Macadam explica la història de les primeres 999 dones que els nazis van enviar al camp d'extermini\n6 min. Barcelona 16/02/2020 12:25\n651x366 Les noies que van ser deportades mesos abans de pujar al tren cap a Auschwitz / Heather Dune Macadam Les noies que van ser deportades mesos abans de pujar al tren cap a Auschwitz / Heather Dune Macadam\nEs van preparar una maleta amb la seva millor roba. Es van rentar els cabells amb aigua de pluja perquè els quedessin més sedosos i brillants. Tenien 16 anys com a molt, eren d’un petit poble d’Eslovàquia, i els van dir que anaven a treballar uns quants mesos al servei governamental de Polònia, que acabava de ser ocupada pels nazis. Van dir adeu als pares i als germans, i algunes es van deixar convèncer perquè hi anaven les amigues. La màquina nazi de matar era molt perversa. Van pujar a un tren que va arribar a Auschwitz el 26 de març del 1942. Eren 999 noies jueves i poquíssimes van sobreviure. L’autora i documentalista nord-americana Heather Dune Macadam va investigar i resseguir la història d’algunes d’aquelles adolescents i explica, amb l’ajuda d’algunes de les supervivents, els dies previs a pujar a aquells vagons que les va portar a l’infern, els anys entre filferrades, i el retorn a 999. Les primeres dones d’Auschwitz. L’extraordinària història del primer grup de noies condemnades al camp d’extermini (Comanegra).\n651x366 L'autora del llibre, Heahter Dune Macadam L'autora del llibre, Heahter Dune Macadam\nPer què el número 999?\nNo sabem la resposta amb certesa. Crec que ho va planificar meticulosament Himmler, que era un maniàtic del control, i no deixava res a l’atzar. Aquell mateix dia van arribar a Auschwitz 999 dones alemanyes provinents de Ravensbrück, que havien estat seleccionades com a kapos. A més, Himmler estava obsessionat amb la numerologia i l’astrologia i va ordenar també que es fes en una data específica. Van arribar el 26 de març de 1942, que era una data astrològicament important per a ell, i el nou és el número que utilitzes quan vols acabar alguna cosa.\nAl llibre descriu també la crueltat d’algunes de les dones kapos que van ser designades per controlar les noies eslovaques. Quan veuen les noies jueves, educades i ben alimentades, amb totes les seves pertinences perquè s’havien cregut les mentides dels nazis, assegura que algunes de les guàrdies van tenir compassió, i a d’altres la imatge les va omplir d’un "odi sàdic".\nLes 999 dones provinents de Ravensbrück van arribar a Auschwitz poques hores abans que les noies jueves. N’hi havia que eren criminals i d’altres que eren dones a qui havien empresonat per enfrontar-se al Tercer Reich. Per exemple, les supervivents esmenten molt Orli Wald, a qui es coneixia com l’Àngel d’Auschwitz [formava part de la resistència alemanya i va ajudar moltes presoneres, després va tenir molts problemes físics i mentals i va morir als 48 anys en un hospital psiquiàtric]. Hi havia prostitutes, com l’Emma, que també van ajudar molt. I n'hi havia de terribles perquè elles havien estat víctimes de tota mena d’abusos, algunes eren assassines, i les van posar a càrrec de noies molt joves i innocents que no tenien ni idea de què els esperava. Als Estats Units tenim una expressió que diu que el pare escridassa la mare, la mare escridassa al fill, i el fill maltracta el gos. A Auschwitz això es va portar a l’extrem.\nQui es va resistir a Hitler i Mussolini?\nMoltes supervivents, però, expliquen que sense la solidaritat de les altres no haurien sobreviscut.\nSegurament la solidaritat és essencial però no només els que van ser més humans i més amables van sobreviure. Edith Friedman, una de les supervivents amb qui he parlat, m’explicava la història de dues germanes que van ser terribles. Les dues dones eren a una sinagoga a Bèlgica i, quan van sortir, un grup de supervivents les va envoltar i les va començar a pegar. Van acabar a l’hospital. És el quid pro quo.\nYishai Sarid: “L’Holocaust s’ha convertit en un símbol però no n’hem après la lliçó”\nAl llibre surten moltes històries d'amistat, algunes terribles perquè van haver d’escollir a qui salvar.\nEren adolescents quan van entrar a Auschwitz, molt poques van sobreviure, i en aquesta edat les amigues són molt importants. Van ser com germanes allà i ho van continuar sent quan van sortir. Es van continuar trobant i ajudant. I sí, hi ha històries com la de l’Helen, que va haver d’escollir.\nL’Helen va tenir una relació amb un SS. Era possible l’amor a Auschwitz?