en-Bresse (França) – Ràdio Pego\nSalvador Sastre, jardiner municipal, segon classificat en el concurs internacional Les Floralies de Bourg-en-Bresse (França)\n13 de novembre de 2013 Sara Garcia 0 Comment\nSalvador Sastre, ha estat el formador de l’equip de joves de l’EFA La Malvesia, de Llombai, que han participat a la segona edició del Concurs internacional d’aprenents paisatgistes i que han entrat per la porta gran aconseguit el segon lloc i la menció al disseny.\nSalvador Sastre és jardiner a l’Ajuntament de Pego. És un home amb inquietuds i fa uns anys va decidir continuar formant-se en allò que li agrada. Va triar un mòdul de tècnic superior en gestió i organització de les empreses agropecuàries a l’EFA ‘La Malvesia’ de Llombai. Un centre de promoció rural, la finalitat principal del qual és la promoció professional, cultural i social del medi agrícola, forestal i rural i de les seues persones, principalment mitjançant accions formatives amb joves i adults, que inclouen el desenvolupament de programes reglats d’ensenyament, així com activitats de formació permanent i ocupacional.\nLa relació amb l’escola va estar tan satisfactòria que Salvador Sastre continua mantenint un permanent contacte amb el centre. Una bona mostra ha estat la seua participació, com a formador, en l’equip de joves que s’ha presentat al concurs internacional d’aprenents paisatgistes del concurs internacional Les Floralies de Bourg-en-Bresse (França).\nDel 8 al 17 de novembre se celebra a Bourg-en-Bresse la 12a edició de Les Floralies, que se celebra cada tres anys i que és la tercera fira de flors més important de França després de la de Nantes i la de Dijon. En 2013 s’ha celebrat, a més, el segon concurs internacional d’aprenents paisatgistes. Un concurs que partix del fet que “la ment creativa dels joves empeny l’ofici de paisatgista cap a l’honor, a través de les composicions efímeres, però també visibles a Les Floralies” i aposta perquè “els aprenents paisatgistes, a través d’un concurs internacional, imaginaran i concebran els més bonics espais”. Es tracta d’ “un homenatge i una posada en valor d’un ofici plural i exigent”. Han participat set equips de Québec, Bèlgica, Espanya (La Malvesia), dos d’Alemanya i dos de França. Tots ells han disposat de 4 dies per adornar una espai de 50m2 sota el lema de la 12a edició de Les Floralies, « Colors tropicals ».\nLa Malvesia ha apostat amb la seua proposta de jardí, per la llum, segons explicava Salvador Sastre qui també desvelava que cada país podia aportar algun element típic i que ells, com a bons valencians, van triar un caixó de taronges. La idea inicial era dur un taronger en plena producció, però per qüestions de logística es van haver de conformar amb el caixó de taronges, fruit que lluïx sobre la fusta.\nLa proposta de La Malvesia aconseguia, en el seu primer any de participació, la segona posició i una menció en disseny. Després del resultat i l’experiència, l’organització els ha convidat a tornar a participar en la propera edició del concurs internacional d’aprenents paisatgistes, que se celebrarà d’ací a 3 anys\nDestaca Salvador Sastre la filosofia d’este tipus d’exposicions, organitzades per associacions de productors de flors, que arrosseguen més de 150.000 visitants, que poden contemplar dissenys variats i combinacions de flors pràcticament inimaginables.\n← Pedro Barranco, 4t millor sanitari del món en rescat en accident de trànsit\nEl Bloc Compromís de Pego denuncia el lamentable estat de l’antic institut →


El Consorci de Museus recupera l'obra de l'artista Joaquín Agrasot en l'exposició més gran realitzada sobre el pintor oriolà | Valencia Extra\nEl Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana, en col·laboració amb la Diputació d’Alacant, presenta al MUBAG l’exposició més gran realitzada sobre l’obra de Joaquín Agrasot (1836-1919), que commemora el centenari de la seua defunció, homenatjat en 2019.\n‘Joaquín Agrasot. Un pintor internacional’ reuneix més de 90 pintures procedents de 28 col·leccions públiques i privades, entre les quals es troben el Museu Nacional del Prado, el Museu Nacional d’Art de Catalunya (MNAC), o el Museu Carmen Thyssen de Màlaga, junt amb les col·leccions dels museus de belles arts d’Alacant, Castelló i València, entre altres.\nLa mostra, que es podrà veure al museu alacantí fins al 24 de gener de 2021, viatjarà també als museus de belles arts de València i de Castelló al llarg de l’any que ve.\nEl director del Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana, José Luis Pérez Pont, acompanyat pel director del Museu de Belles arts d’Alacant, Jorge A. Soler Díaz i els comissaris de la mostra, Rafael Gil Salinas i Ester Alba han presentat aquest matí l’exposició.\nPérez Pont ha assenyalat que “en els últims anys, des del Consorci de Museus estem treballant de manera coordinada amb els museus de belles arts de Castelló, València i Alacant en l’estudi i recuperació de l’obra d’artistes de segles passats. Fruit d’això hem pogut gaudir recentment de l’obra de Vicent Rodes i hui presentem una nova i extensa investigació sobre l’obra d’un altre artista alacantí com és Joaquín Agrasot”.\nEl director del Consorci de Museus ha destacat l’important treball desenvolupat pels comissaris de la mostra que “ens permet reivindicar l’obra d’Agrasot dins de la història de l’art valencià i reunir un conjunt ingent d’obres, algunes de les quals procedeixen dels fons dels nostres museus, amb la qual cosa es posen en valor com a part fonamental del nostre patrimoni artístic”.\nEn 1902, l”Encyclopaedia Britannica’ resumia de manera rotunda la situació de la pintura espanyola de la segona meitat del segle XIX. Considerava que la pintura moderna a Espanya començava amb Marià Fortuny (1838-1874), que hauria de deixar la seua marca en les següents generacions de pintors. I destacava només un artista durant els anys de 1870, Joaquín Agrasot Juan (1836-1919), que va pintar amb gran sinceritat imatges de la vida espanyola quotidiana. I, concloïa que, ja cap a finals del segle, dos joves artistes van aparéixer amb energia: Joaquim Sorolla (1863-1923) i Ignacio Zuloaga (1870-1945).\nDes d’aquesta consideració, els comissaris de l’exposició, Ester Alba i Rafael Gil, presenten una mostra des del punt de vista de la internacionalització de l’obra d’Agrasot.\nSegons els comissaris, “el pintor valencià Joaquín Agrasot havia adquirit una consideració a principis del segle XX que el situava entre els quatre artistes espanyols més importants. No obstant això, és ben cert que, per una raó o una altra, dels quatre artistes ressenyats, Agrasot ha sigut el que ha tingut menys fortuna crítica i s’ha postergat el seu reconeixement”.\nRafael Gil ha assenyalat que “hi ha pistes suficients per a entendre que la seua obra no es va desenvolupar únicament en l’àmbit local sinó que té una projecció internacional molt important, d’ací ve el títol de l’exposició”.\nJoaquín Agrasot ha sigut definit com un artista realista i costumista, associat al naturalisme regionalista valencià de la segona meitat del segle XIX. No obstant això, encara que habitualment s’ha emmarcat com a representant de les formes estereotipades tradicionalistes del costumisme, la seua vibrant paleta cromàtica, l’ús de la llum i d’una pinzellada molt particular, l’aproximen a les formes preciosistes finiseculars que permeten enquadrar-lo dins de la pintura moderna coincident amb el corrent artístic internacional.\nAixí, l’obra d’Agrasot es presenta contextualitzada junt amb l’obra d’altres artistes coetanis per a assenyalar els diferents corrents de què va formar part; artistes com Joaquim Sorolla, Josep Benlliure Gil, Marià Fortuny o Josep Tapiró.\nL’exposició és una oportunitat per a mostrar les diferents disciplines artístiques que va treballar al llarg de la seua dilatada vida, amb algunes peces inèdites procedents de col·leccions particulars de diferents punts de la geografia espanyola. Des d’un criteri cronològic, però també temàtic, es mostren peces dels seus temes més coneguts com la pintura costumista, “no tant com una referència a l’àmbit local sinó com a mostra del que es demanava en el mercat internacional”, ha assenyalat Rafael Gil.\nLa magna exposició mostra, a més, altres temàtiques menys conegudes de l’artista, com la pintura orientalista, molt establida en la segona meitat del segle XIX, a la qual no s’havia donat molta difusió i que demostra la qualitat i el domini de la tècnica i del color d’Agrasot.\nAmb aquesta exposició, que recorrerà la Comunitat durant 2021, la Generalitat Valenciana, a través del Consorci de Museus, salda un compte pendent amb la figura i obra de l’artista alacantí, coincidint amb la commemoració del centenari de la seua mort en 2019.\nUna fuita d'aigua nega un tram del vell llit del Túria\n7 + tretze =


Econo Lodge Dothan Dothan (AL) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n2910 Ross Clark Circle, Stonebridge, Dothan (AL), Estats Units, 36301 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Econo Lodge Dothan?\nMés informació sobre Econo Lodge Dothan\nSituat a Stonebridge, Econo Lodge Dothan és el lloc perfecte per gaudir de Dothan (AL) i els seus voltants. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Els visitants d'aquest hotel, poden gaudir d'anar a les atraccions més importants de la ciutat: Fanatix, Parc Temàtic Adventureland, Water World.\nTot esforç és poc perquè els hostes es trobin còmodes, motiu pel qual l'allotjament compta amb el millor en serveis i comoditats. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, s'admeten animals de companyia, màquina venedora.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb habitacions per a no fumadors, despertador, telèfon, connexió a internet (cortesia), aparell de televisió a cada habitació. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com piscina exterior. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Dothan (AL), faci de Econo Lodge Dothan la vostra llar.


Padreny aposta per crear espais per promoure la participació dels joves en els parlaments nacionals - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl conseller socialdemòcrata ha intervingut en el Grup d’Amics de la Joventut i la Seguretat (GoFYS) com a representant del Consell General\n04/06/2021 (17:08 CET)\nRoger Padreny durant la seva intervenció. PS\nRoger Padreny ha participat a la reunió del Grup d’Amics de la Joventut i la Seguretat (GoFYS) que ha tingut lloc en format “on line” sota el títol 'On enchancing Civic and Political participation of Youth'. En la seva intervenció, emmarcada en la Sessió II sota el títol 'Youth civic and political engagement initiatives from participating States', el conseller general ha explicat que des d’Andorra s’està treballant en una Proposta d’Acord sobre Joventut de forma consensuada i amb les aportacions de la societat civil i de tots els partits polítics amb i sense presència parlamentària.\nEn aquest sentit s’ha mostrat partidari de crear, dins dels parlaments nacionals, espais d’oportunitats per promoure la participació dels joves tal i com s’ha fet en aquesta iniciativa. Padreny també ha defensat el reconeixement dels joves com a interlocutors creïbles i vàlids per participar en qualsevol debat. Fundat el 2015, el Grup d’Amics de la Joventut i la Seguretat (GoFYS) és un fòrum amb seu a Viena centrat en impulsar l’agenda de la Joventut i la Seguretat dins de l’OSCE i tota la seva àrea d’influència.\nEl grup proporciona un entorn informal per debatre, ressaltar i fomentar la participació significativa de dones i homes joves en les tres dimensions de l’OSCE: la política-militar, l’econòmica i mediambiental i la dimensió humana. Des del gener de 2021, el grup està co-presidit per Espanya, Kirguizistan i els Estats Units d'Amèrica. Es realitzen reunions de GoFYS tres vegades a l'any, cada reunió és presidida per un copresident diferent.


