Espanya, un dels països capdavanters del món en infraestructures de telecomunicacions | Castelló Extra\nEspanya, un dels països capdavanters del món en infraestructures de telecomunicacions\n22/04/2020 - Castelló Extra\nCastelló prioritza a altres factors que la societat puga comptar ara amb una bona i ràpida connexió per a les seues llars, fet que pot aconseguir gràcies a les grans infraestructures amb les quals compta el nostre país.\nEn aquests temps que corren al començament del segon trimestre del 2020, la Diputació de Castelló és conscient que la seua població necessita d’una bona connexió a Internet per a complir amb les altes demandes casolanes que la gent requereix.\nMarç del present any va ser un mes en què el seu trànsit va batre els registres mesurats fins ara a la província, amb altes connexions a llocs com Facebook o Twitter. Per això, des de la Diputació es pretén aprofitar les grans infraestructures que hi ha per a poder suportar aquests nivells de consum d’Internet i fins i tot alguns superiors que puguen anar arribant en les pròximes setmanes.\nPer a això, és convenient tindre en compte que la Comunitat Valenciana és una de les comunitats autònomes d’Espanya que millors connexions té al país. De fet, es calcula que la banda ampla de fibra òptica de 100 Mbps arriba almenys a un 83,4% de la seua població, xifres que continuaran creixent i que demostren que la seua inversió en els últims anys no ha sigut en va.\nUn país capdavanter\nA més, Espanya és un dels països capdavanters del món quan parlem d’infraestructures de telecomunicacions, considerat com el millor a Europa i molt prop de potències mundials com la Xina. De fet, és dels pocs que té actualment cobertura 5G en el mercat, encara que la realitat és que encara s’ofereix en zones molt específiques de la seua geografia.\nAixò sí, aquests bons nivells en comparació amb altres països o comunitats, en el cas de València, no han de permetre que s’oblide que encara hi ha molt a recórrer per a portar una Internet ràpida a tots els punts de Castelló, per exemple a llocs com Benicàssim on s’espera comptar amb tota la xarxa de fibra òptica prompte.\nExplosió en molts camps\nCada dia més, la gent utilitza la Internet de totes les formes possibles, provocant un creixement que s’espera que es continue confirmant en els pròxims mesos, no ja només en xarxes socials com WhatsApp o les anteriorment esmentades, sinó en una altra mena de sectors que també estan a l’alça en aquests moments.\nArribats a aquest punt, es poden destacar els jocs per Internet com una de les seccions preferides de la població, gent a la qual li agrada, per exemple, gaudir d’una de les milers de màquines escurabutxaques gratis que existeixen, amb tota mena de temàtiques i sense la necessitat d’haver de descarregar-se una aplicació mòbil.\nTambé trobem en els videojocs un repunt en les seues formes en línia, perquè els usuaris cada vegada més opten per tirar-se partides a través d’Internet amb els seus amics i intentar eixir victoriosos d’alguns lliuraments molt de moda com són Fortnite o el nou Call of Duty: Modern Warfare amb la seua manera Warzone.\nUna altra indústria que està entrant amb força és la dels continguts multimèdia, concretament els vídeos, gràcies a l’explosió d’empreses com Netflix, HBO o Amazon Prevalga Vídeo a Espanya que han canviat el rumb de la televisió al nostre país. No obstant això, aquestes plataformes no podrien ser possibles sense una Internet de qualitat, ràpid i sense corts com el que disposen la majoria de les llars hui dia.\nUn comerç electrònic destacadíssim\nTambé aquesta societat tendeix cada vegada més a les compres per Internet o a un comerç electrònic que a Espanya està dominat per Amazon, el gegant estatunidenc. No obstant això, al mateix temps la gent utilitza en l’actualitat altres opcions que van des de demanar menjar a domicili en el seu restaurant favorit fins a comprar-se l’últim model de Zara.\nAquestes i altres tendències són les que han fet que el món de la tecnologia haja hagut d’evolucionar molt ràpidament en els últims temps en referència a la xarxa i la seua amplada de banda. Oferir els serveis amb els quals ara comptem permet accedir a aquest món en Internet que cada vegada amenaça amb ocupar més espai en el dia a dia de la gent i, per sort, tant Castelló com Espanya compten amb àmplies garanties que els seus nivells podran continuar creixent sense que hi haja majors altercats i caiga la línia.\nEn resum, Castelló pot estar tranquil·la, perquè la diputació està treballant per a oferir la millor Internet possible a tots els seus ciutadans perquè aquests tinguen una bona connexió a casa amb la qual gaudir dels seus passatemps favorits que requereixen les seues xarxes de banda ampla com jugar en línia, veure sèries i pel·lícules en Netflix, fer videotelefonades o consultar notícies en Twitter.


Procés sense vacances - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nProcés sense vacances\nSantamaría sap que el Parlament usarà una tàctica de guerrilla. De la convocatòria a la publicació de la llei en un sol dia d'agost. Per això prepararà una resposta igualment veloç: la suspensió exprés\nxavier domènech 04.06.2017 | 00:12\nEl procés exigeix sacrificis, tant dels seus impulsors com dels que en són contraris. La direcció parlamentària de Junts pel Sí ha avisat als seus diputats que aquest mes d'agost no és el millor per fer el viatge de la seva vida. Podrien ser convocats d'urgència per aprovar la llei que permeti convocar el referèndum. La segona quinzena d'agost serà exclosa de les vacances parlamentàries i inclosa en el període apte per celebrar sessions. I s'aconsella als titulars dels escons independentistes que no estiguin mai a més de dues hores de distància del parc de la Ciutadella. Els del Pirineu i els de l'Ebre hauran de triar entre dormir fora de casa o tenir un helicòpter a l'abast, i confiar que no faci mal temps.\nPer la banda dels contraris, al Tribunal Constitucional també es preparen per reunir-se d'urgència en qualsevol moment de l'agost, quan per llei tanca la persiana, a fi de reaccionar si cal als treballs estivals del desafiament secessionista. Les seves magistrades senyories tampoc no podran fer la volta al món en trenta dies, si no és que preveuen fer totes les escales en indrets amb vol directe a Madrid. I els ministres del govern espanyol, que també es pren unes setmanes de descans en aquest mes habitualment inactiu, hauran d'estar a punt per reunir-se a cuita-corrents a fi d'aprovar la presentació del recurs contra la llei que aprovi el Parlament català qualsevol tarda xafogosa. La vicepresidenta Sáez de Santamaría, arquitecta de les respostes jurídiques al procés, sap que el Parlament actuarà amb mentalitat de guerrilla: atac sobtat i fulminant. Convocatòria, debat, aprovació i publicació electrònica de la llei al Diari Oficial el mateix dia. Per això prepararà una resposta igualment veloç: suspensió exprés, i al setembre ja estudiarem el text impugnat.\nEls impulsors del camí cap a la independència faran de gust aquest sacrifici, i la segona quinzena d'agost es remullaran els peus en platges situades entre Calella i Salou, sempre amb el mòbil al costat i la roba de feina a punt. Però els ministres del govern, els subsecretaris i resta de funcionaris mobilitzats, els advocats de l'Estat, els magistrats del Constitucional i el seu personal no n'estaran gens, de contents, i maleiran els ossos d'aquest dimoni de separatistes catalans que els han rebentat les vacances. Un altre motiu per afegir a tots els que ja alimenten la mútua incomprensió. Com volen que els estimin si no els deixen descansar?


Marxa Cívica 2014 – Socarrats\nMarxa Cívica 2014\nPer Edició Web Socarrats14 gener, 2014 Sense comentaris\nUn 12 de gener de 1706, ara fa 308 anys, en ple període de la Guerra de Successió, els habitants de Vila-real es van negar a rendir-se a les tropes borbòniques i a abandonar la causa de l’arxiduc Carles d’Àustria, amb qui podien garantir-se les llibertats del poble valencià.\nL’acte commemoratiu es va celebrar el dissabte 11 de gener, a la ciutat deVila-real, a la Plana Baixa. La comitiva que formava la processó cívica anava precedida per Els Miquelets del Regne de València, els quals van representar alguna escena per reconstruir els moments històrics. A les 18 hores s’iniciava el recorregut des de la seu de l’Associació Cultural Socarrats (Sarthou, 38), passant després pel Casal Jaume I (seu d’Acció Cultural del País Valencià), i va recórrer: la plaça Ortells, avinguda la Murà, els carrers Pere III i Major Sant Jaume, plaça de la Vila, Major sant Doménec i Lluís Vives, fins arribar a la Torre Motxa.\nRessó al Diari de la Plana\nEdició Web Socarrats2 gener, 2020


Què és el Customer Journey Map i com s’articula.\nQuins són els elements del Customer Journey Map.\nPunts de contacte, fases, recorregut.\nCom ens ajuda el CJM a crear i/o millorar el nostre servei/producte.\nPer posar en pràctica el CJM els participants en prepararan un de propi basant-se en un cas teòric.\nEn el cas que tots els participants siguin de la mateixa organització es podria fer sobre un cas real.\nQualsevol sector d’activitat i especialment a tots aquells equips de treball que dissenyen processos de prestacions de servei, venda de productes o atenció al client. Aquesta tècnica s’utilitza en moments de redisseny o revisió dels processos però també en processos de transformació digital i automatització de processos d’atenció al client.\nHorari: De 9 a 13.00h\nOficines Parés i Aubia\nVull inscriure'm al curs : Demo - Crea experiències centrades en el teu client amb el Costumer Journey Map - Nou, del 7 d'octubre\nPregunta de seguretat: 2 - = -2


El ministre de Salut, Joan Martínez Benazet, rep la segona dosi de la vacuna d'AstraZeneca SFG\nAndorra la VellaLes darreres dades epidemiològiques facilitades pel ministeri de Salut mostren com durant les darreres hores s'han registrat més altes de pacients (13) amb Covid-19 que no pas nous positius (8). D'aquesta manera, els casos totals des de l'inici de la pandèmia ja arriben fins als 13.813, dels quals 95 són actius (-5), mentre que les recuperacions s'eleven a 13.591.\nCom ja és habitual, les defuncions es mantenen en 127, i no s'ha registrat cap nou ingrés a l'hospital. Pel que fa a la població escolar, hi ha sis aules sota vigilància activa -dues en total i quatre en parcial- i tres en vigilància passiva.\nQuant a la campanya de vacunació, el Govern informa que des de l'inici del pla d'immunització a la població ja s'han administrat 48.032 vaccins, dels quals 34.226 corresponen a primeres dosis i 13.086 a segones. En aquest sentit, cal destacar que aquest divendres el ministre de Salut, Joan Martínez Benazet, s'ha convertit en el primer membre de l'equip de Govern en rebre la segona dosi de la vacuna d'AtsraZeneca.\ncoronavirus andorra Covid-19 vacunació hospital meritxell


