LA PANXA DEL BOU: CONTINUACIÓ DE LES DIVAGACIONS SOBRE WIKIPÈDIES, LLENGUATGE I D'ALTRES TEMES PUNYENTS\nCONTINUACIÓ DE LES DIVAGACIONS SOBRE WIKIPÈDIES, LLENGUATGE I D'ALTRES TEMES PUNYENTS\nAhir vaig comentar el tema de la Wikipedia -o com en vulguem dir- però només volia fer referència a l'absurd que em sembla donar-li noms diferents quan ja en té un i a l'esquerra de la pantalleta et pots trobar la llista d'idiomes diversos al teu abast. Em va acabar d'inspirar l'entrada (mai no en diré l'apunt) el fet de trobar-me amb la Uiquipèdia valenciana. Però malgrat que tan sols feia referència a la denominació de l'eina algunes persones, i no tan sols en els comentaris al blog sinó en comentaris personals i directes, m'han tornar a expressar els seus dubtes sobre la veracitat d'aquests continguts amb els quals sembla que s'ha d'anar amb compte. No sé amb quina mena de compte pots anar quan normalment es consulta allò que no se sap i d'alguna cosa ens hem de refiar.\nInternet encara desvetlla estranyes reticències. Jo m'he trobat amb mancances, omissions interessades, errades i oblits intencionats en moltes enciclopèdies en llibre. Vaig ser suscriptora des de molt aviat de la Catalana, com tanta gent, però m'ha donat alguns disgustos. A més a més, arreglar alguna cosa o posar-te al dia amb una d'aquestes enciclopèdies comportava haver de consultar feixucs volums adicionals. Però no recordo que aquells llibres entranyables que ja són el passat desvetllessin tants dubtes o tant maliciosos comentaris sobre els seus continguts. Ans al contrari, si ho deia la GEC era gairebé paraula divina.\nFa uns dies en Miquel (de Provisionals) parlava de la desproporció entre una entrada dedicada a un personatge poc rellevant i l'entrada dedicada a Lola Badia. A la GEC es poden trobar també coses semblants. El fill d'una amiga que era Historiador de l'Art em va evidenciar errades importants. Jo tenia una amiga treballant d'administrativa a la GEC dels inicis i recordava bronques als redactors -gairebé tots ells, avui, gent 'de culte'- a causa de la poca cura a l'hora d'escriure determinats articles que van sortir amb moltes deficiències.\nEncara sacralitzem el paper, el llibre en paper i els misteriosos experts que vigilen els continguts publicats de forma tradicional. Volem creure que hi ha uns experts que gairebé són infal·libles quan parlen ex catedra. A això em volia referir, sense èxit, quan ironitzava sobre aspectes de la llengua a l'entorn de paraules d'ús recent. Quan he expressat els meus dubtes sobre determinada paraula, i he de dir que el temps m'ha donat la raó en molts casos, la majoria de gent que conec m'ha respost que l'IEC o el TERMCAT ja havien determinat la correcció pertinent. Aquesta fe cega em preocupa car m'agradaria una mica de polèmica raonada i no aquesta acceptació de l'obligatorietat fonamentada en savieses irreversibles, força febles, per altra banda.\nLa Wikipedia es fa entre tots i si algú vol allargar un article ho pot fer amb un esforç relatiu i també es pot avisar de les mancances, desproporcions o oblits. Hi ha grans personatges que encara no hi són pel fet que no han tingut els seus referenciadors, això passa en ocasions amb escriptors que han finat sense descendència, per exemple. Els fills, néts i nebots gairebé sempre són un bon suport de la posteritat. En tot cas em sembla molt més completa i acurada aquesta gran eina del nostre temps que qualsevol enciclopèdia de les antigues, d'aquelles que eren un objecte car i de culte en d'altres temps i a les quals, ho admeto, els he d'agrair moltes descobertes.\nA favor de la Wiki hi ha la seva facilitat d'ampliació. El pintor Simó Gómez Polo, que va viure al meu barri, realista i amb una vida molt breu, tenia una referència també molt breu anys enrere. Aquest tipus de pintura estava menystinguda per les modernitats i les avantguardes, ara es torna a valorar una mica més i Gómez Polo compta avui amb una entrada molt digna, gràcies a les persones que s'hi han esforçat de forma voluntària. Aquest és un exemple, en podria posar molts més. Conec gent jove que ha elaborat i ampliat entrades i crec força més en aquesta feina col·lectiva que no pas en el treball de savis a sou, amb tants títols i postgraus com vulgueu, però que no ho saben tot i que s'encastellen de tant en tant en els seus móns acadèmics. És clar que hi ha de tot i també hi ha experts que col·laboren de grat i de forma generosa i desinteressada amb la wikipedia.\nLa universitat ja no és, ni de bon tros, el temple del saber elitista que havia estat sinó una mena d'elaboració de titulacions diverses que han esdevingut poca cosa més que un batxillerat republicà una mica més aprofundit en molts casos, sobretot en el tema de les carreres de lletres. He patit una gran dosi de dogmatisme lingüístic en el tema del català més d'una vegada, amb motiu de publicacions en camps diversos. I és que en això, a més, hi té molt de pes el fet del poc coneixement de les diferents varietats de la llengua i de què tenim tendència a pensar que allò que nosaltres no hem escoltat ni dit no existeix o no és actual, per exemple. Això està agreujat avui pel poc coneixement que és té de llengües com ara el llatí o el grec, fins i tot per part de gent amb molts diplomes. Com que una no és filòloga, ni catedràtica, ni experta reconeguda, la gent et mira de cua d'ull quan protestes: si sabrà aquesta set-ciències de què parla...\nEn aquest enllaç al meu altre blog, el del barri, podeu seguir la singular història del guionet del Poble-sec. Vaig estar defensant, per a la meva antiga escola, el nom de Samuntà en front del de Samontà, per moltes raons que jo creia prou fonamentades, sense èxit i sovint sense cap mena de resposta seriosa de les institucions consultades. Una amiga filòloga em va voler demostrar que jo no tenia raó en la meva tossuderia pel fet que a l'Alcover-Moll recollia samontà, i s'afirmava que era una paraula que tan sols es trobava al Baix Llobregat, quan a la Garrotxa hi ha uns llogarrets ben antics que es diuen el Samuntà de Dalt i el de Baix i sempre els he vistos escrits amb la u. El tema de la Xiruca i Coromines va ser molt sonat. I és que tothom no ho pot saber tot de tot i els experts també haurien d'escoltar la veu del poble illetrat, en aquests temes. Aquí podeu veure un comentari irònic que va dedicar fa anys Quim Monzó al tema.\nEn uns cursos de català, de perfeccionament, als quals vaig assistir fa anys, recordo que un dels participants, un senyor gran que en sabia molt, ironitzava sobre el TERMCAT i deia que calia estar mirant cada dia els canvis de tota mena, altrament et podies acabar barallant amb algú, defensant la teva opció sobre una paraula suposadament correcta i que en aquell moment el TERMCAT ja hagués variat l'ortografia de la paraula objecte de la discussió abrandada.\nQuè tot això són bajanades i que tenim altra feina que no pas marejar la perdiu? Probablement, car la funció principal de la llengua és la comunicació i, com en el cas de les lleis, el llenguatge ha d'estar al servei de la gent i no pas a l'inrevés. Però en algunes ocasions no me'n puc estar, de dir-hi la meva.\nPublicat per Júlia a 21:41\nEtiquetes de comentaris: català, llengua, ortografia\n"Què tot això són bajanades i que tenim altra feina que no pas marejar la perdiu? Probablement, car la funció principal de la llengua és la comunicació i, com en el cas de les lleis, el llenguatge ha d'estar al servei de la gent i no pas a l'inrevés".\nPara reflexionar el texto para compartir la conclusion.\nTambién a mi me ha hecho pensar, Temujin. Lo que sucede, creo, es que los idiomas no paran nunca de crecer, de innovarse y al mismo tiempo tientan ha hacer desaparecer palabras, o caen en desuso .\nEn todo caso, para reflexionar. Si.\nQuant a la Wiqui o la Wiki, ja saps que en sóc un defensor i no acabo d'entendre les reticències de tanta gent, alguns dels quals no deuen llegir enciclopèdies perquè deuen pensar que només valen la pena els estudis monogràfics (si els hi ha). Una altra cosa és que em sembli que qualsevol obra a de tendir a l'equilibri de les seues parts i que en el cas de la Viqui hi hagi articles molt desiguals en molts sentits; en tot cas és un mal menor.\nQuant a la llengua és veritat que la seua funció primera és la comunicació (o la incomunicació), però també el joc i algunes altres. En fi, és un debat inacabable. Personalment un dels aspectes que menys m'interessa o, per dir-ho d'una altra manera, em preocupa és el lèxic perquè els seus "problemes són fàcils de solucionar si se'n té la voluntat; en canvi l'ordenació del lèxic, la sintaxi... Uf! :-)\nTemujín, es que los humanos tenemos una gran habilidad para convertir en problemas aspectos que deberían servir para todo lo contrario.\nMiquel, voler encotillar els temes lingüístics és com voler agafar aigua amb un cistell, per això m'empipen els dogmatismes.\nMiquel, el llenguatge sempre és viu i variable, dinàmic, i els qui el volen regular s'entesten en conformar-lo, fixar-lo i reduir-lo a normes.\nNomés volia cridar una mica l'atenció sobre el fet que en aquests temes no hi ha 'experts definitius', encara menys en el present. Potser a causa dels problemes del nostre hi ha una gran tendència al conservacionisme i a creure sense dubtes en el que diu o escriu segons qui. De vegades els de dalt de tot són tolerants però els 'mandos intermedios' esdevenen més fonamentalistes.


Roda de premsa – HUMANS |\nArxiu d'etiquetes: Roda de premsa – HUMANS\nRdP – HUMANS – (temp. 17/18 – RdP nº 96)\nSegona RdP d’ahir dimecres; aquesta al Teatre Romea per presentar HUMANS una altra proposta que forma part de la programació del Festival Grec de Barcelona i que dirigeix en Mario Gas.\nEl vicepresident del Grup Focus, Jordi González, i el director del Festival Grec de Barcelona Francesc Casadesús, han iniciat la roda de premsa. Casadesús ha destacat que per ell és un goig tornar a tenir el Mario dirigint un espectacle dins del festival.\nEs tracta d’un text del dramaturg Stephen Karam, que ha estat guardonat amb quatre premis Tony 2016, incloent-hi la de millor obra. Es presenta aquí en versió de llengua catalana. Es tracta d’una comèdia dramàtica escrita l’any 2015 que va ser estrenada al Off Broadway el mateix any, fent el salt a Broadway l’any següent.\nTres generacions d’una família d’origen irlandès resident als Estats Units es reuneixen\nper celebrar el dia d’Acció de Gràcies a l’apartament de Chinatown d’una de les filles,\ntrencant la tradició de sopar a la casa familiar de Pennsilvània. Els membres de la família Blake començaran a airejar els seus secrets més ben guardats tot just quan comenci el sopar, es barallaran a l’hora de les postres i al final del dia, estaran cansats de la batalla.\nMario Gas el primer que ha comentat, és que està molt satisfet de poder col·laborar per quarta vegada amb el Grup Focus. Afirma que el text de HUMANS està inscrit dins del Teatre realista nord-americà, malgrat que creu que potser també beu del Teatre europeu contemporani.\nEn l’argument de l’obra no surten pas grans problemes, ja que sembla d’entrada que no passa res, però ben aviat ens adonarem que van apareixent problemes familiars que poden acabant explotant; uns personatges d’una família vinguda a menys, que s’estimen, però que com tothom guarden amagades les seves misèries.\nMalgrat que l’acció transcorre a Nova York i no s’ha volgut fer una versió adaptada a la nostra cultura, segurament ens veurem reflectits en les actituds i problemes d’aquestes persones, reunides per celebrar el dia d’acció de gràcies, però que nosaltres el podríem extrapolar a qualsevol de les nostres festivitats importants.\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb MARIO GAS, Roda de premsa - HUMANS, Stephen Karam, Teatre Romea el 21 de juny de 2018 per Miquel Gascon.


