CASA MEVA NO ÉS UN CHIKIPARK - Coach maternal Barcelona| Mareta meva by Cris Moe\n29 Jun CASA MEVA NO ÉS UN CHIKIPARK\nPosted at 10:28h in Sin categoría\tby\tCris 4 Comments\n«Casa teva sembla un Chikipark!»\nPosted at 12:31h, 29 junio Responder\nNosaltres sempre hem tingut les joguines al menjador. Perquè els adults podem tenir les nostres coses per tota la casa (llibres, tele, música, el que sigui) i els infants ho han de tenir en una habitació «apartada»?\nQuan el Bernat tenia uns 4 anys i mig vam muntar-li una habitació (a la que no ha dormit mai, ja ja) i ara té les joguines allà (una part) però segueix fent «vida» al menjador, que és on també passem les estones nosaltres. I ara quan neixi el Magí segur que tornem a omplir el menjador de paneres del tresor, obstacles per enfilar-se, pots que fan soroll… 🙂\nPosted at 13:37h, 29 junio Responder\nPosted at 06:36h, 30 junio Responder\nPosted at 14:55h, 11 agosto Responder


L'Ajuntament se suma a la campanya de esterilització de moixos de la Protectora\n- 13/03/2018 -\nL’Ajuntament se suma a la campanya de la Societat Protectora d’Animals, per tal de demanar als amos de moixos que segueixin el procés d’esterilització d’aquests animals de companyia, i que, en cap cas, no els abandonin.\nL’Ajuntament de Ciutadella se suma a la campanya de la Societat Protectora d’Animals, per tal de demanar als amos de moixos que segueixin el procés d’esterilització d’aquests animals de companyia, i que, en cap cas, no els abandonin.\nLa superpoblació felina es manifesta en el gran nombre d’exemplars que viuen als carrers i les urbanitzacions de Ciutadella, en el refugi de la Protectora d'Animals de Ciutadella i a la canera municipal.\nEn aquesta època, cada any, els moixos entren en el període de zel i, és clar, les femelles queden embarassades. Entretant, però, es localitzen grans quantitats d’exemplars perduts, atropellats o desatesos.\nDavant d'aquesta realitat, la castració s'imposa com una opció responsable. Els moixos mascles en zel es barallen i poden contraure malalties greus, com la leucèmia felina i immunodeficiència felina.\nSón malalties que afecten el sistema immunitari del moix, i que resulten transmissibles a les femelles i a les seves cries. És per açò que la Protectora trasllada a la consciència de la població, i a la dels amos de moixos en particular, la qüestió de si en voldran arriscar la salut. Una moixa pot donar a llum fins a sis moixets en cada part. En cas que, a la vegada, siguin femelles, aquestes seran fèrtils just als sis mesos de vida. Qui se’n pot fer responsable, d’aquesta proporció?, es demana la Protectora.\nL’Ajuntament, sensible al problema públic que açò comporta, ho trasllada a l’opinió pública i diu: “Si has contestat no a les dues preguntes, llavors esterilitza’ls i no els abandonis!”\nSalubritat Pública Animals de companyia


Assegurances d'Embarcacions | Assegurances Catalana Occidente Sant Cugat\nL’assegurança d’Embarcacions d’esbarjo del GRUP CATALANA OCCIDENTE s’ha creat per poder gaudir de la mar sense cap dels seus molts riscos i no haver d’engegar a rodar unes vacances fantàstiques o un cap de setmana esplèndid.\nPèrdues o danys directes que pugui patir la seva embarcació durant la navegació:\nNaufragi, varada, embarrancada, abordatge, xoc o col·lisió amb objectes fixes o flotants, incendi o explosió i altres riscos de mar.\nAmpliació de les cobertures:\nManiobres d’entrada i sortida de l’aigua.\nLimitada a la pèrdua total o ampliada per a totes les avaries particulars (danys parcials).\nL’import assegurat s’adaptarà al valor real de la seva embarcació al mercat en el moment de contractar l’assegurança.\nSostracció il·legítima de tota l’embarcació assegurada, dels motors o accessoris de navegació, incloent danys per temptativa.\nAmpliació cobertura a motors forabord i embarcació auxiliar Despeses\nIncorregudes per salvar l’embarcació assegurada de la seva destrucció o desaparició.\nRemolc d’assistència marítima.\nRemoció de restes imposada per l’Autoritat. Efectes personals\nCobertura a primer risc dels danys materials soferts pels equips i objectes personals dels ocupants, a conseqüència directa de pèrdua total, avaria particular o robatori subsegüents al de l’embarcació.\nResponsabilitat civil obligatòria:\nMitjançant el Reglament de l’assegurança de responsabilitat civil obligatòria per a embarcacions d’esbarjo o esportives (RD 607/1999) s’estableixen les condicions i els límits de la cobertura de caràcter obligatori.\nResponsabilitat civil voluntària Aquesta modalitat permet adaptar els límits econòmics de la cobertura a les seves necessitats. A més, amplia l’àmbit de cobertura durant l’estada de l’embarcació a terra i el seu transport per carretera.\nInclou les despeses i les costes judicials i extrajudicials inherents a la gestió del sinistre cobert per la pòlissa i la seva defensa, fins i tot davant de reclamacions sense fonament.\nDefensa penal i fiances.\nGaranteix a tots els ocupants de l’embarcació indemnitzacions en cas de defunció o invalidesa permanent i les despeses de cures a causa d’accident ocorregut a bord o en pujar o baixar de l’embarcació assegurada. Assistència embarcacions\nAllotjament en espera, retorn d’ocupants i trasllat per recollir l’embarcació reparada.\nRepatriació sanitària de ferits i malalts, retorn anticipat per defunció de familiar, suport en cas de robatori o pèrdua d’equipatges, bestreta de fons.


Promoció en venda, carretera la roza..., Abrucena - Servihabitat\nPromoció de habitatges en venda a carretera la roza... a la província de almería\nDes de\t185.000€\nREF. 06030829 Segona mà\nPromoció d'habitatges a Abrucena, Almeria.\nPis que s'ubica en una finca amb ascensor i que es distribueix en saló-menjador, cuina, 3 habitacions i 2 banys. Hi ha la possibilitat d'adquirir més pisos a la mateixa finca d'1 a 3 habitacions i d'1 bany (consulteu disponibilitat i preus).\nEs localitza a la carretera la Frega a 3 minuts de l'Ajuntament. Ben comunicat mitjançant AL-5403.\nNre. d'habitants: 1.208\nAbrucena és un municipi andalús situat a la província d’Almeria i més concretament a la comarca de Los Filabres-Tabernas. Amb una població de poc més de 1.000 habitants, en destaquen del patrimoni l’església parroquial municipal i les ruïnes del Castillejo de Abrucena.\nNombre de llars: 711\n% estrangers: 6%\nNombre d’escoles d’ensenyament primari: 1\nDistància fins a la capital de província: 49,6km\nActualitzat el 31/05/2019\nImmoble propietat de Caixabank, S.A., societat amb domicili social al c/ Pintor Sorolla, número 2-4, València, i CIF número A-08663619, inscrita en el Registre Mercantil de València en el tom 10.370, foli 1, full V-178351, incripció 2ª.\nPis en venda a Carretera La Roza, 19, Abrucena, Almería\nPis en venda a Carretera Santillana, 3, Abla, Almería\nCasa en venda a C. Clavel..., Tabernas, Almería\nPis en venda a C. Carretera..., Huercal-overa, Almería\nCasa en venda a C. La Puente, 13, Enix, Almería\nCopyright © 2021 - Servihabitat Serveis Immobiliaris - Lloguer i venda de pisos i habitatges


Cada dia, quan vaig a treballar a Calaf, una mica abans d'arribar al trencall de Copons i també a l'alçada d'Els Prats del Rei em trobo les obres de la portada d'aigües des de la Llosa del Cavall fins a casa nostra. Una colla d'operaris es dedica a soterrar un tub de goma negra gruixut i aparatós que travessarà mig Catalunya i que servirà per portar l'aigua embassada al curs alt del Cardener fins a les terres seques del sud.\nEn aquest país nostre, les obres públiques van acompanyades indefectiblement d'un gros cartell que anuncia i informa els contribuents de l'obra que s'està realitzant. I qui la paga. En aquest cas, l'obra la paga el Gobierno de España amb diners de la Unió Europea. Doncs bé, en aquests cartells amb què m'he de creuar cada dia hi ha un logotip ben visible que em sembla senzillament escandalós i, anava a dir, vomitiu. Un quadrat blau, que porta inscrit en lletres blanques el text que encapçala aquest article: Més aigua. Per sempre.\nCada vegada que el veig em vénen a la memòria missatges antics en què els nostres governants (locals, autonòmics i estatals, tant se val) ens demanaven que no malgastéssim ni una gota d'aigua. Deien que s'havia de ‘fer pedagogia’ del fet que érem un país sec i que la gent ‘s'havia de conscienciar’ i fer un ús raonable i sostenible de la poca aigua que teníem. Es parlava d'estalvi. M'envaeixen les imatges dels embassaments buits, dels pous estroncats, de camions cisterna repartint aigua als veïns de pobles assedegats i de les fonts de les ciutats seques. Recordo les prohibicions d'utilitzar l'aigua per usos no estrictament necessaris l'estiu del 2008. Aixetes tancades! Ai de qui tingués piscina! S'amenaçava de multar qui no fos ‘cívic’, i a tots ens semblava molt bé. Recordeu el conseller de medi ambient implorant pluja a la moreneta? No fa gaire hi havia una paraula que feia escruixir el país: sequera! Doncs, senyores i senyors, això s'ha acabat! El cartell institucional ho proclama als quatre vents: Més aigua. Per sempre. Deixem enrere les misèries de país de secà. Quan acabin les obres, segons diu el maleït logotip, això serà Finlàndia!!\nEl que em sembla més greu de tot plegat, és que el govern que planta aquest cartell i signa l'eslògan demostra una irresponsabilitat i una frivolitat intolerables. La mateixa que ens ha conduït a la crisi en què estem immersos. La de la curta volada, aprofitem que ara n'hi ha, la irresponsabilitat del pa per avui... I és que amb missatges com aquests, plantats amb tota impunitat, els ciutadans som tractats com a retardats mentals. Més aigua. Per sempre. Gasteu-ne tanta com vulgueu que n'hi haurà molta i per sempre. Qui és capaç, en aquest país nostre, de signar tal barbaritat i que no li caigui la cara de vergonya?\nEm nego rotundament —i perdoneu-me— a ser tractat d'imbècil.