Fruits Secs Parami\nCasa de la Ràdio i la TV\nPrimera façana Eixample\nCom cada estiu, l'interior d'illa Torre de les Aigües es converteix en la platja de l'Eixample. Un espai lúdic per als més petits.\nNens Connexió BCN Dreta de l´Eixample\nUnicef i el mercat del Ninot organitzen una campanya solidària per recaptar fons per a Etiòpia.\nActivitats Solidàries/ONG Connexió BCN L´Antiga Esquerra de l´Eixample\nMali a Barcelona\nLa fundació Casa de Mali organitza una fira d'artesania i turisme als jardins del Palau Robert. Conèixer la cultura de Mali i establir un pont d'enllaç entre aquest país africà i Catalunya és un dels principals objectius de la fundació.\nActivitats Solidàries/ONG Connexió BCN Dreta de l´Eixample\nL'arxiu Històric del Fort Pienc presenta anualment una exposició que tracta sobre un tema del barri. Enguany ens mostren fotografies i plànols de les Glòries per conèixer millor la transformació d'aquesta part del barri.\nActivitats ciutadanes Connexió BCN El Fort Pienc\nL'orxateria Sirvent serveix orxata, gelats i batuts al comerç del carrer de Parlament.\nComerç Connexió BCN Sant Antoni\nEspectacles Connexió BCN Dreta de l´Eixample\nFem una visita al centre cívic Cotxeres Borrell, especialitzat en arts escèniques.\nCultura Connexió BCN Sant Antoni\nExposició videocreacions de Michael Nyman\nL'exposició “Distractions” presenta vuit obres de videoart, realitzades pel compositor Michael Nyman.\nExposicions i Artistes Connexió BCN Dreta de l´Eixample\nExposició Escola d'arts i oficis\n5è Mercat Modernista\nAcadèmia de dansa del ventre Munique Neith\nBotiga d'elixirs florals Lotus Blanc\nCATEGORIES Nomenclàtor Connexió BCN


> Blog > L'impacte de la Moda fast fashion al medi ambient\nSegurament ja t'imagines que la Moda Sostenible té com a objectiu reduir la contaminació i l'abús de recursos d'el Planeta per part de la moda convencional o fast fashion. Però exactament què tractem d'evitar? A continuació t'expliquem amb detall les vergonyes més grans de la indústria de la moda fast fashion.\nPotser ningú t'ho havia dit abans, però gràcies per apostar per la Moda Sostenible i intentar fer que el planeta sigui un lloc més net.\n20% de la contaminació prové de el sector tèxtil\nAposta per marques locals i certificades\nCom saps de sobres, moltes de les grans marques han traslladat les seves fàbriques a altres països. No només per motius de costos en la producció (condicions de treball molt allunyades del que digne). Si no que a més les lleis que controlen l'impacte mediambiental en aquests països són práctimente nul·les. El que permet a les fàbriques tèxtils llançar les aigües residuals de la producció directament a riu sense cap tipus de tractament previ.\nLa manca de regulació permet que es contamini l'aigua amb substàncies tòxiques (plom, mercuri ...) súper perjudicials per a l'ecosistema i que amb el temps acabessin també al mar. Així com l'ús de pesticides per al cultiu que es filtren a les aigües subterrànies.\nQuan compres roba local o certificada, garanteixes minimitzar l'impacte mediambiental de la teva roba gràcies a l'control de la producció dins de la UE i els controls de certificació de la teva roba.\nVEURE MARQUES LOCALS >\n1'5 bilions de litres d'aigua a l'any\nPassa't als teixits orgànics i reciclats\nCada vegada que es fabrica una peça de roba, es produeix una despesa considerable d'aigua. Els cotons tradicionals utilitzen grans quantitats d'aigua. Tenint en compte que la majoria dels cultius estan ubicats en països com l'Índia o Bangladesh, es produeix una sobreexplotació de la zona arribant a desertitzar zones i expropiar els habitants d'un recurs tan preuat i necessari com ho aigua.\nEls cultius de teixits orgànics utilitzen menys quantitat de recursos d'aigua per a la seva fabricació. I per sobre de tot, l'ús de teixits reciclats que d'aquesta manera evita conrear de nou la matèria primera per crear nous teixits. Destacar també la nova generació de teixits (com el Tencel), amb circuits tancats de producció... molt TOP!\nVEURE TEIXITS ORGÀNICS >\nNomés un 15% de la roba es recicla\nTria qualitat vs quantitat\nLa bogeria de la fast fashion s'ha integrat a la roba el concepte d'un sol ús. Convertint el món en un gran abocador on es llencen a les escombraries al voltant de 8 tones de roba per segon.\nA més la matèria primera d'aquestes peces acostumen a ser sintètiques ... més plàstic. El que converteix en una samarreta en un rebuig de 200 anys de durada fins a descompondre.\nEl mínim que podem fer és apostar per la qualitat dels teixits per aconseguir que aquella peça que hagis decidit portar-te a casa, et duri el màxim de temps possible al teu armari. A més quan compres teixits orgànics apostes per deixalles biodegradables. I si apostes per teixits reciclats, perquè ja ni et dic.\nVEURE MODA AMB TEIXITS RECICLATS >\nModa Sostenible , Teixits Orgànics , Economia Circular


Per què la Garriga no exerceix la sobirania fiscal? | La Garriga Digital\nEn el passat Ple del mes de maig, el grup local de Solidaritat Catalana per la Independència la Garriga, vam presentar la moció de la Sobirania Fiscal, és a dir, que l’Ajuntament pagui els impostos a l’Agència Tributària Catalana i no a l’espanyola. Amb la voluntat ferma d’aconseguir la seva aprovació, el nostre grup va acceptar que l’Ajuntament no ho dugués a terme fins que la Generalitat tingués l’Administració de la Hisenda Pròpia regulada per llei, ja que semblava –com sempre meres paraules– que el Govern de la Generalitat s’havia compromès aprovar-ho abans de les vacances d’estiu.\nNo ha sigut així. Ans al contrari, s’ha deixat de parlar del tema en els mitjans de comunicació perquè així ho han obligat els partits CIU i ERC, incòmodes per haver de portar la contrària a Madrid.\nDoncs bé, volem que l’Ajuntament de la Garriga faci un acte de valentia política, essent així un dels molts consistoris que estan pressionant al Govern de CIU i ERC perquè no marxi ni un duro més a mantenir els corruptes espanyols, que ja prou en tenim amb els nostres…\nAixí doncs, des de SI la Garriga, en aquest proper Ple farem un prec –preguntarem–, com està el tema, fins a quin punt l’han aturat i no avança. Esperem així seguir pressionant per aconseguir que el nostre Ajuntament liquidi d’una vegada els impostos a l’Agència Catalana, encara que després CIU i ERC decideixin a nivell nacional donar-los a Madrid. Tot i que ja sabem que ens seguiran robant per altres bandes, esperem que aquest acte valent, juntament amb el dels altres ajuntaments que ja ho fan, provoqui dos efectes: el simbòlic de tenacitat i el de pràctica o entrenament per a què, quan arribi el moment, el màxim de contribuents ja portin temps fent-ho i siguin un nombre més reduït els que ho faran per primera vegada un cop Catalunya esdevingui un Estat independent.\nEsperem, doncs, quina és la resposta del Govern Municipal i així es veurà si realment volen fer independentisme o només els agrada manifestar-se per la independència.\nArticle anteriorNova edició de les Jornades Europees de Patrimoni\nArticle següentExposició d’art globalista de Maruchi Ripoll a la Garriga de la mà de la FUMH i del Reial Cercle Artístic de Barcelona


Millor foto espectador fa això fàcil de veure fotos de iOS iOS dispositius\n> Recursos > iOS > millor iOS espectador de foto a fotos de vista en dispositius iOS\nEstà cansat d'oblidar les fotografies són en quines carpetes en el seu PC? Sé que sóc. Alguns de nosaltres com jo per exemple, no etiquetar i posar totes les nostres fotos en carpetes agradable i net cada vegada abans vam carregar-los als nostres ordinadors. Bé, ara ha arribat el moment per tu per fer una ullada a unes quantes fotos antigues en el seu PC que apreciat els seus moments més grats en el passat, però sembla que no pot recordar quina carpeta són I en algunes carpetes, fotos no se suposa que hi es pugen aquí mitjançant tacte d'iPod, iPhone o iPad. Estem aquí per ajudar amb el nostre programa de TunesGo novament desenvolupat.\nUna de les principals característiques de la TunesGo és seu Espectador de foto fort. No és una funció independent sinó una poderosa eina predefinit que permet als usuaris gestionar totes les fotos en els seus PCs en una interfície molt fàcil d'usar.\nDescarregar iOS versió de judici d'espectador de foto per donar-li una oportunitat!\nPer accedir a aquesta eina forta, primer necessita d'un dels seus mecanismes de Poma com ipod, iphone o ipad connectar al seu PC amb cables d'USB i obrir el programa TunesGo. Una vegada que el seu mecanisme d'Apple ha estat vinculat correctament, feu clic a la pestanya "fotos" a la part esquerra de la finestra. Aquesta pestanya, vostè serà capaç de veure totes les carpetes de les seves fotos en el seu dispositiu de iOS. La dreta de la finestra Mostra tots els continguts que apareixen a cada carpeta, així permetent-li tenir una visió directa i detallada de totes les seves fotos de la carpeta seleccionada.\nQuè excel·leix en:\nL'espectador de foto de iOS és una millor manera de gestionar les seves fotos per les següents raons:\nNo més clic altra vegada i endavant entre carpetes diferents per trobar les fotos que busca. Amb nostre espectador de foto de iOS, que combina totes les seves fotos en carpetes diferents en una biblioteca, així permetent-li veure totes les seves fotos amb un clic senzill.\nAmb espectador de foto de iOS, vostè pot gestionar fàcilment totes les seves fotos un pou. Aquest espectador de foto de iOS permet suprimir les fotos no desitjats i més important, per exportar el seu fotos seleccionades a una carpeta nova en qualsevol lloc en el seu PC o els seus mecanismes mòbils d'Apple\nAmb nostre espectador de foto de iOS excel·lent, ja no ha d'esperar per al programa d'iTunes lenta de carregar. Vostè pot gestionar fàcilment totes les seves fotografies en el seu iphone directament des de TunesGo. Disposa d'una molt més simple i manera amistosa d'usuari per afegir, suprimir i exportar totes les seves fotos en el seu Iphone.\nOn pugui caure curt a:\nNo hi ha moltes deficiències amb l'espectador de foto de iOS. L'únic inconvenient del programa és que vostè necessita connectar-se a un dels seus mecanismes de Poma amb ordinador mitjançant un cable USB per accedir-hi. Però és perfecte per quan s'està transferint fotos o altres arxius entre el PC i Apple mecanismes.\nDescarregui versió de judici de TunesGo ara mateix!