La Meva Experiència | Ludusports\nSin categoría - 03/11/2015 - 0 Comments - by admin\nSóc el David Clavera Soriano, nascut a Granollers, una ciutat a 25 Km de Barcelona i a 10 de les muntanyes del Montseny i les platges del Maresme. Em sento una persona molt afortunada per totes les oportunitats que m’ha brindat la vida. Però la millor, sens dubte, ha estat l’experiència americana que, en el meu cas, em va portar a Carolina del Nord a jugar a tennis i a estudiar Business Administration; per la qual cosa m’agradaria compartir algunes de les meves impressions amb vosaltres.\nCom probablement molts de vosaltres ja sabeu , el sistema universitari americà, a diferència del de molts altres països, ha creat una xarxa de conferències (lligues) universitàries de diversos esports, adaptant-les a la possibilitat de compaginar la pràctica de l’ esport de competició amb estudis superiors, mitjançant un ampli ventall de beques esportives. Una oferta tan atractiva no ha passat desapercebuda, sinó tot el contrari. De fet, ha generat un efecte crida que ha portat a joves esportistes amateur d’altíssim nivell, tant americans com de la resta del món, a participar en aquestes competicions. Tot això permet a qui s’embarca en un projecte d’aquestes característiques, a poder créixer enormement a nivell esportiu. Però no només això, sinó que alhora li permet avançar a nivell acadèmic i personal, podent obtenir una llicenciatura universitària, coneixent gent de tot el món i un nou país, i aprenent anglès en un context immillorable.\nPersonalment, tant el tennis com la vida m’han ensenyat moltes coses. La més important probablement sigui el fet que les oportunitats, l’èxit, i fins i tot la sort, existeixen i estan al nostre abast. No obstant això , cap d’aquestes coses vindrà a per tu. Només podem aconseguir els nostres objectius amb molta feina, esforç, perseverança, i una actitud positiva davant les adversitats. No hi ha dreceres ni secrets. L’esport d’alta competició ens ensenya a ser disciplinats, ia tenir una capacitat de treball més gran del que sol ser habitual. Això ens pot permetre aconseguir fites extraordinàries si ho canalitzem degudament, com la possibilitat d’anar als Estats Units a competir a nivell esportiu mentre estudiem una carrera universitària mitjançant una beca esportiva.\nEn el meu cas , ha estat una experiència que m’ha canviat la vida. M’ha obert nous horitzons i m’ha donat una visió molt més global del món. He après anglès, he aconseguit una llicenciatura en una universitat americana, he millorat el meu nivell tennístic fins a l’últim dia, i he madurat en molts aspectes. A més, he fet amistats per a tota la vida, he viatjat a molts llocs i he descobert llocs fascinants, i podria seguir amb aquesta llista de mai acabar. No sabria trobar ni un aspecte negatiu a aquesta aventura, encara que hi hagi hagut moments durs, principalment deguts a l’exigència de resultats tant a nivell acadèmic com esportiu. Tot i això , ha estat precisament aquesta exigència raonable, i l’esforç i l’actitud que requereix, la que m’ha preparat per a un món complex, en el qual no sempre tot surt com un vol.\nCrec que molts joves esportistes volen viure aquesta experiència, i és per aquest motiu que el meu amic Germán i jo ens aventurem a crear una empresa per acompanyar-los en els primers moments d’una aventura que els portarà a convertir el seu somni en realitat, assessorant-los i gestionant un procés que, fins que no qualla, resulta complex i complicat. Els dos hem passat per tots i cadascun dels passos necessaris per poder estudiar a una universitat americana mitjançant una beca esportiva, i em motiva extraordinàriament formar part d’aquest moment en la vida d’un jove o una jove esportista, ja que es tracta d’ una decisió que pot canviar-te la vida i obrir-te les portes a un món nou ple de possibilitats.\nEl Germán i jo vam decidir crear Ludusports, sabent que hi ha altres empreses que ofereixen aquest mateix servei. No obstant això, des del principi hem volgut distingir-nos pel tracte personal que donem als nostres clients, a causa del fet que treballem amb pocs esportistes alhora. Això ens permet fer un seguiment proper i de qualitat. Només la nostra feina ben feta i la vostra confiança ens permetrà seguir endavant amb el nostre projecte. Gràcies per confiar en nosaltres.


TV3 cerca figurants per a la telenovel·la "COM SI FOS AHIR" - Catalunyawork\nInici / Ingressos Extres / TV3 cerca figurants per a la telenovel·la “COM SI FOS AHIR”\n9 maig, 2018\tIngressos Extres 15,614 Visionats\n“Com si fos ahir” transcorre a Barcelona i els protagonistes viuen repartits per tota la geografia de la ciutat. La sèrie mostra una realitat urbana on hi tenen cabuda tots els aspectes de la vida de persones normals i corrents, de diferents nivells socials i econòmics, que es fiquen en merders, però merders sense truculència. Poden viure grans tragèdies, com la mort d’un ésser estimat, i a la vegada estar distrets perquè aquella persona tan atractiva de la feina els ha dedicat una mirada especial.\nAquesta és la aposta de TV3 per a la sobretaula. Una sèrie que presenta una quotidianitat que, de vegades pot ser crua, de vegades patètica, però que també pot ser tendra, lleugera i, fins i tot, divertida. No és una comèdia, però l’humor sorgeix de manera espontània de les petites situacions de cada dia, dels malentesos, del comportament de persones que intenten fer-ho al millor possible però que sovint s’equivoquen. I, en la lluita del dia a dia per tirar endavant, tots podem ser miserables i a la vegada nobles.\nUn tràgic accident és el punt de partida de “Com si fos ahir”. Un accident, però, que té un efecte positiu: la retrobada d’uns antics companys d’institut que, després de vint-i-cinc anys, es troben al funeral d’un d’ells.\nL’època de l’institut, quan feien BUP i COU al Reina Sibil·la, els va convertir en un grup heterogeni, gamberro i ple de vida. Als anys 80, eren una colla de joves que es pensaven que serien amics tota la vida, però després aquesta els va anar repartint fitxes molt diverses. I ara, quan ja en tenen gairebé cinquanta, es retroben i, de mica en mica, reprenen aquella amistat, adonant-se que les expectatives de vida no sempre es compleixen i que, si ho fan, sempre van carregades amb alguna sorpresa.\nDescripció: TV3 busca figurants homes i dones de 20 a 60 anys per participar a la telenovel·la “Com si fos ahir”\nPer inscriure’t en un càsting t’has d’haver registrat degudament i has d’haver donat d’alta la teva fitxa aquí.\nNom: Eugenia o Laia\nBarcelona Figurants Rodatge Series TV TV3\t2018-05-09\nAnterior oferta Procés de selecció per a cobrir 79 places de bombers\nSegüent oferta El ZOO de Barcelona necessita cobrir vacants de Personal de Taquilles


Educació posa en marxa l'aula didàctica de la Casa Joan Fuster per a divulgar l'obra de l'escriptor de Sueca - Diari La Veu\nEscriba el número 581112\n22 març 2019 11:15h\nL'aula didàctica busca crear un espai de pensament i reflexió crítica sobre la incidència de l'obra en la societat. / DIARI LA VEU\nVALÈNCIA. La Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport ha posat en marxa l'Aula Didàctica de Cultura Contemporània a la Casa Joan Fuster de Sueca per a difondre i dinamitzar l'obra fusteriana durant el curs 2019-2020.\nL'aula Joan Fuster suposa un projecte educatiu innovador i de qualitat que pretén fomentar l'aprenentatge de la vida i l'obra de l'escriptor de Sueca (la Ribera Baixa) entre l'alumnat valencià.\nAquesta aula serveix per a difondre i dinamitzar, des d'un punt de vista didàctic i cultural, l'obra de Fuster, a més de crear un espai de pensament i reflexió crítica sobre la incidència de l'obra en la societat.\nPer al curs 2019-2020 es proposen un total de 6 tallers dirigits a les diferents etapes educatives. Així, per a Primària hi haurà el taller 'Abans que el sol no creme...'; per a Primària i primer cicle d'ESO, 'Joan Fuster i les màquines d'escriure', i 'Imatges i pensaments de Joan Fuster', 'Bestiari fusterià' i 'L'evolució en les formes de comunicació: de la carta al WhatsApp', per a l'ESO i Batxillerat. Finalment, el taller de nova creació 'Joan Fuster i el Segle d'Or' serà per a les etapes d'ESO i Batxillerat.\nD'aquesta manera, els centres podran sol·licitar la seua participació, confeccionar el seu programa d'activitats complementàries, aprovar-lo en els respectius consells escolars i programar-ne els aspectes didàctics específics seguint les orientacions establides per l'Aula Didàctica de Cultura Contemporània Joan Fuster i els criteris propis de cada centre.


Una nova plaça al cor de la ciutat: Sant Jaume | QRGòtic\nUna nova plaça al cor de la ciutat: Sant Jaume\nLlibreters importants del segle XVIII van viure just en aquest espai que teniu davant. Cent anys després es construí la plaça Sant Jaume, on actualment tenen seu la Generalitat i l’Ajuntament.\nS'especialitzen en l'elaboració artesana d'entrepans calents, preparats en planxes especialment dissenyades per la casa. Ofereixen entrepans vegetals, baixos en colesterol i també entrepans sense gluten .\nUna de la parròquies medievals de la ciutat, la de Sant Jaume, va ser instal·lada a la vora. Era a tocar de l'actual Ajuntament i comptava amb un porxo i un cementiri. Més endavant, a mitjan segle XIX, es produí la demolició de l'església i l'obertura de l'actual plaça, que mantingué el nom de Sant Jaume. La plaça Sant Jaume és avui el principal centre de poder de Catalunya: hi podeu contemplar el Palau de la Generalitat (al costat muntanya) i l'Ajuntament de Barcelona (al costat de mar). D'altra banda, al segle XVIII en aquest immoble hi visqué Joan Pau Martí. Fill de Francesc Martí, que havia estat mestre de cases, es convertí en un dels més destacats llibreters i impressors. Era propietari de la botiga on treballava, ja que l’havia comprat pel preu de 40 lliures. Ostentava el títol “d’estamper de la ciutat, del General de Catalunya i de la Casa de la Diputació”. És a dir, treballava per a l’Administració que, com hem vist, ja era ben a prop d'aquí.\nFundada en 1951, avui dia és un negoci familiar que regenta Josep Conesa. Serveixen més de 50 varietats d’entrepans, amb una carta àmplia de diferents tipus de pa. S’especialitzen en l’elaboració artesana d’entrepans calents, preparats en planxes dissenyades per la pròpia casa per a l’elaboració dels productes sense greixos i en el punt just de torrat.\nEls entrepàns de Conesa són un menjar sa i apetitós. Quatre generacions de clients certifiquen l’experiència dels precursors a Espanya d’aquest tipus d’entrepans. Per això, no és d’estranyar , aconseguir enfront del local una fila que avesis a dalt fins a meitat de la Plaça Sant Jaume… i és que la relació qualitat preu que ofereix aquest comerç, és un secret a veus.