La segona revolució de les càpsules de cafè\nEl venciment de les patents provoca que els competidors de Nespresso s’afanyin a treure al mercat càpsules compatibles amb les màquines de l’empresa líder. L’objectiu: fer-se un forat al segment més rendible del món del cafè\nGeorge Clooney i John Malkovich ho deixaven clar als anuncis televisius ja fa vuit anys. En aquells espots, fins i tot Déu estava disposat a negociar el que calgués per aconseguir una càpsula de cafè Nespresso. “Què, si no?”, es preguntava l’anunci. Ara, però, l’exclusivitat que intentava reflectir aquesta pregunta ha perdut part del seu sentit. El monopoli que tenia Nestlé quan van llançar el producte -a finals dels 90- s’ha trencat totalment i ara hi ha desenes d’opcions de marques diferents a tot el món que fabriquen cafè en càpsules monodosi. I la immensa majoria són compatibles amb les cafeteres de Nespresso. En només els últims 30 dies dues companyies han presentat les seves càpsules compatibles amb aquesta màquina.\nLa marca L’Or (propietat de JDE, l’antiga Sara Lee, que va litigar als tribunals amb Nespresso per les càpsules de cafè) ha llançat al mercat unes càpsules noves, compatibles amb les màquines dels seus rivals i fetes amb els mateixos materials. D’altra banda, la catalana Cafès Novell, que fins ara estava centrada en les vendes a cafeteries i restaurants, va anunciar dimarts que vol ampliar el negoci i la venda directa a particulars amb unes noves càpsules, que a més són compostables i es poden llançar directament al contenidor de la brossa orgànica i desapareixen en 12 setmanes.\nAquestes són les últimes dues mostres que evidencien que el sector viu immers en una segona revolució: un cop vençudes les patents i les batalles legals, ara hi ha una cursa imparable per esgarrapar una part dels ingressos d’aquest profitós segment de mercat. Tan profitós que el cafè en càpsules ja suposa un 40% de la facturació del sector a Espanya malgrat que només representa el 15% del volum de tones de cafè venudes (vegeu el gràfic).\nLes càpsules monodosi ja fa anys que no són una exclusiva de Nespresso: actualment, la competència es viu amb elegància i fair play, però no sempre ha sigut així: “Al principi hi havia hagut una competència forta entre les companyies, fins i tot amb denúncies pel mig”, explica Jaume Llopis, professor de direcció estratègica de l’escola de negocis Iese. “Després, amb el final de les patents aquests últims anys, s’han acabat les demandes i el que ha passat és que el que volien que fos un producte exclusiu s’ha convertit en un producte a l’abast de tothom”.\nEls competidors cada vegada són més i més variats. Dia, Carrefour, Alcampo o Lidl han afegit cada vegada més marques, també de blanques, als seus lineals de cafè en càpsules. Els últims anys, les companyies han fet inversions milionàries per adaptar les seves fàbriques i aconseguir càpsules compatibles amb les màquines de Nestlé. Bou Cafè, va posar en marxa la tardor passada una planta a l’Hospitalet de Llobregat per no perdre pistonada, i Nestlé tampoc es queda enrere: la seva filial espanyola ha invertit gairebé 400 milions d’euros en els últims sis anys. De fet, a Girona hi té la seva fàbrica de cafè més important d’Europa i, a més, una de les tres úniques fàbriques de Dolce Gusto que hi ha al món.\nJaume Llopis formava part de la direcció de Nestlé als anys 80 i recorda perfectament l’inici d’aquesta revolució a la indústria del cafè: “La recerca de Nespresso, de les càpsules i de les màquines de cafè, va començar a la seu de Suïssa, el 1986; van tenir molts problemes, van invertir-hi molts anys i molts diners i Nestlé no va treure res al mercat fins que no van estar segurs de la qualitat del producte”. Finalment, les càpsules es van posar a la venda en un format molt selecte i punts de venda exclusius, a través dels Club Nespresso. “No volien estar als prestatges dels supermercats perquè no se’ls associés en cap cas amb un producte de mala qualitat”, recorda Llopis.\nEl mercat del cafè a Espanya el 2016 / Idoia Vallverdú\nSetze anys després, la filosofia es manté. De fet, aquestes càpsules encara no es poden adquirir als súpers. “Volem oferir un cafè d’altíssima qualitat i garantir una experiència fantàstica, i amb aquest model de distribució també donem personalitat al producte”, explica el director de Nespresso a Espanya, Thomas Reuter. Actualment l’empresa té 66 boutiques a l’Estat, “que funcionen, tot i que hem notat un augment important de les vendes online”, diu.\nNestlé, doncs, manté Nespresso lluny dels supermercats, un espai que ha reservat per als paquets de cafè de tota la vida i per a les càpsules de Dolce Gusto, una marca que també és seva. “D’aquesta manera també aconseguim popularitzar aquest nou segment”, explica Silvia Escudé, directora de cafès de Nestlé Espanya. “Amb les càpsules hem aconseguit que el mercat del cafè es dupliqui; no és gaire habitual que una innovació d’aquest tipus aporti creixements que no siguin marginals.”\nCap dels competidors posa en dubte el lideratge de Nestlé en aquest sector, tot i que és impossible comparar les vendes de Nespresso amb les de la resta de marques precisament perquè aquesta última Nespresso realitza la seva pròpia distribució. Sigui com sigui, els competidors reivindiquen el seu espai. “Nosaltres intentem seguir i atendre les necessitats del consumidor i hem cregut que ara era el moment d’oferir un cafè de més qualitat”, explica el director general del sud d’Europa de JDE, el català Albert Moncau. Per a ell, el fet de vendre al supermercat permet “democratitzar el cafè de gran qualitat”. Aquesta companyia, que té sota el seu paraigua marques com L’Or, Tassimo o Marcilla, és el segon principal competidor del mercat del cafè per càpsules. Dels 208 milions de facturació de l’any passat, 50 milions (una quarta part) corresponen al segment del cafè per porcions, un augment del 16% respecte de l’any anterior.\nHi ha altres marques que apel·len a la consciència mediambiental: “Les càpsules d’alumini d’altres marques [les de Nespresso i L’Or es fabriquen així] són difícils de reciclar, cal separar el marro del cafè de la càpsula; en canvi les nostres mantenen totes les propietats del cafè però són compostables, és a dir, es poden llançar a l’orgànic i els residus desapareixen en 12 setmanes”, diu Ramon Novell, copropietari de Cafès Novell, que aquesta setmana ha fet el pas per vendre càpsules a particulars.\nAquesta empresa, fins ara centrada en el cafè per a la restauració, admet el canvi de paradigma que ha provocat Nestlé: “El que segurament no es podia predir és que un mercat tan madur com el del cafè quedés capgirat per l’aparició de les càpsules”, diu Novell. “Això ens obre moltes oportunitats: nosaltres no hi érem, en la venda a particulars, ni hi volíem ser, i en el moment que surt el format càpsula vam pensar que podíem posar tota la nostra experiència en la restauració en aquest format i posar-hi el nostre preu; a més, nosaltres hem volgut aportar valor amb el factor compostable”. Els experts també coincideixen: “Nespresso ha creat una nova manera de prendre cafè, un segment en el sector de l’alimentació que no existia; han aconseguit el mateix que Cola Cao [amb el cacau en pols] o que Steve Jobs amb Apple”, assegura Jaume Llopis.\nSegons l’últim informe del cafè a Espanya de la consultora Alimarket, corresponent al 2016, el segment de les càpsules va augmentar un 9% el nombre de tones venudes. D’aquesta manera, segons l’informe, les vendes de cafè en aquest format ja representen el 15% de les vendes en tones i el 41% dels ingressos. Per tant, aquest segment ja s’ha convertit en el que aporta més valor al sector, per sobre del cafè molt, que suposa un 64% de les vendes totals en volum per tones, però només el 33% dels ingressos.\nLa cursa per quedar-se una part d’aquest pastís continuarà. Malgrat el fair play entre companyies, les marques són molt zeloses amb les seves xifres: “No volem que se sàpiguen, perquè la competència no vegi quin és el pròxim moviment”, diu un dels directius consultats.\nI enmig d’aquesta cursa hi ha una única empresa que va passejant tranquil·lament: Cobega, l’empresa que lidera Sol Daurella, que va aconseguir sense gaires esforços la distribució de Nespresso a Espanya, Andorra i a mitja dotzena de països africans. El motiu? Un “error crucial de màrqueting de Nestlé Espanya”, rememora Jaume Llopis. “Van dir que no els interessava! I per això és Cobega qui es va quedar amb la distribució, perquè Nestlé Espanya la va rebutjar”, assegura el professor. Un descuit de centenars de milions.


La Festa de l’Esport de Torredembarra serà el proper 28 d’octubre | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nLa Festa de l’Esport de Torredembarra serà el proper 28 d’octubre\nEl públic assistent podrà gaudir de tallers, classes de pràctica esportiva, exhibicions, jocs, inflables i moltes més activitats relaciones amb el món de l’esport de manera totalment gratuïta. Foto: Anna F.\nEl regidor d’Esport, Raúl García, ha recordat que l’objectiu de la Festa de l’Esport és donar a conèixer l’ampli ventall d’activitats esportives que ofereixen els clubs i entitats, essent un gran aparador de la tasca que realitzen. Per aquest motiu, cada any s’afegeixen col·lectius o activitats noves. Com a novetats, enguany s’impartiran classes de boxa, hi haurà tallers de teles acrobàtiques i exhibició, classes de karate, classe de pilates i hipopressius, jocs de futbol americà i possibilitat de provar el rocòdrom.\nA més el Club d’Atletisme farà la cursa de relleus afegint com a novetat un Meeting d’atletisme, es podran veure atletes federats de la categoria absoluta, entre ells, l’olímpica Berta Castells, el campió de Catalunya i Espanya en disc Aaron Sola i l’actual campiona del món d’atletisme de veterans Maria José Carabante, i es gaudirà de les modalitats de javelina femení absolut, martell femení i pes masculí absolut, llargada femení absolut i disc masculí absolut. Com a novetat aquest any a la piscina, s’afegeix el bateig de mar a càrrec del Centre de Busseig Sea Odisea (l’edat mínima necessària són 8 anys, i no és recomanada per a persones que tinguin problemes cardiovasculars) i l’entitat Rigging Teles Associació Escarabats Blaus farà tallers de teles acrobàtiques i exhibicions.\nEl públic assistent podrà gaudir de tallers, classes de pràctica esportiva, exhibicions, jocs, inflables i moltes més activitats relaciones amb el món de l’esport de manera totalment gratuïta. També hi haurà una zona destinada als estands dels clubs i entitats, servei de bar i food trucks durant tot el dia i es clourà la Festa amb coca i xocolata per a tothom.


Rajoy no vol “equidistància” del PSOE amb el procés\nEl president del govern espanyol, Mariano Rajoy, a la junta directiva del PP, reunida en la vigília de la constitució de les Corts. EFE\nMadridMariano Rajoy va ser reiteratiu en el fons del seu discurs, però cada cop apuja més el to en les seves formes, ja sigui a l’hora de pronunciar un discurs o de cessar formalment el president de la Generalitat. Ahir, davant la junta directiva nacional del PP, una hora abans de la presa de possessió de Carles Puigdemont com a nou president català, va voler enviar un missatge tranquil·litzador als seus afirmant que al seu govern no li faltarà “ni fermesa ni determinació” per plantar cara al procés sobiranista després que el nou cap de l’executiu català “no hagi canviat res del munt de despropòsits que havien estat dient” els independentistes. Per tot plegat, va dir, cal unitat dels partits constitucionalistes, que no poden ser “equidistants” situant Mas però també les polítiques del PP en la gènesi del conflicte polític.\nRajoy va assegurar que ell entén “la política des del diàleg i amb moderació” i que així seguirà sent, però que això no pot anar en detriment de la fermesa en defensa “de la unitat d’Espanya, la sobirania, la igualtat i la convivència”. Tot, segons ell, empara la seva defensa contundent “del projecte comú”. Encara que el govern estigui, com és el cas i no se sap fins quan, en funcions. “L’Estat funciona sempre i la democràcia té la fortalesa de sempre. Tenim tots els instruments i qualsevol vulneració de la llei tindrà la resposta proporcionada de l’estat de dret per defensar la llei i democràcia”, va dir. En aquest sentit va garantir que “no s’obrirà cap procés constituent ni es faran estructures al marge de les de l’Estat”.\nEnuig amb Pedro Sánchez\nIgual que va fer diumenge en la seva intervenció a la Moncloa, ahir va assegurar que no en deixaria passar “ni una contra la unitat d’Espanya o el que han decidit els tribunals”, en referència als possibles desacataments al Tribunal Constitucional. El seu objectiu és que la resposta “proporcionada” es doni “d’acord amb la resta de forces polítiques constitucionalistes”, tal com s’ha fet fins ara. Rajoy no està disposat a acceptar el “trencament unilateral de regles de convivència”. A Podem, i al PSOE per si hi vol pactar, li va llançar una advertència: “No s’hi valen les equidistàncies aquí, no és el mateix qui vol liquidar la llei que qui la defensa”, deia enutjat perquè Sánchez hagués dit que els “culpables” són els independentistes però que quatre anys més de Rajoy només donarien ales al procés.\nTanmateix, el cap de l’executiu espanyol va criticar que Sánchez afirmi que vol promoure reformes constitucionals amb partits com ara Podem, que no creuen, segons ell, en la sobirania nacional. Així, va afirmar que ho frenaran els vots del PP, que té capacitat de veto tant al Congrés com al Senat.\nLa Moncloa va redactar dilluns el decret de cessament d’Artur Mas com a president que ahir es publicava, signat pel Felip VI, tant al Butlletí Oficial de l’Estat com al Diari Oficial de la Generalitat. En el cas dels anteriors presidents s’hi afegia l’“agraïment als serveis prestats”. Es va fer per a Jordi Pujol, Pasqual Maragall i José Montilla. També per a sobiranistes com Juan José Ibarretxe o imputats per corrupció com ara Francisco Camps. Mas no va merèixer, però, aquesta atenció, tot i que, en l’acte de presa de possessió de la tarda va replicar amb una aplaudida ironia: “Jo sí que agraeixo els serveis prestats a tothom”.