Inauguració del baixador dels Ferrocarrils Catalans (1971) | El Pou\nInauguració del baixador dels Ferrocarrils Catalans (1971)\nper Mireia Vila, 14 de maig de 2018 a les 12:00 |\nCRÒNICA SOCIAL. El 9 de juny de 1971 s’inaugurava el baixador dels Ferrocarrils Catalans en substitució del que hi havia a la prolongació de Guimerà. El nou "apeadero" va ser construït per l’Ajuntament amb la finalitat de suprimir el pas a nivell existent en aquell indret.\nFoto: Antoni Quintana\nDesprés que l’any 1965 es desmantellés el tram fins a l’estació de Manresa-Riu, el baixador de Guimerà havia esdevingut el final de trajecte de les línies Barcelona-Manresa i Guardiola-Manresa. El 1969, continuant amb la tendència d’eliminar barreres i facilitar la mobilitat urbana, el consistori va pactar amb Ferrocarrils Catalans la supressió de l’antic baixador. A canvi, les arques municipals assumien els gairebé 6 milions de pessetes que costava la construcció d’unes noves instal·lacions amb accés des del carrer de Sant Josep. En compliment de l’acord, l’octubre d’aquell any la companyia va eliminar el servei fins al carrer de Guimerà. L’Ajuntament s’havia compromès a tenir enllestida la nova terminal el 14 de novembre de 1969, però l’entrega es va demorar més d’un any i mig. Durant aquest temps, la restricció del servei va generar pèrdues a l’empresa i també inconvenients als viatgers, que per agafar el tren s’havien de desplaçar fins a l’estació de Manresa-Alta.\nFinalment, el baixador va entrar en funcionament el dimecres 9 de juny de 1971, a les 15:10 hores, moment en què en va sortir el primer tren. El comboi inaugural, encapçalat per una locomotora dièsel especialment elegida per a l’ocasió, havia sortit de Barcelona a les 12:15 amb els responsables de la companyia i de la "Jefatura de Transportes" a bord. A l’estació de Manresa-Alta, se’ls van sumar els representants de l’Ajuntament i les entitats locals per acabar de fer el recorregut fins a les noves instal·lacions, acompanyats del personal ferroviari (foto). Després de visitar-les i descobrir la placa inaugural, es va fer un aperitiu. Del nou baixador en sortien 10 trens diaris cap a Barcelona i n’arribaven 9 (diumenges). El 1971 la línia estava electrificada fins a Monistrol i es projectava prolongar l’alimentació elèctrica fins a Manresa. Aleshores ja s’havia anunciat la creació d’un baixador soterrat a Viladordis, tot i que encara tardaria anys a fer-se efectiu. La línia Manresa-Guardiola comptava diàriament amb un tren d’anada i un de tornada, i es clausuraria només dos anys més tard.\nHistòria Manresa, CRÒNICA SOCIAL, Ferrocarils Catalans


Per què Barcelona Energia et protegeix contra la pujada del preu de la llum - Barcelona Energia\nBLOG Per què Barcelona Energia et protegeix contra la pujada del preu de la llum\nAquests dies estan sortint moltes notícies referents a la pujada històrica del preu de la llum. Aquesta pujada és deguda a diversos factors contextuals, com l’augment de la demanda per l’onada de fred, l’alt preu actual del gas (que incrementa el cost de la producció d’energia no renovable) i la baixa producció d’energia eòlica actual degut a la manca de vent. No obstant, si ets usuària de Barcelona Energia, pots estar tranquil·la.\nLa creació d’una comercialitzadora elèctrica pública com Barcelona Energia és ara més rellevant que mai. T’ho expliquem a continuació:\nCom es genera una pujada o baixada del preu de la llum?\nLa fixació del preu de la llum es realitza a través d’un sistema complex de subhasta que es regeix per la llei d’oferta i demanda i en el que cada tipus de productor ven l’energia a un preu diferent i entra a la subhasta segons la quantitat de la demanda. Posant un exemple molt planer: jo soc un productor de patates i tinc 10 kilos de patates per vendre. Si hi ha molta gent que vol patates, les podré vendre més cares. Si, en canvi, hi ha poca gent que vol patates, aleshores hauré de baixar el preu per poder-les vendre abans no se’m facin malbé. En el cas de l’energia és el mateix, amb la diferència que en comptes de patates el que es ven són kilowatts hora. I que aquests no es fan malbé al cap d’un temps com les patates, sinó que es perden al moment si no s’incorporen a la xarxa d’energia. Aprofitem aquí per recordar que Barcelona Energia només comercialitza energia 100% renovable.\nEn un altre post explicarem tots els detalls d’aquest sistema de fixació del preu de l’energia, ja que és un tema tan complex com interessant, per poder-nos formar una opinió crítica i documentada.\nEn tot cas, l’important a aclarir en aquest punt és que és el preu d’aquesta subhasta entre majoristes el que està veient-se afectat per la pujada de la demanda. Així doncs, el que està augmentant aquests dies i del qual tots els mitjans se n’estan fent ressò és el preu de compra de la llum. És a dir, ha pujat el cost que ha de pagar una comercialitzadora elèctrica per adquirir la seva matèria prima: l’energia que vendrà als seus clients. I és que, per llei, no pot ser la mateixa empresa la que produeix i la que comercialitza. Han d’estar jurídicament separades.\nAquest augment del preu de compra de la llum no ha d’afectar necessàriament a la teva factura.\nEl fet que augmenti el preu pel qual una comercialitzadora compra l’energia que et ven a tu, no ha de comportar que a tu, com a usuari final, t’hagin de pujar la factura. És a dir, que aquest augment del cost de la llum no ha de significar necessàriament que la comercialitzadora et cobri la llum més cara.\nDe què dependrà aleshores que et pugin la factura de la llum?\nMolt senzill: que augmenti la teva factura de la llum quan puja el cost de compra de l’energia depèn del marge de beneficis que vulgui conservar la comercialitzadora.\nÉs per això que una comercialitzadora pública com Barcelona Energia permet que no et pugi la factura de la llum o que l’impacte de la fluctuació en els mercats sigui el mínim possible. Perquè l’objectiu econòmic d’una comercialitzadora elèctrica pública no és acumular beneficis, sinó tancar l’any a 0. És a dir, sense pèrdues, però sense haver d’acumular diners per repartir entre accionistes o inversors, com sí que ha de fer qualsevol altra comercialitzadora privada.\nPer contra, a una comercialitzadora pública li pesen molt més els objectius socials que no pas els econòmics. Per això, prevaldrà el fet d’oferir un bon servei i de garantir el mínim preu possible d’un servei essencial com la llum per sobre dels beneficis. D’aquesta manera, una comercialitzadora pública com Barcelona Energia pot absorbir molt millor els augments del preu de compra de l’energia sense que això impacti sobre la factura dels seus usuaris.\nDit d’una forma molt clara: si tu ets una comercialitzadora privada que ha de treure un mínim de 20€ de rendibilitat per client per cobrir els teus objectius de beneficis, en cas que el cost de l’electricitat posi en perill aquest marge, canviaràs les tarifes immediatament. En canvi, si ets una comercialitzadora pública que no té aquest mínim de rendibilitat, sinó que has d’ajustar la teva comptabilitat a zero, pots aguantar sense canviar preus molt més i absorbir els costos de l’energia perquè no afectin als teus usuaris.\nAixí doncs, tot i que el procés de fixació del cost de l’electricitat, sens dubte, és molt millorable —i creiem fermament que s’ha de millorar—, una comercialitzadora elèctrica pública com Barcelona Energia minimitza l’impacte que això pugui tenir en el preu de la llum per a l’usuari final com tu, ja siguis particular o empresa.\nblog eficiencia energética noticias coneixbe aprenbe