Memòria, oblit i petjada històrica | Història! Bloc de Genís Barnosell\n← Heu vist El darrer samurai?\nSEAT, 60 anys →\nMemòria, oblit i petjada històrica\nAvui té lloc la taula rodona “Memòria, oblit i petjada històrica” al Centre Cultural La Mercè. En aquesta taula rodona hi actuaré com a moderador. Heus aquí la meva introducció.\nUn moment “memorialista”\nCom ha assenyalat el catedràtic d’història de la Universitat de València Pedro Ruiz Torres, el fenomen de la “memòria històrica” té a veure no només ni sobretot amb la interpretació o l’ús del passat des del present -aquest fet té una llarga història- sinó amb l’ús públic del passat traumàtic del segle XX -les guerres mundials i les dictadures, les persecucions i els genocidis. Des d’aquesta perspectiva, és un fenomen que arrenca a Europa a la dècada de 1980 i una mica més tard a Espanya. Aquí, relacionat, és clar, amb el passat traumàtic que van suposar la Guerra Civil i el Franquisme. Per Ruiz Torres, però, el concepte de “Memòria històrica”, tal i com s’ha consolidat en el seu ús públic, no consisteix només en una major atenció a aquests temes sinó que té característiques pròpies que el diferencien de la “història”. No es tractaria només de “recuperar” un passat traumàtic sinó també, i sobretot, de la voluntat de donar a les víctimes d’aquest passat un “valor polític i cívic”.\nPer als historiadors, en canvi, el concepte de “memòria” és més complex. La “memòria”, per començar, és sempre individual i fragmentària ja que ningú és mai testimoni del procés històric complet sinó només de “moments” concrets. Al llarg de la vida, aquesta “memòria” canvia i s’elabora, tant pel procés biològic o psicològic de memòria i oblit com pel procés social de construcció de versions del passat -versions tant estrictament historiogràfiques com polítiques o culturals o lúdiques, fins i tot-, ja que els records personals reaccionen, es moldegen, s’afaiçonen en relació als discursos públics sobre el passat. I en darrer terme, en la mesura que el passat és interpretat des de perspectives ideològiques, polítiques o culturals diverses, no trobem mai una memòria sinó memòries diverses i sovint contradictòries. Per tot això, els historiadors tendim a considerar que la “memòria” -que interroguem, per exemple, en el que anomenem la història oral- no és sinó un document per a la història, que cal tractar com qualsevol altre document, amb distància i, fins i tot, si ho voleu, amb una certa desconfiança.\nPer això, l’actitud dels historiadors davant la “memòria històrica” ha estat diversa i per a molts el mateix concepte és una mica sospitós. Però no hi ha dubte que tot allò relacionat amb aquesta memòria és de primera actualitat. Aquests dies en tenim dos bons exemples. Per una banda, el jutge Garzón està a punt de ser processat a causa del seu interès per investigar els crims del franquisme, en una iniciativa que ha estat duta a terme, entre altres, per Falange Espanyola!. Per altra banda, aquests dies el fiscal general de l’estat ha resolt per decret que la sentència de mort del president Companys era “inexistent i nul·la de ple dret” -una decisió que, certament, és històrica, però que també ha pogut ser considerada insuficient perquè per revocar una sentència caldria segons la Llei d’enjudiciament criminal vigent el fiscal general de l’estat no pot anul·lar una sentència, competència que està reservada al Suprem. En qualsevol cas, ambdós fets mostren les dificultats que ha tingut i té Espanya per encarar-se amb el seu passat i les paradoxes legals a les quals acabem abocats.


I això què té a veure amb mi? (Entrevista a René Pollesch) - Revista (Pausa.) Quadern de teatre contemporani\nMariana Simoni. Creus que seria possible parlar de la teva feina sense reproduir les mateixes estructures o jerarquies que tu mateix critiques? O sigui, sense rebutjar les teves premisses bàsiques? Vaig pensar que una entrevista seria un bon punt de partida, perquè pot tenir molt a veure amb la idea de parlar amb algú i no en nom d’algú, un aspecte que tu sempre dius que és molt important en la teva feina. Així doncs, podríem començar parlant de com el procés de treball s’ocupa d’aquestes jerarquies.\nRené Pollesch. No hi ha un estil o mètode Pollesch. Intentem crear un contingut de pes per dir alguna cosa i desenvolupar una forma de teatre basat en una qüestió important per així poder transmetre alguna cosa al públic. Normalment dic que no produïm «literatura», atès que no és així com considerem els textos que portem a escena. Perquè generalment a Alemanya el teatre està molt orientat cap a la literatura, però no en el nostre cas. Les nostres obres o muntatges estan plens de textos però no en forma de literatura, no estan basats en els papers que representen els actors. No són textos que ens esclavitzin. Els textos normalment són a dalt de tot de la piràmide de la jerarquia, i els actors s’escullen segons els papers, tres homes dues dones, i l’actor, com el director, és també esclau del paper que li correspon. Intentem no fer-ne cas. Així doncs, no escric textos que diguin «tres dones, dos homes». Intentem trobar una colla de persones que vulguin participar amb mi en el proper espectacle i aleshores els escric un text. Per tant, desenvolupem algunes estratègies que subverteixen el terme literatura. No escric per voler encaixar en el concepte de literatura. Quan escric no sóc un esclau del concepte de literatura, parlo amb la gent amb qui treballo i intento tenir teories que realment faig servir en la meva vida, com ara les d’Agamben o de Boris Groys, i no només a causa del teatre. Tinc l’esperança que els meus textos, que es generen arran d’aquestes teories, signifiquin alguna cosa per als actors. Si no és així, els descarto. Per exemple: hi ha una frase en el text, però no es pot obligar l’actor a dir-la. Ha d’escollir si vol dir-la a l’espectacle i aleshores hauria de saber com; si no és així, eliminem la frase perquè no es tracta de cap mena de càstig. El text no hauria de castigar les persones que hi han de treballar. És així com intentem produir textos.\nM. S. Els textos estan fixats?\nR. P. El text no està fixat. Es fixa al final del període d’assaigs. Quan el meu editor o algú altre va tenir la idea de publicar els textos, en principi, jo no hi vaig estar d’acord, perquè això podia fer que la gent els llegís com si fossin literatura, però hi havia tanta gent que els demanava per poder llegir-los després d’haver vist l’espectacle que vaig acceptar fer-ne un llibre.\nM. S. Publicant els teus textos fas que siguin accessibles a tothom interessat en la teva feina. Al mateix temps, sabem que estan molt relacionats amb la manera com es produeixen, o sigui, amb els assaigs, amb els actors i tota la resta. A part de poder ser llegits i discutits, creus que tenen algun altre potencial? Què creus que se’n pot fer?\nR. P. Res. Ningú no pot fer res amb els textos. Està prohibit…\nM. S. Al marge de l’aspecte legal, creus en un ús performatiu dels textos en el mateix sentit que utilitzes la teoria sobre l’escenari?\nR. P. Què entens per «performatiu»? Sobre l’escenari?\nM. S. Sí.\nR. P. Si els llegeixes, els estàs utilitzant. Els actors dels nostres muntatges i espectacles els utilitzen. Però hi ha molts malentesos sobre el teatre i els meus textos, i per tant no vull que altres persones els interpretin sobre l’escenari, perquè la majoria de les vegades, penso jo, no s’entenen. Les teories hi són perquè cadascú de nosaltres les faci servir. La gent pensa en alguna cosa i utilitza teories per reflexionar hi, per entendre-ho millor. Nosaltres utilitzem les teories de Donna Haraway per entendre millor les coses i els lectors també haurien d’inspirar-se en Donna Haraway o Giorgio Agamben. Els meus textos no els serveixen de res, perquè no estaven pensats perquè els fessin servir altres actors en els seus espectacles.\nM. S. La manera com apliques teories en els muntatges sense renunciar al llenguatge oral, la manera com compons aquests fragments teòrics, els ajuntes, el lloc que els assignes en els textos, tot fa pensar en una manera de veure les coses, en una perspectiva. Així doncs, què passa si algú adopta la teva perspectiva per entendre millor les coses?\nR. P. Sí, aleshores pot fer-los servir. Però no al teatre.\nM. S. I doncs a on?\nR. P. No ho sé, on li vingui de gust, però no al teatre. Perquè el teatre és una feina amb la qual la gent es guanya la vida i els textos els proporcionen un teatre. Al teatre alemany, els actors estan acostumats a portar a escena textos que no tenen res a veure amb ells, però per a nosaltres signifiquen molt. Elaborem un text, intentem dir alguna cosa. No tinc res a veure amb el teatre de repertori que està acostumat a produïr teatre com si es tractés d’una fàbrica… No entenc el funcionament d’altres centres teatrals. Estan acostumats a una pràctica en què el text ocupa el primer lloc, després vénen els directors i finalment els actors. Per tant, penso que la pràctica habitual al teatre no és gaire seriosa. No m’agrada i no vull formar-ne part.\nM. S. Pots explicar de forma més concreta com s’elaboren els teus textos?\nR. P. Sempre elaboro textos, sense parar, quan llegeixo alguna cosa, veig alguna cosa, visc alguna cosa, això genera textos, tota la meva vida genera textos. I si tenim un pla per a un espectacle teatral amb un grup de persones, porto als assaigs els textos que he escrit fins aquell dia i intento trobar algú que li interessin, i aleshores parlem sobre la teoria relacionada amb els textos —les frases, les parts dels textos— i aleshores veig clarament el que interessa als actors, el que hem de fer plegats. Aleshores torno a escriure, n’elimino algunes parts i les substitueixo per alguna cosa nova. Aquest és el procés que seguim durant els assaigs i el resultat és un text que totes les persones implicades vulguin dir. No obligo ningú a dir-lo. Són ells que decideixen: «això és el que vull dir sobre l’escenari». Ja no cal que siguin actors a la recerca d’alguna cosa per dir. Normalment un actor té un text i pregunta: «com el dic?», «potser faré això potser faré allò» i això no és el que fem nosaltres. Al final, tenim un text que fa que ningú es pregunti: i «per què hauria de dir-lo?», «què és això?», «com he de dir-lo?». Només vol dir-lo. I això és el que intentem fer i el que tenim sobre l’escenari. A Ein Chorr irrt sich gewaltig intentem recuperar alguna cosa del teatre de fa cent anys, com ara les comèdies franceses, que són un bon vehicle per fer teatre. Però aleshores els actors no es pregunten: «com dic el meu text?» Fan tot el que saben fer. Sovint veiem pel·lícules i, si els agraden, intentem treballar-les sobre l’escenari i després dir el text.\nL’estètica és un luxe, primer intentem descobrir el que volem expressar. El que veieu sobre l’escenari ens diverteix, fem coses que ens agraden, intentem fer-les sobre l’escenari, fer alguna cosa que entretingui els espectadors, que els porti al teatre… A l’escenari has de fer alguna cosa, no pots quedar-te assegut sense parar de xerrar; no és gaire interessant, has de moure’t, has de fer alguna cosa que sigui molt teatral, i intentem unir-ho tot plegat.\nM. S. Penses que les teves obres també es poden entendre amb el cos?\nR. P. Algunes persones viuen una experiència intel·lectual i d’altres només una experiència teatral que viuen com un entreteniment. No sé quin tant per cert viu una experiència intel·lectual ni quants simplement s’entretenen, però intentem fer les dues coses. Intentem fer teatre que no avorreixi la gent i que no tingui cent anys, cosa habitual al teatre alemany. Tenim un ampli repertori d’obres de fa dos-cents anys plenes de filosofia. Hem d’intentar portar nous filòsofs al teatre, com ara Agamben o Donna Haraway. Aquest és el nostre objectiu.\nM. S. Fins a quin punt consideres que els teus estudis a Giessen van ser un factor important en la construcció d’aquest marc per al procés de treball? Què creus que distingeix Giessen d’altres instituts de teatre d’Alemanya?\nR. P. Molt important. Els meus estudis em van ensenyar que el text no ocupa el primer lloc al teatre. Normalment fas estudis de teatre i estudies filologia germànica o literatura. Els meus estudis es concentren més en els directors, vaig estudiar la gent que construïa escenaris. Per dedicar-te a la filologia germànica, romànica o eslava ja hi havia la universitat, però al nostre institut el paradigma més important no és un teatre orientat cap al text. L’institut em va influenciar molt, perquè no és normal estudiar teatre sense text, sense literatura, i els meus professors eren així. Llegíem filòsofs i no obres. Llegíem Foucault, Derrida i Deleuze en comptes de Goethe, Schiller o tants altres…\nM. S. En relació amb altres grups que també van sortir de Giessen, com Rimini Protokoll, She she pop, Gob Squad, Showcase beat le mot, And Company, sents que hi tens sintonia?\nR. P. Sí, molt més que amb la resta. Venim de la mateixa escola. No pensem igual sobre el teatre, però ens assemblem. Penso que són més propers a mi. No em sento tan proper a directors que fan muntatges orientats cap al text. No sé el que és, no ho entenc.\nM. S. Finalment, en moltes entrevistes has subratllat que a les teves obres no hi ha personatges, en el sentit que els actors no es diferencien entre ells cristal·litzant una identitat establerta que de cap manera té res a veure amb les seves vides. Però al mateix temps admets que les teves obres no són explícitament autobiogràfiques ni en el teu cas ni en el dels actors. Així doncs, qui són aquestes subjectivitats sobre l’escenari, qui sinó el públic declararia que són molt bons actors?\nR. P. Les nostres obres tracten de la subjectivitat, aquest és un dels temes; el contingut del nostre teatre és la subjectivitat. De la mateixa manera que Foucault, que va preguntar-se «què és el subjecte», ens preguntem si el subjecte és un esclau que no coneix el lloc que ocupa. No fem textos que diguin clarament: «aquesta és una subjectivitat femenina, aquesta és una subjectivitat masculina. Tu pots representar la femenina i jo la masculina». Ens preguntem què hi ha dins nostre que fa que pensem que aquest sóc jo. Això és el que Foucault es pregunta: «Què ens fa pensar que el que pensem de nosaltres mateixos és la veritat?» La subjectivitat en què pensem potser és tan vella que ja no la podem fer servir actualment. Intentem formar i trobar noves formes de subjectivitat. Intentem deixar de banda la subjectivitat que afirma: «Aquest sóc jo, sóc un home, sóc gai i tu ets una dona i tu ets…». Això és massa vell per a nosaltres. Ja no ho fem servir, no pensem que sigui una bona opció. Perquè el terme personatge és molt burgès i proper a aquell terme burgès: subjecte. Un actor surt a l’escenari i no és el cos de l’actor el que surt a l’escenari sinó Hedda Gabler o Hamlet. El subjecte que és transcendent és molt més valuós que el cos de l’actor. D’això parlem ara a l’obra que estem assajant. Per tant, podem dir que la subjectivitat de l’actor és molt més important per a nosaltres. Sophie Rois no és Sophie Rois sobre l’escenari, és una actriu que ens pot dir alguna cosa. Només intentem reflectir el que normalment està dividit entre el cos de l’actor i el subjecte del personatge.\nTraducció de Pere Bramon\nMots clau: alemany (teatre), René Pollesch, teatre postdramàtic\nEntrada anteriorLa dramatúrgia quebequesa contemporània: Petites instantànies d’un paisatge dramàtic en plena transformació Entrada posteriorEntrevista a Klaus Händl