Contes 3rB by Escola Vila Olímpica - issuu\nCONTES VIATGE A ARGENTINA Fa molt de temps una família que vivia al carrer Doctor Trueta del barri de Poblenou a la ciutat de Barcelona va decidir anar a Argentina. La idea la va tenir el fill petit que es deia Marc perquè volia saber els costums d’aquell país. Van organitzar el viatge per Internet i van volar amb Vueling. Al cap de quatre dies ja estaven a l’aeroport disposats a agafar l’avió. El viatge va durar 8 hores. Quan van arribar van tenir una gran sorpresa perquè van veure uns amics que havien decidit fer el mateix viatge. A l’endemà van quedar per anar al cinema. Sortint del cinema van anar a sopar. Van menjar carn i es van acomiadar dient-se: -Bona nit. Al matí següent, la filla gran dels amics del Marc que es deia Júlia, va proposar anar al Perito Moreno. El Perito Moreno és un glacial espectacular que la Júlia va descobrir mirant un documental. Van anar totes dues famílies a passar un parell de dies al Perito Moreno i van estar dormint en un iglú. Quan va ser el moment de marxar va començar a nevar molt fort. En deu minuts la neu va cobrir fins a la cintura de tothom. Van sentir el crit d’un llop fent:-Auuuuh! El Marc com que era molt valent va voler acostar-se al llop. De cop i volta, van veure a una àguila que volia enxampar al llop per cruspirse’l.\nCONTES El pare de la Júlia que es deia Lluís va aparèixer amb uns esquís. Tots van quedar sorpresos. Es van posar els esquís i van arribar esquiant fins a un llac que encara no s’havia glaçat. En el llac hi havia uns pingüins. La Júlia com que era tan llesta va construir una barca amb gel. El Marc la va ajudar. Tots vuit van pujar a la barca. Van estar navegant i fent fotos. S’ho passaven tan bé que no es van adonar de que ja havien arribat a l’hotel. -Quina gana! –van dir les mares. Aleshores van atipar-se de mandonguilles i pastissos. L’endemà van agafar l’avió per tornar a Barcelona. I catacric catacrac el glaciar ja s’ha trencat. Catacric catacrec el glacial ja s’ha desfet.\nAutors: Isabel G., Duna R., Arnau A., Lluís B. Sant Jordi 2013 3r.B Les Àguiles\nCONTES L’UNAI ES QUEDA A FRANÇA Hi havia una vegada un nen que es deia Unai que volia anar a França perquè volia visitar la Torre Eiffel i el Palau Reial. Aleshores, el nen va reservar un bitllet d’avió i va emprendre el vol aquella mateixa setmana. Mentre anava volant pel mig del mar, l’avió es va quedar sense benzina i va caure al mar. Abans de que caigués, tothom es va posar el armilles salvavides i es van llençar al mar per sobreviure. Quan va portar molta estona nedant, va anar a parar a una illa desconeguda prop de França. Caminant caminant, es va trobar amb un nen que es deia Carles. Tenia una casa, i el va convidar a menjar i dormir i conèixer els seus costums francesos. A l’endemà, el Carles va tenir la idea de construir una canoa amb rems per poder navegar fins a França i així l’Unai podria visitar la Torre Eiffel i el Palau Reial com tenia previst. El Carles va ajudar a construir la canoa a l’Unai i van estar-s’hi tres dies. Durant aquells dies, l’Unai es va familiaritzar amb els costums i tradicions de les persones que vivien en aquella illa ja que eren molt semblants a les de França. Menjaven creps, menjaven molt de formatge i parlaven francès tota l’estona. A l’Unai li costava molt parlar el francès però es feia entendre amb les mans i al final tothom acabava entenent-lo. Li agradava molt la cultura francesa i s’hi sentia molt a gust. Un bon dia, quan ja estava la canoa preparada i acabada, es va decidir a marxar i emprendre el seu camí cap a la Torre Eiffel i el Palau Reial. Van passar sis dies i set nits que l’Unai estava desitjant arribar al seu destí.\nCONTES En el moment en que va trepitjar les terres de Paris, va dir: Bonjour! Madame et monsier!! Je suis a Paris! I un “monsier” i una “madame” que estaven per allà li van dir: Es que tu veux aller avec moi? I l’Unai tot sorprés va dir: Oui! Je veux aller monsier et madame avec vous! Je veux aller a la Tour Eiffel. Ells van acompanyar a l’Unai a la Torre Eiffel i es va sentir molt feliç i li va agradar molt. Recordava l’estança amb el seu amic Carles. De fet, l’Unai es va sentir tan content d’estar a Paris que va decidir quedar-s’hi a viure i aprendre la cultura, les tradicions i la llengua tan meravellosa com és la francesa. I si aneu a Paris fixeu-vos bé que a la vora de la Torre Eiffel trobareu cada dia l’Unai. Et cette histoire est terminée. Autors: Unai M., Carles B., Nadinne R. Pablo B. Sant Jordi 2013 3rB Les Àguiles\nCONTES ELS QUATRE PAÏSOS Hi havia una vegada quatre nenes que es deien Emma, Natàlia, Sylvia i Fiona. Aquestes nenes vivien en quatre països diferents. Un d’aquests països era Austràlia, l’altre Itàlia, l’altre França i per acabar Anglaterra. Un bon dia d’estiu van coincidir a l’aeroport de Barcelona perquè totes quatre hi anaven a passar dues setmanes de les vacances. L’Emma i la Natàlia estaven distretes i van topar l’una amb l’altra i de què, no cauen per terra. Això les va fer riure i l’Emma va dir: -Que hi vens a fer a Barcelona? La Natàlia va contestar: -Hi vinc a passar uns dies amb la meva mare i volem visitar els llocs més coneguts. Ens agraden molt els gelats i ens han dit que al Poblenou hi ha El Tio Che, on hi fan una orxata i uns gelats molt bons. La Natàlia i l’Emma van anar a buscar les maletes i quan les van tenir es van trobar a la Sylvia i a la Fiona fent cua per demanar informació sobre llocs bonics de la ciutat. La Fiona va dir: -Què hi fa la meva enganxina en aquella maleta? Aleshores la Fiona es va acostar a l’Emma que anava tota contenta amb una preciosa maleta i li va dir: -Perdó, em sembla que hi ha hagut una confusió. L’Emma en veure la maleta que portava la Fiona va dir: -Però si ens hem canviat les maletes! I vinga a riure totes dues. A l’endemà totes quatre es van trobar per casualitat al Tio Che prenent gelats i orxates.\nCONTES La Natàlia els hi va explicar que trobava a faltar la pasta que menja en el seu país, com ara els espaguetis, la pizza els raviolis i els macarroni. La Fiona va dir que a Anglaterra prenen té cada tarda i que hi plovia molt sovint. L’Emma recordant el seu país enyorava els cangurs. La Sylvia estava acostumada a fer els àpats molt d’hora. Va dir que a França menjava molt de formatge. La Sylvia va dir al cambrer que li va portar el gelat: "Merci beacoup, monsieur" La Natàlia li va dir: -Gracie mille. Il conto per favore. L’Emma li va dir: Thank you very much. La Fiona que també sabia parlar el català va dir: -Els gelats i l’orxata estan boníssims. I tant els hi va agradar Barcelona que si van quedar a viure per sempre més. I vet aquí un gat I vet aquí un gos, aquest conte ja s’ha fos. I conte contat, conte acabat. I si no és mentida és veritat.\nAutores: Núria M., Nora B., Anna O., Ainara Ll. Sant Jordi 2013 3rB Les Àguiles\nCONTES EL FORASTER I ELS PRÉSSECS Hi havia una vegada un nen anomenat Mario que vivia a Carolina del Nord en els Estats Units. A aquest noi tan eixerit, li agradaven molt els préssecs. En menjava molts i molts cada dia. En aquest indret de Carolina del Nord, hi cultivaven grans quantitats de préssecs i totes les persones que hi vivien, gaudien menjant-los. Un dia solejat, va arribar un foraster a Carolina del Nord. Aquest foraster era molt misteriós. Tenia un aspecte una mica fosc i una cicatriu en forma de raig impressionant a la cara. Quan les persones del poble el van veure arribar, es van quedar muts, bocabadats i espantats... El foraster tenia una raó per haver arribat a Carolina del Nord. La gent del poble, es preguntava perquè havia vingut i sentien por quan el miraven. Aquella mateixa nit, quan es veia la lluna plena i tots els carrers estaven en silenci, el foraster es va apropar al camp de préssecs i no va deixar ni un. Se’ls va endur tots. Mentrestant, el Mario es va despertar tot nerviós perquè havia tingut una visió. Primer, es va imaginar un préssec gegant que rodava pel camp i després va veure com en el somni algú s’emportava tots els préssecs d’aquell indret. El Mario es va aixecar del llit, va agafar valentia i es va dirigir corrents cap els presseguers. Ell no podia permetre que la fruita més característica de Carolina del Nord desapareixés per un foraster. Quan va arribar al camp, de lluny va veure un home amb un sac. No s’ho podia creure! El somni s'ha convertit en realitat! Aleshores, el foraster es va adonar que hi havia algú que l'observava. Es va quedar aturat, quiet i paralitzat. Va començar a córrer però els préssecs anaven caient per un forat, un per un i deixaven el rastre\nCONTES del camí que el foraster seguia. El Mario va seguir el rastre dels préssecs fins que va arribar al refugi del foraster. Quan el foraster estava dins del seu refugi es va adonar que el sac estava buit i foradat. El Mario que era molt bona persona, però que estava bastant disgustat pel que havia fet el foraster, va voler donar-li una bona lliçó i va recollir tots els préssecs del camí, i li va dir que els havia anat perdent pel camí. El foraster tot avergonyit i plorant perquè es sentia malament pel que havia fet, va demanar disculpes al Mario i es va adonar que li agradaria conviure i conèixer els costums d'aquell poble. Gaudia parlant americà i menjant el que és típic a Carolina del Nord. Com que en aquest indret es cultiven molts préssecs, gairebé tots els menjars que es fan, s'elaboren amb aquesta fruita...i al foraster li encantava. Com se'n penedia ara d'haver volgut robar-los! A partir d'aquell dia, el foraster ja no va ser mai més un foraster i es va convertir en un habitant de Carolina del Nord. Es va fer amic de tots els habitants del poble i va decidir ajudar a cultivar els camps de préssecs. I si aneu alguna vegada a Carolina del Nord, veureu el foraster cuidant tots els presseguers. I qui no ho vulgui creure, que ho vagi a veure. I préssec retornat, aquest conte ja s'ha acabat.\nAutors: Jordi G, Ernest A, Eduard D, Alex P. Sant Jordi 2013 3rB Les Àguiles\nCONTES LA SANDRA VA A FRANÇA Vet aquí que una vegada una nena que es deia Sandra i que vivia a Barcelona va decidir anar a França. Quan hi va arribar va anar a un hotel a deixar la maleta. A continuació va anar a passejar per la ciutat i va quedar sorpresa al contemplar la Torre Eifflel. Un senyor que passava a prop de la Sandra, la va veure tan emocionada que li va dir: - Mademoiselle, calme toi! A la Sandra li van venir de cop i volta moltes ganes de pujar a la Torre Eifflel i així ho va fer. Una vegada a dalt de tot va veure tota la ciutat de París. Al cap de mitja hora va voler tornar a baixar però quin ensurt quan va veure que els ascensors s’havien espatllat. Aleshores va decidir baixar escalant i tot i que tenia una mica de vertigen va aconseguir arribar a baix. Quan va trepitjar el terra va dir: -Buf quina aventura! Menys mal que ho he aconseguit. Sóc superfantàstica! La gent del carrer quan la va veure la va aplaudir i la va felicitar. Un venedor de formatges n’hi va donar un perquè recuperés energia. La Sandra va dir:- Merci beacoup. -De rien -va contestar el venedor de formatges. I la Sandra se’n va anar xino, xano, cap a l’ hotel a descansar. L’endemà va agafar l’avió que la va portar cap a Barcelona. Va explicar la gran aventura a la seva família. Van estar tots molt contents.\nCONTES Els seus pares li van regalar un penjoll de la Torre Eiffel amb una nena escalant. Quan va tornar a l’escola va explicar l’aventura als companys de la classe. Tots van quedar tan sorpresos que van decidir anar d’excursió a París. Així ho van fer. Van poder travessar el riu Sena, van passar per davant de Notre Dame, que és una església molt bonica i està en una illa. També van anar als jardins de Luxemburg i van veure un estany amb ànecs coll verd. Van seure en un banc i darrera hi havia un jardinet ple de flors. Al cap d’una estona ja havien descansat i van visitar una església que es diu Pantetlon. S’ho van passar tan bé que van voler repetir-ho i cada any hi tornen. Conte contat, conte acabat. I qui no s’ho vulgui creure que ho vagi a veure.\nAutors: Alba Ll, Paula R., Laia S., Kate C. Sant Jordi 2013 3rB Les Àguiles\nCONTES EL MARCO MENJA I MENJA Hi havia una vegada un noi que es deia Marco Trivianni, i vivia en un poblet petitó de la Toscana. Aquest poblet s’anomenava Lucca. A aquest noi, que era molt alt, prim i forçut, li encantava menjar. Tant li agradava, que era l'única cosa que feia al llarg del dia. Menjar i menjar... A totes hores menjava els plats típics d’Italia, com la pizza carbonara, els tortellini a la bolonyesa o el penne a la napolitana. Però el seu menjar preferit era la panacotta amb xocolata. Es passava les seves hores cuinant i cuinant, menjant i menjant, i quan acabava de menjar tot el que havia preparat,\nanava als restaurants i menjava encara\nmés. Un bon dia, el Marco, es va adonar que s’oblidava de fer les coses, perquè no feia altra cosa que menjar i menjar. Tenia visita amb el metge però s’oblidava perquè només pensava en menjar. Havia quedat amb els seus amics, però no hi anava perquè anava a un restaurant a menjar...i així era la seva vida. Menjant i menjant i oblidant el que havia de fer... Fins que un dia es va adonar que no tenia temps de fer les seves activitats i que s’estava perdent moltes coses interessants de la seva pròpia cultura i de la manera de viure d’Italia. Aleshores, va pensar en una solució. Va anar a Roma i va començar visitant el Colisseum romà, i es va fixar que era molt bonic. Després va visitar les termes romanes i va quedar bocabadat. Va anar al Vaticà i a la capella Sixtina i es va quedar sense paraules... Visitant i visitant els diferents llocs, es va adonar que no havia menjat en tot el dia. Quina cosa tan estranya!! No li havia passat\nCONTES mai! Oblidar-se de menjar!!! Això volia dir que havia trobat altres coses que també el feien sentir molt feliç. Al final va decidir menjar quan toca i així podria fer moltes altres coses com anar al metge, quedar amb els amics, viatjar i entendre que el temps és molt valuós i s’ha d’aprofitar i repartir amb totes les coses que volem fer. I vet aquí una pizza i vet aquí uns macarrons aquest conte ja s’ha fos. Autors: Rita B, Nora H, Víctor A, Mark M. Sant Jordi 2013 3rB Les Àguiles\nPublicacio de contes de nens i nenes de tercer


7 polzades de color TFT LCD Mòdul 800 X 480 amb proveïdors d'interfícies LVD i fàbrica de la Xina - Llista de preus a l'engròs - Newman Technology\nNMLCD-70800480-LVDS-CTP-SB Full de dades\nNMLCD-70800480-LVDS-CTP - SB és un mòdul LCD amb matriu activa en color que incorpora TFT de silici amorfo (Transistor de pel·lícula prima). Es compon d'un panell TFT-LCD de color, controlador IC, FPC i una unitat de llum posterior. L'àrea de visualització del mòdul conté 800 x 480 píxels. Aquest producte s'adhereix al criteri ambiental RoHS.\nAmb el Panell tàctil (CTP)\nSom un dels principals mòduls de color tft lcd de 7 polzades de 800 x 480 amb proveïdors d'interfícies lvds a la Xina. Amb tecnologia avançada, podem assegurar-vos l'alta resolució i el bon rendiment dels nostres productes. Benvingut a obtenir la mostra gratuïta i la llista de preus de la nostra fàbrica.