10 reptes i reformes prioritàries en educació per fer front a la crisi de la COVID-19 | Obrim l'educació\nBlog > 10 reptes i reformes prioritàries en educació per fer front a la crisi de la COVID-19\n10 reptes i reformes prioritàries en educació per fer front a la crisi de la COVID-19\nObrim L’Educació planteja una agenda de propostes d’actuació en educació davant la crisi de la COVID-19\nEl panorama que dibuixa la crisi del coronavirus per a l’educació i la seva funció d’equitat i d’igualació d’oportunitats és extremadament preocupant\nParlem de 10 àmbits de reforma prioritaris que s’haurien d’entomar amb fermesa ja per tal de convertir el proper trienni en un període d’autèntic impuls i l’equitat en l’educació.\nEls desafiaments i tipus d’urgències que ha provocat la crisi de la COVID-19 en l’àmbit de l’educació, així com el tipus de resposta immediata que aquestes reclamen, es vinculen molt directament a reptes i àmbits de reforma més profunds del nostre sistema educatiu.\nEns referim a àmbits de reforma que condicionen la funció d’igualació d’oportunitats de l’educació en el curt i mig termini i que, per tant, és necessari abordar en paral·lel a les mesures de xoc que ara despleguem per contenir els riscos i urgències més immediats, aprofitant els aprenentatges que ens generin les respostes que donem ara a les crisis educatives del coronavirus.\nParlem de 10 àmbits de reforma prioritaris que s’haurien d’entomar amb fermesa ja des del curs 2020-2021 per tal de convertir el proper trienni en un període d’autèntic impuls i l’equitat en l’educació.\n1. Cultura digital en l’ensenyament\nLa crisi de la COVID-19 ha posat el descobert la desigual penetració de la cultura i pràctica digital entre els diferents centres educatius i, dins de cada centre, entre els mateixos docents.\nDes d’aquest punt de vista, es fa necessària una política de digitalització que generi capacitats (principalment entre docents i alumnes), recursos (infraestructura digital als centres), continguts i materials educatius (adaptats als nous dispositius; estenent programes com “Mobil.edu”) i models per a l’aprofitament de les tecnologies digitals tant en un context d’aula com de personalització i aprenentatge distribuït.\n2. Formació docent en la nova ecologia de l’aprenentatge i la personalització\nCada vegada més, les oportunitats educatives depenen de la interconnexió entre uns contextos d’aprenentatge que evolucionen constantment. Això implica nous reptes per a l’acció docent, que afecten tant a la definició del seu rol com de les seves competències en un marc de necessària personalització dels aprenentatges.\nÉs necessari qualificar als docents en aquests nous rols i competències per tal que la seva acció pugui ser rellevant i tenir un impacte educatiu significatiu i sostingut fins i tot en períodes llargs d’absència de classe.\n3. Revisar i enfortir la funció tutorial i d’orientació dels centres\nJa en circumstàncies “normals”, sabem que les funcions d’orientació i assessorament són crucials per al progrés educatiu i per al benestar dels alumnes. I sabem també que aquestes tasques incrementen les oportunitats educatives dels alumnes més vulnerables i acaben redundant en la reducció de fenòmens com l’absentisme i l’abandonament dels estudis.\nPer tant, es fa necessari revisar les figures i funcions de les accions tutorials i d’orientació dins dels centres, reforçant-les a totes les etapes educatives i remarcant el paper que tutors i orientadors han d’acomplir com a puntals de la personalització educativa dels alumnes.\n4. Revisió curricular, aprenentatge i avaluació competencial\nLa revisió dels continguts a l’educació obligatòria i secundària postobligatòria continua sent una assignatura pendent. Sabem que el currículum per competències és a la pràctica una realitat d’aplicació desigual entre centres i etapes educatives. El fet que una part dels continguts curriculars programats per al curs 2019-2020 no s’hagin pogut impartir obliga a dur a terme una readaptació d’urgència dels currículums de pràcticament tots els nivells ja per al nou curs 2020-2021.\nAprofitant el moment actual de redefinició curricular, proposem l’actualització d’un debat curricular més profund, que tingui com a criteri la priorització de competències i sabers bàsics i imprescindibles en les diferents etapes educatives (descarregant bona part dels currículums actuals) i prevegi fórmules adients d’avaluació d’aquests aprenentatges.\n5. Una política per als centres d’alta complexitat\nL’atenció als centres de major vulnerabilitat és un repte primordial en la política educativa per tal de pal·liar els efectes de les desigualtats socials i de condicions d’aprenentatge. A Catalunya no disposem d’un model o d’una estratègia global d’atenció als centres desafavorits, sinó d’actuacions i plans puntuals i amb recursos insuficients.\nComptant que són els alumnes, les escoles i els entorns més vulnerables aquells a qui més haurà colpejat la crisi econòmica, social i educativa de la COVID-19, aquesta política és ara més necessària que mai.\n6 Una política de lluita contra la segregació escolar\nUna xarxa escolar segregada representa un problema d’equitat educativa de primer ordre, alhora que lastra els resultats globals del sistema. I sabem que el nivell de segregació a molts municipis és elevat, tant entre sectors de titularitat i dins de cada sector.\nEl Pacte contra la segregació escolar impulsat pel Síndic de Greuges, en col·laboració amb el Departament d’Educació i subscrit per ajuntaments i membres de la comunitat educativa (2019), ofereix un bon marc per avançar cap a una autèntica política de lluita contra la segregació escolar.\n7. Polítiques de lluita contra l’abandonament educatiu\nDesprés d’una dècada de descens continuat, podem observar els darrers anys un repunt de la taxa d’abandonament prematur dels estudis a Catalunya: un 19% l’any 2019, entre les més altes de la Unió Europea (mitjana de 10,2%). A més, sabem que la incidència de l’abandonament educatiu es duplica en el cas dels joves estrangers i dels fills de famílies amb baix nivell d’estudis.\nÉs ben plausible que la situació que ens deixa la crisi de la COVID-19 condueixi a nous increments del nivell d’abandonament, especialment dels col·lectius més vulnerables. Per tot plegat, és vital preveure mesures que limitin tant com sigui possible la incidència de l’abandonament educatiu durant els propers cursos.\n8. Autèntiques polítiques d’acompanyament familiar a l’escolaritat\nLa crisi de la COVID-19, els períodes de tancament d’escoles i confinament han fet evident que no totes les famílies disposen dels mateixos de recursos materials i culturals per poder oferir els seus fills uns entorns d’oportunitats educatives.\nUn cop superat el tancament telemàtic del curs anterior, el període d’estiu i l’acollida al nou curs escolar, continuarà sent crucial dissenyar mesures per apoderar a les famílies, en especial aquelles més desafavorides, en el seu rol d’acompanyament a l’escolaritat dels seus fills. Aquestes mesures passen per donar confiança i orientar la implicació educativa de pares i mares en l’àmbit domèstic, com per fomentar la seva participació en la vida de l’escola.\n9. Polítiques i entorns educatius 360º (i 365 dies), equitatius i de qualitat\nEls aprenentatges i les oportunitats educatives d’infants i adolescents cada vegada es juguen més en la interconnexió entre múltiples contextos d’aprenentatge, dins i fora de l’escola. Aquesta afirmació era vàlida en circumstàncies pre-crisi de la COVID-19, però adquireix un sentit especial en un context de tancament d’escoles, confinament i progressiu desconfinament en un moment de vacances escolars.\nAquest fet es tradueix en la necessitat d’oferir oportunitats educatives des del fora escola, promovent que tots els infants i adolescents, independentment de la seva condició econòmica i social, puguin accedir a un conjunt ampli d’experiències educatives enriquides, i que les gaudeixin generant trajectòries consistents d’aprenentatge.\n10. Polítiques educatives i pràctiques docents informades en l’evidència\nSabem que les polítiques i les pràctiques educatives que tenen en compte el coneixement de la recerca incrementen les seves probabilitats d’èxit. A més, ens trobem en un context post-crisi on més que mai cal maximitzar aquestes probabilitats.\nPer això, cal avançar cap al disseny i estabilització d’un sistema integrat de R+D educativa amb la participació de l’administració, professionals de l’educació, universitats i entitats que mobilitzen coneixement.\nObrim L’Educació: Per un país de noves oportunitats\nAquestes conjunt de reptes i àmbits de reformes formen part de l'informe Obrim l’educació. Mesures de xoc i reformes prioritàries davant la crisi de la COVID-19.\nA la primera part de l'informe apuntem 30 mesures de xoc organitzades d’acord amb tres moments i objectius d’aplicació: a) finalització del curs 2019-2020; b) període d’estiu; i c) inici i seguiment del curs 2020-2021.\nI, en una segona part, plantegem un conjunt de reptes i àmbits de reforma que considerem primordial abordar en paral·lel a les mesures de xoc més immediates.\nVols saber-ne més i conèixer totes les mesures i propostes de reforma? Et recomanem consultar la presentació de l'informe, el resum executiu i l’informe complet.


JxCat, decebuda amb el segon grau per als presos: "Una altra decisió era possible" La República\nJxCat, decebuda amb el segon grau per als presos: “Una altra decisió era possible”\nACN Barcelona.-Junta per Catalunya (JxCat) no està satisfeta amb la classificació com a presos en segon grau penitenciari per als líders independentistes condemnats. El vicepresident primer del Parlament i diputat […]\nACN Barcelona.-Junta per Catalunya (JxCat) no està satisfeta amb la classificació com a presos en segon grau penitenciari per als líders independentistes condemnats. El vicepresident primer del Parlament i diputat de la formació, Josep Costa, s’ha mostrar “decebut” davant l’anunci de la Junta de Tractament Penitenciari. “Ens hauria agradat una altra decisió, i que hi hagi discrepàncies i no hagi estat per unanimitat és la millor mostra que una altra decisió era possible, que es podria haver donat el tercer grau als presos polítics”, ha sentenciat en declaracions des dels passadissos del Parlament.\nEn aquest sentit, ha volgut recordat que tant el segon com el tercer grau penitenciari són fórmules “perfectament legals i normals del compliment de les penes”. “No és cap excarceració, és una forma de complir la pena. I davant el dubte, s’hauria d’haver optat per la mesura menys lesiva i que menys perjudiqui els presos”, ha afegit. Sense voler entrar en les causes de la qualificació que s’ha aplicat, Costa sí ha remarcat que no seria “acceptable” que “el fet de ser presos polítics i que organismes internacionals de drets humans demanin el seu alliberament siguin un perjudici per a ells i per a la classificació”. I és que per a Costa, els presos independentistes “complien tots els requisits legals per tenir el tercer grau”. El que també ha volgut denunciar JxCat és “l’evident pressió ambiental, política i mediàtica contra aquests presos” i que, segons Costa, es pretengui “que tinguin un tracte pitjor que altres presos en les mateixes circumstàncies”. Pel que fa a la possibilitat que els presos de JxCat recorrin la decisió, Costa ha explicat que els advocats tenen una reunió aquesta tarda i seran ells els que “decideixin si recorren o en quins termes actuen”. “Els presos prendran totes les iniciatives que consideren que els beneficien més”, s’ha limitat a dir.


Amadis Bed And Breakfast Canterbury Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 164 allotjaments a Canterbury.\n53 Blean Common, Blean, Canterbury, Regne Unit, CT2 9EX - Veure al mapa\nMés informació sobre Amadis Bed And Breakfast\nOferint allotjaments de qualitat al la cultura, els paisatges districte de Canterbury, Amadis Bed And Breakfast és una selecció popular tant per oci com per negoci. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Teatre Gulbenkian, Museu de la Porta Oest, Teatre Marlowe donen a aquest hotel un encant especial.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Canterbury. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes.\nL'ambient de Amadis Bed And Breakfast es reflexa en cada habitació. calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD, articles de tocador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com camp de golf (a 3 km), jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Amadis Bed And Breakfast és una elecció inteligents per a viatgers a Canterbury, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nPlease advise the hotel in the comments section when booking whether there are extra children and extra beds required.