Roses rep representants del holding HIS Co per obrir-se al mercat turístic japonès - Empordà\nRoses rep representants del holding HIS Co per obrir-se al mercat turístic japonès\nEstan interessats a conèixer els atractius naturals, patrimonials i l'oferta turística de la Badia\n31·01·20 | 15:27\nEl holding HIS Co fa una visita a Roses EMPORDA.INFO\nRoses ha rebut, entre dijous i divendres, la visita de representants del holding turístic japonès HIS Co, interessats a conèixer els atractius naturals, patrimonials i l'oferta turística de la Badia. Durant la setmana, els visitants estan enregistran un vídeo promocional que es presentarà properament a la directiva del holding, que en l'actualitat estudia ampliar les destinacions que ofereix als seus nombrosos clients a Catalunya, amb una oferta que combini natura, patrimoni, gastronomia i serveis de qualitat.\nDurant les dues jornades, responsables de l'Àrea de Turisme de Roses atenen els representats de HIS.Co.Ltd, acompanyats també pel director regional de l'Agència Catalana de Turisme a Japó i Corea del Sud, Raül Guerra. HIS Co és un grup d'agències de viatge, entre les quals també hi ha una companyia aèria i una de creuers, amb seu a Tòquio. És la segona agència més important del país nipó i compta amb més de 18.000 empleats. Actualment té ja consolidada la destinació Barcelona i es troba en procés d'ampliació dels atractius que ofereix als seus clients quan aquests visiten la capital catalana.\nLa Badia de Roses i la seva distinció com una de les "Badies més belles del Món" ha atret la companyia, interessada en destinacions que aportin paisatges naturals vora el mar, cultura, gastronomia i producte de qualitat.\nEl primer contacte entre el holding i representants de la Badia de Roses va tenir lloc a Tòquio, en el marc del congrés anual del Club de les Badies Més Belles del Món 2019. Després d'analitzar la documentació i materials aportats, membres de His. Co s'han desplaçat aquesta setmana fins a Catalunya, interessats a captar els millors paisatges i experiències de la Badia de Roses a través d'un reportatge en format vídeo i fotografia que serà presentat a la directiva de l'empresa.\nLa Ciutadella de Roses, el Castell de la Trinitat, el port pesquer i els camins de ronda del Cap de Creus han estat els punts d'interès durant la visita a Roses, mentre que la resta de jornades han inclòs també altres visites a la badia de Roses, com les ruïnes d'Empúries, el parc del Montgrí, els Aiguamolls de l'Empordà, la Basílica de Castelló d'Empúries, l'Sky Diving d'Empuriabrava, el Museu Dalí i, prèviament, Girona i Barcelona.


de maig 2015 - Roca calenta\nLa GAM de Diables va ser oberta l'any 1970 per Salvador Ubach, Remi Brescó, Lluís Costa i Ramón Galí. Aquesta via havia estat començada anys enrera per Manel Cervera i Daniel Vergès, però l'havien deixat a mitges. Es una via magnífica pel bell mig de la paret de Diables, la roca no està gens sobada, dóna molt joc a l'autoprotecció, i la tirada del sostre té un ambient brutal. Un cop superat el sostre les possibilitats d'abandonament es compliquen força, caldria tornar a desescalar alguna tirada, així que tenim emoció assegurada fins arribar dalt!\nAproximació: Des de Santa Cecília (enllaç a Google Maps) prenem el GR direcció al Monestir. Quan arribem a l'alçada de la Paret de Diables, on el camí s’eixampla (uns metres abans d'una antiga carbonera) trobem un corriol en direcció a la paret. Hem de grimpar un ressalt i llavors arribem a la base de la paret. Anem resseguint els peus de via cap a la dreta fins situar-nos a sota dels sostres, la via comença per una placa tumbada.\nMaterial: 20 cintes (sense xapar-ho tot), friends fins al Cam #3, tricams, 1 xapa recuperable i 2 estreps.\nDescens: Un cop al cim anem en direcció sud, desgrimpem un ressalt i acabem baixant per la Canal dels Avellaners.\nCordada: Miki Paez, Cisco Figueroa i Jordi Ceballos\nEspectacular tirada del sostre (Foto: Miki)\nRecorregut de la via (Foto: NomadaVertical)\nCurta però interessant via, amb diversos trams a protegir i roca típica de la zona. La via es fa d'una sola tirada, i hem fet reunió en un arbre. Per a més informació podem consultar la web de santllors.\nAproximació: Aparquem al Carrer Granera de Matadepera (enllaç a Google Maps), des d'on prenem un corriol que puja per la Canal de les Bruixes. En poca estona arribem a l'Agulla de Can Robert.\nMaterial: 12 cintes, friends fins al Cam #4, tricams, 2 bagues, 1 cordino prim, estreps\nPrimers metres (Foto: Miquel)\nDarrers metres (Foto: Miquel)\nLa via Dels Amics va ser oberta l'any 1980 per Toño, Esteve Fabra i Damián, i és una variant d'entrada de l'Aresta Brucs, que havia estat oberta 10 anys abans. El recorregut està pràcticament desequipat, i són 2 curtes tirades que acaben arribant a l'arbre on comença l'Aresta Brucs. La primera tirada admet dues variants, una opció és entrar per la canal sud i l'altra és entrant per la xemeneia oest. A la segona tirada només hi ha un pitó, però que es protegeix bé amb tascons petits i friends. La roca és bona, sempre i quan no ens fiquem al diedre de la dreta, que ja es veu que està tot trencat.\nAproximació: Anem a Collbató i aparquem al creuament entre Passeig Ronda i la entrada del Centre Hípic Collbató, a la coordenada N 41º 34.417' E 1º 48.716' (enllaç a Google Maps). Prenem la pista que neix just a la cantonada de la carretera, després el primer trencall a l'esquerra i anem tirant direcció Nord. Pugem pel Clot de la Mònica fins que hi ha un moment en que girem direcció a la Pastereta (marques blaves). Podem entrar a la via per la canal sud o per la xemeneia oest.\nMaterial: 6 cintes, tascons petits, bagues i friends fins al Cam #1\nDescens: Si hem continuat per l'Aresta Brucs, podem acabar baixant amb un únic ràpel de 60 m per la via Petit Four\nPrimera tirada per la xemeneia oest\nLa primera via que vam fer a aquesta paret va ser la Anglada-Guillamón, i ara teníem clar que la propera havia de ser la CADE, l'altra gran clàssica de la paret. La via ens ha agradat, sobretot els llargs de després de la feixa, mantinguts i amb roca molt adherent (a diferència de la part inferior, amb alguns trams molt pulits). El que menys m'ha agradat és que hi ha molts itineraris que es creuen (sobretot a les primeres tirades) i has d'anar molt pendent per no equivocar-te de via.\nAproximació: Des de la Font de les Bagasses (enllaç a Google Maps) creuem el riu pel pont romà, seguim pel corriol equipat (hi ha un parell de cables), creuem el túnel de la dreta, remuntem el túnel per sobre i arribem de seguida a peu de via, que es troba sota un característic dau (podem trobar CADE escrit feblement a la paret).\nMaterial: 12 cintes, 3 bagues, friends fins al Cam #2 i un estrep\nRecorregut de la via (Font: logalldeponent)\nRessenya de Petrus\nBon ambient (Foto: Ricard)\nL'Aresta Brucs a l'Agulla dels Espeleòlegs va ser oberta l'any 1955 per Josep Maria Torras, O. Andres, L. Muntán, J. L. Jutglar i els germans Jaume i Joan Cerdà. Els primers metres són ombrívols i la roca té molt liquen, però després la roca és excel·lent.\nAproximació: Des de Can Maçana anem cap al Refugi Vicenç Barbé. Tal com arribem dalt del Pas de les Portelles girem a l'esquerra i anem seguint les marques vermelles fins arribar a l'Agulla dels Espeleòlegs\nDescens: Un únic ràpel de 45 m per la pròpia via\nLa Bandereta i Agulla dels Espeleòlegs\nRàpel per la pròpia via\nL'Aresta Brucs a la Saca Gran va ser oberta l'any 1958 per Joan Cerdà i Jordi Riera, i és una de les grans clàssiques de la Regió d'Agulles. Es una via ben maca i recomanable, on destaca el bonic flanqueig de la darrera tirada. Des del cim hi ha unes vistes increïbles de tota la zona.\nAproximació: Des de Can Maçana anem cap al Refugi Vicenç Barbé. Tal com arribem dalt del Pas de les Portelles girem a l'esquerra i anem seguint les marques vermelles fins arribar a la Saca Gran.\nMaterial: 8 cintes i 2 friends mitjans\nDescens: Un ràpel de 30 m ens deixa directament a baix (no cal desgrimpar la canal)\nLa Sànchez-Martínez va ser oberta l'any 1970 per Josep Sànchez i César Martínez. Ha estat la meva primera via a la Paret de Diables, el que sempre fa una especial il·lusió. Es una via molt estètica i amb bon ambient, del tot recomanable. A partir dels sostres, abandonar és realment complicat, amb el que cal vigilar l'horari i tenir en compte que els graus estan una mica collats. A les primeres tirades la roca està molt sobada. Aconsellable no dur motxilla per a que no ens emprenyi als trams de xemeneia.\nAproximació: Des de Santa Cecília (enllaç a Google Maps) prenem el GR direcció al Monestir. Quan arribem a l'alçada de la Paret de Diables, on el camí s’eixampla (uns metres abans d'una antiga carbonera) trobem un corriol en direcció a la paret. Hem de grimpar un ressalt i llavors arribem a la base de la paret, que anem flanquejant a l'esquerra fins arribar a peu de via (abans hi havia una placa commemorativa, però ja no hi és).\nMaterial: 22 cintes, friends fins al Cam #4, tricams, 2 xapes recuperables i estreps\nCordada: Rafa Cuadrado, Miki Paez i Jordi Ceballos\nEstètica tercera tirada\nRecorregut de la via (Foto: Nomada Vértical)\nAproximació: Sortint del Monestir, prenem les escales cap a Sant Jeroni i en pocs minuts arribem a una clariana on sortim del camí i anem directes a la paret. Es força evident, en total es deu trigar uns 5 min\nSuc de Civada a l'Agulla de Can Robert (Sant Llorenç)\nAresta Brucs a l'Agulla dels Espeleòlegs (Montserrat)\nJacint Aguilar a l'Elefantet (Montserrat)


Nova oferta de formació de postgrau en col·laboració amb la UVic-UCC | Sala de Premsa | Cambra de Comerç de Barcelona\nNova oferta de formació de postgrau en col·laboració amb la UVic-UCC\nEls postgraus en ‘vendes nacionals i internacionals’ i ‘relacions laborals i gestió de persones’, amb acreditació de la Uvic-UCC, començaran a l’octubre de 2018.\nLa Cambra de Barcelona ofereix a partir de l’octubre una nova edició de dos postgraus universitaris amb l’acreditació de la Universitat de Vic (Universitat Central de Catalunya). L’aliança entre el món universitari i empresarial té com a objectiu apropar la realitat empresarial, especialment de les petites i mitjanes empreses, i adaptar la formació a les seves necessitats.\nAquesta segona edició començarà aquest proper octubre de 2018, amb una programació de dos postgraus de 30 crèdits ECTS avalats per UVic-UCC: Vendes nacionals i internacionals, i Relacions laborals i gestió de persones.\nEls dos postgraus tenen un enfocament molt pràctic i s’adrecen, tant a persones que ja estan dins del mercat laboral, com a les que volen treballar, i volen adquirir i millorar les seves competències professionals.\nEl postgrau en vendes nacionals i internacionals neix de la necessitat de molts empresaris i professionals de millorar les seves habilitats comercials en un món global amb una gran competitivitat tant en el mercat intern com en l’extern.\nPer la seva part, el postgrau en relacions laborals i gestió de persones té com objectiu final donar les eines necessàries per aconseguir millorar el clima laboral, i conseqüentment augmentar la productivitat en empreses que normalment no tenen un departament de recursos humans.\nL’experiència de la Cambra de Barcelona en formació permet dur a terme aquests cursos, que s’impartiran a les oficines centrals de la Cambra de Comerç de Barcelona. Els dos postgraus començaran a l’octubre de 2018 i finalitzaran al maig de 2019, amb classes presencials els divendres de 15.30h a 20.30h i un total de 5 dissabtes en horari de matins.\nNP formació postgraus UVIC.pdf