CONCLUSIONS DEL 6è CURSET D'ARQUITECTURA POPULAR\n"L'ARQUITECTURA DE TERRA"\n1. L'extracció, transport, consum de combustibles fòssils i la progressiva generació de residus que implica la construcció actual són, a la llarga, insostenibles. La construcció ha d'assumir la seva responsabilitat com a activitat contaminant.\n2. Cal donar més difusió i coneixements als professionals sobre les tècniques de construcció en tàpia, i sobre les propietats i avantatges (sostenibilitat, poc cost, poca despesa energètica, poques extraccions, transport mínim i aïllament) que té el que ara anomenem bioconstrucció ecològica.\n3. Hem de preservar tota l'arquitectura en fang o excavada en terra perquè està sotmesa amb molt més risc i celeritat a l'acció erosiva del temps i la natura.\n4. Tenim un minso coneixement de l'arquitectura amb terra, que a la península ha tingut una presència contínua des del s. VIII a C. Cal una col·laboració amb altres disciplines com són l'etnografia comparada i l'arqueologia experimental, reproduint els processos constructius i intentant entendre-ho des de dins, tot contrastant amb l'evidència arqueològica.\n5. L'ús de la tàpia a les valls del Segre i de Cinca té una antiguitat d'uns 4.000 anys com a mínim. La seva utilització ha estat un recurs habitual en molts pobles de Catalunya -s'ha parlat d'un 70 % en els cascs antics- per la seva economia i estructura.\n6. És important preservar aquelles construccions de terra existents i almenys inventariar- les. Cal utilitzar-la en construccions futures i en recuperació patrimonial.\n7. Respecte a la formació en el camp de la construcció, cal modificar hàbits i comporta- ments i introduir mesures correctores, amb guies de treball a tenir en compte en totes les fases de l'obra: enderroc, disseny, execució i utilització.\n8. Si la casa és com una 3ª pell, més enllà de la pròpia i del vestit, hem d'utilitzar materials més transpirables, porosos, duradors i lligats a les característiques de l'entorn natural.\n9. Cal rehabilitar sempre que sigui possible, i enderrocar sols si no queda cap altra solució.\n10. Hauríem de passar de les experiències pilot i de les construccions convencionals a una arquitectura més generalitzada, amb materials, processos i sistemes constructius sostenibles. Els coneixements i mitjans tecnològics els tenim a l'abast.\nReferències bibliogràfiques i pàgines web relacionades\nTàrrega, 5 d'agost de 2005


Revisió del 15:02, 23 des 2008\n129 bytes afegits , fa 13 anys\nRevisió del 22:00, 22 des 2008 (modifica)\nRevisió del 15:02, 23 des 2008 (modifica) (desfés)\nAquesta paraula ve del grec antic Στύξ i del verb στυγέω, que significa ‘odiar’.\nA la [[mitologia grega]], Éstix era una oceànide, la filla gran d’Oceà i [[Tetis]], filla de Gea, segons explica [[Hesíode]] a la seva Teogonia; segons G. J. [[Higini]] va néixer d’Èreb i [[Nix]] (les Tenebres i la Nit). Va tenir quatre fills amb Pal·lant: [[Nice]], [[Cratos]], [[Bia]] i [[Zelos]] (la Victòria, el Poder, la Força i el Zel). A aquesta llista Higini afegeix el monstre [[Escil·la]]. D’altres autors, com el [[Pseudo-Apol·lodor]], fins i tot consideren [[Persèfone]] filla d’Estix amb [[Zeus]], en lloc de considerar-la filla de [[Demèter]], i afirmen que sempre va ser la deessa de l’infern. [[Pausànies]] afirma que també va ser mare d’[[Equidna]] amb Peiras.\nA més del riu Estix, el riu de l’odi, l’Hades era recorregut per altres rius: l’[[Aqueront]], el riu de la tristesa, el [[Còcit]], el riu de les lamentacions el [[Flegetont]], el riu de foc. L’indret on confluïen aquests rius rebia el nom de llacuna Estix. [[Caront]], el barquer que transportava les ànimes cap a l’interior de l’Hades, la creuava regularment amb la seva càrrega d’ànimes fins a l’altre costat on [[Cèrber]] vigilava que no entressin altra cosa que ànimes i que no en sortís cap.\nOvidi, ''[Metamorfosis]'', III, 259-309. Traducció de Ferran Aguilera\n* Parramon i Blasco, Jordi: ''Diccionari de la mitologia grega i romana''. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. [[Barcelona]], [[octubre]] del []. ISBN 84-297-4146-1, plana 86.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/3072747»


Els dies d’octubre que poden canviar el ‘cas BPA’ (i tants d’altres) - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEls dies d’octubre que poden canviar el ‘cas BPA’ (i tants d’altres)\nEl magistrat de l’Audiència nacional espanyola que investiga l’espionatge a l’extresorer del PP Luis Bárcenas ha citat a declar els dies 29 i 30 del mes que ve a Francisco Martínez i Jorge Fernández Díaz com a investigats\n20/09/2020 (14:12 CET)\nLa guerra bruta al Partit Popular (PP) espanyol i, especialment, entre els integrants del que va ser el nucli dur de la direcció del partit al tomb del ministeri d’Interior pot arribar a ser tan bruta que poden acabar saltant pels aires moltes coses i evidenciar, més que mai, que la policia patriòtica i les seves martingales no són ciència ficció sinó una realitat que va posar contra les cordes i fins i tot destruir, presumptament, des d’adversaris polítics a dues entitats bancàries com la BPA i Banco Madrid, les dues, evidentment, amb clars vincles amb el Principat.\nEls dies 29 i 30 d’octubre estan subratllats en vermells, en fosforescent, o amb el color que sigui, en el calendari polític, judicial i molt més de tantes i tantes autoritats, formacions polítiques, personatges rellevants i d’altres. El magistrat de l’Audiència nacional espanyola Manuel García Castellón, que instrueix la causa de l’espionatge a l’extresorer del PP Luis Bárcenas ha citat per aquells dies, primer, l’exsecretari d’Estat de Seguretat Francisco Martínez i, després, l’extitular d’Interior Jorge Fernández Díaz. Tots dos en qualitat d’investigats. Tots dos, per tant, com a sospitosos d’haver comès un delicte. O diversos.\nI és que a mida que s’ha anat furgant en diferents qüestions, i més ara que entre ells hi comença a haver fractures d’una profunditat cada vegada més latent, apareixen més evidències de les anomalies, atropellaments, suposades irregularitats, presumpta corrupció que haurien protagonitzat amb l’objectiu d’aconseguir els seus objectius. Des de frenar l’independentisme català a tombar qualsevol adversari polític, encara que fos de casa seva. Martínez i Fernández Díaz, com a principals càrrecs del ministeri d’Interior que hauria donat ales a Villarejos, Martins Blas, Eugenios Pino i d’altres, és a dir, com a suposats propulsors o inductors, presumptes sempre, de la policia patriòtica, estan en l’ull de l’huracà.\n“La presència de Jorge Fernández Díaz resulta necessària, útil i pertinent, ja que es investigacions practicades fins al moment permeten situar en el centre nuclear de l’operació el ministeri d’Interior, des d’on s’hauria dirigit i coordinat tota l’operativa, presumptament, am la participació directa del ministre, i actuant per delegació d’aquest, segons sembla, el secretari d’Estat de Seguretat”\nLa clara enemistat entre els dos homes que al seu dia van ser carn i ungla amenaça de fer esclatar pels aires totes les presumptes irregularitats que haguessin pogut cometre. Ningú es voldrà menjar el ‘marró’ tot sol. Tothom voldrà carregar el mort a l’altre o, almenys, compartir les penes i les anomalies. Si hi són, és clar. Martínez, que passa per tenir un munt d’informació, que és l’home que feia i desfeia amb els fons reservats de l’Estat espanyol, ha assegurat que aquest cop sí que pensa parlar davant el jutge. S’hi havia negat fins ara. Però ara, justament, se li ha esgotat la paciència.\nFins fa poc dies, el qui va ser el número 2 del ministeri d’Interior de l’etapa Mriano Rajoy al capdavant del govern espanyol, era l’únic polític acusat d’haver pogut cometre un delicte. Estava sent investigant en el marc del cas ‘Kitchen’, el cas que mira de treure l’entrellat sobre l’espionatge a Luis Bárcenas en un intent per mirar de lligar curt l’extresorer popular i evitar que expliqués tot el que sap de la presumpta corrupció econòmica, de la caixa B, dels sobres, del PP i els seus alts dirigents. Ja va deixar dit que fart com n'estava, s'acabaria sabent tot i tothom hauria d'assumir les seves responsabilitats i les seves actuacions.\nAra ja acompanya a Martínez JF. Això és, Jorge Fernández Díaz. Després que el fiscal ho sol·licités, el magistrat que instrueix la causa ha decidit investigar formalment l’exministre i citar-lo a declarar. “La presència de Jorge Fernández Díaz resulta necessària, útil i pertinent, ja que es investigacions practicades fins al moment permeten situar en el centre nuclear de l’operació el ministeri d’Interior, des d’on s’hauria dirigit i coordinat tota l’operativa, presumptament, am la participació directa del ministre, i actuant per delegació d’aquest, segons sembla, el secretari d’Estat de Seguretat”.\nEl 29 d’octubre declara un. L’endemà està citat l’altre. Els dies previs hauran declarat com a testimonis altres càrrecs de rellevància inferior al ministeri que tenien coneixement d’alguns WhatsApp i altres missatges que deixen entreveure que hi va haver, almenys, accions plenes de corrupteles. Entre retrets que s’espera que hi hagi a la cuina popular, a mida que Martínez i Fernández Díaz comencin a cantar si es comencen a veure assetjats per la Justícia, la bola es pot fer molt grossa. I es pot acabar traient l’aigua clara de què va passar realment amb la policia patriòtica i els seus excessos de zel.\nDes de Pujol a Xavier Trias passant pel propi Luis Bárcenas esperen saber si allò que els ha causat un malviure els darrers anys era real o producte de les malifetes d’un grup d’homes -i alguna dona, tot i que per ara el jutge no ha acceptat investigar María Dolores de Cospedal tot i que el fiscal ho pretenia- que s’haurien conxorxat per solucionar al preu que fos els seus propis problemes, els seus maldecaps. Això sí, aixafant qui fos necessari. Si Martínez, si Fernández Díaz comencen a garlar, també pot ser que se sàpiga de veritat que va portar a destruir BPA i Banco Madrid. Els dies 29 i 30 d’octubre poden ser el principi del final.