Carles III- Sapiens.cat\nEntrades amb l'etiqueta ‘Carles III’\nJosé Moñino y Redondo (1728-1808), comte de Floridablanca i doctor en lleis per la Universitat de Salamanca, és un dels millors exemples que trobem per explicar com la Il·lustració espanyola buscava introduir reformes en el funcionament de l’Estat sense qüestionar globalment l’ordre social establert i sempre des de la defensa dels principis de l’absolutisme i les prerrogatives de la corona.\nJosé Moñino y Redondo, comte de Floridablanca\nLa seva condició d’advocat va posar-lo en contacte amb el duc d’Alba qui, el 1766, a instàncies del comte d’Aranda, va introduir-lo en el Consell de Castella amb el càrrec de fiscal d’afers criminals. Aquesta posició privilegiada va permetre la seva intervenció en la investigació dels fets que van derivar en el Motí d’Esquilache i en les gestions que portarien, el 1767, a l’expulsió dels jesuïtes dels territoris de la monarquia.\nEl seu ascens a la cort de Carles III es consumaria el 1772, quan va ser nomenat ambaixador a Roma. La seva missió a la Santa Seu era aconseguir que Climent XIV extingís definitivament la Companyia de Jesús. I ho va aconseguir el 1773. La seva tasca política i intel·lectual sempre va destacar per la defensa de les prerrogatives de la corona davant dels altres poders de l’Estat, especialment de l’Església, i, en recompensa, Carles III va concedir-li el títol de comte de Floridablanca.\nEl 1777 va ser nomenat secretari d’Estat, càrrec des del qual va imposar uns criteris de reformisme moderat, en estreta col·laboració amb Campomanes. Floridablanca va dirigir la política exterior de Carles III cap al reforçament de les posicions espanyoles enfront d’Anglaterra. En aquest sentit, Espanya va intervenir en la Guerra d’Independència dels Estats Units al costat de França i, després de la desfeta anglesa, va cobrar-se la recuperació de l’illa de Menorca i la Florida. Igualment, va consolidar l’aliança amb els prínceps italians de la casa de Borbó i amb Portugal.\nEl seu reformisme va manifestar-se en la creació del Banco de San Carlos, l’impuls de les obres públiques i l’ampliació de la llibertat comercial amb Amèrica. De la mateixa manera, va buscar la modernització d’Espanya a través de les Societats Econòmiques d’Amics del País, la potenciació de la premsa i les reformes universitàries. Finalment, des del 1787, va presidir la Junta d’Estat, un intent de coordinació de les diferents secretaries que composaven el govern.\nL’enfrontament amb el comte d’Aranda va portar Floridablanca a presentar la dimissió en un Memorial adreçat al rei el 1788, però el testament de Carles III indicava que Floridablanca havia de continuar en el càrrec i que Carles IV havia de fer-li confiança.\nLa seva visió reformista de la política va fer un tomb des de 1789. Alarmat per l’impacte de la Revolució francesa, va iniciar una forta reacció per evitar el contagi revolucionari, la qual va concretar-se en una forta censura i en la repressió contra els reformistes més destacats (Cabarrús, Jovellanos, Campomanes).\nTanmateix, ell mateix seria destituït el 1792. Desterrat i empresonat a Pamplona pel comte d’Aranda, Floridablanca era acusat de corrupció i abús d’autoritat. Absolt de les seves responsabilitats polítiques per Godoy, va retirar-se a la seva Múrcia natal, on va viure el seu darrer moment de glòria política: el 1808 va organitzar la junta de Múrcia contra l’ocupació francesa i va ser elegit president de la Junta Central. Pocs mesos després, consumada l’ocupació napoleònica, moriria a Sevilla.\nEtiquetes: Carles III, Despotisme il·lustrat, Espanya dels Borbons, Floridablanca, Història d'Espanya, Història Moderna, Protagonistes Segle XVIII, Segle XVIII\nPablo Antonio José de Olavide y Jaúregui (1725-1803) va ser un intel·lectual il·lustrat espanyol, un dels més actius reformistes del despotisme il·lustrat del segle XVIII. Escriptor, jurista i polític, Olavide va néixer a Lima (Perú) on va estudiar lleis i teologia a la Universitat de San Marcos. Així, va començar la seva carrera com a funcionari judicial. La seva carrera, però, es veuria estroncada per una acusació d’enriquiment personal i un procés per malversació. El 1750, els successius escàndols que van envoltar la seva figura van portar-lo a Espanya on va ser empresonat i van confiscar-li els béns.\nUn cop que la causa va ser arxivada, Olavide va casar-se amb la rica vídua Isabel de los Ríos i va ingressar en l’Ordre de Santiago, fets que li obrien el camí cap a la cort de Carles III. Abans d’iniciar la seva aventura cortesana, Olavide va viatjat per Europa i va establir-se al París de la Il·lustració, on va relacionar-se amb Voltaire, Diderot i d’altres enciclopedistes. De retorn a Madrid, el 1765, va organitzar una tertúlia selecta, a l’estil de les que havia conegut a la capital francesa, freqüentada pels il·lustrats més significats de la ciutat.\nEl 1766, després del Motí d’Esquilache, gràcies a les influències del seu amic personal el comte d’Aranda i als aires il·lustrats que envoltaven la cort de Carles III, va iniciar una nova carrera de funcionari com a director de l’Hospicio de San Fernando. Posteriorment va ser nomenat intendent d’Andalusia i superintendent de les repoblacions i colonitzacions de Sierra Morena (1767), on va posar en pràctica les seves concepcions sobre les òptimes condicions per a l’explotació agrària: foment del progrés tècnic amb una política d’incentius basada en la petita propietat o en el conreu en règim d’emfiteusi.\nEn aquest període, Olavide va presentar-se com un eficient impulsor de les reformes il·lustrades en el comerç, els assentaments, l’ensenyament i la cultura, sempre sota la protecció del despotisme il·lustrat de Carles III. Igualment, Olavide va promoure l’activitat teatral i va crear la primera escola d’art dramàtic de l’Estat espanyol.\nAra bé, la prohibició d’establir convents en els centres de repoblació i les seves campanyes en contra de la religiositat supersticiosa i obscurantista del poble li comportarien l’odi dels caputxins. Així, el 1776, Olavide va ser acusat davant de la Inquisició com a heretge, ateu i materialista i, a més, de mantenir correspondència amb Voltaire i Rousseau. En realitat, Olavide era un reformista catòlic, però mai un ateu. Abandonat per Carles III i els seus ministres il·lustrats, Olavide va ser condemnat a la confiscació dels seus béns, exclusió a perpetuïtat de càrrecs públics i a viure tancat en un convent de La Mancha, el 1780 va aconseguir fugir a França, on va ser acollit per Voltaire i Diderot.\nEl 1789, l’esclat de la Revolució francesa va ser acollit per Olavide com el triomf de la Raó. Fins i tot va arribar a desenvolupar alguns càrrecs polítics en la França revolucionària després que la Convenció li concedís la ciutadania francesa. Tanmateix, els excessos del Terror van fer que fugís de París. Empresonat a Orleans des de 1794, va escriure la novel·la Evangelio en Triunfo o Historia de un filósofo desengañado (1797), obra que va permetre el seu retorn a Espanya així com la restitució dels seus béns i dignitats. En els darrers temps estaria dedicat a l’escriptura fins a la seva mort a Baeza, el febrer de 1803.\nEtiquetes: Carles III, Despotisme il·lustrat, Espanya dels Borbons, Història d'Espanya, Història Moderna, Il·lustració, Segle XVIII\nPedro Pablo Abarca de Bolea, comte d’Aranda\nPedro Pablo Abarca de Bolea-Ximénez de Urrea y Ponts de Mendoza (1719-1798), el IX comte d’Aranda, és una de les personalitats més polèmiques de l’Espanya del segle XVIII. Procedent d’una família de la vella noblesa aragonesa, Aranda va ser el producte de la conjunció de diferents sensibilitats: militar al servei de la corona, ambaixador, estadista, conspirador, il·lustrat i possible francmaçó, entre d’altres caràcters.\nNascut a Siétamo (Osca), va cursar els seus estudis a Bolonya. El 1736 va enrolar-se en l’exèrcit per iniciar la seva carrera militar: va participar en les campanyes de les guerres de Successió de Polònia (1733-1738) i d’Àustria (1741-1748). A més, la seva carrera ascendent va portar-lo a ser ambaixador a Portugal (1755) i a Polònia (1760). Durant aquests viatges per l’Europa del segle XVIII entraria en contacte amb els il·lustrats (i potser amb la francmaçoneria) adoptant idees pròpies de l’enciclopedisme i profundament anticlericals.\nLa brillant carrera militar d’Aranda va culminar amb el nomenament, el 1763, com a capità general de València, càrrec que abandonaria el 1766, coincidint amb el Motí d’Esquilache. En aquest context, el comte d’Aranda va situar-se al capdavant del partit nobiliari i va iniciar una escalada de radicalisme per llançar-se a la conquesta del poder. Aleshores, Carles III va nomenar-lo com a president del Consell de Castella. La maçoneria arribava al govern d’Espanya.\nDes del seu despatx de Madrid, Aranda va dirigir la política de la monarquia de Carles III entre 1767 i 1773. Des d’aquest càrrec, va impulsar el reformisme il·lustrat, el regalisme, l’expulsió dels jesuïtes i va afavorir, en un principi, l’actuació dels anomenats golillas (bàndol polític de Campomanes i Floridablanca). En el marc d’aquest reformisme va ser el responsable de la repressió posterior al Motí d’Esquilache, amb mesures com l’expulsió dels rodamóns i les prostitutes de Madrid així com dels eclesiàstics que no tinguessin un destí en la ciutat.\nLa seva acció més destacada va ser l’expulsió dels jesuïtes d’Espanya sota l’acusació d’actuar contra l’autoritat del monarca. Paral·lelament, va aprofitar la conjuntura per abolir el fur privat dels eclesiàstics. Aquesta política, però, va generar el creixement dels opositors a la seva figura, especialment a l’Amèrica del Sud on la Companyia de Jesús gaudia de gran influència.\nLes lluites aristocràtiques desenvolupades a la cort dels Borbons convertirien Aranda en el cap de l’anomenat “partit aragonès”, contraposat al partit dels golillas, dirigit pel comte de Floridablanca, antic col·laborador i nou enemic polític. L’antagonisme creixent entre Aranda i Floridablanca, sumat a l’ocupació militar de les illes Malvines per part de la Gran Bretanya van comportar la seva substitució al capdavant del Consell de Castella el 1773.\nTraslladat a París com ambaixador, va ser obstinadament partidari de la guerra entre Espanya i la Gran Bretanya, tot i que els seus desigs van ser menystinguts fins a l’esclat de la Guerra d’Independència dels Estats Units quan la monarquia va intervenir al costat dels rebels independentistes nord-americans. La consegüent Pau de Versalles de 1783 va permetre que Espanya recuperés la Florida i d’altres possessions americanes així com l’illa de Menorca. Gibraltar, però, encara restaria en mans angleses.\nAquests èxits diplomàtics van consolidar la seva posició política i el 1787 va retornar a Madrid amb l’objectiu de desbancar el comte de Floridablanca amb el recolzament de l’aristocràcia militar i nobiliària. Amb el suport del “partit aragonès”, Aranda va aconseguir la destitució de Floridablanca per part del nou rei Carles IV. Així, el febrer de 1792, es convertia en el primer secretari d’Estat de la monarquia. A més, un cop aconseguit el poder, no va dubtar a l’hora d’empresonar el seu rival polític sota l’acusació d’abús de poder.\nTanmateix, amb setanta-tres anys, la seva política il·lustrada combinada amb una actitud neutralista i titubejant davant de la Revolució francesa aviat van enfrontar-lo amb Godoy i els sectors més reaccionaris de la cort. En conseqüència, el novembre de 1792, va ser destituït. Posteriorment, seria empresonat a Jaen i a l’Alhambra de Granada. Alliberat el 1795, s’instal·laria a les seves possessions d’Épila, on moriria tres anys després.\nEtiquetes: Carles III, Carles IV, Comte d’Aranda, Espanya dels Borbons, Història d'Espanya, Història Moderna, Protagonistes Segle XVIII, Segle XVIII\nEl motí d’Esquilache\nAbans de ser entronitzat a Espanya, Carles III ja havia governat a Nàpols (1734-1759) on havia entrat en contacte directe amb les idees il·lustrades. Per això, quan va iniciar el seu regnat a Espanya va mostrar-se partidari de seguir algunes de les idees il·lustrades de progrés i racionalització, donant pas a una etapa de despotisme il·lustrat tot envoltant-se de ministres reformistes italians com Esquilache i Grimaldi. Ara bé, el monarca va haver de fer front a una forta oposició per part dels grups privilegiats al seu programa reformista.\nEl marquès d'Esquilache\nEl 1766 es produiria el Motí d’Esquilache, una revolta complexa en la qual van convergir el malestar de la població per l’escassetat i l’elevat preu dels aliments, l’oposició al poder excessiu que havien acumulat els càrrecs estrangers i el descontentament dels privilegiats davant d’unes reformes que podien reduir considerablement el seu poder i la seva influència i que s’havien agrupat al voltant de la figura de Pedro Pablo Abarca de Bolea, el comte d’Aranda.\nAquesta triple causalitat va portar a un esclat popular a Madrid amb motiu de protesta contra les mesures de sanejament i ordre públic, força raonables, que havien estat dictades per Esquilache per decret de 20 de març: neteja urbana, enllumenat de la via pública, prohibició dels jocs d’atzar, prohibició de l’ús d’armes i prohibició de l’ús de barrets xambergs i capes llargues que feien impossible la identificació de les persones.\nGoya: La maja y los embozados\nAnònim: Imposición de la capa corta y el tricornio\nJosé Enrique Ruiz-Domènec explica la importància d’aquesta vestimenta prohibida com a símbol identitari espanyol en el context del segle XVIII:\nLa vieja costumbre de llevar capa larga y sombrero de ala ancha era ante todo una cuestión de principios. Desde la perspectiva que los españoles tenían de su propia identidad como pueblo, significaba la incapacidad de imaginarse a sí mismos fuera de esas matrices culturales. Pero también se concebía como un símbolo de distinción frente a las modas extranjeras; en ese caso se refería a la forma de imaginar colectivamente su existencia social, como por ejemplo la necesidad de que las más relevantes acciones individuales fueran simplemente reflejos de una mentalidad colectiva, y por eso mismo debía tener una forma de expresión única para poder realizarse. Crecer en un mundo donde reina esa clase de imaginario social marca los límites de actuación de un pueblo ante los desafíos de la modernidad […].\nLa orden del ministro Esquilache de sustituir la capa larga y el sombrero de ala ancha por la capa corta y el sombrero de tres picos se consideró una vejación a la identidad de los españoles […]. Detrás del amotinado que no quiere dejar su capa y su sombrero se percibe una figura oscura y terrible, cuyo rostro en la primavera de 1766 solo comenzaba a desvelarse, la revuelta de la etnia, el rechazo a la razón en tanto que modelo de conducta extraño a la tierra.\nLa conjura nobiliària, recolzada per alguns sectors de l’Església, es posaria en marxa aprofitant aquest fet. Així, el diumenge 23 de març, unes 6.000 persones van reunir-se en la Plaza Mayor de Madrid i van avançar en direcció cap a la casa d’Esquilache, la qual va ser saquejada. El ministre va haver de refugiar-se en el Palau Reial mentre creixia l’agitació. Al capvespre ja eren 15.000 les persones que havien ocupat els carrers de la capital i descarregaven la seva ràbia contra el mobiliari urbà. I al matí següent, 24 de març, unes 30.000 persones es concentraven a la Puerta del Sol. El nou objectiu dels manifestants seria el Palau Reial.\nGoya: Motín de Esquilache\nJosé Martí y Monsó: Un episodio del motín de Esquilache\nAtemorit davant de l’extensió i la gravetat que van adquirir les protestes, Carles III per acabar amb la revolta popular no va tenir més opció que aprovar mesures populars com l’abaixada del preu d’alguns dels productes bàsics com l’oli i el pa així com el restabliment de la llibertat en la vestimenta. Però això no era suficient. La multitud exigia la destitució d’Esquilache i els altres ministres estrangers i l’agitació va mantenir-se mentre el rei es refugiava a Aranjuez acompanyat per Esquilache i Grimaldi.\nEl 26 de març, Carles III va veure’s obligat a destituir Esquilache i a atorgar el perdó general als revoltats. Els incidents s’havien cobrat 21 morts i 49 ferits entre els revoltats, mentre que per part de l’exèrcit del rei havien mort 19 soldats. Madrid havia restat sense govern efectiu durant quatre dies, però tot semblava retornar a la calma. Una calma relativa, perquè els motins es reproduirien arreu de l’Estat: La Corunya, Oviedo, Santander, Bilbao, Barcelona, Saragossa, Conca, Alacant, Cartagena, Cadis… Els agitadors eren treballadors, petits camperols i artesans que es trobaven atrapats per la pobresa, l’atur i l’elevat preu dels aliments. Una massa fàcilment manejable pels conjurats contra el reformisme i que tan aviat com es revoltava tornava a la tranquil·litat. Com no podia ser d’una altra manera, Europa mirava amb incredulitat els fets succeïts a l’Espanya dels Borbons.\nEtiquetes: Carles III, Espanya dels Borbons, Esquilache, Història d'Espanya, Història Moderna, Segle XVIII\nPublicat a 5.6 L'Espanya del segle XVIII: De la Nova Planta a la crisi de l’Antic Règim | 1 comentari »\nIsabel de Farnese, la parmesana\nFilla dels prínceps Eduard de Parma i Dorotea Sofia del Palatinat, Isabel de Farnese (1692-1766) va casar-se el 1714 amb Felip V, el qual havia quedat vidu després de la mort de Maria Lluïsa Gabriela de Savoia. Com a conseqüència del seu fort caràcter, amb la nova reina arribaria l’escàndol a la cort de Madrid. Però també el canvi. Cap altre personatge ens permet apropar-nos al Felip V posterior a la Guerra de Successió, un rei doliente, malaltís i depressiu, que després de fer-se amb el tron semblava haver perdut tot interès per la política.\nEn paraules del cardenal Giulio Alberoni, bisbe de Màlaga, artífex de l’enllaç matrimonial i posterior primer ministre gràcies a influència d’Isabel, la nova reina d’Espanya “se trataba de una buena muchacha de veintidós años, feúcha, insignificante, que se atiborra de mantequilla y de queso parmesano y que jamás había oído hablar de nada que no fuera coser o bordar”. És a dir, la parmesana arribava a la cort sota la sospita. Només seria acceptada sempre que no exigís res per a ella mateixa i els seus fills. La cort esperava una reina consort que mantingués un discret segon pla a l’ombra del monarca. Res més allunyat de la realitat.\nNo va mostrar mai afecte pels seus fillastres. I és que els fills de la primera esposa del rei, Maria Lluïsa de Savoia, constituïen un problema per aconseguir el seu principal objectiu polític: dotar els seus fills d’un regne on governar. Però el seu caràcter intrigant, d’una manca de destresa sensual, que la cort va anar descobrint a mida que s’implicava en les tasques de govern, va provocar el rebuig dels espanyols. La parmesana no volia esdevenir una figura decorativa, ni tan sols per aconseguir els objectius que cercava pels seus fills.\nLa família de Felip V\nLa parmesana. Sempre pronunciat amb aquell característic menyspreu tan propi d’Espanya. Era una molèstia per a la rància noblesa (una nova estrangera en la cort de la puresa de sang), però també pels ministres arribats de Versalles (acostumats a l’omnipresència del Rei Sol) i pels fills de Felip V i Maria Lluïsa (amenaçats en el seu futur). I mentre la cort rebutjava les seves intrigues polítiques, Felip V anava submergint-se en un estat melancòlic, donant pas a la depressió clínica. El rei venjador que s’havia imposat amb fermesa en la Guerra de Successió havia deixat pas a un monarca excèntric, que vorejava el patetisme. El comportament del rei aixecaria tot tipus de comentaris cortesans. Isabel no podia haver arribat a un escenari més hostil.\nFelip V i Isabel de Farnese\nEl gener de 1724, la depressió de Felip V va portar-lo a abdicar. Era un gest inèdit, sorprenent. Lluís I, el primogènit, arribava al tron espanyol mentre que el primer Borbó es refugiava en el seu palau de La Granja de San Ildefonso de Segòvia, un petit Versalles encara a mig construir però amb una considerable zona de caça, la darrera i única passió d’un rei embogit. S’ha especulat amb la possibilitat que aquesta abdicació fos una maniobra que tenia com a objectiu l’accés al tron de França davant d’una possible mort prematura de Lluís XV. És difícil de creure.\nPerò aquesta retirada va ser breu. Lluís I moria el 31 d’agost sense descendència i Felip V recuperava la corona passant per sobre dels drets de Ferran, el jove príncep d’Astúries.\nAquest va ser el gran moment d’Isabel, la parmesana esdevenia “reina mare” sense que aquest paper li correspongui. És el moment d’oposar-se al predomini austríac a Itàlia amb la finalitat d’obtenir Estats per als seus fills, de neutralitzar els enemics i de preparar el país per a la guerra mitjançant la construcció de la marina. D’aquesta manera, la parmesana va passar la major part del temps immersa en les intrigues polítiques que havien de dotar els seus fills d’un futur brillant. I el seu èxit és innegable: Carles de Borbó obtenia el ducat de Parma (1731) i el Regne de les Dues Sicílies (1735), mentre que Felip de Borbó assolia el ducat de Parma (1748).\nI a què es dedicava Felip V en mig del joc d’intrigues polítiques i diplomàtiques d’Isabel de Farnese? A construir els jardins versallescos de La Granja, solitari i cada cop més melancòlic, hipocondríac i embogit. Les intrigues de palau es desenvolupaven al marge d’un monarca que regnava absent del seu món.\nEl 1746, en morir Felip V i coronar-se Ferran VI, Isabel va buscar mantenir la seva influència, però el nou rei tenia clar que la seva madrastra havia de ser allunyada del poder i el 1747 va desterrar-la a La Granja. Justícia poètica devia pensar el nou rei. Però el seu darrer triomf encara havia d’arribar: Ferran VI moria el 1759 sense descendència i el seu fill Carles III ascendia al tron. Convertida en reina regent fins a l’arribada de Carles, Isabel retornava a la cort. Però el seu caràcter intrigant no havia desaparegut i aviat esclatarien les desavinences amb la jove reina Maria Amàlia de Saxònia, fet que provocaria un nou desterrament a Aranjuez, on moriria l’11 de juliol de 1766.\nEtiquetes: Carles III, Espanya dels Borbons, Felip V, Història d'Espanya, Història Moderna, Isabel de Farnese, Protagonistes Segle XVIII, Segle XVIII\nEl reformisme il·lustrat a l’Espanya del segle XVIII\nL’arribada dels Borbons al tron espanyol va significar un intent de racionalització de l’administració i de l’economia: l’anomenat reformisme borbònic. Així, la nova dinastia va governar, a partir del regnat de Ferran VI, inspirant-se en algunes de les noves idees impulsades per la Il·lustració i implantades a Espanya sota el regnat de Carles III (1759-1788), el monarca il·lustrat.\nCarles III havia governat prèviament a Nàpols (1734-1759) on havia entrat en contacte amb les idees il·lustrades. Per això, quan va iniciar el seu regnat a Espanya va mostrar-se partidari de seguir algunes de les idees il·lustrades de progrés i racionalització, donant pas a una etapa de despotisme il·lustrat tot envoltant-se de ministres reformistes italians com Esquilache i Grimaldi. Ara bé, el monarca va haver de fer front a una forta oposició per part dels grups privilegiats al seu programa reformista.\nEl 1766 es produiria el Motí d’Esquilache, una revolta complexa en la qual van convergir el malestar de la població per l’escassetat i l’elevat preu dels aliments, l’oposició al poder excessiu que havien acumulat els càrrecs estrangers i el descontentament dels privilegiats davant d’unes reformes que podien reduir el seu poder i la seva influència.\nAquesta triple causalitat va portar a un esclat popular a Madrid amb motiu de protesta contra les mesures de sanejament i ordre públic, força raonables, que havien estat dictades per Esquilache: neteja urbana, enllumenat de la via pública, prohibició dels jocs d’atzar, prohibició de l’ús d’armes i prohibició de l’ús de barrets xambergs i capes llargues que feien impossible la identificació de les persones.\nAtemorit davant de l’extensió i la gravetat que van adquirir les protestes, Carles III per acabar amb la revolta popular no va tenir més opció que prescindir d’Esquilache i aprovar mesures populars com l’abaixada del preu d’alguns dels productes bàsics com l’oli i el pa.\nControlada la situació, però, el rei es va mostrar decidit a continuar amb la seva política reformista. Per a portar endavant el seu projecte, el monarca comptaria ara amb una sèrie de ministres i col·laboradors escollits d’entre els reformistes il·lustrats espanyols com Pedro Rodríguez Campomanes, José Moñino comte de Floridablanca, Pedro Abarca de Bolea comte d’Aranda, Pablo de Olavide, Francisco Cabarrús o Gaspar Melchor de Jovellanos, que serien els encarregats de formular la legislació reformadora.\nEn l’àmbit religiós, els reformadors van posar l’èmfasi en la reforma del paper, el poder i la influència de l’Església a Espanya tant en el pla polític com en el pla econòmic. Carles III era un ferm partidari del regalisme, és a dir, defensava l’autoritat i les prerrogatives de la monarquia enfront de l’Església, i per això va combatre l’intent de l’Església d’esdevenir un poder dins de l’Estat a la vegada que va reclamar el dret al nomenament dels càrrecs eclesiàstics, al control de la Inquisició i a la fundació de monestirs.\nL’Església i l’Estat arribaven a confondre’s i les seves rendes suposaven el 1800 gairebé el pressupost total de l’Estat. A més, l’Església jugava un paper fonamental en la tasca educativa i social i era un element de control de la vida privada. Les crítiques al clergat i a l’excessiu nombre d’eclesiàstics sense cap benefici per a la societat són una mostra la tensió per conciliar el que era antic i el que era modern en el segle XVIII espanyol.\nEn aquest context cal tenir present l’expulsió dels jesuïtes d’Espanya l’any 1766. Aquest ordre religiós comptava amb un gran poder ja que estava sota l’obediència directa del Papat i va ser, possiblement, un instigador directe dels motins contra el reformisme borbònic personificats en la revolta contra Esquilache.\nEn la qüestió social, el reformisme il·lustrat va plasmar-se en els decrets de 1783 que declaraven honestes totes les professions, i fins i tot admetien les activitats professionals d’alta utilitat pública com a mèrit per a la consecució de la hidalguía. Tanmateix, en el terreny de l’educació es van portar a terme una sèrie de reformes per a adequar els estudis universitaris i l’ensenyament mitjà, així com la creació d’escoles d’arts i oficis lligades a coneixements pràctics. Però el que va ser més important va ser l’obligatorietat de l’educació primària.\nEn el camp econòmic, el despotisme il·lustrat va concretar-se en l’establiment de mesures per a liberalitzar la indústria i el comerç com a incentiu per a impulsar el creixement econòmic.\nAixí, en el camp de l’agricultura es van limitar els privilegis de que gaudia la Mesta, es va permetre la colonització de noves terres i el Consell de Castella va elaborar un Expedient de Llei Agrària, dirigit per Jovellanos, que recollia els principals problemes de l’agricultura espanyola (amortitzacions, senyorius, mans mortes, etc.) i en proposava solucions.\nEls reformadors il·lustrats eren conscients de que l’accés a la terra (Olavide) i la integració d’aquesta en el mercat (Jovellanos) eren la clau per a realitzar la reforma agrària que necessitava el país. Així, el 1767, Campomanes va elaborar un projecte per a la creació de colònies a les regions deshabitades de terres de reialeng a Sierra Morena i Andalusia. La supervisió d’aquest projecte quedava en mans de Pedro de Olavide que va contribuir a que fossin enviats els expedients que van formar la Llei Agrària, redactada per Campomanes, a través de la Sociedad Económica de Amigos del País.\nEn l’àmbit del comerç, va fomentar-se la lliure circulació d’algunes mercaderies per l’interior del país, per exemple el gra (1765). A la vegada va fomentar-se una liberalització progressiva del comerç colonial posant fi al monopoli del port de Cadis (1765), fet que va permetre que tots els ports espanyols poguessin comerciar lliurement amb les colònies americanes.\nLa preocupació pel desenvolupament de la indústria va veure’s reflectit en l’alliberament progressiu del procés de fabricació (1768) i l’abandonament del projecte de les Fábricas Reales (1761). A la vegada, van establir-se aranzels proteccionistes (1782) i es van signar diferents tractats comercials per defensar-se de la competència exterior.\nLa creació de societats econòmiques d’amics del país va ser una altra iniciativa econòmica important dels reformistes ja que aquestes tenien l’objectiu de fomentar l’agricultura, el comerç i la indústria, així com la traducció i publicació de llibres estrangers relacionats amb les innovacions que s’estaven produint a Europa i impulsar la difusió de les idees fisiocràtiques i liberals.\nFinalment, a Catalunya el reformisme il·lustrat va ser representat per la creació, entre d’altres institucions, de l’Acadèmia de Medicina Pràctica (1764), l’Acadèmia de Ciències Naturals (1770) i l’Acadèmia de Jurisprudència (1777). Per sobre de totes aquestes institucions destacaria la creació Junta de Comerç de Barcelona (1758) que pretenia compatibilitzar la modernització econòmica espanyola amb els límits que suposava la pervivència de l’Antic Règim.\nEls límits de la tensió entre les forces modernitzadores i les reaccionàries eren ja evidents a Espanya durant la crisi dels anys noranta del segle XVIII. Amb la mort de Carles III (1788), el monarca il·lustrat espanyol, l’activitat reformista de l’absolutisme il·lustrat va acabar-se bruscament i en el regnat de Carles IV va produir-se una clara involució del moviment reformista. A la vegada, es donaria una radicalització en els postulats il·lustrats que acabarien convergint, poc després de 1808, en un programa polític liberal coherent.\nEtiquetes: Carles III, Catalunya moderna, Despotisme il·lustrat, Espanya dels Borbons, Història d'Espanya, Història de Catalunya, Història Moderna, Il·lustració, Segle XVIII