\nNo podem saber si realment es van enamorar, si ella tenia el síndrome d’Estocolm, si realment va acceptar lliurement tenir una relació amb ell, si va fer simplement el que havia de fer per sobreviure. Altres noies com l'Adela, molt boniques, no van sobreviure. A l’Adela la van enviar directament a la cambra de gas, potser perquè va dir que no a algun SS. Crec, però, que l’SS es va enamorar de veritat de l’Helen. Quan va morir, els seus fills li van trobar una fotografia de l’Helen a la butxaca de la jaqueta.\nHi ha un moment que un veí del poble de les noies arriba a les portes d’Auschwitz, però veu aquelles dones descalces, enmig del fang, rapades, amb els uniformes i sense roba interior, i pensa que allò és un sanatori mental, que és impossible que les noies siguin allà.\nÉs molt difícil imaginar que aquelles noies, educades per famílies jueves benestants, fossin les mateixes que carregaven coses i cavaven amb les mans.\nExplica que els registres dels morts eren menys minuciosos amb les dones que amb els homes. Que moltes van morir i van desaparèixer, perquè no es va enregistrar enlloc.\nSabem que algunes es van suïcidar però no hem trobat els noms, perquè els documents van destruir-se. També crec que, en alguns períodes de temps, hi havia tantes mortes que no les registraven. Van morir més dones que homes, a Auschwitz. Les epidèmies de tifus mataven molts presoners però la mortaldat era pitjor en el cas de les dones.\nRelata els dies després de l’alliberament. Algunes tornen i ja no queda ningú de les seves famílies, a altres els han pres la casa. Molt poques van acabar tornant al seu poble.\nNomés l’Edith va tornar i va trobar la seva família, però això era perquè el seu pare era necessari, ja que podia reparar avions. Els seus germans havien sobreviscut amagant-se al bosc.\nS’ha parlat molt del fet que a alguns supervivents els va acompanyar sempre un sentiment de culpabilitat.\nRena Kornreich, que és una de les primeres testimonis que vaig entrevistar, sempre em deia que per què s’havia de sentir culpable, que ella no havia fet mal a ningú, que els únics que havien de sentir-se culpables eren els nazis. En canvi, l’Edith, que va veure com moria la seva germana per culpa del tifus a Auschwitz, arrossega un altre sentiment. Encara plora quan recorda la germana i se sent culpable perquè creu que potser hauria pogut fer alguna cosa, perquè ella també va tenir el tifus però va sobreviure.\n¿A les dones els costa més parlar de la seva experiència?\nDurant molt de temps no ho van fer, sobretot per l’època que van viure, tot havia de quedar a casa. Encara ara costa. Una de les meves testimonis em va demanar que no sortís el seu nom.\nQuina música escoltarem i ballarem el 2021?


A la graella | La botiga de Sàpiens Publicacions\nAnem de pícnic. 10 idees per a bons tecs a l'aire lliure\tLes parets de l'oficina et cauen a sobre? A nosaltres, sí. Per això hem buscat deu punts on anar a gaudir d'un bon pícnic a l'aire lliure abans no arriben les vacances. Agafeu la cistella de vímet i les tovalloles de quadrets i acompanyeu-nos!\tCarme Melià\nRoda el món i torna a Mollet: on, si no?\nEl xef Benito Iranzo popularitza al seu poble la cuina apresa en grans restaurants Text: Josep Sucarrats / Foto: Xevi F. Güell\nTradició i la 'vie bohème'\nLes darreres tendències gastronòmiques per gaudir a Budapest\tVisitem una de les capitals més antigues d'Europa amb un hongarès amant de la cultura catalana, coautor d'una guia de viatges d'aquesta ciutat.\tVíktor Gábor Mihucz\nSanti Colominas\tAls onze anys, havent menjat a l'Arzak, va anunciar que ell, de gran, volia ser cuiner. Criat amb els bons àpats que li feien les àvies i després d'aprendre les sofisticacions culinàries de Martín Berasategui, ha trobat el seu lloc al món fent la cuina més essencial en un 'xiringuito' de Begur.\tText: Xavier Sust / Foto: Enrique Marco\nXI Concurs de joves cuiners i cambrers\nEl 19 de maig, el CETT va acollir l'onzena edició del concurs, organitzat pel CUINA i el Departament d'Ensenyament. Un total de 64 alumnes van ser els protagonistes d'una jornada plena d'emocions i bona cuina.\tText: Helena Sánchez / Foto: Enrique Marco\nMenú sí o no\nCirera, carbassó, costellam de xai i pasta seca\tL'estiu ens omple el cistell de colors i sabors per elaborar plats lleugers, refrescants i molt saludables. Gaudiu cuinant amb les fruites i hortalisses de temporada.\tText: Francesc Murgadas / Foto: Anna Garcia Frigola\nUn plat asturià a la catalana\nSi aneu a una sidreria a Gijón, potser us servirán un 'culín' de sidra i una tapa de calamarsons 'afogaos', però Laura Jutglar ha catalanitzat la recepta ofegant-los amb cava.