Lynch, com todio\n18 de noviembre de 2004 - 20:16\nFinalment ha passat. La noia que es maquilla durant el trajecte mha mirat. En fer-ho ha somrigut grotescament, amb els ulls fora de les òrbites i ensenyant les dents tortes. Dos seients més endavant un nan ha començat a saltar fent cabrioles i rient estrepitosament. Una nena mha assenyalat amb líndex mentre li feia confidències a l'avi que seia al seu costat, tapant-se la boca amb laltra mà perquè jo no pogués esbrinar de què xiuxiuejaven. La cara de desesperació ha alarmat a lamable senyora que hi havia al meu davant, haurà estat aterradora perquè la senyora mha agafat de la mà i dolçament mha demanat si em trobava bé. En aquells moments ha entrat un revisor al vagó i la noia, el nan, la nena, el vell i, fins i tot, la senyora amable shan posat seriosos de cop i han començat a desfilar, un darrere laltre, cap a la porta de sortida sense deixar de mirar-me.\nMentre el revisor em demanava: és el trajecte del seu gust?\nImatges sobre paper\n12 de noviembre de 2004 - 10:06\nUna via descendeix la pendent del terreny per abandonar-lo i perdres en linterior de laigua. I no es tracta duna via morta, ans al contrari, tot i desaparèixer gradualment sota el dolç líquid, convida a seguir-la, a demanar-li el motiu pel qual ha decidit deixar aquest món i enfonsar-se en les profunditats. I així ens revetlla la seua essència i, amb ella, lessència duna comarca. Deprimida, maltractada per boletaires i esquiadors, per centrals tèrmiques i carreteres, aquesta havia estat en altre temps terra de miners. Un sistema de plans i de vagonetes permetia baixar el carbó des de la muntanya i el tren era utilitzat per transportar el producte de la seua terra i del seu treball fins al mercat de matèries primeres. Ara el pantà se lha menjat i amb ell part de la seua història.\nSombra aquí, sombra allà*\n11 de noviembre de 2004 - 06:11\nLa popular cançó de Mecano (que a ningú se li acudeixi demanar-me quina cançó? o qui és Mecano?, perquè puc entrar en una crisi dedat... que jo sóc de les que pensen que encara sóc jove!); com deia, la popular cançó em persegueix. Des de primera hora del matí les notes apegaloses shan enganxat com paparres en el meu subconscient i em sorprenc cantant-la cada cop que baixo la guàrdia. Esperant el bus, fent fotocòpies, al bany... qualsevol moment és bo perquè la maleïda tonada sapoderi, no només de la meua ment, també de les cordes vocals i mobligui a cantar estrepitosament, tot sha de dir. El detonant daquest malson que estic vivint ha estat una senyora que es maquilla durant el trajecte en tren.\nNomés espero no somiar amb ella aquesta nit!\n08 de noviembre de 2004 - 04:36\nAl meu davant hi ha un xic que, tot i que ja ha acabat la seua jornada laboral, aprofita el trajecte per continuar llegint el que sembla un manual tècnic. Va vestit amb una camisa grisa, uns jersei cru i uns dockers de color marró. Ell se sent còmode amb aquesta roba, però algun cop els amics li han recriminat que vesteix de mitjana edat.\nEstà tant concentrat llegint que no sadona que ja hem arribat a Vilassar, en sentir la sirena sonar mira cap enfora i corrents baixa del tren. Cinc segons després, just quan el tren ja ha començat de nou la marxa, un altre xic idèntic a ell (juraria que amb la mateixa fisonomia i la mateixa roba) entra des del vagó del davant.\n07 de noviembre de 2004 - 04:37\nUna boleta de pèl roman per uns segons parada, mirant a dreta i esquerra en busca del camí correcte. Mou els bigotis en un gest de concentració i decideix avançar cap endavant, però a les poques passes el dubte lenvaeix i torna a interrompre el pas. Ara es frega amb les extremitats els ulls, xicotets i brillants com caps dagulla, i torna a mirar a munt i a baix. Sadona que no té perspectiva i decideix pujar a sobre la via, esperant que lalçada li permeti esbrinar cap on ha danar. El tren arriba i una fortor de ferro socarrat envaeix lestació de plaça Catalunya.\nEntre línies: Si no saps on anar, millor quedat parat... No sigui que tesclafin com a una rata!\nRecords com verges\n06 de noviembre de 2004 - 04:58\nUna agradable olor impregna lambient del vagó. Per mi és familiar, però no sé identificar-la. Intento ensumar tancant els ulls perquè pugui associar-la a un record, una persona o una activitat, però laroma sescapa. Com més atenció li dedico més samaga, per això decideixo oblidar-me sabent que em passaré la resta del dia pensant amb la dolça olor. I llavors, com una verge que es deixa festejar però que no permet que la toquin, torna a aparèixer. Torna laroma. I jo la ignoro, sabedora que daquesta manera no sem negarà. Lambient és relaxa i els records flueixen: el viatge dAnna Mari a Estambul, el darrer cap de setmana a Berga, lolor de fruita... és laroma de té soluble de poma. Deliciós.\n29 de octubre de 2004 - 00:24\nHem avançat a la Guàrdia Civil... i per la dreta!\nElefants i soldadors\n21 de octubre de 2004 - 23:33\nA l'hora de dinar molts es posen la bata blava amb el logotip de l'o vermella i és impossible diferenciar qui treballa a oficina i qui a taller, potser aquest és l'objectiu.\nMentre ens infiltrem entre les seves taules i mengem el seu dinar no puc deixar de mirar aquesta gent que m'envolta. Penso que nosaltres fem el mateix, ens posem una bata blava imaginària, adoptem els seus hàbits, parlem sobre el que els interessa i intentem que ells tampoc puguin diferenciar qui és de l'empresa i qui només està de pas.\nPerò realment hi ha un ells i un nosaltres i la diferència rau en que nosaltres, amb sort, podrem ajudar-los a pintar elefants, mentre que el soldador que ara està segut al meu costat esta creant una història... una història del tren.\nLa noia de Calella*\n15 de octubre de 2004 - 22:43\nL'Àngel em va enviar un SMS per trobar-nos a l'estació i compartir el trajecte en tren. Ja m'havia explicat, també per SMS -o sigui que no massa àmpliament- que ara estava sortint amb una noia de Calella i que, a vegades, agafava el mateix tren que jo.\nNo sé quan temps feia que no parlàvem, així, cara a cara. Per això em va venir de gust estar una estona amb ell, que m'expliqués com li anava la vida i poder contar-li com anava la meva. Ell i jo havíem estat parella, però d'això fa molts anys, no recordo quants. Suficients com per cultivar una amistat i trencar totalment aquella teoria de que un xic i una xica no poden ser amics (o potser corroborant-la, ja que nosaltres ja havíem superat aquesta etapa).\nEl fet és que em va explicar com li anava amb aquesta noia i em va donar detalls que no em veig autoritzada moralment a desvetllar. El que sí puc dir és que és el segon cop que surt amb ella, que ja van tenir una relació fa molts anys i... per les dades crec que aquesta és la tia amb la que es va enrotllar quan em va deixar.\nNo em vaig atrevir a demanar-li, ni si realment era ella ni en quin ordre va passar. De fet, ja no m'importa!\nUn conte que no compta (3)\n14 de octubre de 2004 - 23:56\nHi ha cops en que el món dóna una volta sencera i tens la sensació de que has completat un cicle. Potser demà em ve de gust explicar-vos un d'aquests moments.\nAvui només tinc el temps suficient per dir-vos que ahir a Ferrocarrils vaig tancar un d'aquests cicles, professionalment parlant: Clínica del Remei  Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya.\nI no sé si m'agrada, perquè això de que la vida sempre tingui un final correcte, de que cada esdeveniment que succeeix posseeixi un sentit específic, que res sigui en va... em fa por.\nEm recorda les aventures gràfiques en les que no et pots equivocar i has de repetir la mateixa escena milers de cops fins que agafes les maragdes verdes dels arbres que et permetran vèncer la foscor de la cova.\nEm recorda un conte que no compta.\n09 de octubre de 2004 - 10:59\n- Nens, que aquest no va a Manresa!\n- Ja deia jo, a mi m'estava desconcertant el mar...\nEl Teatre de la Màgia\n08 de octubre de 2004 - 16:17\nA Arc de Trionf puja un pillat que només seure comença a tremolar. Un senyor, en veu baixa, comenta que tot és una farsa perquè el noi estava molt tranquil mentre esperava el tren a landana.\nAbans darribar a Catalunya deixa la bossa sota el seient i passeja de punta a punta del vagó cantant (desgraciant) una cançó de Bob Marley. En acabar demana quanta gent és feliç, perquè ell ha estat contractat segons explica per lempresa de transports per fer enquestes sobre la satisfacció dels usuaris. Evidentment la gent o no és feliç o no té ganes de explicar-li-ho, per això només una persona (amic de lindividu?) aixeca la mà manifestant la seva felicitat. El noi entra en bogeria, crida que aquest món està podrit i baixa ràpidament del tren, que ja ha arribat a Catalunya, deixant la bossa al vagó.\nEncara té temps de tornar a pujar i agafant la bossa i passant el plat requerint una almoina diu: Estaveu acollonits, eh? Doneu uns euros pel Teatre de la Màgia!\n07 de octubre de 2004 - 22:56\nSi us fixeu, pujant o baixant dun vagó, sol haver-hi una placa amb el nom del fabricant. El fabricant no: un fabricant- perquè crec que tots els trens que circulen per Catalunya han estat produïts per la mateixa casa francesa.\nDoncs el passat dimarts a les 22:00 hores, servidora va convèncer al seu copilot oficial per anar a fer un viatge fins la planta de fabricació que la casa té al Vallès.\nEl resultat va ser que -després de trobar moltíssimes cruïlles, agafar i deixar tres autopistes, girar i tornar a girar pels carrers de Mollet (o Sant Fost, encara no sé on estàvem) i recórrer en més duna ocasió els 360 graus de les infinites rotondes que es van posar enmig del nostre camí- em vaig trobar entrant a Barcelona per la Meridiana a les 00:00 quan, en realitat, jo havia danar en direcció Girona\nI sense haver vist, ni a la llunyania, la fabrica de lempresa amb lO vermella.\nAdam i Alba (vi): La profe de francès\n06 de octubre de 2004 - 22:58\nAdam i Alba (i): Els personatges\nAdam i Alba (ii): Pagar per veure-la\nAdam i Alba (iii): La parella*\nAdam i Alba (iv): Tovalloles i calces*\nAdam i Alba (v): Farmàcia\nLAlba havia anat a visitar a una noia perquè estava interessada en rebre classes de francès. Dies abans, quan lAlba va trucar al telèfon -que hi havia escrit al minúscul tros de paper arrancat dun foli penjat a la porta de la cafeteria de la facultat- per demanar una entrevista amb la noia, aquesta només li havia proporcionat el nom dun carrer i el número, sense indicar-li el pis. Per això, aquella tarda, en arribar al lloc convingut va haver de preguntar al porter, un dels pocs que queden en una ciutat cada vegada més acostumada als enginys electrònics, si coneixia una noia que vivia en aquell edifici.\n- Es francesa havia precisat lAlba.\n- Fa pocs dies que viu aquí?\n- No ho sé, però es diu Florette\n- Com la de lanunci de televisió? Sí, dona\naquella que surt corrents en cotxe i el noi la persegueix dient el seu nom. Florette, Florette\nCrec que viu al tercer.\nEfectivament, Florette vivia al tercer i lAlba va sortir molt satisfeta de la visita. Els dos darrers anys Florette havia estat a París, però no era el primer cop que vivia a Barcelona i havia decidit tornar perquè aquí tenia més oportunitats densenyar la seva llengua, feina que lapassionava. Florette parlava perfectament castellà (lAlba no va explicar res de català) i estava molt interessada en dirigir la formació segons les necessitats de la noia, això junt amb la bona primera impressió que havia tingut feien que lAlba estigués convençuda de contractar-la.\nEn baixar, el porter havia tornat a parar a lAlba i li havia demanat disculpes pel comentari sobre el nom de la noia.\n- Clar va dir lAdam, a la capital no estan acostumats a xerrar lliurement amb la gent, i si algú comença una conversa o és un degenerat o després se'n penedeix per si la resta de gent el confon amb un degenerat.\n05 de octubre de 2004 - 09:56\nLAlba i lAdam estudien Farmàcia, de fet es van conèixer a una festa de la facultat. Acaben de començar el nou curs i lAlba ja ha de preparar un treball sobre lorganització econòmica i empresarial duna empresa o institució relacionada amb el sector farmacèutic. Un dels estudis presentats el passat any, explica lAlba, va tractar sobre la recollida de medicaments i lAdam la convida perquè parli de lONG amb la que ella participa, ja que entre les seues tasques està la denviar medicaments a paisos del tercer món. Seria interessant, diu, perquè ha hagut un canvi en els darrers temps: mentre abans els medicaments recollits a les farmàcies es classificaven i embalaven per ser enviats a paisos en vies de desenvolupament, actualment només es recullen per ser convertits en brossa duna manera que no danyi al medi ambient reciclant-los correctament, ja que si tothom tira el xarop pel water la Mediterrània acabarà de color rosa. A més, lanterior forma dactuar comportava molts problemes: alguns cops els medicaments ja arribaven caducats, les instruccions dus no eren en la llengua nativa del país, la gran diversitat de productes dificultava l'administració i sha de recordar que, amb sort, hi ha un metge per cada 10.000 persones. És molt més eficient i econòmic comprar pots a lengròs de paracetamol que intentar organitzar un enviament de donatius en espècie.\nNotes personals a la palm: (1) Dir al Carles que ha estat molt bona idea revisar la farmaciola per portar els medicaments caducats a la farmàcia. (2) Fer un donatiu a Metges sense Fronteres.\n04 de octubre de 2004 - 15:03\nLAlba i lAdam van continuar parlant durant el transcurs del trajecte sense parar massa atenció en el que explicaven ni si algú els escoltava. Per això, lAlba va demanar indiscretament a lAdam:\n- Has netejat roba aquesta setmana?\n- Clar, cada setmana en netejo.\n- Doncs sempre et veig amb la mateixa tovallola...\nLlavors lAdam es va adonar de que potser algú més havia sentit el comentari de la xica i, pujant el to de veu, va excusar-se dient:\n- Jo netejo roba cada setmana, incloent la meva tovallola i, així, cada setmana la tinc neta.\nDe cop, casualment, tot el tren va callar i, mentre jo arribava a la conclusió de que aquells dos ja feia temps que vivien junts, lAdam va dir:\n- I tu què? Fa quinze dies que no et neteges les calces!\n03 de octubre de 2004 - 10:16\nDesprés de veure com lAdam acariciava els genolls de lAlba, no em quedava cap dubte respecte la seua relació. Ara només restava desvetllar si aquesta havia estat passada, era present o seria futura.\nLa química entre ambdós joves feia sortir tantes espurnes que em vaig veure obligada a posar-me les ulleres de sol, tant per protegir-me de la virulència en forma de feromones contingudes com per atorgar als meus companys de viatge una mica més dintimitat, intentant amb el meu gest crear una barrera entre ells i jo.\nLAdam va continuar els seus mims passant capriciosament la mà per les zones més castes i accessibles de lAlba. Va acariciar la cara de la xica, les seues espatlles, els seus braços i, dolçament, va prémer les seues mans. Els turmells també van ser objecte de les carícies dels dits del xic. Finalment, ella es va rendir a tanta dolçor i va prendre protagonisme en el ritual daparellament, apartant les grenyes de la cara del noi i fent-li un bes.\nDefinitivament, en aquest present perfecte ells eren parella i aquell petó ho confirmava. Potser abans ja mantenien una relació o potser duraria per sempre, però això no tenia cap importància perquè lúnica cosa que importava era el ara i aquell petó que es mereix un record en aquest weblog.\n02 de octubre de 2004 - 22:12\nAquestes són les primeres paraules que ha dit lAdam: No sé si vull pagar per veure-la (\n) -Mmmm? He frunzit el seny i he intentat esbrinar què volia.\nLAdam mirava a lAlba -bé, ara ja sé dues coses: que es coneixen i que no m'està parlant a mi- quan ha tornat a repetir la mateixa frase: (\n) perquè es simpàtica i és guapa i està bé de cos (\n) -em fa lefecte de que no estic entenent de què parlen i això fa que pari lorella atentament- (\n) però pagar? A la facultat hi ha gent que ho fa, però jo no sé (\nLAlba sel mira -ara, penso, és quan ella mho explica, perquè si estan parlant del que jo imagino: li para els peus; i si no, mho aclareix definitivament- i diu: Però, hi ha gent que li fa tall, que així sí que és capaç, però\njo que sé, és que hi ha gent molt clàssica pel món. No veus que mitjançant una webcam és diferent? A més, per aquest preu no esperaràs que sigui una model? Ja saps que et trobaràs\n-Estic paranoica o mha mirat quan ha dit clàssica? Potser sí que ho sóc, perquè jo no he pagat mai a ningú per veurel\nbé, al teatre sí però això no compta, o sí que compta?\nLAdam canvia el cul de seient i el posa al del davant de lAlba, li agafa dels genolls amb una mà i li acaricia el cabell amb laltra mentre li diu: Ja, però pagar?\nAmb un pam de nas! Mhe quedat amb un pam de nas! Collons com passen els anys, mhe tornat una vella classicorra que no és capaç dadaptar-se als nous temps\nPerquè no mhe adaptat si realment aquests dos són (o poden ser) parella, volen pagar per mirar per una webcam i ho estan discutint tranquil·lament i oberta al tren!\n01 de octubre de 2004 - 22:02\nUs he de presentar a Adam i Alba -per batejar-los dalguna manera perquè en aquest cas no conec els seus noms reals i, com que tinc intenció de parlar dells uns quants dies, és convenient identificar-los.\nAdam i Alba shavien apropiat dels quatre seients que hi ha al costat de la porta que comunica un vagó amb laltre. De fet no semblava que es coneguessin perquè havien ocupat els seients en paral·lel.\nAdam viatjava desquenes al costat de la finestra i tenia les potes recolzades al seient del davant -he dit potes, perquè quan algú fa coses danimal em permeto descriurel com a tal- I lAlba, asseguda a la seva diagonal, ocupava amb el cul el seient del costat de la porta i amb la bossa (i les carpetes i el mòbil i\n) el que restava lliure.\nJo mhe posat enmig dels dos intentant apropiar-me del seient de les potes de lAdam -tement interferir en una possible relació, doncs el sexe, ledat i laspecte els conferia un potencial interessant a curt termini- i he espolsat la possible porqueria que shagués pogut desprendre de la sola de les sabates del nen amb un efecte estudiat perquè la mateixa anés a parar a la seua cara.\nI sense voler mhe assabentat de la meitat de la seva vida -i que em perdonin, però vosaltres també esteu a punt de fer-ho\nsi voleu, clar.\nD'amor i pecats\n22 de septiembre de 2004 - 21:22\nNo sé si es tractava d'un conte eròtic, d'un poema d'amor o d'una confessió.\nEl xic que està segut al meu costat estava llegint un llibre quan ha decidit deixar a una banda el plaer passiu de la lectura per passar al plaer actiu de l'escriptura i, amb un moviment ràpid, ha amagat el llibre a la bossa i ha extret un full i un bolígraf. Jo he intentat mirar furtivament el paper blanc tacat de tinta, potser buscant una excusa pels meus posts o esperant reconèixer un gran escriptor poc mediàtic, qui sap si volent descobrir una ànima bessona o fantasiejant amb la vida secreta del meu desconegut...\nNomés n'he pogut rescatar quatre paraules:\ntots els pecats