Quan rebran la vacuna contra la Covid-19 la població d'entre 66 i 70 anys? - Imagina Ràdio\nQuan rebran la vacuna contra la Covid-19 la població d’entre 66 i 70 anys?\nLa franja d'entre 66 i 70 anys, "en terra de ningú" en la vacunació contra la Covid-19\nLes persones d’entre 66 i 70 anys son la franja d’edat “que es podria beneficiar de la vacunació amb Janssen” a partir de mitjans d’aquest mes d’abril. Així ho ha dit el secretari general de Salut, Marc Ramentol, que ha explicat que aquesta vacuna, que és monodosi, s’espera que arribi a poc a poc a partir de la segona quinzena d’abril i “de manera més decidida i amb volums més rellevants a partir de maig”.\nEn una entrevista a Catalunya Ràdio, Ramentol ha admès que aquesta és una franja de població que “ara sembla una mica en terra de ningú” i ha lamentat que a Espanya no s’aixequés el topall d’edat de la vacuna d’AstraZeneca, que hauria permès utilitzar-la per vacunar fins als 70 anys. Les declaracions de Ramentol arriben després que Salut ha posat data a la vacunació de les persones entre 71 i 79 anys, a qui es començarà a citar a partir de dilluns que ve, el 12 d’abril.\nPer la seua banda, la ministra de Sanitat del govern espanyol, Carolina Darias, ha posat una data concreta a l’arribada de vacunes Janssen: ha dit que serà a partir del 15 d’abril. Ha explicat que d’entrada seran unes 300.000, i que en total està previst que n’arribin 5,5 milions a tot Espanya. La ministra considera que, en ser d’una sola dosi, aquesta vacuna “ens permetrà donar un impuls important” a la vacunació.\nAbans, i durant aquesta setmana, Salut compta completar l’administració de la primera dosi a les persones de més de 80 anys. Serà amb la vacuna de Pfizer/BioNTech, de les quals aquest dilluns matí n’ha arribat una remesa amb 193.050 dosis. El 16% de la població major de 16 anys a Catalunya ja ha rebut, almenys, una dosi de vacuna: són més d’un milió de persones vacunades. El percentatge augmenta fins al 30% si ens fixem en la franja d’entre 60 i 65 anys, que s’està vacunant amb AstraZeneca des que el govern espanyol va ampliar el topall d’edat.\nDeclaracions de Marc Ramentol sobre la franja de 66 a 70 anys: “Segurament seran els que es vacunaran amb Janssen”.\nArticle anteriorDeclarats tres incendis a les Terres de l’Ebre aquest dilluns de Pasqua\nArticle següentLa Generalitat reclama poder participar en la gestió del pla estatal per protegir el Delta


Gardoqui, llibertat conquerida (Toni Vall)\nGardoqui, llibertat conquerida\nTé 61 anys i n'ha passat 28 a la presó, hi va entrar per primer cop amb 16\nTONI VALL Barcelona 23/07/2016 17:39\n987x555 Gardoqui, llibertat conquerida José antonio martín gardoqui\nGardoqui, llibertat conquerida José antonio martín gardoqui / FIRMA FOTO\nM’agrada la vida”. Gardoqui ho té clar. És optimista malgrat les garrotades que s’ha endut. Té ganes de viure, de ser feliç, de no mirar enrere ni deixar-se ofegar pels errors que ha comès. Li pregunto si m’ho explicaria i accepta relatar-me un trajecte d’infortunis i males decisions, però també d’escletxes de llum, d’indrets d’esperança. Es nota que ha girat full i que recordar el passat ja no és una llosa pesant. Es diu José Antonio Martín, però tothom s’hi adreça pel seu segon cognom, basc, Gardoqui. De jove tocava la bateria i vivia a tota velocitat, com una exhalació. Es va equivocar massa vegades i ho ha pagat amb escreix. “He sigut un tonto que ha llançat la seva vida per la borda”, admet. Té seixanta-un anys i se n’ha passat vint-i-vuit a la presó. Ha vist de tot, ha conegut la versió més fèrria de la justícia i la desesperançadora arbitrarietat de la injustícia. Molts companys de recorregut s’han quedat pel camí, ell s’ha aferrat a la sort i n’ha tingut. En certa manera ell mateix és un miracle amb cames i braços, és fort i resistent com un roure, l’ànima li batega fort. Va castigar les seves venes, va córrer desesperadament, va sobreviure. Podria ser un poema, una cançó pop i una història d’amor boig. Si existeix el fatalisme, Gardoqui el contradiu. El seu destí no estava escrit enlloc. Es deixava anar, es deixava portar, no esperava ningú. Fins que un dia va conèixer la Fortu. Abans, però, li van passar moltes coses.\nLa música va ser la seva vocació més primària, i tocar la bateria, el que més li agradava del món. Tant la de joguina que li van regalar amb sis anys com la Roxy alemanya que només deixava que se li veiés el serrell quan hi seia darrere amb dotze. Primers grups -Los Diabólicos-, primeres festes majors a Madrid -la seva ciutat- i voltants. Disbauxes no sempre ben controlades i algunes amistats poc recomanables que l’encaminen per l’enfangat territori de les drogues. Els primers furts en botigues i robatoris de cotxes el porten entre reixes per primera vegada. Dels setze als dinou anys (entre el 1975 i el 1977) transita per presons d’Almeria, Jaén, Lleida, Saragossa, Madrid i València. En sortir, viu el moment de més professionalització musical, com a bateria de Burning, a principis dels anys 80 i en plena Movida Madrileña. La satisfacció de la música es combina amb la fatal dependència de l’heroïna i la cocaïna, que és total i que l’impulsa a una espiral perniciosa i perillosa. S’especialitza en l’atracament de bancs, més de cinquanta, amb banda o en solitari, amb pistola de veritat, de fogueig o de joguet. Tant se val, amb un senzill modus operandi aconsegueix diner fàcil que li permet sufragar la seva addicció i mantenir un tren de vida a tota velocitat, sense mirar enrere, sense parar-se a pensar, sense repòs. Però com acostuma a passar, l’acaben enganxant i el càstig s’aplica, implacable. Acumula condemnes, surt i torna a entrar. Entre una cosa i l’altra, gairebé trenta anys tancat: Soto del Real, Alcalá Meco, Navalcarnero, Burgos, Terol, Puerto de Santa María i Picassent. “Em creia que era el rei del mambo, però he sigut un gilipollas, ho he perdut tot i tots els que m’estimaven s’han allunyat de mi”, m’explica serè i sincerament penedit.\nLa misèria de la droga\nAl llarg de tants anys a l’ombra ha conegut tota mena de tristes realitats. Des dels abusos de poder i els maltractaments policials fins a la misèria profunda de la droga i de la malaltia. L’any 1986 li van diagnosticar el VIH. Era el moment més devastador de la pandèmia, quan contreure-la equivalia a una mort gairebé segura. La sort es posa de la seva banda i el virus no evoluciona. La majoria dels amics de l’època no tenen la mateixa sort. “La presó m’ha endurit, m’ha convertit en un solitari”, relata. Però també li ha proporcionat alguna bona notícia. Una, per ser precisos: la Fortu. Es van conèixer per correspondència dins de la presó i es van escriure durant vuit mesos abans de conèixer-se en persona: “Va ser molt emocionant, quan ens vam veure ja ens estimàvem”. La seva història d’amor s’explica al documental Septiembres, de Carles Bosch. Quan es van conèixer ell ja no pensava en l’amor, ja ho donava per perdut. Però va funcionar i la Fortu el va visitar a la presó durant vuit anys, fins que el 2011 per fi va retrobar la llibertat.\nAvui, Gardoqui viu a Torrent, al costat de València. Considera que ha pagat les seves males accions i està decebut amb el tracte institucional que ha rebut: “La reinserció no existeix, me l’he hagut de construir jo mateix com he pogut”. Fa un parell d’estius, amb la guitarra a la mà, va buscar-se la vida a les terrasses de València. Però es va cansar de xocar sempre contra la paret de l’autoritat. La Fortu i els amics l’han ajudat a aixecar el cap en els mals moments, quan la desesperança aflora. “M’agrada la vida”, em repeteix altre cop. I té un somni. Retrobar algun dia la seva filla de 38 anys. La va veure néixer i créixer poc temps. El curs de la vida narrada els va separar. L’última notícia és la foto que va veure quan ella tenia 18 anys: “Era guapíssima!” Seria bonic que es retrobessin.