\tRecepta i cuina: Laura Jutglar / Foto: Enrique Marco\nPer què hem d'omplir la casa d'olors si podem cuinar a l'aire lliure i seguir una tradició que es remunta a mil·lennis enrere? És temps d'estiu i, per tant, és temps de cuina a la graella!\tText: Ferran Caldés / Receptes: David Caballero / Foto: Ajj Estudi\nPrepareu-vos per xuclar caps! De les gambes, és clar, que tenen una salsa natural deliciosa. Però, també, per degustar-les senceres. Perquè de bones ho són i molt, sobretot la gamba vermella, una varietat apreciada pels gurmets que valoren els productes de la Mediterrània. N'hi ha tot l'any, però els mesos d'estiu són els millors.\tRecepta i cuina: Carme Ruscalleda / Foto: Becky Lawton\nEls seus plats preferits Frida Kahlo, una de les artistes mexicanes més reconegudes, també era una dona compromesa amb el comunisme, patidora, enamorada del seu país i dedicada en cos i ànima a l'amor de la seva vida, el muralista Diego Rivera. I, precisament, per aviciar-lo elaborava els millors platillos de la cuina tradicional.\tText: Carme Melià / Foto: Becky Lawton / Receptes: Adaptació del llibre 'Las fiestas de Frida y Diego'\nIdees per fer al nostre gust el pastís més famós de Nova York Deixeu-vos seduir per les postres més famoses dels Estats Units. Arriba el moment de descobrir la versió ianqui del pastís de formatge!\tText: Ferran Caldés //Foto: Food Photos/Cristina Riverola // Recepta: Ferran Caldés (adaptació) // Cuina: Marian Montero\nL'ou recupera la bona fama. Durant molt de temps se'n va limitar la ingesta, que es relacionava amb el colesterol. Els estudis demostren que no és cert.\tNúria Coll\nDiuen que el verd és el color de l'esperança, però, després de veure aquestes tres postres, us convencereu que també és el color de la golafreria, perquè us les voldreu menjar totes!\tReceptes: Jordi Bordas / Foto: Becky Lawton\nVins per apaivagar la xafogor de l'estiu\nMarideu els plats lleugers de la temporada amb productes que refresquin el cos i l'ànima Àngel Garcia Petit\nDry Martini, el còctel amb vermut més elegant\nLa icònica (i cònica) copa triangular de cocteleria porta el nom del rei de les mescles\tText: Mar Calpena / Foto: Enrique Marco\nEls licors es reinventen amb Vimbodí\nOn The Rocks ofereix una gamma sorprenent de begudes espirituoses 100% naturals Text: Ferran Caldés // Foto: Enrique Marco\nEl mar no és només per capbussar-s'hi a l'estiu. Al juliol, us convidem a menjar-vos-el!\nMeló Gàl·lia vs. Meló de Pell de Garota\nAl caliu de l'estiu Sí, ara sí que toca! Aprofiteu la brasa de preparar les receptes a la graella i deixeu-hi escalivar cebes, pebrots i -és clar!- albergínies.\tText: David Caballero / Foto: Anna Garcia Frigola\nSense agricultura i ramaderia, Formentera no seria res, quatre pedres artístiques però sense la saba que li dóna vida. Ara és turisme, i sort n'hi ha, però es córre perill de morir d'èxit si no es respecten els orígens.\tText: Antònia Castelló / Foto: Eva Parey\nHerbes del Penedès\nUn jove d'Ordal en conrea en un camp de bledes, les recull i les envasa per fer-ne infusions i condiments Text: Ferran Caldés / Foto: Enrique Marco\nBotifarra de la bona, a l'Empordà\nBotifarra cuita catalana, de perol, d'ou, de fetge o de cap, sense colorants ni conservants, només amb la millor carn, sal i pebre. Quan tasteu qualsevol d'aquests productes notareu l'artesania i l'exquisidesa a cada mossegada i de ben segur que necessitareu repetir!\tText: Helena Sánchez / Foto: Xevi F. Güell\nEls tovallons, en ordre\nHeu preparat una recepta amb bou de mar i no sabeu què fer amb la closca? Aquí teniu una solució perfecta!\tFoto: Becky Lawton\nTorrada de formatge fresc i pèsols\nAlbergínies a la brasa amb mel, comí i formatge de cabra\nAmanida de pop blanc\nBroquetes de cues de gamba amb vegetals al gust\nAdaptació del llibre 'Las fiestas de Frida y Diego'\nOu a baixa temperatura amb crema fumada de fonoll i flors de l'hort\nRotlles d'espàrrecs amb pernil en pasta fil·lo sobre crema freda de pastanaga, taronja i gingebre\nTàrtar de vieira i llagostins\nPastís de carbassó i gambes amb formatge cremós\nXai amb crosta\nCalamarsons 'afogaos' amb cava\nBacallà a la planxa amb carpaccio de pop\nSalmó a la fusta amb pebrot escalivat\nPaella de confit d'ànec, favetes, alls tendres i carxofes\nCoquetes de cireres\nAlbercocs en papillota amb gelat de vainilla\n'New York Cheese cake'\nFerran Caldés (adaptació)\n'Cheese cake' de xocolata i ametlles'\n'Cheese cake' de coco i llima amb puré de mango\n'Cheese cake' de maduixa\nPasta amb albergínia i olives\nSi t'ha agradat A la graella, t'agradarà...