La xarxa de sucursals s'ha retallat un 64% des del 2008 i hi ha 480 pobles sense serveis financers\nReducció d'oficines bancàries ARA\nBarcelonaLa crisi financera del 2008 va esclatar en el moment en què hi havia més oficines bancàries que mai. Des d'aleshores, les entitats financeres han reduït dràsticament els espais físics on atenen els clients i el desembre del 2020 el total de sucursals a Espanya s'havia retallat un 51%. Catalunya és la comunitat autònoma on la banca ha tancat més oficines, una retallada del 64% que ha suposat la clausura de 5.256 sucursals en els últims 12 anys, segons un informe publicat aquest dimarts per la Fundación Ramón Areces. Tant en percentatge com en nombres absoluts, és la comunitat on l'onada de tancaments s'ha notat més. Tot i així, la davallada en la xarxa d'oficines bancàries també supera el 50% a les Balears, el País Valencià, la Comunitat de Madrid i Galícia. Aquestes cinc comunitats concentren més de la meitat dels tancaments que es van produir entre el 2008 i el 2020.\n"Una caiguda tan intensa en la xarxa d'oficines no implica necessàriament un problema d'exclusió financera sempre que hi hagi almenys una oficina a prop del lloc de residència de la població o, en cas contrari, que hi hagi altres canals d'accés als serveis financers com la banca online", apunta l'estudi. El 2019 a Espanya hi havia 4.287 municipis sense cap oficina bancària, el 52% del total, on viuen el 3% dels habitants. Des del 2008 s'han sumat 450.000 persones al conjunt d'1,3 milions d'espanyols que no compten amb una sucursal al seu lloc de residència. En el cas de Catalunya, hi ha 480 municipis i 253.988 ciutadans sense oficina bancària. No obstant això, Castella i Lleó és la comunitat on hi ha més poblacions sense serveis financers (1.812 municipis) i un 15% dels residents (379.490 persones) que s'han de desplaçar per anar al banc.\nUn problema de l'Espanya buidada\nL'informe remarca que la majoria de municipis sense sucursals bancàries són "molt petits". El 82% tenen menys de 500 habitants, mentre que els d'entre 5.000 i 10.000 veïns tan sols representen el 0,2%. "És un aspecte a tenir molt en compte per valorar l'efecte del tancament d'oficines bancàries sobre l'accessibilitat financera, perquè estem parlant de tancaments en municipis molt petits on, per l'escàs volum de negoci, és molt difícil que una oficina sigui rendible", afegeix l'estudi. De fet, als municipis de menys de 100 habitants ja és gairebé impossible trobar-hi una oficina (el 99% no en tenen cap).\nUn dels indicadors clau en l'accés als serveis financers és la distància fins a l'oficina més pròxima des dels municipis sense sucursals. "A l'hora d'interpretar els resultats sempre cal tenir en compte que de vegades hi ha municipis sense oficines, però sí amb caixers automàtics, per la qual cosa en aquests casos no hi ha problemes d'accessibilitat a determinats serveis bancaris com la retirada d'efectiu", recorda l'estudi. A Catalunya la distància mitjana és de 6,5 quilòmetres, per sota de l'espanyola (8 quilòmetres). La comunitat on els residents han de fer més quilòmetres, 10,5 de mitjana, és Extremadura.


El CIC critica una decisió judicial que avala prejudicis i falsedats | Fundacio CIC\nEl Consell de la Informació de Catalunya (CIC) mostra la seva preocupació per una decisió judicial que avala prejudicis i falsedats que tantes vegades hem denunciat des d’aquesta institució. L’Audiència Provincial de Madrid ha desestimat el recurs presentat per la Fiscalia en contra de Vox pel cartell electoral que incriminava als i les menors d’edat migrants (no acompanyats). Els jutges consideren “amb independència de si les xifres que s’ofereixen són o no veraces, [els/les menors estrangers] representen un evident problema social i polític“. S’emparen per fer-ho en la llibertat d’expressió i en el “pluralisme d’una societat democràtica”.\nTotes les dades conegudes fins al moment contradiuen que els/les menors estrangers no acompanyats suposin un “problema social i polític” a la Comunitat de Madrid, en la línia en la qual el cartell de Vox buscava transmetre. Segons les últimes dades oficials, la Comunitat de Madrid tenia a la seva xarxa de protecció de la infància a 3.709 menors acollits. D’ells, 2.637 són espanyols, un 71,1% del total. Per la seva banda, 1.072 són estrangers, dels quals només 269 són menors estrangers no acompanyats, en data de 31 de març.\nEl CIC considera que la llibertat d’expressió no es pot fonamentar en dades falses, ni pot ser emprada per alimentar els prejudicis contra col·lectius vulnerables. Com a entitat que vetlla pel dret a una informació veraç i no discriminatòria, creiem que la decisió de l’Audiència Provincial de Madrid pot, de forma indirecta, reforçar als que practiquen el discurs d’odi, ja sigui en els àmbits polítics com mediàtics.\nPer això recordem als periodistes el compliment dels criteris 1 i 12 del Codi Deontològic


Associació de Persones Aturades de Més de 45 Anys: L'atur de llarga durada a Europa\nL'atur de llarga durada a Europa\nSegons un estudi del Institut de Estudi Econòmics (IEE), publicat a l'octubre 2014, la taxa d'atur de llarga durada (en percentatge de la població activa) a la Unió Europea (UE-28) al 2013 va ser del 5,1% dos punts percentuals més respecte de 2007, any d'inici de la crisi. El país més afectat és Grècia on l'atur de llarga durada ha augmentat al 18,4%. Espanya és el segon amb un increment molt grand, al 2007 la taxa d'atur de llarga durada va ser del 1,7% sobre la població activa, i al 2013 el 13,1%. Un 49,7% dels aturats actuals a Espanya porten sense ocupació un any o més, ocupa la novena posició en el rànquing europeu en 2013. Només Eslovàquia, amb un 70,2%, Grècia (67,1%), Croàcia (63,6%), Irlanda (59,9%), Bulgària (57,3%), Portugal i Itàlia (56,4%) i Eslovènia (51%) tenien més aturats de llarga durada.\nPer sota de la mitjana a Europa, estan França i Bèlgica amb xifres al voltant del 4%, i el Regne Unit amb un 2,7%, Alemanya i els Països Baixos amb un 2,4% tots dos. Dinamarca, Luxemburg, Finlàndia, Suècia i Àustria tenen les taxes d'atur de llarga durada més reduïdes de la UE, situant-se per sota del 2%.\nA Espanya, per Comunitats, la taxa més elevada la té Ceuta (65,2%), seguida de Melilla (56%), Castella-la Manxa (54,2%), Astúries (54,1%), Catalunya (52,5%), Galícia (50,3%) i Madrid (50,2%). Per sota del 50% es trobaven Cantàbria (49,6%), Comunitat Valenciana (49,2%), País Basc (49,1%), Castella i Lleó (48,4%), Andalusia (48%) i Aragó (45,8%).\nL'atur de llarga durada és un problema molt greu a Espanya, pel que és urgent posar en marxa mesures per què el problema no s'agreugi encara més, aquestes poden ser:\nPolítiques i programes que facilitin la creació d'ocupació en general i de llarga durada en particular.\nIncentius als empresaris que contractin a persones de més de 45 anys.\nFomentar que els empresaris valorim més positivament l'experiència.\nFormació professional, en habilitats per a la recerca d'ocupació, etc.\nMesures que afavoreixin l'autoocupació i el cooperativisme.\nPer evitar el risc d'exclusió social, posar a disposicions dels aturats, prestacions o subsidis d’atur, mentre no es trobi feina, vinculat a un pla d'inserció laboral i de cerca activa d'ocupació.\nTreball compartit per a la reducció de l'oferta de treball (compensat amb prestacions quan no sigui possible treballar a jornada completa).\nFins ara les poques mesures que s'han posat en marxa no han fet més que agreujat la situació.\nPublicado por Assat50 en 1:47:00\nEl paro y la protección por desempleo


Margalef rep cada any unes 10.000 visites més d'escaladors de les que pot suportar La República\nMargalef rep cada any unes 10.000 visites més d’escaladors de les que pot suportar\nACN Margalef.-La zona de Margalef (Priorat) rep, cada any, gairebé 10.000 visites més d’escaladors de les que pot suportar, segons determina un estudi elaborat per l’Institut Nacional d’Educació Física de […]\nACN Margalef.-La zona de Margalef (Priorat) rep, cada any, gairebé 10.000 visites més d’escaladors de les que pot suportar, segons determina un estudi elaborat per l’Institut Nacional d’Educació Física de Catalunya (INEFC). Les xifres demostren que l’afluència supera la capacitat del parc en quant a infraestructures i equipaments turístics, la qual cosa “genera un desequilibri que pot repercutir en l’harmonia d’aquest espai natural”, segons informa el Departament de Territori i Sostenibilitat. Per això, el Parc Natural de Montsant ja estudia mesures per ordenar la pràctica de l’escalada a la zona. Amb tot just un centenar d’habitants, el municipi de Margalef concentra la meitat de les visites d’escaladors que rep aquest espai natural.\nL’estudi de l’INEFC ha permès detectar la superació puntual de la capacitat de càrrega en determinats mesos de l’any, i la falta de funcionalitat de les àrees d’acollida, amb efectes colaterals en la gestió de residus o amb l’aparcament de vehicles als vorals de les carreteres d’accés.El Parc Natural estudia ara diverses estratègies proposades en l’informe per tal de fer compatible aquesta pràctica esportiva amb la preservació i conservació de l’espai. Entre d’altres, inclou reforçar la senyalització, impulsar campanyes d’educació i valorar la instal·lació de lavabos portàtils.L’estudi també planteja redistribuir i canalitzar l’escalada dels sectors de Margalef (Espadelles, Pantà i Sant Salvador) durant els mesos “més crítics” de gener, febrer, abril, octubre, novembre i desembre, cap a sectors d’Albarca, Cornudella, la Morera, Escaladei i Cabacés. A més, es planteja posar en marxa un sistema de control d’aforament, ampliar la capacitat de les places d’aparcament a la zona (ja sigui dins o fora parc) i redirigir l’acampada en zones no autoritzades cap a les dues àrees d’acollida habilitades per aquesta funció, encara que sigui puntualment.


~ Cinc entitats denuncien a la Paeria davant del síndic de Greuges de Catalunya | Assemblea en Defensa dels Serveis Públics de Lleida\nUn dels portaveus, Ferran Dalmau, exposa que malgrat les reiterades demandes perquè es reunís la comissió de seguiment de l’Audiència Pública, “la Paeria n’ha fet cas omís”. El passat 23 de desembre el col·lectiu va fer una petició a l’Ajuntament però asseguren que no han rebut cap resposta per part de la institució. Per aquest motiu han presentat una instància al Departament de Governació de la Generalitat, adreçada al síndic de Catalunya, on es reclama que la Paeria respongui la sol·licitud.\nEls representants d’aquestes entitats – que no són totes les que van participar a l’Audiència – recorden que en la primera reunió de la comissió de seguiment, l’abril del 2013, es van establir “les pautes de treball que seguirà la comissió i un calendari de reunions” per estudiar a fons l’avenç del projecte però que les trobades no s’han produït.\nEntrada anterior~ Comunicat de la Marea BlancaSegüent entrada~ L’Economia del xantatge