JUVENILS: de febrer 2015\nHandbol Vilamajor 26 – C. A. Sabadell Handbol 31\nQue l' equip esta cada cop mes endollat fa setmanes que es nota, després del bon paper contra el líder i de marcar cinquanta gols a Parets avui era una proba de foc contra un dels rivals de la zona tranquil·la de la taula ,que ens va guanyar còmodament a casa i ves per on l' hem dominat amb força tranquil·litat.\nPrimera part 11 a 13.\nComença l' enfrontament i pren lleuger avantatge l' equip local ,estan un pel mes encertats en el tir, però no es mes que un miratge, els arlequinats després de un temps mort demanat per en Rudi entren al partit ben entrat el primer temps, bastant el seu joc en una defensa cada cop mes sòlida i nomes encertant en el tir. A la porta en Lluís recolzat pels companys ha signat el partit mes encertat que es recorda 17 aturades en tot l' encontre.\nSegona part 15 a 18 .\nAl descans el comentari general es que es pot guanyar, però érem conscients de que el VILAMAJOR encara no havia dit l' ultima paraula , acceleren l' encontre però no poden escurçar el marcador ,a cada gol o contraatac responen els arlequinats amb la mateixa moneda i així es clou un partit en que s' ha funcionat com a equip .\nDestacar també avui l' actuació d' un Roger molt inspirat amb sis gols ,cent per cent d' efectivitat ,la velocitat de l Albert 4 i la gran actuació d' en Jordi R. en defensa ,com sempre , i en atac 3.\nCompleten la convocatòria en Pol, Jordi P.4, Pere A., Pere V 1, Germàn 7, David P. 2, Dani 1, Pablo 2 i un voluntariós Adri 1.\nLa setmana que ve rebem la visita d' un dels capdavanters al Temple ,toca seguir en la mateixa línia i animar-los, s' ho mereixen.\nLa cosa funciona.\nPublicat per J.B. a 20:14 Cap comentari:\nHandbol Parets 35 – Sabadell Handbol 50\nVictòria contundent i rècord de gols\nFeia ja alguns partits que el bon joc ja el teníem però la victòria es resistia i a la fi ha arribat. La setmana passada el joc contra el líder transmetré bones vibracions que s'han confirmat ara contra el nostre predecessor a la classificació.\nUna victòria com la que necessitàvem, clara, contundent i sempre per davant, superant al rival a totes les facetes i un bon joc coral de tot l'equip.\nDe bon principi ja hem marcat la pauta sempre per davant, primer amb minses diferències d'un o dos gols sense poder desenganxar-se, fins al minut 20 no ha arribat el cop de puny a la taula, al 22 un 13-18, una distància que ja no baixaria. Per acabar la primera amb un 15-23 que casi era una sentencia amb el que havíem vist. Però calia veure com venia la segona.\nComença la segona amb clares intencions del Parets de retallar aviat i tornar-se a posar en el partit. Però l'equip seguia endollat, no només no ens han retallat sinó que hem continuant ampliant la distància, al minut 10, la diferencia havia passat de 8 a 12 (21 a 33). El partit ja estava sentenciat.\nA partir d'aquí, defensa avançada a tot el camp, a la desesperada, del Parets i el partit convertit en una corredissa amb intercanvi de gols i errors, que podia haver acabat en un marcador encara més gran de no ser per una estona de bloqueig al tram final.\nLa porteria avui a sigut una peça clau en la primera part per marcar les diferencies, Lluís, amb aturades de traca i mocador, i Pol han estat molt entonats; Jordi P. (9) y German (7) contundents, com tota la temporada; Pere V. (6) i Pablo (8) genials; Dani (8), espectacular, s'ha afegit a la festa; Roger (4), Jordi R.(2), Albert (4), Alex (1) han posat la garra i solidesa que necessitava l'equip; Pera A. (1) ,amb un destacat paper en defensa, i Adrián cada vegada amb més minuts han arrodonir el bon partit. (La grada incondicional i animada com sempre ha estat a l'alçada, ha sigut una festa).\nAquest partit ha tancat la primera volta de la lliga que ens deixa antepenúltims amb 3 victòries aconseguides i molt bones sensacions per afrontar la segona volta. Poc a poc s'està prenen la mida a esta nova categoria, per la majoria dels jugadors, l'equip progressa, sobretot, a la capacitat golejadora i segur que aquesta segona volta donarem més d'una sorpresa positiva.\nLa setmana vinent tenim la primera oportunitat en la visita al Vilamajor, Diumenge a les 11,00 del mati, estarem expectants a veure que passa.\nPublicat per J.B. a 23:03 Cap comentari:\nC. A. Sabadell Handbol 29 – Handbol La Roca 39\nCinquanta minuts de somni i deu de realitat.\nAvui es preveia un partit plàcid pels visitants, líders imbatuts de la categoria, es presenten a Can Balsach a complir el tràmit i es troben amb l' equip que mes gols els hi ha fet encaixar de la lliga.\nComença el partit i els arlequinats prenen lleugers avantatges d' un i dos gols, basen el seu joc en una defensa molt sòlida i en un atac molt resolutiu, sembla que ens surti tot, els visitants es posen les piles ben aviat, però no s' en surten i es posen un pel nerviosos i es precipiten, s' arriba al descans amb taules 17 a 17.\nA la segona part, es torna a repetir el guió de la primera, fins als últims deu minuts en que la defensa tancada dels visitants obliga els locals a jugar massa ràpid o tirar de fora, en atac sembla que ja hem fet prou i definitivament els visitants obren una escletxa al marcador i rematen el partit amb un resultat excessiu 12 a 22.\nAvui s' ha demostrat que la línia de l' equip es molt positiva, s' ha millorat molt en defensa, es disposa de mes serenor en les transicions i es selecciona millor el tir en atac, tot això fa que avui els arlequinats hagin sortit molt satisfets del partit realitzat.\nHan jugar Lluis (6) i Pol a la porta.\nA la pista Adri, Albert 4, Alex 2, Pablo 6, Germán 5, Pere V. 3, Roger 1, Pere A., Jordi P.7, Arnau U, Jordi R.1 i Dani.\nLa setmana que ve es clou la primera volta i toca anat a Parets on es pot aconseguir la tercera victòria de la temporada, que la força ens acompanyi.\nPublicat per J.B. a 22:04 Cap comentari:\nEsports 2005 39 – C. A. Sabadell Handbol 27\nPartit disputat dissabte 31 de gener de 2015 a dos quarts de nou del vespre al nou pavelló de La Roca.\nS' enfrontaven els arlequinats al segon equip de la Roca format pels juvenils de primer any, que l ' any vinent seran la base de l' equip que lluitarà per la Lliga Catalana juvenil i no s' ha fet pas un mal paper, tot i estar tot l' encontre per davant el marcador i no perillar el partit en cap moment pels locals, avui s' ha tornat a fer palesa una arrancada fluixa en defensa dels visitants que no s' ha ajustat fins la segona part i una manca de punteria no habitual, amb mes de mitja dotzena de pals i fins a tres penals fallats, això ens ha penalitzat massa davant un equip de la zona alta de la taula.\nDe tot s' en aprèn, aviat començarà la segona volta i esperem haver pres nota dels punts forts dels adversaris i començar a donar alguna sorpresa en aquesta apassionant categoria.\nHan jugat Lluís (4) i Pol(3) a la porta.\nA la pista Roger 3, Jordi R.4, Pablo 3, German 5, Pere 1, Jordi P.7, Alex, Albert 2, Roger P. 2.\nLa setmana vinent rebem la visita del líder imbatut La Roca, esperem donar feina, començar endollats i estar afinats en el tir i els penals.\nAra mes que mai, endavant Sabadell.\nPublicat per J.B. a 23:16 Cap comentari:


Tots els grups de la cambra han constituït aquest dimecres una ponència que tramitarà una modificació puntual de l'Estatut proposada per MÉS per Menorca\nEls membres de la Comissió d'Assumptes Institucionals que tramitarà la ponència per reformar l'Estatut i eliminar els aforaments. ISAAC BUJ\nPalma"Hi ha el clima de consens necessari per eliminar els aforaments de l'Estatut". Són les declaracions que ha fet el portaveu de MÉS per Menorca, Nel Martí, a la sortida de la reunió amb la resta de grups per aprovar l'eliminació d'aquells articles de l'Estatut que converteixen en aforats els diputats del Parlament i membres del Govern balear.\nAquest dematí s'ha reunit la Comissió d'Assumptes institucionals, que alhora ha constituït una ponència per redactar la modificació de l'Estatut. El 28 de febrer es tornaran a reunir els membres de la ponència, on hi ha tots els grups de l'arc parlamentari. La intenció dels grups parlamentaris és fer una jornada amb l'assessorament d'algun expert convidat al Paralment i, just després, aprovar la ponència i tramitar-la com a proposició de llei. Amb la unanimitat de tots els grups polítics, la llei serà aprovada i enviada al Congrés dels Diputats, que haurà de tramitar-ne l'aprovació com a llei orgànica.\nSegons Nel Martí, que va presentar com a portaveu de MÉS per Menorca la Proposició No de Llei (PNL) per constituir aquesta ponència, els tràmits al Parlament balear estaran enllestits abans que acabi la legislatura. Així i tot, la modificació definitiva de l'Estatut, que té rang de llei orgànica en l'ordenament jurídica estatal, s'haurà d'aprovar a les Corts Generals i aquest vistiplau definitiu sí que podria arribar després que es dissolgués la cambra balear abans de les eleccions del 2019.\nLa PNL aprovada al setembre passat va rebre el vot a favor de tots els grups llevat d'El Pi, que va al·legar un defecte de forma, però es va manifestar a favor del contingut de la proposició. Avui tots els grups han comparegut de manera conjunta i han mostrat el consens entre els grups per enllestir aviat la ponència i poder tramitar-la i enviar-la a Madrid abans que es dissolgui la cambra per a les properes eleccions autonòmiques.\nQuins canvis patirà l'Estatut?\nLa proposta amb què els grups parlamentaris treballen la ponència de modificació de l'Estatut es basa a eliminar una part del redactat de l'article 44.1 de l'Estatut, que permet l'aforament dels diputats, i eliminar completament els articles 56.7 i 57.5, que converteixen en aforats el president o presidenta de la Comunitat i els membres del Consell de Govern.\nMÉS per Menorca Grups parlamentaris Parlament de les Illes Balears Aforament


Prop de l’alberg de la Torre Ametller, enmig de la Serralada de Marina, s’enlairen, sobre un turó desgastat pel vent, la pluja i la proximitat del mar, les restes del Castell de Burriac. Al seu voltant els boscos mediterranis amaguen altres turons que les formes ondulades del verd mantell delaten. I en mig d’aquest mar verd i frondós com si d’un far que ens espera a port es tractés, la torre encara dempeus del Castell de Burriac ens guia i ens acompanya en el nostre caminar cap a ell. Un cop visitat el castell el nostre recorregut ens portarà a descobrir l’ermita d’origen romànic de Sant Mateu de la que ja hi ha constància al segle X i que fou habitada durant els segles XVI i XVII per ermitans. Posteriorment el nostre itinerari ens durà de nou fins a la pista que recorre la carena de la Serralada Litoral oferint-nos, abans de iniciar el descens vers l’alberg Josep Maria Batista i Roca del Masnou, unes espectaculars panoràmiques sobre el Maresme i sobre la ciutat de Barcelona.\nCamí cap al Manantial Modolell i La Font Picant, Camí de Villassar de Dalt a St. Bartomeu\nCamí direcció Teià, Passeig de la Riera\nItinerari: ALBERG SORTIDA (Torre Ametller) - ALBERG ARRIBADA (Josep Maria Batista i Roca)\nTrack GPS [64.45 KB]\nFull de ruta (Roadbook) [916.82 KB]\nMapa 1.25.000 en pdf [4.4 MB]


Visit Andratx > Experiències > Cultura > La Trapa\nLa Reserva Natural de la Trapa és una finca situada a l’extrem sud-oest de la Serra de Tramuntana. Rep el nom arran de la presència dels monjos trapencs que s’establiren a la vall, cap el 1810. Durant la seva estada, edificaren un monestir, crearen un sistema d’aprovisionament d’aigua mitjançant mines de captació i construïren marjades i parets, seguint la tradicional tècnica de la pedra en sec.\nA la Trapa es poden trobar elements de l’arquitectura tradicional com són les cases de l’antic monestir i restes d’una capella, el molí i l’era. Però d’obligada vista és el mirador, un balcó excepcional amb vistes a l’illa de sa Dragonera, que sembla un drac sortint del mar.\nLa preservació de la Trapa depen del grup ecologista GOB, que adquirí la finca, el 1993, per subscripció popular.