Puigdemont reactiva la Crida davant un possible avanç electoral a Catalunya\nL'expresident de la Generalitat Carles Puigdemont es reunirà a les 10.00 hores d'aquest dimarts amb la direcció de la Crida Nacional per la República a Waterloo (Bèlgica) en ple procés de reordenació de l'espai polític de JxCat.\nEncara que fonts de la Crida han explicat que l'objectiu de la trobada és analitzar la situació política actual, la remor de l'avanç de les eleccions catalanes torna a agafar força davant els últims moviments que arriben de l'estranger. Davant les negociacions obertes entre ERC i el PSOE per la investidura, Puigdemont està movent els seus alfils per preparar-se en cas que calgui acudir a les urnes.\nLa Crida, els impulsors són Puigdemont, el president de la Generalitat, Quim Torra, i l'exlíder de l'ANC pres Jordi Sànchez, es va fundar el 27 de gener, i formalment és una associació, però també està registrada com a partit.\nLa reunió de Puigdemont amb la direcció de la Crida, el secretari general és Toni Morral, es farà el dia després de la trobada de l'expresident català i Torra amb els diputats i senadors de JxCat a Waterloo (Bèlgica), i a l'espera que el PDeCAT present al Consell Nacional de dissabte les conclusions del procés participatiu que va impulsar entre els seus associats sobre el seu encaix en JxCat.\nSegons les citades fonts, Puigdemont ja ha participat per via telemàtica en altres reunions de la Crida, i en aquesta ocasió ho farà presencialment en celebrar-se a Waterloo.\nLa Crida es va reunir a finals de novembre per consolidar el seu desplegament un cop coneguda la sentència de Tribunal Suprem (TS) de l'1-O i celebrades les eleccions generals del 10 de novembre, després que ja convoqués a les seves bases al juliol i es reactivés al setembre amb una assemblea per constituir sectorials ideològiques.\nPuigdemont i Torra es reuneixen a Brussel·les per estudiar els pròxims passos de cara a la investidura de Sánchez