A la cabina de Màrius Carol: les seves memòries com a director de 'La Vanguardia'\nLlegiu el primer capítol de 'El camarot del capità' (Destino), llibre que sortirà a la venda el proper 7 d'abril\nMàrius Carol, al seu despatx de director de 'La Vanguardia' el 2019\n04/04/2021 07:00 Actualizado a 04/04/2021 07:53\nJuan Luis Cebrián explica a les seves memòries, titulades 'Primera página', que, quan a la recta final del franquisme va deixar el diari 'Informaciones' per dirigir els informatius de RTVE, el director, Jesús de la Serna, li va dir: «Recorda que el capità del vaixell menja sempre sol a la cabina», a la qual cosa ell afegeix a continuació: «No ho he oblidat mai». A mi em va tocar estar al capdavant de 'La Vanguardia' en situacions complicades i, encara que hi ha moments en què ets tu i només tu qui assumeix el risc de donar o no donar una notícia, la veritat és que no m’he sentit mai sol. Sobretot perquè he volgut compartir sempre tot el que sabia amb l’editor i el meu equip, i és cert no m’han fallat mai en els moments realment importants. Soc dels que pensen que, si el capità del vaixell vol estar sol, s’acaba convertint en un nàufrag.\nVaig arribar a la direcció del diari el desembre del 2013, coincidint amb un moment delicat de la premsa i encara més del país. La circulació dels diaris en paper havia començat a declinar i els webs amb prou feines tenien ingressos. I a Catalunya pujava la bromera sobiranista: el tema entorn del qual girava el debat polític havia deixat de ser el pacte fiscal i el lloc l’ocupava l’exigència d’una consulta sobre la independència. Mentrestant, a Madrid, l’única preocupació era el control del dèficit que reclamava Brussel·les. El Govern central creia que les guspires que arribaven de Catalunya eren focs artificials per amagar les retallades de l’executiu d’Artur Mas. Mariano Rajoy estava convençut que qualsevol aventura s’encallaria indefectiblement en el Tribunal Constitucional. De fet, el diari del 18 de desembre, el que anunciava el meu nomenament com a director, tenia a cinc columnes un titular que deia que «Rajoy accepta veure’s amb Mas però no per la consulta» i aclaria al subtítol que el president espanyol rebutjava que es volgués utilitzar la reunió per escenificar un cop de porta a l’Estat.\nEl ministre més preocupat pel que estava passant a l’altre costat de l’Ebre era possiblement José Manuel García-Margallo, que mesos més tard em mostraria al despatx del Ministeri d’Afers Exteriors un esborrany de revisió de la Constitució redactat per ell que creia que podia solucionar l’encaix de Catalunya amb Espanya, en el qual plantejava la revisió del model de finançament, la recuperació de la disposició addicional tercera parcialment anul•lada pel TC, la concessió d’un estatus a la llengua catalana en el sistema educatiu espanyol o l’actualització del paper del Senat.\nMònica Terribas em va preguntar si m'havia fet director el rei d'Espanya. Em va molestar profundament"\nEl meu primer dia com a director em va despertar la productora del programa 'El matí de Catalunya Ràdio'. Em va dir que Mònica Terribas només volia felicitar-me i no vaig saber negar-m’hi. En directe em va preguntar si era cert que qui m’havia fet director era el rei d’Espanya. Em va molestar profundament la referència, ja que a mi no se m’hauria ocorregut mai preguntar-li el dia que la van nomenar directora de TV3 si era cert que havia estat Jordi Pujol, que era molt amic del seu pare, qui l’havia situat al capdavant de la cadena. Li vaig respondre que a mi m’havia escollit l’editor, Javier Godó, i que si una cosa m’avalava, era la meva carrera. No havia de justificar-me de res, encara que potser va semblar que ho feia.\nUn cop nomenat, vaig haver d’esperar uns dies perquè el meu predecessor desocupés el despatx. Als directors els costa una mica abandonar el confort del saló del tron. A Luis de Galinsoga, el propietari del diari li va enviar els pintors a repassar les parets perquè no pogués seguir ocupant-lo. David Jiménez va escriure a 'El director', càrrec que va ocupar a 'El Mundo' durant tretze mesos, que segurament això és així perquè un lloc com aquest ha estat tradicionalment «un dels grans centres d’influència del país, festejat per reis i jutges, ministres i celebritats, escriptors i cantants, cacics i aconseguidors». És possible que hagi perdut una mica aquest caràcter mític, però penso que segueix sent un dels pocs llocs temuts pel poder. Mentrestant, vaig decidir instal·lar-me al bell mig de la redacció, cosa que em feia sentir bé, segurament perquè és on un periodista es troba millor. Una de les coses més sorprenents que em van passar aleshores és que dues persones van intercedir a favor del meu antecessor davant de l’editor a fi que rectifiqués la decisió tan bon punt van conèixer la notícia del meu nomenament. No perquè tinguessin res en contra meu, sinó perquè preferien l’altre. Van ser el ministre de l’Interior, Jorge Fernández Díaz, i el president de la Generalitat, Artur Mas. Els seus motius devien tenir.\nAl meu primer bitllet, que és com en diem en l’argot de l’ofici a l’article de la pàgina 2, com a director vaig voler recordar la pel·lícula 'El quart poder' (Richard Brooks, 1952), en què Humphrey Bogart, en el paper de màxim responsable del diari 'The Day', deixa anar una arenga a l’advocat d’un mafiós que intenta comprar el periòdic per silenciar-lo: «'The Day' és un edifici enorme que no és meu. També conté rotatives, teletips, impremtes, premses, tintes i despatxos. Tot això no és meu. Però un diari és alguna cosa més. 'The Day' és més que un edifici. Són persones. Cinc-cents homes i dones, el coneixement, el cor, el cervell i l’experiència dels quals fan possible el diari. No posseïm ni una estella del mobiliari de l’empresa. Com les dues-centes cinquanta mil persones que en llegeixen totes les edicions, tenim un interès vital que visqui o mori. La mort d’un diari té efectes de llarg abast... El diari es publica, abans que res, i sobretot, per servir l’interès públic». A aquest discurs jo hi vaig afegir: «Seixanta anys després, els diaris no tenen teletips, tinta, ni tan sols despatxos, i els periodistes han perdut la bohèmia. Tot i així, el periodisme manté el caràcter de servei públic i continua sent un pilar essencial de la democràcia. Un diari ha de contribuir a explicar als lectors el món cada vegada més complex que ens toca viure. I no només relatar les coses que passen, sinó, sobretot, aclarir per què passen. Aquest és el nostre repte com a col·lectiu. I el meu repte personal».\nNo disposava encara de despatx, però ja tenia una declaració de principis. I la fortalesa que dona que el 85% de la redacció votés a favor del meu nomenament en una consulta que no té caràcter vinculant, però que ha afeblit més d’un col·lega de l’ofici. Quan finalment vaig poder accedir al meu lloc de treball amb uns quants llibres nous i uns quants diaris vells, l’estança presentava un aspecte desolador: tenia les parets despullades, les estanteries buides i un ficus moribund en un racó. El primer que vaig penjar va ser una fotografia de Marilyn Monroe vestida de ballarina feta pel fotògraf Milton H. Greene el mateix any que jo vaig néixer. Després vaig col·locar la pila de llibres que m’acompanyen a la feina com fidels companys —«no hi ha cap amic tan lleial com el llibre», deia Hemingway—, que de seguida van omplir totes les lleixes. I vaig encomanar que m’enviessin flors: cada setmana un pom nou. Segurament és l’única despesa sumptuària que he fet en més de sis anys. Només em va inquietar l’existència d’una enorme caixa forta, que em recordava les que els assaltants de bancs del Far West feien obrir a punta de pistola. Vaig preguntar què s’hi guardava a les secretàries, que no van saber gaire bé què contestar-me. Elles en tenien la clau i el codi. No hi vaig tenir mai res de valor. Potser és que el periodisme ha anat de baixa i ja no s’hi guarden dossiers secrets o gravacions ocultes, com alguns directors asseguraven atresorar en el passat. O potser és que alguns han vist massa pel·lícules.\nMariano Rajoy i Màrius Carol, a una trobada el 2014\nUna de les moltes persones que em van trucar per felicitar-me va ser el president Mariano Rajoy, a qui a penes coneixia. Ens havíem saludat un parell de vegades en actes públics, però poca cosa més. Em va desitjar sort i em va recomanar que m’escapés uns dies per Nadal, perquè se’m girava feina. Ell pensava anar-se’n a Galícia amb la família, encara que menys temps del que li agradaria perquè aquell dijous 26 havia de ser a Madrid, ja que l’endemà hi havia Consell de Ministres. I em va donar un consell: «No et precipitis mai a l’hora de prendre una decisió. Espera. És molt possible que, si no fas res, les coses es resolguin soles». Vaig pensar que el president del Govern era tal com el descrivien; no hi havia marge per a la sorpresa. Si aquelles paraules les hagués pronunciat un imitador, hauríem cregut que era una caricatura massa fàcil del personatge. Però és que Rajoy era un tipus transparent, cosa que no vol dir en cap cas que fos un polític fàcil de tòrcer, malgrat que el seu final va ser tan o més desconcertant que algunes decisions que va prendre. O que mai no va prendre.


Reformes de cuines a Barcelona - Adapta Reformas Reformes de cuines a Barcelona - Adapta Reformas\nADAPTA realitza reformes de cuines a Barcelona. Comptem amb un equip d’arquitectura i interiorisme per ajudar-te a trobar la millor solució a les teves necessitats i adaptar-nos al teu pressupost.\nElaborem un projecte personalitzat per a cada cuina, des de cuines senzilles i funcionals a cuines de disseny i alta gama.\nNo dubtis en consultar el nostre equip i et sorprendràs de l’excel·lent relació qualitat-preu que t’oferim en la reforma de la teva cuina.\nNo ho olvidis: prèviament elaborem el teu projecte en 3D per previsualitzar el resultat i que no perdis detall de com serà la cuina que desitges i necessites. Sol·licita el pressupost de la reforma de la teva cuina!\nMira els nostres projectes de reformes de cuines en la següent galeria\nDemana’ns pressupost per reformar la teva cuina\nDeixa’ns la teva opinió sobre les nostres reformes de cuines!


Ja va córrer a València amb la GP2\nEFE València Actualitzada el 23/06/2011 13:14\n260x366 Sergio 'Checo' Pérez tornarà a pujar al Sauber. / VALERY HACHE / AFP PHOTO Sergio 'Checo' Pérez tornarà a pujar al Sauber. / VALERY HACHE / AFP PHOTO\nL'escuderia suïssa Sauber ha confirmat a València la presència del mexicà Sergio Pérez al volant d'un dels seus dos monoplaces al Gran Premi d'Europa de Fórmula 1 que es disputa aquest cap de setmana a la capital del Túria.\nPérez va ser substituït pel català Pedro de la Rosa al Gran Premi de Canadà, disputat fa dues setmanes, perquè després de la primera sessió d'entrenament el mexicà no es va trobar bé de salut com a conseqüència de l'accident patit en l'anterior cursa, a Mònaco. Sergio Pérez va patir un aparatós accident en la sessió de qualificació del Gran Premi de Mònaco, disputat fa gairebé un mes, que el va tenir tres dies a l'hospital i del qual es va ressentir al Canadà.\n"Vaig volar a casa des de Montreal, i de retorn a Mèxic em vaig dedicar a preparar-me per la propera cursa juntament amb el nostre fisioterapeuta. Em sento molt bé i estic molt impacient per córrer a València", ha declarat Pérez a la web del seu equip.\nPer al pilot mexicà, que debuta aquest any a la Fórmula 1, haver corregut al circuit urbà de València amb la GP2 és un avantatge per a ell ja que li permet conèixer àmpliament el traçat que discorre pels voltants del port de València. El 2009 va aconseguir pujar al podi, mentre que el 2010 es va fer amb la pole position.


Torna el tren groc aquest cap de setmana\nTorna el tren groc aquest cap de setmana i ho farà coetàniament amb alguns dels atractius turístics de l’Alta Cerdanya. També obren el paratge natural dels llacs de les Bulloses o el bikepark de Les A …\nEls esportistes de la FCEH seran majoria dins els equips RFEDI i és que n’hi haurà 16 en cinc disciplines diferents. La representació catalana suposa el 50% del total d’integrants seleccionats per la …\nComença la tercera fase de rehabilitació del Monestir de Sant Llorenç de Morunys que durarà sis mesos. Es restaurarà i adaptarà l’espai per a museu i arxiu dels edificis de la Casa Prioral, Cal Morrut …\n19 juny del 2020\nPrimeres activitats d’estiu a la Cerdanya. La Molina serà l’encarregada d’obrir la temporada estiuenca a la comarca. La Molina obrirà portes aquest cap de setmana, 20 i 21 de juny. D’aquesta manera le …\nEl Vi_suals tindrà enguany representació a les xarxes i ja prepara l’edició del 2021. Enguany el Vi_suals es reforçarà a les xarxes. Així, entre el 15 i el 21 de juny es penjarà un petit vídeo on es m …\nCinquanta minuts més per al trajecte Puigcerdà-Barcelona. Aquest és l’increment de temps que preveu l’Ajuntament de Puigcerdà per fer aquest trajecte en tren entre la capital catalana i la cerdana. El …\nAmb aquestes paraules del President de la Generalitat, Sr. Quim Torra, Catalunya inicia una campanya per potenciar el turisme de proximitat amb el lema “Catalunya és casa teva”, amb la inversió més im …\nL’Ajuntament de Puigcerdà està fent entrega dels ajuts escolars del curs 2019-20 d’educació infantil, escolars i estudiants. Aquests dies l’Ajuntament de Puigcerdà fa entrega d’ajuts econòmics a infan …\nReobertura de la biblioteca Ramon Vinyes i Cluet. Ho fa amb restriccions temporals dels serveis que ofereix l’equipament. La Biblioteca Ramon Vinyes i Cluet de Berga ha reobert al públic aquest …\nEl Consell Comarcal de la Cerdanya opta per l’ozó per desinfectar\nEl Consell Comarcal de la Cerdanya opta per l’ozó per desinfectar en una aposta qualificada com a innovadora. Aquest sistema evita l’ús dels productes químics en la neteja, la qual cosa repercuteix en …\nArriba la ‘nova normalitat’ al Túnel del Cadí. Aquesta via de comunicació i la C-26 a Solsona, principals vies de comunicació entre el Pirineu i la resta de Catalunya en fase 3. El pas per l’N-230, el …\n15 juny del 2020\nL’Orbea Cadí Challenge se celebrarà a l’agost\nLa marxa cicloturista Orbea Cadí Challenge se celebrarà a l’agost i serà una de les primeres marxes cicloturistes que se celebraran dins el que ja es coneix com a “nova normalitat”. A més, només quede …\n9 juny del 2020\nGer posa en marxa el casal d’estiu amb una quarantena de nens, tot coincidint amb l’inici de la fase 3 de la desescalada. Les activitats es duen a terme en horari de matí, en grups de menys de deu per …\n5 juny del 2020\nLa Cerdanya entra dilluns a la Fase 3\nLa Cerdanya entra dilluns a la Fase 3 mentre que l’àrea de Barcelona i Lleida passen dilluns a la fase 2. Sanitat ha acceptat la petició de Salut també per a Lleida després de la baixada en la incidèn …\n3 juny del 2020\nSuspesa la Universitat d’Estiu Ramon Llull\nSuspesa la Universitat d’Estiu Ramon Llull Puigcerdà. El consistori de la capital cerdana cancel·la la Festa Major i ajorna la Setmana Cultural prèvia a la celebració. Suspesa la Universitat d’Estiu R …