Programa magnet: com consolidar la transformació educativa | Fundacio Bofill\nNotícies > Programa magnet: com consolidar la transformació educativa\nEl programa magnet s’adreça a aquells centres educatius que tenen una composició social desequilibrada respecte al seu territori de referència, i que compten amb un equip docent compromès amb el canvi i amb motivació per desenvolupar projectes de transformació educativa. Per posar èmfasi en la tasca diària dels docents, en la força dels equips que tenen el canvi en les seves mans, malgrat els factors externs que poden facilitar o dificultar l’evolució del centre i el reequilibri de la composició social, Màrius Martínez, vicerector de Relacions Internacionals de la UAB, va oferir la conferència Jo formo part del canvi a prop de 1.000 docents magnet. Martínez els va compartir que el canvi només és possible amb la implicació de tota la comunitat educativa i va desgranar deu idees que els van interpel·lar a seguir avançant.\nÈmfasi en l’aprenentatge. L’aprenentatge és l’objectiu i la raó de qualsevol de les accions del centre. Per tant a l’aula ens hem de preguntar allò que estem fent, perquè i per a què ho estem fent.\nÈmfasi en la persona. L’alumnat, el claustre, les famílies són l’objecte primordial de l’atenció. Per transformar un centre cal posar les persones en primer lloc.\nL’inici del projecte. El canvi és exponencial i en el moment de màxim creixement, és quan hem de plantejar-nos què podem canviar i pensar en què podem millorar, és el moment en el que ens hem d’atrevir-se a somiar.\nEl projecte, una versió del currículum. Cal preguntar-se com presentem les propostes i oportunitats d’aprenentatge i, si és necessari, cal deconstruir els continguts per a re-construir el currículum.\nDocumentació educativa. És important documentar de forma breu, estructurada i compartida. Compartir el coneixement és el que farà que creiem com a centre i com a comunitat.\nLideratge i participació. Fomentar diverses tipologies de lideratge: formal, informal, distribuït, col·laboratiu i emergent. Afavorir la participació dels docents, famílies i alumnat.\nComunicació. La comunicació és un altre vector de canvi d’un centre que es transforma.\nEl poder de les xarxes. Utilitzar els nodes per connectar-se amb altres grups, nivells, centres i territoris.\nAvaluació i seguiment. Per garantir la sostenibilitat dels projectes cal fer un seguiment per saber què funciona i poder-hi incorporar millores.\nSostenibilitat. El centre s’ha de plantejar projectes que puguin tenir continuïtat.\n“Totes aquestes idees es poden aplicar en contextos macro, meso o macro”, va afirmar Martínez, que va afegir que cal que “el centre faci la transferència de les deu idees en nivells i contextos diferents”.\nUn altre aspecte rellevant és la continuïtat del projecte. El moment d’entrar a magnet és un moment d’incertesa i de canvi però després dels quatre anys nombrosos centres es pregunten: i ara què? I la resposta que va donar Martínez és “tornar a gestionar moments d’incertesa i seguir gestionant els canvis” a partir de deu ítems.\nLa continuació del projecte. La pregunta després de quatre anys magnet és i ara què?\nEl canvi és estructural. No canviem per assolir estabilitat, el canvi és permanent. Cal moure’s en el canvi mirant cap a l’exterior.\nRecordar i renovar els valors en la missió i visió. Cal tenir present els valors en els que se sustenta el nostre centre.\nSeguir buscant palanques. Cercar aquella motivació que ens va fer bellugar per seguir moviment.\nEls lideratges renovats, col·laboratius. Reforçar els lideratges col·laboratius, en els que molta gent aporta en un mateix projecte.\nEl professorat en desenvolupament permanent.\nTolerar l’excentricitat i convertir-la en una nova oportunitat.\nEstendre, renovar i mantenir la participació. La participació és l’energia per tirar endavant i mantenir qualsevol projecte.\nAvaluar per comprendre i millorar.\nA la comunitat cada persona compta. Tenir la mirada posada en la comunitat i no perdre de vista què estem fent i perquè ho fem.\nLa conferència Jo formo part del canvi, es va celebrar el passat 28 de juny de 2021 en format virtual en el marc de la 7a Jornada Magnet, un espai de trobada, d’intercanvi i de reflexió.


Le Ciel d'Orphèe Pisa Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nLe Ciel d'OrphèeVia Dante Grassini 6, Altres, Pisa, Itàlia, 56123 - Veure al mapaExcel·lent8,1Basada en 306 comentarisLe Ciel d'OrphèeVeure més fotosVestíbulVeure més fotosVestíbulVeure més fotos8,1 Excel·lent valoració dels hostesVeure tots els comentaris"Spacious room with four poster bed. Sizeable bathroom with s..."James12017AustraliaVeure més fotosMolt bona ubicació 8,0Veure el mapaVeure totes les 40 fotos8,0Ubicació\nOpcions d'habitacióMés fotos i detallsHabitació Doble (Double Room)...18 m2balcó/terrassa1 llit extragranFixa les dates per veure preusMés fotos i detallsDues Habitacions conectades (Two Connecting Rooms)...35 m22 llits individuals i 1 lli...Fixa les dates per veure preusMés fotos i detallsHabitació Triple Confort amb Dutxa (Comfort Triple Room with Shower)...18 m21 llit individual i 1 llit ...Fixa les dates per veure preus\nSobre l'allotjamentDescripcióPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Pisa, Le Ciel d'Orphèe és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Le Ciel d'Orphèe ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix magatzem d'equipatge, transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de llançadora, taquilles. L'ambient de Le Ciel d'Orphèe es reflexa en cada habitació. calefacció, ventilador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera, forn microones són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent jardí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Le Ciel d'Orphèe.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsarticles de tocadorempolles d'aigua de cortesiatelevisió de pantalla planaassecador de cabellservei de planxaventiladorcalefacciótelèfon Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal que informeu el Le Ciel d'Orphèe de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


En venda Masia a Amer, El Pasteral - Lloret Salvatje\nApartaments en venda a Castell-Platja D´Aro\nCases / Xalets en venda a Santa Cristina D´Aro\nCases de Poble en venda a Cellera De Ter,La\nDúplex en venda a Santa Cristina D´Aro\nDúplex en venda a Cellera De Ter,La\nGaratges / Pàrquings en venda a Gerona\nMasies en venda a Planes D´Hostoles,Les\nMasies en venda a Caldes De Malavella\nNaus en venda a Cellera De Ter,La\nSolars Urbans en venda a Planes D´Hostoles,Les\nCases de Poble en lloguer a Anglès\nCases de Poble en lloguer a Amer\nLocals comercials en lloguer a Vilablareix\nCases de Poble Cases de Poble a Cellera De Ter,La\nCellera De Ter,La\nMasia a Amer, El Pasteral - Lloret Salvatje, en venda\nNº de referència: E0343\nSup. Habitatge 232 m²\nSup. parcel·la 14240 m²\nMASIA amb aigua i electritat\nTípica masia catalana en plena natura en un entorn idíl·lic, envoltada del riu Ter i molt ben comunicada: a 20 minuts de l'aeroport Girona-Costa Brava, a 25 minuts de Girona i a 100 km de Barcelona.\nLa finca està dividida a parts iguals entre bosc i camps de conreu.\nCompta amb abundant aigua de pou, 2 dipòsits de 32 i 14 m3 respectivament, i està connectada a la xarxa elèctrica. Disposa de calefacció amb caldera alimentada per llenya i 2 llars de foc. El sanejament funciona amb fossa sèptica.\nLa casa s'assenta sobre dues voltes romàniques, consta de 2 plantes i un semisoterrani.\nCompta amb 4 habitacions, 1 estudi, 2 cuines, 2 menjadors amb llar, 2 cambres de bany, 2 tallers, 2 terrasses, una de les quals totalment vallada.\nL'estructura de la casa està en bones condicions. La teulada restaurada al 2000. Les parets, les obertures exteriors, la instal·lació elèctrica i les conduccions d'aigua, estan bé.\nEncara que algunes estances interiors no estan del tot finalitzades, es pot entrar a viure perfectament.\nDisposa també de connexió wi-fi, una petita piscina d'obra de 3.5x1.5 m, petit safareig de pedra i forn de pa antic.\nZona: El Pasteral - Lloret Salvatje\nSup. Habitatge: 232 m²\nSup. parcel·la: 14240\nAny de Construcció: 1800\nAny Reforma: 1990\nEn venda E0380\nCasa rural a 5 minuts del poble d'Amer. Dues plantes, jardí gran i traster. Pou propi i subministrament...\nSup. construïda: 212 m²\nPreu actual: 330.000€\n© fincamer.com 2019


Disc de La Marató, diumenge 7 de desembre!!!\nAdmin el Ds Des 06, 2008 3:42 pm\nEl 7 de desembre, únic dia a la venda amb LA VANGUARDIA, EL PERIÓDICO DE CATALUNYA, EL PUNT, DIARI DE GIRONA, DIARI DE TARRAGONA, SEGRE, LA MAÑANA, REGIÓ7, MUNDO DEPORTIVO i SPORT\nI la col.laboració de CATALUNYA RÀDIO\n“Contra les malalties mentals greus”\n-Set diaris més s’incorporen a la distribució i venda del disc\n-El disc porta un codi que dóna accés a la descàrrega del joc de La Marató.\n-El disc incorpora una composició inèdita\n-Per primera vegada s’ha inclòs una cançó col·lectiva\n-Estopa, Manolo Escobar i Lolita canten per primera vegada en català\nÉs el quart. El primer, 60.000 còpies; el segon, 90.000; el tercer, 128.000. És un èxit perquè el disc forma part del projecte LA MARATÓ i perquè el seu contingut, el contingut artístic que va des de la interpretació a les composicions, passant per la producció musical, ha assolit l’objectiu de formar part de l’ideari col·lectiu amb cançons que tenen en comú valors universals, entre els quals hi ha el de poder-ho fer en la nostra llengua. Valors universals associats a la malaltia en què se centra cada any La Marató. Enguany, valors com la solidaritat, el sentiment, la incertesa i la superació davant el patiment i la incapacitat són elements inherents a les cançons que parlen de situacions i actituds personals anímiques i psicològiques com a element referencial de les que s’anomenen malalties mentals greus i de les persones que les tenen. L’objectiu és vendre el disc per generar recursos destinats a finançar projectes de recerca biomèdica en aquest àmbit.\nDel disc se n’editaran 150.000 còpies i sortirà a la venda al preu de 9 euros + el cost del diari. Enguany els diaris també són notícia. Set diaris se sumen al treball de canalitzar i distribuir el fonograma. El Diari de Girona, el Diari de Tarragona, La Mañana de Lleida, el Segre de Lleida, el Regió7 de Manresa, Mundo Deportivo i l’Sport acompanyara La Vanguardia, El Periódico de Catalunya, i El Punt. La transversalitat geogràfica, la proximitat i la implicació amb i des del territori són factors referencials per una millor difusió a tot el Principat. Com és habitual, només es vendrà un sol dia, el diumenge 7 de desembre.\nL’Àngel Lacalle ha estat el director del projecte que han acollit els equips del programa “La Marató”, La Fundació La Marató, Catalunya Ràdio, TV3 i TVC Edicions. La producció musical l’han conduïda Marc Parrot, els germans Toni i Txasqui Ten i Jordi Cubino. Un pròleg del doctor Luis Rojas Marcos, autoritat mundialment reconeguda en aquest camp mèdic, obre el llibret que acompanya el disc.\nEl joc de La Marató. Elements nous. La proposta musical i les dades\nUna de les novetats d’enguany és el joc interactiu de La Marató. En col·laboració amb la Universitat Pompeu Fabra s’ha donat vida a un joc que té la trama a partir de les malalties d’enguany. És un joc que es podrà descarregar des de la pàgina WEB de La Marató. I per entrar-hi i descarregar-lo només caldrà incorporar un codi que el disc portarà a l’interior.\nLa proposta musical camina en el mateix sentit que les edicions anteriors, versionar en català cançons d’estils tan diferents com diferents són els intèrprets en el seus respectius gèneres. Canvien els intèrprets i les cançons, però tant uns com les altres segueixen fent un recorregut molt variat en estil i gèneres, des del flamenc al rock, de la copla al pop, des del cant d’autor a la rumba, del folk al rap/hip-hop... i així desfilen per un escenari portats bàsicament de la mà de la balada.\nDos elements nous. Per primera vegada s’incorpora una cançó col·lectiva. Es tracta de “Here comes the sun”, una composició del “beatle” George Harrison que sota el títol adaptat de “Ja surt el sol” la canten col·lectivament els artistes que participen en el disc. És també l’última del fonograma, és la cançó que descriu d’una manera particular la vida d’un dia brillant, un bon acabament en funció del motiu d’enguany. Un segon element és una cançó inèdita, “Només amb força”, feta expressament per al disc. Una cançó escrita i interpretada per Arianna Puello i Flavio Rodríguez en clau de rap/hip-hop.\nEl disc té una durada de 62 minuts, hi han col·laborat 278 persones de manera desinteressada i s’hi ha treballat durant 8 mesos. Consta de 17 composicions gravades especialment per a La Marató. Un total de 12 s’han versionat per primera vegada en català. Hi ha 19 intèrprets, 3 duets, 5 grups o bandes, 14 solistes i 8 intèrprets o grups que podríem considerar de nova fornada o novells. Una artista dominicana, Arianna Puello, amb un tema inèdit (rap) i un artista marroquí, Abdeljalil Kodsi, amb una balada d’Eric Carmen, són els dos únics artistes estrangers, malgrat que viuen a Catalunya. Hem disposat d’artistes que per primera vegada han cantat i enregistrat una cançó en català; és el cas de Lolita, Manolo Escobar, Abdeljalil Kodsi , Arianna Puello, i Estopa.\nPROGRAMA DIVULGATIU PELS CENTRES ESCOLARS\nFont: Plataforma TDAH