23 de maig, jornada de lluita pels convenis col•lectius!! | Jornada de Lluita 23 de maig\nA més de facilitar i abaratir l’acomiadament i eliminar l’autorització de l’administració als ERO, la reforma laboral del PP redueix la ultraactivitat dels convenis (és a dir, la vigència del seu contingut un cop el conveni ha finalitzat) a només un any. D’aquesta manera, la llei ofereix a la patronal la coartada perfecta: bloqueja la negociació dels convenis i, al cap d’un any, com que no s’ha arribat a un acord. el conveni DESAPAREIX.\nActualment uns 150 convenis col·lectius d’àmbit català, provincial i d’empresa i uns 100 d’àmbit estatal amb afectació a Catalunya estan en negociació, molts d’ells clarament boicotejats per la patronal. Si el 7 de juliol no s’arriba a un acord, la majoria d’ells decauran; amb la resta passarà el mateix a finals d’any. La conseqüència: uns 800.000 treballadors i treballadores catalans es quedaran sense conveni i, per tant, sense els drets laborals que havien aconseguit fins al moment.\nDavant d’aquest situació d’urgència, la UGT i CCOO de Catalunya hem convocat una Jornada de Lluita en defensa de la negociació col·lectiva. Alguns sectors i empreses amb el conveni bloquejat faran vaga de 24 hores, mentre que d’altres fan aturades parcials, concentracions. També s’han convocat manifestacions a Barcelona i a d’altres ciutats del país.\nAltres sector que es mobilitzaran el dia 23 de maig: comerç del tèxtil de Barcelona, empreses TIC, sector del pa de Lleida, conveni d’oficines i despatxos i Serveis de Prevenció Aliens… La Funció Pública ha convocat concentracions d’11 a 12 hores davant dels centres de treball. El sector de Sanitat es concentrarà davant de la seu de l’ICS (Balmes/Gran Via) a les 17.30 hores per marxar junts fins a la manifestació de Barcelona, i el sector ferroviari i de transport de mercaderies ho farà des de l’Estació de Sants (16 hores).\nGràcies a la pressió exercida amb aquesta convocatòria, el sector del metall ha aconseguit arribar a un acord amb la patronal per mantenir la ultraactivitat dels quatre convenis provincials fins que s’aconsegueixi un Conveni Català del Metall. Però continuem endavant amb la jornada de lluita perquè encara queden centenars de milers de treballadors i treballadores que poden perdre el seu conveni!!\nMataró: a les 12 hores, concentració i xiulada davant de la seu de la patronal FAGEM – Federació d’Associacions i Gremis Empresarials dels Maresme (Avda. Ernest Lluch, 36 / Parc Científic i de la Innovació TecnoCampus).\nTags: 23maig, jornada lluita, manifestacions\n← Nou èxit del #23Maig: Acord en el conveni col·lectiu de la indústria flequera de la província de Barcelona\nCap feina sense conveni →