La Guàrdia Civil recupera un mussol i un milà negre - FÒRUM.ad\nLa Guàrdia Civil recupera un mussol i un milà negre\nOn: 09/05/13 12:30\nDivendres passat, dia 03 de maig, un agent de la Patrulla del Servei de Protecció de la Naturalesa (SEPRONA), de la Pobla de Segur, que es trobava fora de servei, va recollir una cria exemplar de Mussol (Cárabo – Strix Aluco) que es trobava en les proximitats de la carretera C-13, a l’altura del punt quilomètric 89, al terme municipal de Talarn.\nAquest animal aparentava un estat molt feble, probablement per haver sofert algun tipus de cop.\nPosteriorment, el dimarts 7 de maig va ser recuperat un exemplar de Milà Negre (Milvus nigrans), localitzat per un ciutadà en els voltants del bosc de Santa Magdalena, al terme municipal de La Pobla de Segur; l’animal es trobava ferit en una de les seves ales.\nTots dos animals, van ser recollits pel SEPRONA de la Pobla de Segur i traslladats posteriorment al Centre de Recuperació de Fauna Salvatge Autòctona de Vallcalent (Lleida), on una vegada recuperats podran tornar al mitjà natural al qual pertanyen.\nPrevious Post: Detinguts dos joves per un robatori amb intimidació a la Seu\nNext Post: Demòcrates per Andorra celebrarà el seu segon congrés ordinari l’1 de juny


DINOSAURIS DELS PIRINEU (CENTRE DE DINAMITZACIÓ DE TARTAREU) - RED IBÉRICA DE ESPACIOS GEOMINEROS - A REDE IBÉRICA DE ESPAÇOS GEOMINEIROS\nDINOSAURIS DELS PIRINEU (CENTRE DE DINAMITZACIÓ DE TARTAREU)\nEl Centre de Dinamització del Patrimoni Històric, Natural i Rural de Tartareu és un projecte de dinamització territorial que vol posar en valor i promoure el patrimoni arqueològic, paleontològic, arquitectònic i cultural del municipi de les Avellanes i Santa Linya. El centre es troba ubicat a les antigues escoles de Tartareu, i s’estructura en tres plantes: A la planta baixa, podem veure diversos fòssils recuperats al municipi que demostren que fa 165 milions d’anys, les terres de Tartareu eren cobertes per l’aigua del mar, càlida i plena de vida. Un dels fòssils més espectaculars és l’esquelet parcial d’un hadrosaure, un tipus de dinosaure herbívor amb la boca semblant a un bec d’ànec. A més, el municipi és ric en jaciments arqueològics de diferent època: paleolítica (Cova Gran de Santa Linya), neolítica (Cova de Joan d’Ós) o de l’edat del bronze (Triapolls o Solans). L’espai inclou una exposició sobre la prehistòria, amb representació de la Cova Joan d’Os (amb llarga ocupació, des del Neolític fins a l’edat del Bronze). La segona planta està dedicada a l’època medieval, incorporant informació tant de l’ocupació andalusina a l’alta Edat Mitjana (s. VIII-XII) com de la baixa Edat Mitjana (s. XII-XIV), fortament arrelada a la tradició cristiana. Un dels elements simbòlics, és la maqueta mòbil de l’ermita romànica de Sant Miquel de Tartareu. També trobem referències i explicacions dels segles posteriors, corresponents a època moderna (s. XIV – XVII).Finalment, la segona planta està destinada a un espai polivalent, on es realitzen exposicions fotogràfiques, i una sala d’actes que acull les xerrades i les conferències que s’organitzen. Cal destacar que, des del Centre, es col·labora amb diferents entitats de la zona i amb atractius del territori com són el Centre d’Observació de l’Univers i el Monestir de les Avellanes.\nEl Centre de Dinamització de Tartareu permet conèixer i imaginar com eren aquestes terres en diferents moments de la Història. El Centre es troba ubicat a les antigues escoles (actives des del 1895) i mostra en tres plantes una visió global de la identitat d’aquestes contrades des de la prehistòria, quan els primers pobladors s’hi van assentar.\nLa visita al Centre de Dinamització us permetrà entendre on sou, què hi ha de diferent i per tant assaborir els nostres trets més característics, des del paisatge i l’entorn natural fins al nostre caràcter i personalitat, forjats al llarg dels anys.\nHoraris de visita: Dissabtes, diumenges i festius de 11 a 13h. De Dl a Dv: visites concertades. Durada de la visita: 1h. Preu de la visita: 3€. Nens de menys de 10 anys: gratuïta grups de més de 15 persones: 15% de descompte Informació i reserves al centre de dinamització (dissabtes, diumenges i festius), telèfon: 973454206\nVisites concertades: Ajuntament de Les Avellanes i Santa Linya, telèfon 973454004 ajuntament@avellanes.ddl.net info@lesavellanes.com


Els partits del Morabanc contra Mònaco i Guipúzcoa ajornats - elPrincipat.com\nEls partits del Morabanc contra Mònaco i Guipúzcoa ajornats\nLa confirmació el passat diumenge de quatre positius de la plantilla del Morabanc Andorra més els dos postitius que fa dies que es troben confinats en els seus domicilis deixa a la plantilla del Principat en “quadre” per participar en els propers partits que ha de disputar l’equip aquesta setmana. Un, en el que és el primer partit de la segona volta de l’EuroCup a la pista del Mònaco i l’altre dissabte a Guipúzcoa en una nova jornada de l’ACB.\nLes normatives Covid19 de les dues competicions són diferents. En aquest sentit a Europa, es permet jugar sempre i quan la plantilla tingui vuit jugadors disponibles. Pel que fa a l’ACB, això és completament diferent ja que obliegn a estar 15 dies sense jugar des de la confirmació que les PCR siguin negatives.\nEn aquest context, tota la plantilla del Morabanc Andorra es troba confinada en els seus domicilis. Uns per ser positius i uns altres per ser contactes directes de positius. Aquest fet fa que els partits d’aquesta setmana hagin quedats ajornats.\nCal recordar que hores d’ara, el conjunt del Principat té partits ajornats contra el Bilbao (que en un principi s’ha de jugar el 12 de novembre) i el Zaragoza (a data per determinar). Si arriben les comunicacions oficials que es supenen els dos partit d’aquesta setmana, els andorrans hauran de fer forat en les seves agendes, en un calendari ja atapeït de partit.\nHores d’ara, el 10 de novembre, el Morabanc hauria de desplaçar-se a Bèlgica per jugar contra el Telenet Giants Antwerp. Dos dies més tard haurà de jugar el partit aplaçat a Bilbao i el cap de setmana haurà de rebre a la Bombonera al líder de la competició, el Real Madrid. Després el dimarts 17 de novembre desplaçar-se a Bologna per jugar contra la Virtus, abans de marxar cap a Canàries per jugar contra l’Herbalife el dia 21 de novembre. Queda lliure el dia 19 de novembre, on pressumiblement es podria programar el partit d’ACB entre els andorrans i el Casademont Zaragoza.\nEn definitiva, tota una bogeria.\nPrevious post Gol Solidari lliura 2000 euros a ASSANDCA\nNext post La FAN ha organitzat una estada de natació artística amb Mònica Boneu\nPrevious post:Gol Solidari lliura 2000 euros a ASSANDCA\nNext post:La FAN ha organitzat una estada de natació artística amb Mònica Boneu


Desconfiança i inseguretat entre al·lèrgics i intolerants alimentaris | Revista - Part 3\nMenjar a fora\nQuina és la sensació que aquest col·lectiu té quan surt a menjar a fora? Dos de cada tres entrevistats per EROSKI CONSUMER creuen que patir una al.lèrgia o una intolerància alimentària els condiciona. Encara més, a tres de cada cinc els sembla que fer-ho suposa un risc per a la seva salut, especialment en els menors de 10 anys (és així per als tutors del 94% d’aquests). En aquest sentit, hi ha diferències entre els al·lèrgics i els intolerants: un 69% dels primers sent que està en risc, mentre que entre els intolerants la proporció baixa una mica i és del 54%.\nTant els al·lèrgics com els intolerants de totes les edats temen que no s’exclogui l’ingredient nociu del plat malgrat requerir-ho i que es produeixi una contaminació encreuada en el moment d’elaborar el plat. Tot i això, els al·lèrgics també afegeixen un altre temor (especialment els menors de 10 anys i els que tenen edats compreses entre els 10 i els 19 anys): que l’ajuda mèdica no arribi a temps o que ningú al voltant seu sàpiga actuar en cas de tenir una reacció.\nLes persones entrevistades solen prendre les pròpies precaucions. En primer lloc, evitar determinats tipus d’establiments: de menjar ràpid (un 47% ho fa), de cuina asiàtica, italiana i mexicana (un 40% respectivament) i de bufet (un 30%).\nA més, si finalment es pren la decisió de sortir a fora, hi ha qui no renuncia a seguir un procediment. En primer lloc, un 34% sempre reserva amb anterioritat i durant la reserva un 52% té per costum explicar la seva malaltia al personal de l’establiment (més comú entre els al·lèrgics que no entre els intolerants i entre els joves d’entre 10 i 19 anys).\nUna vegada al restaurant, el 91% dels entrevistats llegeix amb cura les descripcions dels plats per si hi ha algun esment sobre l’aliment nociu i el 79% verifica amb el cambrer els ingredients que conté cadascun. Finalment, quan demanen el menjar, poc més de la meitat dels enquestats s’assegura que el cambrer dóna el missatge al cuiner.\nMala atenció o desinformació?\nTots els entrevistats per EROSKI CONSUMER han tingut alguna vegada una mala experiència en sortir a menjar a fora. Només a un 13% de les persones enquestades els han negat alguna vegada l’atenció en un establiment per patir al.lèrgia o intolerància alimentària. No hi ha diferències per tipus de malaltia, encara que sí per comunitat autònoma. Aquesta situació s’ha produït especialment entre els enquestats a Extremadura, Madrid i Cantàbria, on entre un 37% i un 20% en cadascun dels territoris afirma haver viscut aquesta mala experiència.\nAmb tot, aquesta altra és més comuna: detectar l’aliment nociu al plat malgrat avisar el personal hostaler. Els ha passat a més de la meitat dels entrevistats per EROSKI CONSUMER. En aquest cas, un 85% informa el personal, però el 15% restant no ho fa i s’arrisca a menjar el que contingui el plat (un 17% d’intolerants assegura fer-ho, davant del 9% d’al·lèrgics) en contra de les recomanacions dels experts. I és que entre el col·lectiu de persones afectades per al·lèrgies o intoleràncies a aliments se senten frases com ara “Prefereixo no molestar ningú amb els meus problemes” o “Semblaré una maniàtica i prefereixo callar”.\nD’altra banda, entre les persones que sí que informen el personal, també es donen escenaris diferents però el més habitual és que els canviïn el plat i se solucioni el problema (així afirmen que passa el 84% dels enquestats: un 88% dels al·lèrgics davant del 82% dels intolerants).\nEn definitiva, tan sols un 25% dels enquestats creu que els hostalers es preocupen habitualment pel col.lectiu d’al·lèrgics i intolerants alimentaris, tot i que un altre 40% creu que almenys ho fan algunes vegades. Tot i això, pràcticament tots els enquestats estan d’acord que els professionals d’hostaleria haurien de formar-se en tot allò relacionat amb les al·lèrgies i les intoleràncies alimentàries.\nAlerta amb el que menges!\nSegons Elika, hi ha més de 170 aliments que poden causar al.lèrgies o intoleràncies. Entre la població espanyola es produeixen amb més freqüència envers:\nEls cereals: el cereal que produeix un nombre més alt d’al·lèrgies a Espanya és el blat. A més, el gluten es troba en el blat, l’ordi, la civada i el sègol.\nLes fruites i hortalisses: les que més al.lèrgies generen són les rosàcies (pomes, peres, préssecs, albercocs, prunes, cireres i maduixes). A Espanya, en els nens de 6 anys les fruites suposen un 11% de les al·lèrgies i, les hortalisses, un 4%. A partir de 15 anys, el 85%-90% dels casos d’al.lèrgies corresponen a les hortalisses.\nLes fruites seques de clofolla: a Espanya són responsables del 73% dels casos d’al.lèrgies a partir dels 15 anys d’edat. L’ametlla i la nou són les que més problemes ocasionen.\nEls llegums: a partir de 6 anys, els llegums són els aliments que causen al.lèrgia amb més freqüència, principalment la llentia, seguida del cigró i el cacauet.\nOu: és la primera causa de reaccions al·lèrgiques en la infància. Sol aparèixer abans dels 2 anys de vida i desapareix en els primers 6 anys.\nLa llet de vaca: produeix una varietat de respostes anòmales, al.lèrgiques i no al.lèrgiques. També fenòmens d’intolerància a les seves proteïnes o a la lactosa. Afecta un 2% de la població.\nMarisc: el marisc és el tercer aliment que provoca un nombre més alt d’al·lèrgies en la població adulta, principalment els crustacis.\nPeix: el bacallà, el lluç, el llenguado i el gall són els que més reaccions al.lèrgiques solen provocar. Són menys comunes les reaccions a la sardina i la tonyina.\nSoia: ha augmentat els últims anys perquè s’inclou en nombrosos productes alimentaris transformats: productes cuits al forn, tonyina enllaunada, cereals, galetes, fórmules infantils, salses i sopes, entre d’altres.\nAdditius: s’estima que entre un 5%-10% de les urticàries cròniques en la població adulta són degudes, en part, a alguna reacció adversa a certs additius, com ara els sulfits, el glutamat monosòdic o els benzoats. Aquests s’afegeixen als aliments per millorar-ne les característiques (conservants, colorants, potenciadores del sabor, etc.). Els processos aguts estan més relacionats amb intoleràncies que no amb al·lèrgies.\nVes a la pàgina anterior: « La compra: més cara i diversificada