“La memòria del segle XX des dels arxius judicials" - Arxivers la DaDa\n27 novembre, 2019 - Bibiana Palomar i Baró (cap del Servei d’Arxius, Biblioteques i Efectes Judicials, del Departament de Justícia), Ramon Saball Balasch, coordinador d’Arxius judicials de Catalunya, del Departament de Justícia Xavier Gayán Félez, responsable dels Arxius de la Ciutat de la Justícia de Barcelona i l'Hospitalet de Llobregat, del Departament de Justícia\nEl Departament de Justícia, mitjançant el Servei d’Arxius, Biblioteques i Efectes Judicials (SABEJ) i amb col·laboració amb el Memorial Democràtic, ha organitzat aquesta exposició per donar a conèixer a la ciutadania els fons documentals històrics dels arxius judicials, en concret dels arxius dels jutjats i del Registre Civil del partit judicial de Barcelona, i destacar, d’aquesta manera, la rellevància de la documentació judicial per al coneixement de la societat durant el període –essencial en la història del nostre país– de la Guerra Civil i la dictadura franquista.\nActe inaugural de l’exposició el passat 17 de setembre, a càrrec de la consellera de Justícia, Ester Capella, i del secretari de Relacions amb l’Administració de Justícia, Joan Domènec Abad. Foto: Departament de Justícia\nEls responsables de la selecció dels documents han estat els arxivers del SABEJ del Departament de Justícia. El Memorial Democràtic, organisme adscrit al mateix Departament, ha coordinat el disseny i el contingut dels plafons exposats.\nL’exposició interpel·la la memòria individual de les persones més grans de 60 anys, que van conèixer la dictadura de primera mà i en edat adulta, però també les persones més joves, que participen de la memòria d’aquest període a través de l’educació o de testimonis familiars i propers i des d’altres vessants.\nA partir de 56 imatges d’una selecció de 29 expedients i assumptes judicials dels fons documentals dels jutjats i el Registre Civil del partit judicial de Barcelona, l’exposició permet seguir un recorregut per la memòria històrica al nostre país. Instal·lada a l’espai de l’antiga presó Model de Barcelona des del 17 de setembre i fins al 23 de novembre, consta de 13 plafons estructurats en 4 àmbits temàtics: víctimes de la repressió durant la Guerra Civil i la postguerra; la dona durant el franquisme; la llengua catalana durant el franquisme, i el control social durant el franquisme.\nEn aquest àmbit s’evidencia, a partir de la reproducció de documentació judicial, la repressió i violència viscuda durant la guerra, per part de la població civil allunyada dels fronts i, alhora, les dures represàlies dels vencedors. Hi trobem, per exemple:\nDocuments relatius a l’assassinat de 2 religiosos a mans de radicals incontrolats\nUn fragment de la inscripció de defunció d’Eduardo Barriobero Herrán, cap de l’Oficina Jurídica republicana i primer ajusticiat (10 de febrer de 1939) del total de les 1706 persones afusellades al Camp de la Bota en acabar la guerra\nUn sumari instruït per suïcidi d’una desplaçada jueva alemanya que l’any 1942, en saber que anava a ser deportada preferí treure’s la vida a l’antiga presó de dones de Barcelona en fer nit camí cap a la frontera.\nUn informe mèdic revelador de maltractaments a un presoner de guerra republicà que morí per inhibició cardíaca a conseqüència de cops als genitals.\nEn la mostra de documents representats es pot resseguir l’arrelada concepció sexista, en un teixit social on el rol de la dona era, en el pla jurídic, formalment tutelat i, conceptualment i doctrinalment, subsidiari de l’home. És a dir, relegat en primer lloc als rols d’esposa, filla, mare i, només després de l’encaix i assumpció de tots aquests atributs, persona com a subjecte jurídic autònom. Per exemple, hi podem visualitzar:\nEl rol de la dona sotmesa a la figura del pater familias mitjançant les actes d’autoritzacions i consentiments maritals per viatjar a l’estranger o mitjançant la tramitació d’un dilatat expedient on l’autorització judicial supleixi la marital (per absència del marit) per a la realització d’una compra venda.\nCasos de violència sobre la dona, tant de forma encoberta com explícita.\nUn expedient de Magistratura del treball de 1940 en el qual, en una mena d’exercici de sindicalisme no formal, 9 dones manufactureres de la fibra del jute presenten de forma conjunta una demanda de repartiment de treball per evitar acomiadaments\nExpedient de l’antiga Magistratura de Treball de Barcelona on 9 dones manufactureres de la fibra del jute, emprada en l’elaboració de sacsi cordes, presenten de forma conjunta una demanda de repartiment de treball per evitar acomiadaments. Foto: Departament de Justícia\nEn aquest àmbit s’hi mostren formularis del Registre Civil on els noms catalans són guixats i censurats i traduïts al castellà. Segons la Llei de 1957, “tratándose de españoles, los nombres deberán consignarse en castellano”. A partir d’aquest marc, el tret de sortida de l’evolució normativa a favor de l’ús del català el dona la Llei 17/1977, de 4 de gener, sobre la reforma de l’art. 54 de la Llei del Registre Civil, que permet la possibilitat de traduir els noms consignats en els assentaments registrals a qualsevol de “las lenguas españolas”.\nS’hi exposen també expedients de nul·litat i canvis de noms considerats prohibits i subversius pel franquisme, com Llibertat o Germinal. La reacció del règim davant d’aquest noms tan característics del fragor revolucionari del període de República i Guerra Civil, es tradueix en la substitució d’aquest noms pels propis del santoral coincidents amb la data de naixement.\nEn aquest àmbit s’hi poden veure informes policials sobre la ideologia dels opositors a secretaris judicials, la pèrdua de la guarda i custòdia de fills per ser el pare un pres republicà i per considerar la mare com a un mal exemple i la persecució de l’homosexualitat mitjançant les lleis de “vagos y maleantes” i sobre perillositat i rehabilitació social.\nLa Llei de “vagos y maleantes” va ser aprovada l’any 1933, durant la Segona República. Tot i així, no va ser fins a la reforma de l’any 1954, d’acord amb la visió moral del nacionalcatolicisme, que s’hi va incorporar l’homosexualitat com a conducta de la qual calia protegir la societat. Malgrat tot, cal tenir present que això no significa que prèviament l’homosexualitat no fos igualment perseguida.\nLa Llei sobre perillositat i rehabilitació social de l’any 1970 representa el relleu normatiu de la Llei de “vagos y maleantes”. D’aquesta manera la criminalització de l’homosexualitat no només continua vigent, sinó que en delimita el tractament amb major detall. Així, si bé la reforma de la Llei de “vagos y maleantes” de l’any 1954 havia posat al mateix nivell l’homosexualitat que els “rufianes y proxenetas”, la Llei sobre perillositat i rehabilitació social la considerava com a una categoria diferenciada. No fou fins al desembre de 1978 que es va produir una revisió profunda dels estats de perillositat i es va suprimir, i junt amb altres reformes, la referència legal als actes d’homosexualitat.\nLlibres d’inscripció de defunció del Registre Civil de Barcelona que contenen la major part de les inscripcions de les 1.706 persones afusellades al Camp de la Bota, al límit del districte barceloní de Sant Martí amb municipi de Sant Adrià de Besòs. Foto: Departament de Justícia\nFinalment, cal esmentar que en el context de l’exposició, Federico Vázquez Osuna (Alcaudete, Jaén, 1964), doctor en Història Contemporània per la Universitat de Barcelona, va impartir el 13 de novembre la conferència «De la justícia republicana a la justícia franquista», a la sala d’actes de La Model. Federico Vázquez Osuna és l’historiador que, segurament, més ha investigat sobre l’Administració de justícia republicana i franquista a Catalunya i en la conferència va abordar els aspectes més rellevants dels canvis i vicissituds que va experimentar l’Administració de justícia durant la Segona República i el franquisme, amb especial atenció a la repressió que es va produir durant els convulsos períodes de revolució, guerra civil i postguerra, en molts casos de manera al·lusiva als continguts de l’exposició «La memòria del segle XX des dels arxius judicials». Més enllà de la justícia republicana, revolucionària i franquista, i de la incidència de la repressió, la conferència de Federico Vázquez Osuna abastà molts altres aspectes d’interès, des de la testimonial i pionera integració de la dona en el món de la judicatura, fins a la persecució de l’homosexualitat per part de les lleis de “vagos y maleantes” i de Perillositat i Rehabilitació Social, passant pels esforços de normalització del català a l’Administració de justícia, per part del Departament de Justícia de la Generalitat republicana.\n3 respostes a ““La memòria del segle XX des dels arxius judicials””\nRamon Alberch ha dit:\n28 novembre, 2019 a les 4:05 pm\nS’ha fet o es pensa fer un catàleg de l’exposició?. L’interès del tema ho mereix\n6 desembre, 2019 a les 7:41 am\nBenvolgut Ramon, hem traslladat la qüestió que ens planteges als autors de l’article. En breu et donarem resposta. Salutacions\n18 gener, 2020 a les 12:38 pm\nRespota dels autors de l’article:\nGràcies pel comentari. Des del Servei d’Arxius, Biblioteques i Efectes Judicials del Departament de Justícia entenem que és important apropar aquesta exposició a la ciutadania i al territori, per la qual cosa us informem que des del Departament de Justícia es preveu, d’una banda, efectuar i facilitar el moviment de l’exposició, inicialment entre les diferents seus territorials del mateix Departament, i posteriorment posar-la a disposició d’entitats i institucions interessades; i d’altra banda, pel que fa al catàleg de l’exposició, us informem que s’està efectuant, actualment a partir d’un equip de treball intern, de personal tècnic arxiver del Departament de Justícia.