Com ensenyar al vostre gos a fer-se «selfies»\nSi voleu imatges d'allò més divertides del vostre company, seguiu aquests passos!\nper Redacció dimarts, 26 de juliol 2016 - 10:09h\nImatge d'un 'selfie' de gos. Foto: Agències\nEl blog Photojojo ha compartit una entrada on ens explica com podem ensenyar el nostre gos a fer-se autofotos, o més conegudes ara com «selfies». Si seguim aquests senzills passos podrem tenir imatges del nostre company pelut molt divertides, a més de passar una bona estona. També podeu aprofitar i intentar fer algun vídeo!\n1. Un gos, és essencial.\n2. Un telèfon mòbil amb càmera frontal o una tauleta.\n3. Una bossa de plàstic, preferiblement de les d'envasar, on hi càpiga el dispositiu mòbil.\n4. Mantega de cacauet (els hi encanta als gossos, i als nostres supermercats no és complicat trobar-ne).\n5. Llaminadures per a gossos.\n6. L'aplicació «Big Camera Button». Aquí teniu la versió per iOS i la versió per Android.\n7. Opcional: si voleu que més que una activitat esporàdica sigui una habilitat que aprèn el vostre gos, podeu utilitzar un 'clicker' (una eina d'ensinistrament).\nComencem a fer 'selfies'\nPas 1. Preparem l'aparell: col·loqueu el vostre dispositiu mòbil dins de la bossa de plàstic amb una mica de mantega de cacauet per sobre de la bossa a la zona on hi haurà el botó de l'aplicació per fer la foto.\nPas 2. Ensenyar-li a tocar la pantalla: li ensenyem el mòbil amb la mantega de cacauet i tan bon punt la toqui, és a dir que faci el moviment que ha d'aprendre per fer-se la foto, el felicitem i li donem una llaminadura per a gossos o si heu optat per un clicker també el feu servir.\nPas 3. Repetir l'acció: repetiu aquesta acció fins que relacioni tocar la mantega de cacauet amb rebre un premi o escoltar el 'clicker'.\nPas 4. Quan ja s'hagi acostumat a fer el moviment ja podeu treure la mantega de cacauet i la bossa que protegia el telèfon o la tauleta. Quan el gos doni un cop amb el nas o llepi la pantalla com abans, seguiu premiant-lo amb alguna llaminadura per a gossos.\nPas 5. Comenceu a fer fotografies! El vostre gos ja ha après el truc per fer-se 'selfies'. Poseu en marxa l'aplicació, seleccioneu l'opció que posa un botó més gran del que és normal per fer fotografies i aguanteu el telèfon o la tauleta perquè es comenci a fer 'selfies'!\nUn raper es dispara a la cara per cridar l'atenció\nEls dos atacants de Normandia degollen el capellà i són abatuts


Portfoli del 21T: S'acaben els examens de valencià\nS'acaben els examens de valencià\nAquesta setmana varem tindre l'ultim examen de valencià d'aquesta avaluació.\nDilluns, Toni ens va repartir un foli amb tres entrades del portfoli de la classe, una entrada setmanal, un resum d'un capítol del Tirant i un exercici creatiu sobre el Tirant. Varem llegir els textos i Toni va fer una correcció i nosaltres varem substituir les paraules que estaven mal escrites.\nDimecres varem tindre l'examen. Va resultar ser un examen un tant difícil, tot i que teníem els apunts. Aquest examen tenia cinc preguntes, ademés d'una altra que era optativa.\nDijous començarem la classe amb un treball en grup, al qual teníem que redactar una rubrica per als Quizs. Després d'aquest treball Toni ens va repartir els exàmens i el varem comentar a classe.\nPublicat per Hector Zaldivar a 23:40


Coixins variats de Patch by Sangem Labors\nd’octubre 25, 2020\nAvui us volem mostrar uns coixins variats fets amb la mateixa tela perquè pugueu veure les múltiples possibilitats que dona la tècnica del Patchwork. Tots ells fets per la mestra Menchu, moltes gràcies artista.\nEsperem que us agradin i pugueu fer-los per a la vostra llar. Us recordem que atenem en persona a la botiga, preferiblement dimecres als matins, amb cita prèvia a través del correu botiga@sangemlabors.com.\nDir-vos també que tenim les classes ocupades amb 4 alumnes i ja no tenim places disponibles. En cas que estigueu interessats envieu un e-mail i us informarem si hi ha alguna plaça disponible properament. Són moments delicats i ens hem de prendre molt seriosament les mesures de seguretat.\nSalut, que tots i totes la necessitem, i bona setmana!\nMans, mascareta i distància social\nEtiquetes de comentaris: barcelona coixí exposició patchwork patch patchwork sangem sangemlabors sangemlabors.com\nTornem a activar-nos amb un camí de llit marítim