Però tu et vols? NOTÍCIES\nPer Montse Muñoz Rodríguez\n-¿Però tu et vols? – Porto una setmana donant-li tornades a aquesta maleïda pregunta. Aquella estúpida cambrera me la va fer de manera automàtica en veure com jo bolcava, per accident i sense immutar-me, el meu plat de sopa bullint sobre les meves cames. Ella la va fer de forma instintiva, però a mi em va deixar mut.\n¿Però tu et vols?\n– ¿Em vull? – No recordo sentir-me volgut a cap moment de la meva patètica vida, tampoc haver-ho sentit per ningú i menys encara per mi.\nEn el transcurs del temps, la meva vida s'ha anat omplint de ràbia i ira; és l'únic sentiment al que he deixat cavitat en ella. Ni tan sols odi, solament ràbia.\nNo em sento orgullós de ser qui he arribat a ser, però tampoc m'odio per això. Sóc un merda… sí. Pura escòria.\nEl meu objectiu: Matar.\n¿A qui? A qualsevol que destorbi en el camí d'algú amb un grapat d'uros €per pagar-me per això. La veritat que no ho sé, ni m'importa.\n¿Per què? Per diners, però també per plaure, perquè em posa divertit. I ¿per què no dir-ho?, perquè no sé fer una altra cosa. Mato des de nen. En aquells dies matava paneroles, llagostes, sargantanes. Conforme vaig ser creixent, també ho feia la grandària de les meves víctimes: rates, gats, gossos… Fins i tot creixia la meva petita polla, la qual, ja començava a expulsar un líquid pegajoso.\nAls 14 anys em vaig atrevir amb l'inútil de Luis. Encara record com plorava la desagraïda de la seva mare. La molt imbècil mai em va donar les gràcies per donar aquell empujoncito a l'idiota del seu niñito… barranc a baix. Que bona estava la cabrona, quines tetas tenia. Reconec que no suportava que es mengés a petons a aquella deixalla que tenia per fill.\nAl voltant dels 16 anys vaig calar foc a la caixa ximple que hi havia en la barraca on vivia amb els alcohòlics dels meus pares; ho vaig fer mentre tots dos estaven dormits davant d'ella. ¡Com no!, sempre pendents d'aquest atuell. La miraven més que a mi. En l'informe judicial resava: “Mort per accident domèstic provocat per un curt circuit”. Això em va lliurar del reformatori, però no de l'orfenat; lloc on vaig conèixer a Rafa. PARE DESCONEGUT, van ser les dues paraules que ho van portar a ell fins a aquell patètic edifici, quan la drogoaddicta de la seva mare també va sofrir un “accident domèstic” amb un cigarret en el llit. Diguem que Rafa la va gratinar per puta.\nEns va unir saber que tots dos havíem acabat amb la vida de l'única família reconeguda que teníem. Vam tenir els sants ous de no aguantar més pallisses, vam posar fi a la nostra tortura. A partir d'aquest moment vam recórrer el nostre camí a l'una, madurant junts. Sabíem, sense conèixer-nos, que podíem confiar l'un en l'altre; érem ànimes bessones. I això és el que vam fer en complir la majoria d'edat i ser expulsats com dos gossos sarnosos d'aquell antre.\nEl nostre primer client va ser un tipus amb el típic problema: “el meu veí es carda a la meva dona”. Es va apropar a nosaltres i ens va dir: – Us dono mil galls dindis per pegar-li una pallissa al tocacollons aquell mentre li recordeu que la dona d'un altre és sagrada.\n¡Ja, ja, ja!, a aquest se li van llevar les ganes de cardar tan prop de casa. No ho matem de miracle. Quins temps aquells, com gaudíem arreglant els problemes dels altres. En el fons fèiem el bé, érem bons nois.\nEl més excitant que recordo d'aquells anys d'aprenentatge en el negoci “si tens un problema, paga i digues-li adéu”, va ser rajarle el coll a un xaval. Ens va contractar el seu padrastre, al com, suposadament li estava fotent la vida aquell escuálido noi. Sincerament, ens importava una merda el motiu, l'única cosa que ens interessava eren els 5.000 de l'ala que anàvem a rebre per rajarle el bescoll a aquell inútil. Quin fiestón ens vam donar gràcies a la falta d'ous del covard del padrastre.\nCom va passar en la meva infància, a més edat els problemes que eliminàvem anaven sent majors, la qual cosa, traduït al nostre idioma significava: Més pasta i festes en gran; sense privar-nos de res. Tot ens anava de puta mare fins que un d'aquests problemes va resultar ser més gran del que havíem calculat. El seu guarda esquenes es lio a tirs amb nosaltres; Rafa no va poder esquivar aquelles bales i es va dessagnar en aquell desèrtic descampat ple de rates.\nA partir de llavors m'ocupo jo solament del negoci, fent únicament petites feines. Amb un marit infidel es corren menys riscos que amb un peix gros al que se li ha “oblidat” pagar la mercaderia consumida. Per sort per a mi, el fet de ser treballs senzills no és sinònim de no ser excitants. Em posen igual de divertit, o fins i tot més; ja que ara no està Rafa per riure's de les meves corregudes.\nContinuo pensant en aquella cambrera. – Hauria de matar a aquesta guineu per fer-me la joiosa pregunta, per descomptat que s'ha guanyat que la degollin. – I amb aquest pensament en la meva tèrbola ment em disposo a esperar al fet que tanqui el bar per perseguir-la fins a algun passatge fosc. Tothom baixa la guàrdia en el trajecte a les seves cases. Saber que arribessin a un lloc segur els dóna la confiança suficient com para no adonar-se que es fiquen en la gola del llop.\n– Aquí està. Aquesta tendra zorrita no em decebrà, segur que gira pel carrerjón per escurçar camí. Molt bé putita, vaig a donar-te el teu merescut per preguntona.-\nEn un bot l'aconsegueixo agarrant-la fortament pel seu prim coll amb una mà i amb l'altra li tapo la boca perquè no desperti amb els seus crits als respectables veïns. Forceja i panteixa alhora, ¡com a lluita la fierecilla! Haig de degollar-la, estic ansiós per fer olor la seva dolça sang. Noto el meu polla orgullosament empalmada, fins que veig aquella meravella; llavors es queda lacia, completament morta.\nSota la seva samarreta apunta una rodona i preciosa barriguita. Un miracle embolicat en una tersa i suau pell. – ¡¡Què cony feixos, tocacollons!! ¡¡Ni se t'ocorri matar-la!! – Sento a la meva consciència, una consciència que no coneixia fins a aquest moment… Imagino com aquest bebè, encara sense formar completament, es queda sense aire. Creo veure-ho asfixiar-se mentre la seva mare es dessagna. Incapaç de continuar reflexionant sobre aquesta imatge, la solt deixant-la anar. Mentre observo com aquella urna creadora de vida i futur fuig corrent, retinc les meves llàgrimes per no aparentar el que és evident. Cabizbajo em deixo anar d'aquell carrerjón amb desig d'emborratxar-me per deixar de fer-me el que sembla una estúpida enquesta. – ¿Què m'està ocorrent? ¿Ara vaig de feble? – Tantes preguntes absurdes estan fent canviar alguna cosa en mi.\nDurant dies he deixat el meu telèfon sense càrrega, no puc sortir a treballar sabent que sóc un puta covard i que m'estic convertint en algú feble. En un intent d'oblidar aquella patètica escena que passa davant la meva contínuament com si d'una mala pel·lícula es tractés, deixo passar les hores i els dies buidant en la meva boca aquest whisky barat, una ampolla després d'una altra, sense cap control. No vull pensar en l'ocorregut. No puc permetre'm aquest tipus de penediment. O mato o no mato. Sense seleccions. A hores d'ara no vaig a fer qüestionaris sobre les víctimes. ¿Té fills? ¿Té família? – ¿I a mi que cony m'importa? …- Em fan venir ganes de bufetejar-me per ser un estúpid covard fracassat.\nAmb la intenció de posar remei a aquesta covardia, poso el got de whisky sobre la taula i em dirigeixo trontollant fins al garatge. Suport la meva mà dreta sobre la taula de metall que aquí hi ha i sense pensar-ho més… la separo del meu braç d'una destralada.\nNo és un càstig, és l'única solució per deixar de matar amb complexos.\nTambé ha estat el major plaure que he sentit en tota la meva apestosa vida, en la qual començo a voler-me.


Oberta la convocatòria d’ajudes als centres educatius per a la realització de projectes d’esport, activitat física i salut – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nOberta la convocatòria d’ajudes als…\nLa Conselleria d’Educació, Cultura i Esport ha publicat en el DOGV la convocatòria d’ajudes als centres educatius per a la realització de projectes d’esport, activitat física i salut (PEAFS) que estiguen integrats en el projecte educatiu del centre en el curs 2021-2022.\nSegons el conseller d’Educació, Vicent Marzà: “L’objectiu d’aquestes ajudes és donar suport a aquells centres que duguen a terme projectes PEAFS per a promoure, així, l’activitat física i esportiva més enllà de l’horari lectiu, així com la implantació de la persona coordinadora del PEAFS del centre. Cada curs anem augmentant el nombre de centres educatius que són promotors de l’activitat física i l’esport, i per això també els acompanyem amb més inversió econòmica per a fer-ho possible. Aquest curs hem augmentat el pressupost un 14,3 %, fins a arribar als 800.000 euros”.\nAquestes ajudes les poden sol·licitar els centres educatius no universitaris sostinguts amb fons públics que elaboren projectes PEAFS en el curs 2021-2022.\nEls centres educatius han de formalitzar la sol·licitud de les ajudes de manera telemàtica i dins del termini, que finalitza el 15 de novembre. Tota la informació es pot trobar en l’enllaç següent: https://dogv.gva.es/datos/2021/10/26/pdf/2021_10552.pdf\nEls centres Cepafe són aquells que estan dotats d’un projecte PEAFS reconegut per la Conselleria. El curs passat hi va haver un total de 360 centres educatius promotors de l’activitat física i l’esport (Cepafe): 115 a les comarques d’Alacant, 41 a les de Castelló i 204 a les de València.\nL’objectiu del projecte és formar en hàbits saludables i educació en valors, i es realitza al centre educatiu, tant a les seues instal·lacions com fora d’aquestes. Per a fer-ho, ha d’anar associat al projecte educatiu del centre i a la programació general anual per tal de donar coherència a l’acció educativa, i ha d’aconseguir el consens de tota la comunitat educativa.\nDes d’un punt de vista interdisciplinari, les temàtiques dels programes que es desenvoluparan abasten àrees com salut, recreació, competició, igualtat de gènere, convivència, discapacitat, col·lectius de la diversitat, família o medi ambient.