Russafart salta dels carrers al mòbil - Levante-EMV\nRussafart salta dels carrers al mòbil\nLa cinquena edició de la biennal es presenta amb una aplicació que el públic podrà consultar al seu telèfon per tal de saber quins espais del barri es poden visitar - El coordinador, arístides Rosell, demana major solidaritat de les institucions públiques per al certamen\nefe / valència 20.05.2016 | 04:15\nEls diferents organitzadors de Russafart, amb Rosell y Català al centre. levante-emv\nDeu anys porta ja Russafart instal·lat als carrers de la ciutat. La cinquena edició (del 27 al 29 de maig) al barri que li dóna nom es presenta ahir baix el lema Obrando arte, i com a gran novetats arriba acompanyada d´una aplicació la qual servirà de guia de tota la informació de la biennal i un taller on els xiquets podran pintar un microbús.\nEste certamen d'art contemporani suposa la trobada dels artistes del barri amb la ciutat per a mostrar el treball creatiu dels dos últims anys, amb el que vol ser un suport a la cultura de la ciutat per tal d´acostar l'art als ciutadans i continuar en la línia de dinamització del barri. El seu coordinador general, Arístides Rosell, deixava caure que el festival no ha comptat amb ajuda econòmica per part de les institucions públiques, en una al·lusió a la polèmica pel suport de l´Administració al recent presentat festival Tercera Setmama. En este sentit, Rosell destacava que les institucions haurien de tenir en compte que el festival s'ha obert a nivell internacional, per comptar amb un intercanvi cultural d'artistes provinents de París o Rio de Janeiro, llocs que tenen un projecte homòleg.\nAfegia Rosell que, això si, l'EMT proporcionarà un microbús per a realitzar un taller amb xiquets en el qual, amb la col·laboració de l'artista Hélène Crecent i materials facilitats per l'empresa Pajarita, podran pintar el vehicle. Més novetats: Russafart incorpora, de la mà d'Esam Tecnologia, de la Universitat de València, una aplicació intel·ligent, per a IOS i Android, que ofereix una guia pels diferents itineraris de l'art en el barri i permet accedir a la totalitat de la informació del festival.\nSegons el gerent d´Esam, Vicente Llorens, l'objectiu de l'aplicació és «acostar als visitants a l'esdeveniment i als participants en ell». Rebeka Català, cordinadora del certamen, aportava les dimensions d´esta nova edició: la biennal comptarà amb un total de 348 artistes, entre els quals es troben 11 d'intercanvi amb altres països i 42 provinents del màster de producció artística de la facultat de Belles Arts de la Universitat Politècnica de València.\nEn 104 llocs els artistes podran ensenyar a la societat els espais més «íntims» del barri on aconsegueixen que «la creació d'una obra d'art es faça realitat», apuntava Català. Així mateix, hi haurà 29 espais expositius, 50 estudis i 4 galeries. I més: 7 projectes expositius i, dels 83 comerços del barri que col·laboren econòmicament amb la iniciativa, 14 es convertiran en un espai on poder veure mostres i exposicions.\nPintors, escultors, fotògrafs, videoartistes, creadors urbans i performers participen en esta mostra, que comptarà amb un espai propi d'intercanvi entre artistes emergents i consolidats com Paco Roca, Vicente Talens o Raquel Rodrigo. A més, el festival tindrà també un espai musical que, baix el nom La hora del sofá, acollirà artistes com Sandra Carrasco, Xavi Gómez o Melón Jiménez. Per la seua banda, el catedràtic d'Estètica i Teoria de l'Art de la Universitat de València, Román de la Calle, reiterava la importància del catàleg que s'ha fet de l'esdeveniment com a memòria històrica i cultural.


Aquest document de l'Ajuntament de Sa Pobla amb sancions per a parelles sorpreses en públic és fals\nAquest document de l’Ajuntament de Sa Pobla amb sancions per a parelles sorpreses en públic és fals\nEns pregunteu per un suposat document de l'Ajuntament de Sa Pobla (Mallorca) que recull una sèrie de sancions per a “totes aquelles parelles que siguin sorpreses a cinemes, parcs, solars, carrers, carrerons i altres llocs similars”. És fals. L'Arxiu de l'Ajuntament de Sa Pobla (Mallorca), l'alcalde que apareix al document i dos antics regidors i un exalcalde del municipi confirmen a Verificat que l'escrit és fictici.\nQuè diu el fals document de Sa Pobla?\nEl fals document, amb un caràcter satíric i humorístic, ha estat compartit en nombroses ocasions com si fos real i circula des de fa anys a les xarxes socials. Hem trobat més de 40 tuits amb la mateixa foto publicats entre 2014 i 2021, a més de nombroses publicacions a Facebook les últimes setmanes.\nL'escrit parla de sancions que van de 1.000 a 5.000 pessetes per a parelles que siguin sorpreses, entre d'altres, “amb la mà a la cuixa”, “amb la mà en allò”, “amb allò a la mà”, “amb la boca en allò” o “amb allò en aquella”. L'arxiu municipal de Sa Pobla, consultat per Verificat, afirma que és “totalment fals”, i confirma que aquest document no pertany a la seva administració.\nA la part superior del document hi apareix el nom de Vicente Soler, “Alcalde President de l'Excelentíssim Ajuntament de Sa Pobla”. Es tracta de Vicenç Soler Reus, alcalde del municipi entre el 1986 i el 1991. Davant la consulta de Verificat, Soler corrobora que és un “document fals” i assenyala que no té “ni idea d'on va sortir”. Explica que la primera vegada que va veure el document va ser perquè un amic li va preguntar si era ell qui ho havia signat: “Em va fer molta gràcia, una broma divertida”.\nJaume Font, alcalde de Sa Pobla entre el 1991 i el 2003, també respon a Verificat que el document “és totalment fals” i que a Mallorca “no se li ha fet mai cas” i “ningú s'ha preocupat d'aquesta història” perquè se sap que “no ha existit mai”.\nCoincideixen amb ell dos exregidors del municipi a la legislatura 1987-1991. Josep Joan Capó assenyala que “el muntatge fa temps que hi circula”, però “no se sap qui el va treure”. I Joan Cladera afegeix que és un muntatge que es va fer “per diversió” i que “ha circulat molt per les xarxes i abans pel poble”.\nSignat per l'alcalde Vicenç Soler\nVicenç Soler, candidat de Convergència Poblera, va guanyar amb majoria absoluta les eleccions del 1987 i va ser proclamat alcalde del municipi el dissabte 28 de novembre d'aquell any, com figura a la pàgina 12 del número 161 de la revista Sa Pobla. Tot i això, exercia d'alcalde des de l'abril del 1986 després de la mort del seu antecessor, Antoni Torrens i Reyné, com també va explicar el número 126 de la revista Sa Pobla. Soler havia estat número 2 de la candidatura i la seva figura representava “la continuïtat política de l'alcalde desaparegut”.\nA la part inferior del document, consta la data de la suposada signatura. El dia és clar: 1 de març. Tot i això, la qualitat de la fotografia no permet discernir amb total precisió si és de l'any 1987 o 1937. Pel nom de l'alcalde, hem d'entendre que es tractaria de 1987. A més, l'Arxiu Municipal de Sa Pobla assenyala Verificat que a 1937 hi va haver dos alcaldes i cap dels dos coincideix amb el nom del document: Joan Mas Franch (“En Mas”), president de la Comissió Gestora entre 1936 i 1937, i Rafel Barceló Tugores (“Rafel Sion”), alcalde entre 1937 i 1938.\nAixí doncs, el document s'hauria emès l'1 de març del 1987, un diumenge, un dia poc habitual per publicar aquest tipus d'escrits.\nQuè és un bàndol municipal?\nEl document en qüestió imita un bàndol municipal. Un bàndol és una “proclama o edicte que es fa públic, originàriament de manera oral, per ordre superior” segons la definició que dóna el Diccionari Panhispànic de l'Espanyol Jurídic. En el cas de les resolucions dictades per l'alcalde, es refereixen, per exemple, “al recordatori del compliment de determinades disposicions legals o reglamentàries” o “actualització de mandats continguts a les lleis, i altres aspectes relatius a la vida municipal”.\nL'article 55 del Reial Decret Legislatiu pel qual s'aprova el text refós de les disposicions legals vigents en matèria de Règim Local regula que "en l'esfera de la seva competència, les Entitats locals podran aprovar Ordenances i Reglaments, i els Alcaldes dictar Bans" , que en cap cas no podran contenir “preceptes oposats a les lleis”.


Serveis de Suport Plataformes Cientificotècniques Citometria i Cultius Cel·lulars\nLa citometria de flux consisteix en el mesuratge de propietats de cèl·lules individuals o partícules microscòpiques en suspensió mitjançant marcadors fluorescents. A més de la quantificació d'aquests marcadors en les diferents poblacions cel·lulars, la citometria també possibilita l'aïllament d'aquestes poblacions en funció de les seves característiques (Sorter).\nLa Plataforma de Citometria i Cultius Cel·lulars posa a disposició dels usuaris la possibilitat de cultivar in vitro i experimentar amb els diferents tipus de poblacions cel·lulars, tant cultius primaris com línies cel·lulars establertes.\nRecentment, s’ha incorporat a la plataforma l’equip Sehorse XFe96 per a analitzar el metabolisme en cèl·lules vives.\nCitòmetre analitzador BD FACSVerse (làsers 488, 640 i 405 nm i 8 fluorescències).\nCitòmetre Sorter BD FACSAria Fusion (làsers 488, 640 i 405 nm i 14 fluorescències).\nPreparació de mostres BD FACS Assistant Lyse Wash.\nCambres de flux laminar: 6 cambres de seguretat biològica Telstar Bio-IIA.\nIncubadores: 7 unitats amb control de temperatura, humitat i CO2.\nMicroscopis invertits: Olympus, Nikon (amb detecció per fluorescència) i LEICA.\nEquipament de crioconservació: tancs de nitrogen líquid, criocongelador i ultracongeladors.\nComptador de cèl·lules: Millipore Scepter.\nElectroporador per a cèl·lules eucariotes: Lonza Nucleofector.\nDissociador de teixits: Miltenyi GentleMacs Dissociator.\nEquips de monitorització en temps real de creixement/adhesió/migració cel·lular: RTCA ACEA.\nAnalitzador metabolisme Seahorse:\nAnalitzador metabolisme cel·lular en format de placa de 96 pous. Agilent Seahorse XFe96.\nLes principals aplicacions que ofereix l'IdISBa dins del camp de la citometria i els cultius cel·lulars són:\nEstudi del cicle i funcionalitat cel·lular.\nQuantificació mitjançant tècniques múltiplex.\nÚs d'incubadores i cambres per a cultius primaris i manteniment de línies cel·lulars.\nDissociació de teixits.\nComptat de cèl·lules.\nConservació de cèl·lules i línies cel·lulars a -150 ºC (criocongelador o en N2 líquid).\nAnàlisi de metabolisme cel·lular en format de placa de 96 pous mitjançant kits comercials o casolans.\nFormació d’usuaris en el maneig dels equips disponibles.\nAssessorament tècnic en el disseny experimental, preparació de mostres, etc.\nLa Plataforma de Citometria i Cultius Cel·lulars està situada als mòduls I i F de la planta -1 i a l’edifici S planta 0 de l’Hospital Universitari Son Espases, i ocupa una superfície útil de: 21.60 m2 per a citometria i 17.25 m2 per a cultius cel·lulars al mòdul I, 14.15 m2 al mòdul F i 30.05 a l’edifici S.\nSol·licitud Serveis CITOMETRIA.pdf


Pis alt a Aribau a reformar - Withfor Pis alt a Aribau a reformar - Withfor\nPis alt a Aribau a reformar\nLlum, llum i més llum en una finca règia excepcional.\nAquest pis a estrenar et donarà tota la llum perquè la teva llar sigui un oasi de bona energia gràcies a ser una finca cantonera amb 3 grans balcons i una extraordinària galeria acristalada.\nEn una de les zones més desitjades de Barcelona, l’Eixample Esquerra, aquest exclusiu pis de 155 m2 ofereix, a més, alts sostres artesanats amb la seva decoració original i terres hidràulics (nolla) .El seu d’un pis tan singular com aquest, és que sigui per gaudir-lo en família i compartint amb amics.\nEl saló excepcional, amb sostres alts, té una zona d’oci ben marcada que fa a l’menjador. A la cuina oberta a la sala, trobaràs múltiples espais d’emmagatzematge i, en ella, podràs complimentar als teus convidats a la barra amb un aperitiu o esmorzar amb els teus sense perdre un segon.\nA més, a hores d’ara de la vida, desitjaràs una habitació de matrimoni amb bany suite i vestidor individual.La reforma de pis, amb tot a estrenar, s’ha realitzat amb acabats de primera (parquet de roure natural, marbre en banys, pintures ecologiques , etc.) i sense afectar el medi ambient.\nA més, els acabats “wellness” de pis tenen cura teva salut i allarguen la vida dels teus.\nVenda / 159 m² 6 Habitacions / 2 Banys