Un nefast percentatge desllueix la millora defensiva (51-44) | Entre rivals – Esports\nUn nefast percentatge desllueix la millora defensiva (51-44)\nOriol Tintó encara cistella en un partit a casa d'aquest any. ALEIX CAMPRUBÍ\n06 febrer 2018 20:11\nEl baix percentatge d’encert en tirs de 2 va marcar el partit d’aquest cap de setmana del Beep Bàsquet Berga. El homes de negres van ser, però, pitjors (14% d’encert de 2 amb 7 de 49), i van caure a la pista del CB Matadepera Taronja per 51 a 44, tot i la millora defensiva respecte dels darrers partits.\nEl primer parcial va ser el més igualat, amb un Berga que cometia errades i fins i tot fallava els llançaments oberts, mentre el rival prenia males decisions. El seu desencert, però, venia condicionat per la bona defensa visitant, arribant 11 a 12 al final del temps. En el segon, els locals comencen a estar més encertats i la defensa del Berga no acompanya a l’atac, que segueix sent molt dolent, situant-se al descans 24 a 20.\nEl Matadepera comença a sentenciar el partit ja en el tercer parcial, agafant un avantatge de 12 punts, però els de Manel de Haro no es rendeixen i s’acosten a 7, tot i el desencert persistent en tirs de 2. L’equip insistia i aconseguia generar ocasions i llançaments oberts, però la pilota no entrava. Aquestes errades també castiguen anímicament a un Berga que baixa la guàrdia i tendeix a les preses, les precipitacions i les males decisions. L’intent de defensa més agressiva amb una zona 2-3 i la pressió a tota la pista en algunes situacions dóna bons fruits, però no suficients, i el conjunt local aconsegueix nous avantatges per tancar el partit, que acaba amb el definitiu 51 a 44.\nOriol Tintó va ser l’únic jugador amb una actuació decent en el partit. Tot i el seu més que pobre percentatge en tirs de 2 (17% amb un 3 de 18), va aconseguir un doble-doble amb 16 punts i 11 rebots, a més d’aconseguir 5 taps i 2 assistències que li atorgaren 19 punts de valoració.\nLa derrota deixa als berguedans a la 5a plaça, on hi ha un triple empat amb 9 victòries, però el Beep és superior per l’average. El proper rival serà el CB Vilatorrada, el segon classificat, amb 13 victòries, la setmana a sobre de carnestoltes..\nEl post-partit: CB Matadepera Taronja 51 – Beep Bàsquet Berga 44\nHug Tuyet Segon entrenador Beep Bàsquet Berga\n“Hem donat moltes voltes a si el problema va ser tàctic o de preparació. Teníem els objectius clars i els vam aconseguir, tant evitar que els seus jugadors clau anotessin i mantenir la defensa pressionant a tota pista quan fes falta. Entenem que cal canviar alguna cosa als entrenaments, falta competitivitat. La valoració del partit és negativa, però sobretot estem decebuts amb el percentatge de tirs de 2, no ens el podem permetre en cap partit. Això va decidir el partit, si en comptes de 7 de 49 n’haguéssim ficat 14 -que segueix sent un percentatge dolent, hauríem guanyat d’1 punt. La pilota no va entrar”.\nOriol Tintó Jugador Beep Bàsquet Berga\n“Va ser un partit on vam estar molt desencertats de cara a cistella, fallant l’infallable, i on vam deixa-nos descentrar massa per les decisions arbitrals. Fallàvem situacions que normalment s’encerten. Es pot mirar de buscar situacions més clares, però, quan fins i tot aquestes les falles, és difícil de trobar solucions. Com a punt positiu, vam millorar en defensa respecte dels partits anteriors. Jo vaig estar en la línia de desencert de l’equip”.\nBàsquet Bàsquet Berga beep bàsquet berga beep berga Berga Hug Tuyet oriol tinto


Èxit d'organització del Japan Weekend, que torna el març del 2022 - La Farga L'Hospitalet Centre d'Activitats. La Farga GEM, S.A.\nSatisfacció entre els organitzadors del Japan Weekend després de la celebració del certamen a La Farga Centre d’Activitats.\nLa bona disposició dels espais i el control d’aforament durant els dos dies de celebració han convertit La Farga en un espai segur, malgrat la situació sanitària per la que travessem en aquests moments.\nLa directora del saló, Maite Franco s’ha mostrat molt satisfeta del desenvolupament de l’edició d’enguany del Japan Weekend: “Tot ha anat molt bé, tant de visitants, amb el límit d’aforament permès, com el comportament dels mateixos, que en tot moment i en general han estat exemplars, complint les mesures adoptades pel que fa a l’ús de mascaretes i distàncies de seguretat, tant a l’interior, com a l’exterior del recinte”.\nEnguany s’ha celebrat la 15a edició d’aquest esdeveniment relacionat amb tot allò que envolta la cultura japonesa, des de la gastronomia, l’anime, el manga o el Cosplay. “ja tenim ganes de poder tornar a L’Hospitalet el mes de març“, ha manifestat Maite Franco, anunciant que el certament tornarà el 2022 en les seves dates habituals.


Actualitzada 03/12/2020 a les 14:50\nAprendre sobre la història de l’art, analitzar escultures i pintures fetes fa segles, saber diferenciar entre l’estil jònic, dòric o corinti és una de les matèries que normalment els alumnes que fan un batxillerat relacionat amb les humanitat i les ciències socials han d’estudiar.\nAgradi més o menys l’assignatura, els coneixements que s’aprenen poden donar un cop de mà als estudiants a decidir-se sobre els estudis a fer a la universitat, com és el cas de la lleidatana Raquel Begueria, de 28 anys. “El professor em va transmetre una mica la passió per analitzar les obres d’art, a veure les seves composicions i com en algunes estan molt estructurades mentre que altres es basen en les sensacions de l’artista”, detalla la jove. La curiositat la va dur a estudiar el grau en Història de l’Art i Gestió del Patrimoni Artístic a la Universitat de Lleida i a estudiar un màster en peritatge, avaluació i anàlisi de les obres d’art i formar part de cursos sobre falsificacions. “Tots aquests coneixements m’han permès veure que m’apassiona aquest món perquè he pogut tocar des de restauració fins a falsificacions, saber com funciona el preu del mercat... He crescut molt en aquest sentit.”\nAquestes formacions li van permetre complir un dels seus somnis: treballar en el món de l’art i fer-ho en un museu de renom com és el Carmen Thyssen. “Feia reforç a nens de primària i d’ESO, però jo em volia dedicar a l’art. Quan va sorgir l’oportunitat vaig enviar el currículum corrents. Em va sorprendre perquè feia deu anys que pujava a Andorra i no sabia que hi havia un Carmen Thyssen! No m’ho vaig ni pensar.” Des de fa un any i mig s’encarrega de la producció i posada en pràctica de les exposicions de l’equipament, de les activitats de l’àrea EduCarmen Thyssen i de la gestió de les xarxes socials. “Professionalment no tinc clar on vull arribar, però aquí estic molt bé i crec que en la situació per la Covid em quedaré més temps. Estic aprenent i creixent professionalment.” Tot i ser conscient que aquesta professió “ofereix sortides més concretes” que d’altres, la jove anima tots aquells estudiants que tinguin dubtes sobre si estudiar Història de l’Art que ho facin i rebusquin bé sobre les possibilitats que ofereix aquesta carrera. “Els diria que ara tot està a l’abast de tothom i que investiguin perquè jo no sabia que m’apassionava fins que vaig fer el màster”, conclou.


Sense pisos nous\nLes dades d’Estadística indiquen que la venda d’immobles ha augmentat prop d’un deu per cent, però bàsicament per l’increment de la venda de pàrquings i d’habitatges de segona mà, que han compensat la caiguda en picat dels nous\nActualitzada 01/02/2019 a les 06:45\nLes xifres sobre les vendes d’immobles a tancament del 2018 són un reflex fidel del que està passant al mercat. La característica més destacada és que durant tot l’any passat només es van vendre disset habitatges nous, una xifra ridícula, amb una mitjana d’un i mig al mes. La dada és tan contundent que és gairebé igual que la de cases unifamiliars noves venudes (dotze). La caiguda de la venda d’obra nova en pisos és impactant, de prop d’un 90%, ja que el 2017 se’n van vendre 152 de nous. El motiu és evident: no es construeix. Perquè el mercat de venda no està pas aturat, però s’ha centrat només en la segona mà, en què s’han fet operacions de compravenda en dos mil pisos o apartaments. S’està vivint la paradoxa d’un sector que està a l’alça com és la venda d’habitatges, a causa en gran manera dels preus dels lloguers, però que es troba que no s’edifiquen noves promocions. En aquesta equació no s’ha d’oblidar el paper de la banca, que manté reticències importants a l’hora de prendre riscos en els préstecs a la construcció. Tot i que bona part dels immobles que es van quedar entrampats durant la crisi ja han sortit dels balanços de les entitats financeres, encara en queden per recordar al sector els riscos d’un excés d’alegria en el totxo. La major part d’immobles en general s’han venut a les parròquies altes, amb Canillo com a estrella, ja que acumula sis vegades les xifres de venda de Sant Julià de Lòria (on hi ha menys operacions). Els preus prohibitius que s’estan registrant a Andorra la Vella i a Escaldes-Engordany han derivat en una tendència clara dels compradors envers les parròquies altes. Menció a banda mereix Sant Julià, perquè les xifres indiquen que, tot i ser una parròquia econòmica pel que fa a la mitjana nacional a l’hora de comprar un immoble, no està tenint tirada. Segurament els problemes generals de la parròquia tenen una incidència clara en aquestes xifres. Gairebé ningú deu desitjar una nova bombolla immobiliària quan encara no s’ha acabat de pagar la factura de l’última. Tot i així, el sector haurà de ser capaç de posar pisos nous al mercat perquè l’únic que s’està construint és d’alt estànding. Sense els excessos del passat l’economia necessita fer girar la roda que proporciona l’obra nova.


Sagues de Llegenda: del besavi als besnéts - Novembre del 2016\nLa història dels Clubs està plena de records, vivències i un sens fi d'anècdotes que serveixen per embolicar de sentiments situacions que han de seguir vigents.\nA mitjans dels anys 60 el nostre club tenia un excel·lent equip amateur que competia a bon nivell amb altres equips del barri. En aquest equip jugava Gregorio, un extrem amb una extraordinària habilitat i velocitat. Gregorio era l' enginy, la creativitat, l' imprevisible, els seus regats dibuixaven camins marejadores pels defenses i el seu fi toc harmonitzava amb la millor de les simfonies.\nGregorio, a més, era una persona propera, optimista, alegre, ocurrent, sempre tenia una paraula agradable pels altres, el que li feia molt estimat i respectat per la gent. Gregorio va ser una icona de saviesa a la qual impregnava de la seva singular sornegueria.\nA finals dels 70 la saga va seguir present a través del seu fill Paco que no va heretar del seu pare el fi estilisme futbolístic però sí els seus valors humans. Paco era un defensa esquerrà, fort, que es lliurava al màxim en tots els partits. Era el que molts identifiquen com un defensa de raça (a la foto, de peu, el segon per l' esquerra).\nAmb tots dos ja haurien ocupat un espai a la història del club, però no podia finalitzar aquí i Aleix, nét de Gregorio i fill de Paco, va ingressar al club a la categoria Aleví fins la d' Amateur. Era un defensa fort, ràpid i contundent, fidel hereu del seu pare.\nPerò paral·lelament, la saga de Gregorio seguia enriquint la nostra història i Oriol, besnét de Gregorio, nét de Paco i fill alhora de Mª Elena, filla de Paco, va ingressar al club fa tres anys a l' Escola i aquest any al Benjamí C gaudeix de valent. Arnau, germà de l' Oriol, va entrar fa un any a l' Escola i actualment està al Prebenjamí C. Tots dos mantenen a la memòria col·lectiva una trajectòria familiar que es va iniciar fa més de 50 anys.\nHistòries boniques que convé tenir present per posar en valor conceptes importants com la lleialtat, fidelitat, sentiment de pertinença i exemplaritat.\nA l' actualitat Paco és vocal de la Junta Directiva del club.\nGràcies Gregorio per ser el pioner !!!


La casa de Palma on vaig anar a viure... - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nLa casa de Palma on vaig anar a viure...\nObra:Temps d'innocència (p. 34-35)\nIndret:Casa de Carme Riera\nLa casa de Palma on vaig anar a viure quan tenia un parell de setmanes i hi vaig passar la infantesa i l'adolescència, la va comprar el besavi cap al 1880. Construïda amb els maons de pedra de Santanyí, que fins fa poc eren elements característics de l'arquitectura mallorquina, ocupa el fons del carrer que s'inicia a la plaça de Weyler i impedeix que aquest continuï recte fins a la Rambla. Per arribar-hi cal tombar a mà esquerra i seguir uns cinquanta metres pel carrer d'Oliva, entre el mur del convent de les Caputxines i les parets de ca nostra.\nFins que la torrentera que creuava Ciutat, travessant diversos horts, com el del Sol, nom que encara recorda el del carreró sense sortida per on s'allargassa el frontal de la casa, no fou desviada, per allà baixaven les aigües tèrboles i desbaratades que una nit tràgica de setembre del 1480 arrossegaren sense pietat ni treva tot el que trobaren al seu enfront, cases i obradors, homos, dones, infants i animals. De vegades, a l'hivern les rajoles de gerrer del trispol traspuen una humitat aferradissa que em fa pensar que les aigües del torrent, que segueix cercant el seu pas natural, són sota els fonaments de ca nostra perquè si així no fos no hi hauria al jardí una abundància tan grossa de caragols i fins i tot de llimacs, que de nina compatia molt perquè me pensava que eren caragols pobres que no tenien casa i havien de viure a la intempèrie.\nEls meus pares convivien amb els avis i la tia C. al pis principal fins que no va néixer el meu germà segon. Amb l'augment de la família passaren a ocupar els estudis, que és com a Palma es denomina l'entresòl dels casats, destinat, sembla, a servir als al·lots de la família per estudiar, independitzats del trui de la casa o la casa independitzada del seu trui. Jo, però, em vaig quedar amb la senyora-àvia i la tia.\nEls tres pisos de la casa, comunicats per dedins per escales, quedaren distribuïts segons les distintes faccions familiars. El senyor-avi Pau, amb les seves bullidures i remeis, els aparells de gimnàstica, el seu despatx, la biblioteca, l'alcova amb vestidor i l'arbre genealògic, penjat damunt del WC, a la cambra de bany, continuà a dalt, a les antigues dependències del servei, ara molt més reduït. La senyora-àvia a la planta noble amb la seva filla i la seva néta. Abaix, els meus pares.