VIATGES I ALTRES DÈRIES: de juliol 2014\nA l'entrada est de Damasc, a prop de la torre per on es va escapar Sant Pau dels seus perseguidors, un noi em deia que no l'oblidés. I jo no vaig capir el significat d'aquelles paraules fins que no va començar la guerra del 2013. Com si presentís que la seva lluita, les seves aspiracions i el seu futur quedaria esborrat darrera la pols dels tancs i silenciat pel soroll eixordador de les bombes, em demava presència més enllà de la seva petita tragèdia.\nResultava un noi peculiar, el Danne, amb els pantalons ben arrapats i la camisa ben ajustada, mai un jersei o una samarreta; el seu cos prim quedava diminut sota la roba de colors que l'estrenyia. Caminava molt dret, molt recte i saludava a tothom com si ell fos algú important que condescendís a dirigir unes paraules als seus conciutadans.\nLa primera vegada que em va veure suposo que va pensar que jo seria una víctima fàcil, se'm va emportar del grup i em va preguntar si m'agradava l'alcohol. Tampoc no vaig entendre les seves paraules en aquella ocasió, pensava que hi havia una confusió a causa de l'anglès, em semblava increïble que aquell noiet em volgués seduir.\nUniversitat Àrab Europea de Damasc\nPerò els dies van anar passant i ell es va convertir en una cara amable dins els meus dies d'incerteses i emocions. Fins els darrers dies no em vaig adonar per què quan ell pujava a l'autobús que ens portava de la Universitat Àrab Europea de Damasc a la ciutat, el vehicle, que seguia una rutina erràtica i ens deixava cada dia en un lloc diferent, arribava a la nostra parada, Bab Sharki. La raó eren els bitllets que passaven de la seva mà a la mà del xofer quan el saludava amb el seu savoir faire com si es tractés del seu oncle més estimat. Aquell dia jo ja no havia d'atravessar tot el basar, ni agafar un taxi de tan lluny com ens havia deixat l'autobús, o recórrer un carrer ben llarg a 45 graus de temperatura.\nDesprés de molts dies de no veure'l, vam fer el darrer trajecte entre la Universitat i Damasc i he de confessar que em va fer il·lusió poder acomiadar-me d'ell. Aquell útlim dia en una hora de viatge em va explicar la seva història, que va començar a relatar-me abruptament:\nSaps què? Jo abans tenia una nòvia. Estudiava a la mateixa Universitat i vivia a Damasc. Nosaltres sortíem d'amagat de les nostres famílies que eren d'una ciutat cap a l'est de Síria, de Deir al-Zor. Però un dia un familiar d'ella ens va veure i la seva família es va enfadar molt. Tant que em volien fer casar amb ella, però jo no vaig voler perquè això significava que no acabaria d'estudiar i que tot allò a què aspiro s'acabaria: la Universitat, Damasc, una bona feina en el futur. Així que la vaig haver de deixar. Ara està casada amb un tiet seu més gran i viu a Deir al-Zor, té un nen. No, quan vaig a veure els meus pares a la nostra ciutat i ens creuem pel carrer no la saludo, on vas a parar, seria de molt mala educació. Ella ara té la seva vida i jo la meva.\nEn Danne, el que vaig conèixer d'ell, resumeix la vida a Síria, la discriminació de la dona, fins i tot de la dona que es pot permetre estudiar en una universitat privada. La corrupció en els petits actes del dia a dia de la gent normal. L'instint per la supervivència del deprevador i de la víctima. L'absurditat de tot plegat quan la guerra comença i la gent ha de marxar de les petites misèries de les seves vides per anar a parar a una misèria en majúscula.\nI ja a punt de separar-nos, em va dir “no m'oblidis mai”.\non de juliol 25, 2014\nEtiquetes de comentaris: Damasc, Síria\nPER QUÈ ZENOBIA DE PALMIRA?\nRuines de Palmira\nSuposo que allò que m'empenyé a utilitzar el nom de la reina guerrera del segle III Zenobia de Palmira és el meu amor per Síria. La reina Zenobia és un personatge conegut per la seva ambició política i la seva tenacitat a l'hora d'aconseguir els seus reptes, per la seva capacitat de guanyar guerres (i de guerres precisament parla aquest article). Tot i així, destaca per molts altres fets com, per exemple, per ser una dona en un món d'homes, una dona culta que dominava diverses llengües com l'àrab, l'arameu i el copte; coneguda per fomentar les arts; tolerant amb aquells que no compartien la seva religió (ella adorava el déu Sol) i, sobretot, amant de la bellesa i de les joies, encara que fossin les de Cleopatra.\nVaig conèixer Siria i la història de la reina Zenobia viatjant com a turista, més tard, però, l'interès que va despertar en mi aquest territori va fer que hi tornés i conegués una mica més la seva realitat durant un mes. La meva primera visita al país va ser el 2006 en plena guerra del Líban. Estremia pensar que darrera les muntanyes desèrtiques esclataven bombes. Tot i això, era un moment ideal per recórrer els llocs arqueològics de Síria i Jordània, ja que no hi havia gaire turisme. Dues coses van fer palesa la guerra de l'altra banda de la frontera: els constants talls de llum i una família que viatjava en un cotxe de matrícula libanesa. Encara puc recordar la seva mirada de desesperació i incredulitat dintre d'un cotxe mig destartalat ple de nens amb un matalàs al sostre.\nRestes romanes al final del basar Hamadiya\nÉs per això que ara em remou les entranyes la guerra tèrbona i cruenta en què ha deriva el conflicte sirià, on, com en totes les guerres, pateix més la gent més desfavorida.\nDrusos a Sweida\nL'any 2007 hi vaig tornar per passar-hi un mes. És cert que no vaig tenir contacte amb la societat musulmana, vaig conèixer sobretot drusos i cristians, dos minories del país. D'un any a l'altre vaig poder observar com hi havia millores urbanístiques, tot a poc a poc i entenent què significa això en aquell país. Per exemple, a Alep s'havia remodelat tot l'entorn de la ciutadella i s'havia convertit en peatonal. A Damasc, al barri cristià s'estava remodelant l'anomenada Via Recta, amb final a Bab Sharki i també s'arreglava el paviment dels carrers del barri antic. Alguns estrangers estaven invertint en rehabilitar cases convertint-los en petits hotels, cosa que també feien alguns sirians acomodats, que les llogaven a estudiants. Era atractiu estudiar a Síria, un dels lloc en què es parlen un àrab més proper a (al-)fuṣḥá.\nMonument a Latakia\nLa gent parlava amb la boca petita de política. Semblava que hi hagués entesa entre cristians, alauites i drusos. Se sabien membres d'una minoria i, almenys en societat, deien que eren germans. Tots sabien què representava el seu president i hi havia malestar perquè eren conscients que el país no funcionava prou bé; però també sabien que aquell règim era un mal menor per a ells. Era normal que quan va esclatar la Primavera àrab, els sirians s'hi sumessin. Però, la guerra, això ja són figues d'un altre paner!\nEm permetreu, en aquest punt, que actuï com els sirians i no entri a parlar de política. De fet, a mi em van demanar que mai expliqués el que m'havien comentat de política ni de religió.\nDes d'aquí, de manera impotent i insignificant, envio el meu crit de suport per a tots els sirians i sirianes. I també faig extensiva la pena que em provoca veure la destrucció de tot el patrimoni històric, que al cap i a la fi, és de tota la humanitat.\non de juliol 02, 2014


Sortida al cim d'àligues - INSCreuDeSaba - serv\nPublicat el Dimarts, 02 Juny 2015 15:18\nProfessora: Núria Ribas - Ciències Naturals 2on. ESO\n(Fotos: Carolina Campillo)\nDes de l’àrea de les Ciències de la Naturalesa, el passat 24 de febrer de 2014, es va organitzar la sortida a l’espai natural de divulgació, protecció i recuperació d’aus rapinyaires del Cim d’Àligues, a St. Feliu de Codines. Aquesta sortida s’emmarca dins el tema de les adaptacions dels éssers vius com a una oportunitat d’observar i estudiar aquest espectacular exemple.\nEls alumnes, com cada any, han pogut aprendre i meravellar-se tot observant aquests preciosos animals.\nLa visita comprenia l’explicació de les principals característiques d’aquestes aus, observant-les a les gàbies; seguidament vam fer un recorregut guiat per l’entorn de bosc mediterrani i acabàrem la visita amb la part més espectacular: el vol de les aus, amb els corresponents comentaris.\nAquesta sortida sempre impressiona i agrada molt als nostres alumnes i, apart del record d’una vivència molt especial, aprenen a observar i apreciar en viu el que han treballat a la classe. Tot un èxit !


Lletja com un pecat... - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nLletja com un pecat...\nObra:Contes i narracions (p. 25-26)\nLletja com un pecat, la seva cara era com una coca de blat de moro amb un veritable laberint de ratlles que es creuaven en tots sentits; una prominència feia de nas i unes cavitats feien de boca i ulls. Aquests últims, que eren verds, tenien per mares uns parpres sense pestanyes i enribetats de vermell, eren grossos i moguts, i quan es fixaven no mancaven de certa expressió donant a la seva fesomia un aire de bondat que reconciliava amb la persona a desgrat del seu aspecte a primera vista repugnant.\nQuantes vegades les meves aficions m'havien portat al bosquet de sota casa seva, sempre l'havia vista treballant com una negra a desgrat dels seus anys, ja anant a la font, ja rentant roba o abeurant els porcs, fent, en una paraula, totes les feines dures i pesades d'una mestressa de pagès.\nDe vegades em feia pena en veure-la tan afeixugada trontollar amb el pes d'una perola enorme o bé d'un feix de roba que feia més tossa que ella, i li deia: «Padrina, treballeu massa, no arribareu pas a vella». A la qual cosa ella contestava sempre de bon humor: «Ca, no senyor, ho faig per agafar gana», i la infeliç se'n reia.\nAltres vegades cantava. La seva veu cascada i rogallosa repercutia dolçament per aquells entorns plens de verdura i frescor, i les seves notes malencòniques caigudes una a una com les gotes d'una aixeta mal tancada, s'estenien, s'engrandien i fins semblava que s'emmotllaven a les circumstàncies d'aquell lloc solitari. Cada soca d'arbre, cada pedra, cada balma era un eco que responia afectuós a aquella veu amiga, omplint entre tots l'espai d'una harmonia estranya i salvatge que a mi m'arribava al cor. Per un contrast singular, aquella dona que sempre responia de bon humor, escollia per esplaiar el seu esperit les cançons més tristes del repertori català. Per exemple, la de la mort de D. Dalmau, la dels Estudiants de Tolosa, i altres pel mateix estil.


Des del meu punt de vista: Party girl (Daisy von Scherler Mayer)\n"Party girl" ha sigut la segona pel·lícula projectada dins el cicle de "Cinema i biblioteques", que s'està fent a la Filmoteca gràcies a Biblioteques Generalitat i l'ICD.\n(La setmana passada ja vaig parlar de la primera, Desk set)\nParty girl és una pel·li amb un punt friki bo. Suposo que si no et dediques al bibliotequisme pot passar com una peli més i prou, ja que tampoc es pot dir que sigui una gran obra... però bé, això ja dependrà de cadascú. Desk set era més "per a tots els públics" (bibliotecaris i no bibliotecaris) i en canvi aquesta doncs fa més gràcia si ets del gremi.\nL'argument és senzill: tenim una protagonista jove que viu descontroladament: no té pares, no té diners i la seva única missió a la vida sembla que hagi de ser fer festes espectaculars a una mena de pis enorme que comparteix amb dos persones més. Una de les festes que fa es descontrola una mica massa i la policia se l'emporta... i la seva tieta, única parenta que li queda, li paga la fiança i la fa treballar a la biblioteca que dirigeix.\nTampoc vull parar-me a explicar tot l'argument, però la veritat és que la biblioteca li canvia la vida. Boníssima la seva relació amb Dewey (el sistema de classificació decimal universal) i boníssima també l'escena que li fot bronca a un pobre usuari que està col·locant un llibre al prestatge de qualsevol manera :)... ah! i quan ordena els cd's del seu company de pis DJ també amb cdu.... ijijijij és ben friki la peli, sí. M'ha agradat molt i m'he rigut força, que és ben sà!