Lloguer de cotxes a Belize City Aeroport - Llogar un cotxe a Belize City\nLloguer de cotxes Belize City\nLloguer cotxes en Belize City\nEl lloguer de cotxes a Belize City és possible si heu reservat el vostre vehicle de lloguer tan aviat com sigui possible. Per descomptat, encara hi ha moltes més opcions al cotxe, de manera que podeu estalviar fins a un 15-40% del preu del lloguer del cotxe. Compareu les companyies de lloguer de cotxes amb el llogar un cotxe a Belize City i tria el vehicle adequat per a tu i reserva’t en línia. Feu-ho còmodament des de casa.\nLa majoria de les companyies de lloguer de cotxes ofereixen serveis de lloguer de cotxes Belize City, de manera que el lloc de recollida i lliurament de l’automòbil pot ser diferent. Òbviament, s’ha de tenir en compte, i abans de la reserva, cal indicar si volem llogar un cotxe a un altre país.\nLloguer de cotxes a Belize City Aeroport\nComparem totes les companyies de lloguer de cotxes a l’aeroport de Belize City per a poder donar-te el millor preu. Als aeroports Belize podem trobar la companyia de lloguer de cotxes seleccionada de manera immediata, de manera que puguem continuar el viatge des de l’aeroport en cotxe. Per descomptat, el cas de llogar un cotxe Belize City, de la mateixa manera és possible fins al cotxe que tenim diferents llocs de lliurament lloc acceptació. Així que si el seu lloguer de cotxes a l’Aeroport de Belize City, però diguem que ja no podem continuar viatjant amb avió, pot marcar un altre lloc de lliurament del cotxe sense més, que fins i tot durant la reserva en línia ha de assignar.\nEl lloguer de cotxes a Belize City Aeroport mai ha estat tan fàcil. Reserva uns pocs clics còmodament des de casa a través d’Internet, de manera que baixar de l’avió ja no han de buscar un cotxe i fer-se càrrec de la reserva, acaba de prendre ràpidament sobre el cotxe abans de la reserva.\nReserva un cotxe en línia amb el servei de lloguer de cotxes barats a Belize City Aeroport!\nLloguer de cotxes a l’Aeroport de Belize City


Competició WRO de robòtica – Fab Casa del Mig – Punt Multimèdia\nDE ROBÒTICA EDUCATIVA\nWorld Robot Olympiad és una competició de robòtica educativa d’àmbit internacional que cada any proposa diversos reptes. Al Fab Casa del mig tindrem el torneig pels més petits, en dos categories;\nCategoria We Do (de 6 a 10 anys): El repte consisteix a construir un robot que sigui capaç d’apagar els focs forestals i rescatar a les persones, portant-les a la zona segura. A més, el robot ha de plantar nous arbres per substituir els arbres cremats.\n· DESCRIPCIÓ DEL REPTE\n· DISSENY DEL TAULELL\nFootball-in (de 7 a 15 años): Football–in és una simplificació del repte WRO Football amb l’objectiu de facilitar la introducció de nous equips. Dos equips d’un robot autònom persegueixen una pilota transmissora d’infrarojos dins del terreny de joc amb l’objectiu de marcar més gols que l’equip contrari.\n· NORMATIVA DEL TORNEIG\nCategoria Start (de 7 a 12 anys): El repte Start el robot ha de substituir les bombetes velles. Aquest treball ajudarà a reduir el consum d’energia de la casa i farà un millor ús de l’energia renovable. Hi ha 6 bombetes velles ( 3 vermelles i 3 grogues ) que és col·loquen a l’atzar en cada ronda en el petit quadre groc dintre de les zones de les bombetes. Existeixen algunes missions cada equip pot elegir en quin ordre realitzar-les: RETIRAR LES BOMBETES VELLES / APARCAR EL ROBOT / BONIFICACIÓ.\nUna plaça en la Final Nacional de la WRO\nAquest any WRO proposa la novetat del repte Regular WeDo, per a participants de 6 a 10 anys, amb l’opció de programar amb Scratch.\nHan d’estar construïts amb materials LEGO\nEl robot es munta durant el torneig\nPoden ser de 2 o 3 participants\nNo poden rebre ajuda de l’entrenador durant el torneig\nWRO SPAINWRO SPAINCONTACTECONTACTERO-BOTICARO-BOTICA


Calvo recorda que Marchena haurà d'abandonar del judici de l'1-O si presideix el poder judicial | NacióDigital\nCalvo recorda que Marchena haurà d'abandonar del judici de l'1-O si presideix el poder judicial\nLa vicepresidenta del govern espanyol demana no barrejar el procés català amb els pressupostos espanyols i insisteix que són bons per a Catalunya\nper Redacció, 12 de novembre de 2018 a les 09:25 |\nCarmen Calvo en una imatge d'arxiu | Congrés dels Diputats\nLa vicepresidenta del govern espanyol, Carmen Calvo, ha valorat el pacte entre l'executiu de Pedro Sánchez i el PP que situa el magistrat Manuel Marchena al capdavant del poder judicial com a president del Consell General del Poder Judicial (CGPJ) i el Tribunal Suprem. Calvo ha recordat que Marchena, que era el jutge ponent en el judici contra l'1-O, no podrà continuar en aquest procés. Aquest relleu "no afectarà" el judici i el nou magistrat "entrarà i no hi haurà cap tipus d’endarreriment".\nEn aquesta línia, ha desvinculat l'acord per a la renovació del CGPJ del procés als líders independentistes. Segons Calvo, tot plegat és fruit d'una "coincidència en el temps", que no té implicacions més enllà de la necessària renovació del màxim òrgan judicial, un cop el mandat de l'actual president de la institució, Carlos Lesmes, expira aquest dilluns.\nHa fet aquesta valoració en una entrevista a Els Matins de TV3 just després de conèixer-se la notícia de qui serà el substitut de Carlos Lesmes. La vicepresidenta s'ha limitat a respectar la decisió dels jutges i ha ressaltat que el més important no és qui presidirà el poder judicial "sinó qui hi haurà" -una majoria progressista- perquè això farà canviar la manera de treballar.\n"No barrejar" el judici amb els pressupostos\nMés enllà de la última hora, l'entrevista s'ha centrat principalment en els pressupostos de l'Estat. Calvo ha insitit als partits independentistes que cal donar suport als comptes perquè beneficien Catalunya i ha fet una crida a "no barrejar" el judici de l'1-O i els procediments judicials que afecten els líders del procés amb "les necessitats de Catalunya". "Els pressupostos són bons: acceptem-los", ha reclamat Calvo.\nEn aquesta "relació quotidiana" dels governs català i espanyol també es parla de pressupostos. L'independentisme ha dit que no hi donarà suport, una decisió que Calvo ha dit que "no es pot entendre". "Catalunya perdrà tot un any sense uns pressupostos que a Catalunya li van bé?", s'ha preguntat. "Això no és jugar i fer proclames, això és el dia a dia de Catalunya", ha insistit, i ha lamentat que no donar suport als pressupostos "és l'antipolítica i la negació de la política". En qualsevol cas, la vicepresidenta ha descartat unes noves eleccions en cas de no poder aprovar els comptes.\n"Normalitat" entre la Moncloa i la Generalitat\nCalvo ha ressaltat la "normalitat" amb què treballen en el dia a dia amb Catalunya. "Els catalans volen un millor finançament i un millor encaix dins d'Espanya", ha ressaltat la vicepresdenta, i ha reiterat que no hi ha una majoria social suficient per a la independència. "Amb la majoria que tenen al Parlament no poden tirar endavant la independència", ha dit la dirigent espanyola, i s'ha emplaçat a "parlar" de la reforma de la Constitució. "L'estructura territorial d'Espanya necessita ajustos", ha admès la vicepresidenta, que ha deixat clar també que això no passarà en aquesta legislatura.\nLa vicepresidenta ha confirmat també el consell de ministres del pròxim 21 de desembre a Barcelona com una mostra de "realisme" davant la "diversitat territorial" de l'estat espanyol. "Estic segura que el 21-D Sánchez saludarà el president Torra", ha dit la ministra, preguntada per una possible reunió entre tots dos dirigents en els pròxims dies. I el contingut de la trobada? "Els problemes de Catalunya: el finançament, les infraestructures, l'economia i la recuperació de la convivència".\nNo es posiciona sobre l'indult als presos\nDavant el judici de l'1-O que se celebrarà previsiblement a principis d'any, Calvo ha demanat "respectar la justícia", però ha recalcat que des del govern espanyol estan d'acord amb l'escrit de l'Advocacia de l'Estat, que acusa els líders del procés de sedició i malversació. Amb tot, ha dit que "no correspon a l'executiu decidir els criteris tècnics del procés judicial": "Hem de deixar treballar la justícia".\nCalvo no ha volgut entrar a confirmar si es contempla un indult als presos polítics. "Queda molt per a la sentència, no ens podem avançar ni moure per hipòtesis", ha dit. I sobre els fets de tot just fa un any amb el referèndum i la DUI, la vicepresidenta espanyola -que va negociar el 155- ha reflexionat que Carles Puigdemont hauria d'haver convocat eleccions.\nEl cas de les hipoteques no "desacredita" el Suprem\nSobre l'episodi de les hipoteques, Calvo ha assegurat que el Tribunal Suprem no ha quedat "desacreditat" però ha admès que ha estat una setmana molt complicada per als ciutadans i que l'alt tribunal ha fet un gir que als mateixos jutges "els ha costat".\nEl pacte PSOE-PP situa Marchena com a nou president del CGPJ i el Suprem\nMiquel Iceta: «El Suprem ha fet actuacions molt dubtoses en la instrucció de l'1-O»\nPer què Miquel Iceta no visita els presos polítics\nPolítica, procés català, Carmen Calvo, PSOE, PSC, Miquel Iceta, judici de l'1-O


acadèmia auxiliar administratiu ICS ▷ Practic BCN\nOposicions a Auxiliar Administratiu del ICS\nAcadèmia Centre de Preparació per a Auxiliar Administratiu de l’Institut Català de la Salut de la Generalitat de Catalunya.\nSegons l’última convocatòria, tots els opositors hauran de complir els següents requisits per a opositar a places d’Auxiliar Administratiu de l’ICS.\nTenir el títol de batxiller elemental, de formació professional de primer grau, d'educació general bàsica, de graduat en ensenyament secundari obligatori (LOGSE), de tècnic (LOGSE) o equivalent o qualsevol altre de nivell superior.\nPoder acreditar la capacitat física i psíquica necessària per a l'exercici de les funcions pròpies del lloc.\nNo estar inhabilitat per a l'exercici de les funcions públiques, ni estar separat, mitjançant expedient disciplinari, del servei de qualsevol servei de salut o administració pública.\nSegons l’última convocatòria, el procés selectiu constarà d’una fase d’oposició i una fase de concurs.\nConsisteix en la realització de 3 proves de caràcter obligatori i eliminatori en el cas de les proves primera i segona i obligatòria i no eliminatòria en el cas de la tercera prova.\nEl primer exercici consistirà a respondre un qüestionari tipus test sobre el contingut del temari.\nEl segon exercici consistirà a respondre un o més supòsits pràctics amb respostes tancades tipus test, referents a les funcions a desenvolupar en la categoria en la qual s’opta.\nConeixements de les llengües catalana i castellana. El tribunal publicarà la llista d’aspirants que han de realitzar els exercicis de coneixements d’aquestes llengües i les persones que, per la documentació aportada, estan exempts de realitzar-les. Per a Auxiliar Administratiu es requereix un coneixement corresponent al certificat superior de nivell de suficiència de la llengua catalana (certificat A) o superior de la Direcció General de Política Lingüística del Departament de Cultura o equivalent.\nPrimer exercici: coneixement de la llengua catalana. Consta de dues parts obligatòries:\nPrimera part. Avaluarà el domini de l’expressió escrita mitjançant la redacció d’un text d’un mínim de 150 paraules i un màxim de 200 paraules relacionades amb les funcions pròpies dels auxiliars administratius. La durada ha de ser, com a màxim, de 75 minuts.\nSegona part. S’avaluarà la capacitat d’expressió oral mitjançant la lectura d’un text en veu alta i una conversa sobre temes generals. La durada ha de ser, com a màxim, de 20 minuts.\nSegon exercici: coneixement de la llengua castellana. Exclusivament per a les persones que no tinguin la nacionalitat espanyola. La prova consisteix en la redacció de 200 paraules, com a mínim i mantenir una conversa amb els assessors especialistes designats pel tribunal. El temps per a la realització d’aquesta prova no podrà ser superior a 45 minuts per a la primera part i 15 per a la segona.\nLa valoració de totes dues proves serà d’“apte” o “no apte”.\nDestinada a acreditar les competències corresponents a la categoria d’Auxiliar Administratiu.\nEl tribunal només valorarà els mèrits dels aspirants que hagin superat la fase d’oposició. Consulta aquí, el barem dels mèrits de l’última convocatòria.\nEmplena el següent formulari si desitges que t’informem sobre el procés complet per a preparar l’oposició d’Auxiliar Administratiu de l’ICS.