Corrent d’igualtat – aeQual 2.0\nEmpreses en primera línia / Igualtat de gènere / Notícies / Plans d'Igualtat\n28 maig 2015 02 març 2016 xarxes\nEl Departament d’Empresa i Ocupació acaba de registrar i certificar el Pla de Conciliació i Igualtat d’Oportunitats de dones i homes de Guerin (PCIG), empresa barcelonina amb 125 anys d’història i referent en la distribució tècnica de material elèctric a l’Estat espanyol. El PCIG pretén ésser, afirma el document, «una eina efectiva de treball» mitjançant la qual es creen les figures de l’agent i de la comissió d’igualtat com a garants de la no discriminació per raons de gènere i amb presència activa en tots els processos de l’organització.\nLes principals mesures del pla van adreçades a fomentar la incorporació de les dones en l’organització i a sensibilitzar els agents externs. D’altra banda, per tal de millorar el funcionament i eficàcia de l’organització, es refermen les promocions professionals desenvolupades, protagonitzades els darrers anys per una important quantitat de dones, i s’estableix, en la definició de perfils professionals i llocs de treball, la no distinció del sexe per a l’ocupació d’un lloc de treball.\nLideratge en femení plural\nL’empresa ha establert procediments interns per prevenir l’assetjament sexual, psicològic i per raó de sexe, basat en la redacció d’un protocol ad hoc i en la creació d’un Compliance Officer, responsable del departament legal. La flexibilitat horària i un ampli ventall de mesures de conciliació de la vida personal i laboral completen el paquet de 58 mesures que integren el Pla d’igualtat.\nAmb seu a Barcelona i amb més de 40 punts de venda arreu de l’Estat espanyol, Guerin acredita una plantilla amb un 85 per cent de contractació indefinida i una trajectòria de preocupació per la qualitat i per la igualtat, tant entre dones i homes com pel que fa a la diversitat cultural inherent a una empresa que forma part d’una multinacional present a 41 països.\nGuerin confia en que la posada en pràctica del pla contribuirà decididament a l’enriquiment de l’organització, la millora de l’ambient de treball i de les relacions laborals, de la qualitat i de les habilitats del personal, i alhora de la gestió, que es beneficiarà de l’estil de lideratge que poden aportar les dones. Juntament a aquests aspectes, es veuran incrementades la salut laboral la satisfacció personal i la qualitat de vida de les treballadores i treballadors, i tot plegat redundarà en la imatge, la reputació i el prestigi de l’empresa.\nPodeu consultar el Pla d’gualtat de Guerin al Registre oficial de l’Àrea de Qualitat en el Treball.\nLa reforma horària, a tocar


Márquez arriba a les 60 ‘pole position’ en 120 Grans Premis\nEl seu germà Àlex també bat el record del circuit de Silverstone\n4 min. Barcelona 24/08/2019 16:10\n651x366 Marc Márquez aconsegueix a Silverstone la seva 60ª pole / EFE Marc Márquez aconsegueix a Silverstone la seva 60ª pole / EFE\nQuan Valentino Rossi ja premia el puny per celebrar la pole position, Marc Márquez va tornar a esborrar la rialla a l’italià. En una última volta marca de la casa, el pilot de Repsol Honda va demostrar la seva superioritat al Mundial de MotoGP aconseguint la quarta pole consecutiva amb un temps d’1:58.168. I, de passada, va engreixar unes estadístiques que mai abans s’havien vist al Mundial. Márquez ha aconseguit 60 pole positions en 120 curses de de MotoGP. És a dir, el 50% dels cops que surt a la pista els altres rivals han de veure com surt primer. A Silverstone, els tocarà a Rossi, segon, i a l’australià Jack Miller, tercer. Va ser una jornada rodona per a Márquez, que va batre el rècord del circuit en MotoGP. I quan atenia la premsa li va arribar la notícia que el seu germà Àlex havia fet el mateix en Moto2: millor temps i rècord.\nSi durant tota la jornada de dissabte el francès Fabio Quartararo semblava ser el més ràpid, Marc Márquez va donar un cop d’autoritat just al final de la sessió d’entrenaments en un circuit on ha guanyat un sol cop en MotoGP, un llunyà 2014. El Gran Premi britànic no sol ser en el que brilla Márquez, que ha vist com en els últims anys sona l’himne italià amb els triomfs de Dovizioso i Rossi, però amb el nou asfalt d’aquest any l’Honda de Márquez va imposar-se a un Valentino Rossi que ja donava per fet que aconseguiria la seva 56a pole.\n“Tenia la meva estratègia. Com que lidero el Mundial, no havia de ser jo qui estigués davant estirant, així que he esperat el meu moment. Estic content, ja que m’esperava que alguna Yamaha pogués estar per davant, però caldrà vigilar a la cursa. Rossi sempre roda millor a les curses que als entrenaments”, va advertir Márquez, prudent. El segon classificat al Mundial, Andrea Dovizioso, sortirà des de la setena posició, per darrere dels catalans Rins i Viñales, quart i cinquè respectivament. Amb la quarta pole consecutiva, Márquez busca la setena victòria d’aquest any per tal de consolidar el liderat d’un Mundial que a hores d’ara gairebé tothom dona per fet que celebrarà a l’Ajuntament de Cervera amb la seva gent.\nMentre Marc Márquez somreia, el seu company d’equip Jorge Lorenzo patia. El mallorquí va caure a Assen el juny passat, i la caiguda li va provocar fractures a les vèrtebres T6 i T8. El procés de recuperació, una mica més lent del previst, el va deixar sense participar als Grans Premis d’Alemanya, la República Txeca i Àustria. El retorn no ha arribat fins a Silverstone, on sortirà des de la 21a posició, només per davant del txec Karel Abraham. “Necessito ritme, necessito rodar”, deia el mallorquí, que va explicar que el principal obstacle, ara mateix, és mental, ja que té por de tornar a caure.\n“No vull caure, si caic puc fer-me més mal. I tot plegat no ajuda. Però ho estic donant tot. Fa molt de mal veure com ho has donat tot i ets a dos segons dels altres. Quan pateixes una caiguda com la meva et calen uns tres mesos per estar recuperat. Fa dos mesos de la caiguda, i cada nit sento molt dolor a l’esquena. Cada cop que m’esforço més al gimnàs o a la pista, fa mal”, explicava seriós un home que ha sigut cinc cops campió del món, dos en Moto2 i tres en MotoGP. Ara li toca sortir des de les últimes posicions entre rumors sobre un possible retorn a Ducati, on va militar les dues últimes temporades sense aconseguir pujar al podi del Mundial.\nArbolino mana a Moto3\nA Moto2, Àlex Márquez va aconseguir la pole amb un temps espectacular de 2:04.374, i va superar Jorge Navarro i Augusto Fernández. El suís Thomas Lüthi, segon classificat al Mundial per darrere de Márquez, va caure i sortirà des de 12a posició. Als entrenaments de Moto3 el millor temps va ser per a l’italià Tony Arbolino, que va dominar amb total superioritat unes sessions on el líder del Mundial, el valencià Aron Canet, no va passar de la 12a posició.\nÀlex Márquez renova amb Estrella Galicia i seguirà un any més a Moto2\nÀustria, territori inexpugnable\nL'última bandera per plantar de Marc Márquez\nFinlàndia, novetat al calendari del Mundial de MotoGP\nViñales treu profit d’una nova picabaralla Márquez-Rossi


Andorra, Catalunya i França faran vigilàncies de caçadors i recomptes de fauna conjunts\nLa reunió de treball celebrada aquest dimarts a Andorra és el resultat del primer seminari pirinenc de gestio' transfronterera de fauna salvatge que va organitzar la Generalitat de Catalunya juntament amb l’ONCFS, amb el suport del Conselh Generau d’Aran el mes d’abril.\nL’objectiu d’aquestes reunions, tal com ha informat el Govern en un comunicat, e's cone'ixer la zona on s’actua conjuntament -la Val d’Aran, Andorra, l’Arieja i els Pallars-, i posar en comu' els serveis que s’efectuen. Aixi', els agents volen establir serveis conjunts de vigila'ncia de cac'adors i de recompte de fauna salvatge de manera que cada cos treballi en el seu territori pero' de manera coordinada amb els altres cossos.\nA me's, en aquesta primera reunio' tambe' s’ha posat sobre la taula la voluntat de compartir formacions i establir metodologies de treball compartides que permetin una millor col·laboracio'.\nLa reunio' ha estat encapc'alada pel director del Cos de Banders, Miquel Rossell, a me's de l’inspector de Medi Ambient del Servei departamental dels Pirineus Orientals, Alain Batalle, acompanyat del delegat adjunt de la direccio' regional de Llenguadoc Rosselló Migdia Pirineus, Lois Ge'rard d’Escrienne, i de l’inspector en cap dels agents rurals de Catalunya, Josep Antoni Mur.\nArtículo anteriorLlovera transmet als interns del Centre Penitenciari la necessitat d'una actitud positiva a la vida\nArtículo siguienteEl quart cicle ONCA Bàsic s'inicia el 9 de juliol a les Nits d'estiu als museus


El nostre objectiu a l’hora de crear una estratègia SEO Móra la Nova és aconseguir els millors resultats en la generació de trànsit potencial i sa des dels cercadors, sobretot el posicionament Google Móra la Nova, cap a la pàgina web del client. La conversió d’aquest trànsit nou potencial en client nou aconseguit, és l’estratègia On-page que també cal abordar per assegurar-nos l’èxit i tancar el procés consolidant l’estratègia dissenyada.\nA l’igual que el Manteniment informàtic Móra la Nova és vital per a qualsevol empresa avui dia, la seva estratègia SEO de posicionament web Móra la Nova també forma part de quelcom vital i necessari per a la seva supervivència o en cas contrari, òbviament pot tenir els dies comptats.\nAixí doncs, el posicionament web Móra la Nova és una forma de fer les coses, una metodologia constant i una filosofia que cal desenvolupar en cada disseny web Móra la Nova, optimització web i projecte en aquest sentit. Aquesta metodologia i filosofia de treball és el resultat de tants anys d’experiència en el servei de posicionament web Móra la Nova, i només es pot assolir entenent i transpirant durant tant de temps els paràmetres, motius i estratègies de posicionament web Móra la Nova òptimes i exitoses que Google contempla en el seu posicionament natural, en evolució constant.


DILLUNS, A LES 12.55\nEsport3 emetrà, a partir dilluns, la Copa Intercontinental de futbol sala que es disputa a Bangkok, a Tailàndia. El canal d'esports retransmetrà en directe els partits del Barça i el Pozo de la fase de grups; dissabte 31, les semifinals; i, diumenge 1, la final i la final de consolació. El primer partit serà dilluns, a les 12.55, entre el FC Barcelona i Shenzhen Nanling.\n23/08/2019 - 18.27\nEsport3 emetrà els partits més destacats de la Copa Intercontinental de futbol sala que es disputa a Bangkok, Tailàndia. Una competició que compta amb dos equips europeus (el Barça i El Pozo Murcia), dos brasilers (Magnus i Corinthians), l'argentí Boca Juniors, i equips de l'Iran, la Xina, el Marroc, i el combinat que juga de local, el Chonburi Bluewave, de Tailàndia. El canal d'esports retransmetrà en directe els partits del Barça i el Pozo de la fase de grups; dissabte 31, les semifinals; i, diumenge 1, la final i el tercer i quart lloc.\nEl Barça arriba a la Copa Intercontinental després de guanyar la lliga a el Pozo, ara fa dos mesos. És una competició important que comença en plena pretemporada (la Lliga encara no ha començat), en què el Barça buscarà el seu primer títol intercontinental. L'equip per batre és el Magnus, del Brasil, que ha guanyat les dues últimes intercontinentals i es presenta a Bangkok com a favorit.\nDilluns 26 (a les 12.55):\nFC Barcelona - Shenzhen Nanling (xinès)\nDimarts 27 (a les 8.55):\nSungun Varzaghan (Iran) - El Pozo\nEl Pozo M agnus (9.00)\nA les 10, la primera semifinal. A les 13.00, la segona semifinal.\nA les 10.00, el partit pel 3r i 4t lloc. A les 13.00, la final.\nTots els partits, en directe per Esport3, amb els comentaris d'Àlex Oliva i l'anàlisi tècnica de Jordi Garcia.


20 de novembre de 2020 (12:08 CET)\nL'Ajuntament de Bonrepòs i Mirambell ha posat ja en marxa el servei de reforç escolar per a l'alumnat del municipi que cursa educació secundària.\nAmb la subvenció rebuda des de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, la Regidoria d'Educació ha decidit destinar part de la subvenció a donar suport acadèmic a aquells i aquelles alumnes que necessiten una atenció personalitzada en els seus estudis.\nLes persones interessades deuran enviar els seus dubtes i dades de contacte al correu electrònic refuerzo.escolar@bonreposimirambell.es. Si l'aclariment dels dubtes no pot solucionar-se de manera telemàtica, es concertarà una cita presencial amb l'alumne o alumna. Les classes presencials, que s'imparteixen al primer pis de la Casa de la Cultura, es porten a terme seguint les normes, recomanacions i protocols de les autoritats sanitàries.\nJosé Manuel Alberich, regidor d'educació, ha explicat que "la situació provocada per la Covid està ocasionant que molts i moltes alumnes hagen vist afectades les seues rutines d'estudi diari, pel que des de l'Ajuntament hem volgut facilitar-los un reforç acadèmic gratuït i personalitzat de forma que no disminuïsca el seu rendiment acadèmic amb relació al d'altres anys".


El Bosc de la Pau no oblida les víctimes | Noticias Colombia\nEl Bosc de la Pau no oblida les víctimes\nAutor : Nina Lendal, International Action for Peace\nEl Bosc de Pau no oblida les seves víctimes\nIAP acompanya l’acte en memòria dels “falsos positius” al Magdalena Medio\nEs nota un brill als ulls de Don Miguel quan el seu fill Willman col·loca la placa en memòria del seu germà al jove cedre. Els dos es posen ferms per a les fotos de la premsa, present a l’esdeveniment simbòlic de construcció d’un Monument Viu de Pau a la vereda Puerto Matilde a la vall del riu Cimitarra.\nAquest monument és un dels components del Bosc de Pau que s’instal·larà a 60.000 hectàrees de la zona: un programa del Ministeri de Medi Ambient que recolza la protecció mediambiental, els projectes productius i els processos de memòria a zones afectades pel conflicte.\nL’escena dels dos líders de l’Associació Camperola de la vall del riu Cimitarra (ACVC) fa que recordi el primer cop que vaig conèixer al Willman, allà per l’any 2008. Sota un gran arbre vam seure a parlar i em va contar que acabava de perdre el seu germà gran. Miguel Ángel va ser un líder reconegut a la seva comunitat, assassinat per l’exèrcit el 27 de gener d’aquell mateix any, a la vereda Puerto Nuevo Ité, la mateixa vereda a on el Willman i jo vam estar conversant.\nCom si això no fos suficient, també em va contar que el seu pare estava empresonat. L’any 2007 es van expedir ordres de captura contra tots els directius de l’ACVC, acusant-los de rebel·lió. Sis d’ells van ser detinguts mentre els altres es refugiaven. Durant l’any 2009, els casos van ser tancats, un per un, per falta de proves i, en retrospectiva, el que va ocórrer sembla més aviat un muntatge judicial amb l’objectiu d’afeblir el moviment social, tal com s’ha vist tantes vegades a Colòmbia.\nTornem al 2017. A l’esdeveniment a Puerto Matilda, la presidenta de ACVC, Irene Ramírez, també recorda aquella època tan dura per a l’associació i les comunitats. Conta com el període presidencial de l’Álvaro Uribe (2002-2010) es va caracteritzar pels constants assenyalaments, muntatges judicials i els anomenats falsos positius; civils assassinats per l’exèrcit i presentats com a guerrillers caiguts en combat.\nAl Monument Viu de Pau, diverses famílies de víctimes col·loquen 42 plaques als arbres sembrats per al mateix propòsit. Cada placa duu un nom. Tots els camperols de la vall del riu Cimitarra, tots executats extrajudicialment per l’exèrcit.\nCadascun d’ells té una història. En Pablo, un líder local, em conta que va conèixer al José Manuel; treballaven junts. L’Eladio, de l’ACVC, recorda com en Carlos formava part del grup de dansa del Nord-est Antioqueño. Van trobar el cos d’en Guillermo perquè havien deixat la muntura al camí. L’exèrcit també va matar al cavall. Em costa entendre i digerir tots aquests destins dolorosos.\nEls falsos positius\nLa sociòloga Natalia Fernández, dedicada al treball de memòria històrica de l’ACVC, m’explica que molts dels 42 casos estan sent examinats pel sistema judicial. Alguns ja s’han resolt o estan prou avançats, d’altres no tant. Menciona el cas de l’Aicardo Antonio Ortiz Tonón, sentenciat “a mig fer”. Dos militants i un civil han estat condemnats, però el cas de cinc membres més de l’exèrcit està estancat. Hi ha d’altres que ni tan sols són investigats malgrat els testimonis que assenyalen la seva responsabilitat. Alts comandaments. Una sentència de maig del 2017 declara responsable a l’Estat Colombià, al Ministeri de Defensa i a l’Exèrcit Nacional per l’execució arbitrària de l’Aicardo, i s’ordena que es reobrin les investigacions i s’investigui a totes les persones involucrades.\nA escala nacional, han estat condemnats penalment molts caps i soldats, però encara falta aclarir qui van ser els veritables responsables. Aquesta negligència va ser un tema central durant la visita recent de la fiscal cap de la Cort Penal Internacional (CPI), Fatou Bensouda a Colòmbia al setembre. El CPI ja va expressar l’any 2012 que “sembla que aquests crims han estat comesos a gran escala i de manera sistemàtica seguint una política d’Estat o d’una organització”. Des d’aquell moment, la Cort ha fet un seguiment al tractament judicial dels falsos positius a Colòmbia, i encara no està satisfet. El missatge que s’envia al govern colombià és que si no començar a jutjar seriosament els màxims responsables, la CPI obrirà casos. Ja hi ha identificats 29 noms d’alts comandaments que considera investigar.\nUn altre tema que roman incert és el paper de la Jurisdicció Especial per a la Pau (JEP) amb els falsos positius. Sota aquesta jurisdicció entren casos relacionats amb el conflicte armat, però aquesta definició dóna peu a moltes interpretacions i tant jutges com analistes semblen dividits. La JEP considera la possibilitat d’amnistia i indult als agressors o responsables a canvi de la seva aportació a la veritat. Al cas de l’Aicardo, els militars involucrats ja estan en llibertat condicional a l’haver promès declarar davant la JEP.\nEl bosc i la pau\nL’any 2010, es va començar a veure canvis positius a la vall del riu Cimitarra, comenta Doña Irene. El govern va tornar a reconèixer la Zona de Reserva Camperola que havia estat suspesa per l’Àlvaro Uribe i l’ACVC va rebre el Premi Nacional de Pau. El Bosc de Pau és un altre pas important en el camí del reconeixement institucional. Segons la presidenta, no només és un reconeixement dels prolongats esforços de la comunitat per cuidar el medi ambient sinó també de la labor organitzativa per a quedar-se al territori malgrat la persecució i la violència.\nEn Miguel i en Willman són exemples d’aquesta valentia. El jove amb el qual vaig parlar fa 9 anys no es va deixar intimidar. Al contrari, en Willman es va dedicar plenament al treball comunitari promovent, per exemple, la Línia Groga; un senyal pintat per la mateixa comunitat als arbres amb pintura groga per a indicar i respectar la frontera agrícola.\nAndrés Gil, un altre membre destacat de l’ACVC, reitera que això representa l’essència de pau: que l’estat s’apropi a les comunitats i construeixi un estat local, recolzant les iniciatives comunitàries. La comunitat a la vall del riu Cimitarra ja té els seus sistemes de protecció natural, el que falta és que el govern els hi reconegui.\nL’ambient és optimista i positiu a Puerto Matilde, però una pregunta la funcionària del Ministeri del Medi Ambient mostra un dels desafiaments que encara afronta la comunitat de la vall del riu Cimitarra. Una dona vol saber si el Bosc de Pau blinda el subsòl enfront l’explotació de petroli a través del fracking. La resposta breu és “no”. El Bosc de Pau és un programa, no una figura de protecció. Les comunitats saben que el govern colombià està planificant projectes pilot de fracking al Magdalena Medio, i sembla que són aquestes comunitats les quals han de fer front a aquesta explotació tan agressiva pel seu territori, ara anomenat Bosc de Pau.\npeu de foto: Placa en record d’un jove assassinat per l’exèrcit a la Vall del Riu Cimitarra\nIAP en los medios


32ª Nit Literària Andorrana a Canillo\nEl dia 29 d'octubre el Bisbe d'Urgell i Copríncep d'Andorra Mons. Joan Enric Vives ha presidit la 32ª Nit literària Andorrana que ha tingut lloc a Canillo (Principat d'Andorra). Aquesta festa és organitzada pel Cercle de les Arts i de les Lletres d'Andorra que enguany celebra el seu 40è. aniversari de fundació. Per aquest motiu el seu President Sr. Joan Burgués ha dedicat la festa al qui fou durant 32 anys Copríncep d'Andorra, Mons. Joan Martí, a.c.s. i ha lliurat una placa commemorativa al seu successor.\nDurant la Nit s'han anat fent públics els diversos Premis literaris i s'ha volgut homenatjar Mn. Pau Vidal que fou durant anys Arxiprest de les Valls d'Andorra.\nA la festa hi han assistit el M.I. Sr. Síndic, el M.I. Cap de Govern, Ministres i Con sellers així com alts representants de la vida econòmica, política i literària del Principat d'Andorra.


L’Audiència de València condemna a cinc anys de presó un educador social per abusos a una menor tutelada - À Punt\nL’Audiència de València condemna a cinc anys de presó un educador social per abusos a una menor tutelada\nEls magistrats mantenen la mateixa condemna per a l'acusat, exmarit de Mónica Oltra. El primer juí s’ha repetit perquè no s’havia inclòs un informe que dubtava de la credibilitat de la víctima\nUna imatge del juí. / À Punt NTC\n23 de març 2021 - 16:46\nL’Audiència de València ha condemnat a 5 anys de presó Luis Eduardo Ramírez, exmarit de la vicepresidenta del Consell i consellera d’Igualtat i Polítiques Inclusives, Mónica Oltra, per abusos sexuals a una menor en un centre de protecció on exercia d’educador. Segons la sentència, a què ha tingut accés À Punt NTC, l’Audiència considera provat que va ser autor d’un delicte d’abusos sexuals continuats a una menor de 16 anys amb prevalença.\nEls magistrats mantenen la mateixa condemna que durant el primer juí, que es va repetir per no haver-s'hi inclòs un informe que dubtava de la credibilitat de la víctima. Després d’escoltar aquest informe, els magistrats sostenen que les proves contra l’acusat es mantenen i li imposen la mateixa condemna que en el primer juí.\nEl Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana va anul·lar el passat mes de juny una primera sentència de l’Audiència de València que condemnava l’educador a 5 anys de presó. Va quedar anul·lada perquè en aquell juí no es va tindre en compte l’informe que posava en dubte la credibilitat de la víctima. L’Audiència de València condemna a 5 anys de presó l’exmarit d’Oltra per abusos a una menor tutelada.\n* El tuit ha sigut refet perquè la primera versió no incorporava el cognom de la persona condemnada.\nRectificació: L’Audiència de València condemna a 5 anys de presó Luis Eduardo Ramírez, exmarit de Mónica Oltra, per abusos sexuals a una menor tutelada.\n➡Més informació: https://t.co/xAp3Qxpwaf pic.twitter.com/6tewELGNLQ\n— À Punt NTC (@apuntnoticies) 24 de marzo de 2021