El sector serveis és el que té el pes específic més important en l’economia del Penedès.\nL’Anuari Econòmic Comarcal del BBVA ressalta que al Baix Penedès va créixer un 3% i a l’Alt Penedès l’1,6%\nL’economia penedesenca va créixer de manera desigual l’any 2018, segons les dades de l’Anuari Econòmic Comarcal del BBVA elaborat per 25è any i que ha estat presentat a Barcelona.\nAixí, mentre que la comarca del Baix Penedès va créixer l’any passat un 3% respecte del 2017, 4 dècimes per sobre del 2,6% d’increment mitjà al conjunt de Catalunya, l’Alt Penedès es quedar en l’1,6%.\nEn canvi, el Garraf, juntament el Baix Llobregat i el Solsonès, forma part de les tres comarques que més bon comportament va tenir la seva economia. Totes tres van créixer un 4%.\nL’estudi del BBVA el va dirigir i també l’ha presentat Josep Oliver, catedràtic d’Economia aplicada de la UAB. Oliver ha volgut ressaltar que l’increment mitjà del 2,6% de l’economia catalana el 2018 ha estat emparat pel sector serveis i el de la construcció, en detriment de la indústria.\n“La indústria, que havia estat el motor de la recuperació fins al 2017, només va avançar l’any passat a Catalunya un modest 1,1% i va començar a partir els efectes negatius de la desacceleració industrial alemanya i de l’enrariment exterior global”, ha afirmat Oliver, que ha posat com a contrapartida l’empenta dels serveis (+2,9%) i de la construcció (+4,7%).\nEl sector serveis, per exemple, ha passat en una dècada de representar el 60% del conjunt de l’economia catalana al 74% del PIB (producte interior brut).\nEl sector primari, de la seva banda, va ser el més perjudicat i no va contribuir a l’avenç agregat de l’activitat econòmica, atès que va experimentar una caiguda del 0,4% a Catalunya el 2018.\nMotor de creixement al voltant de l’AP-7\nPel que fa als grans àmbits territorials del país, l’eix metropolità va ser l’únic que va créixer per sobre de la mitjana de Catalunya (+2,9%), gràcies al fort pes que els serveis privats tenen a les comarques metropolitanes. L’avenç de les comarques centrals i de les comarques de muntanya va ser del +2,2% l’any 2018, mentre que va ser menor a les Terres de l’Ebre (+1,8%), el Pla de Lleida (+1,7%) i a les comarques de Girona (+1,7%).\n“Podríem dir que en aquests últims anys -en el període 2013/2017- el creixement s’havia concentrat al voltant de l’autopista AP-7, des bàsicament la Selva fins al Baix Penedès i el Tarragonès”, va reflexionar en veu alta en la presentació de l’estudi el director de l’Anuari Econòmic Comarcal del BBVA.\n“Aquest territori ha estat recollint la forta empenta industrial, i ara ha patit la frenada que hem comentat d’aquest 2018”, va afegir Josep Oliver.\nEl catedràtic d’Economia aplicada de la UAB també va voler ressaltar “l’extraordinària” capacitat de generar ocupació de Catalunya durant l’any 2018. “Es van crear 90.000 llocs de treball, un 2,8% més. Unes xifres que no es veien des de mitjan 2000”, va recalcar Oliver, que va voler fer un incís en aquestes dades.\n“Les dades reflecteixen que el 85% d’aquesta nova ocupació creada a Catalunya l’any passat era de població immigrant, no nascuda a Espanya”. “Sembla que estem davant una nova fase migratòria que va quedar estroncada per la crisi”, va dir també Oliver.\nSense incidència per l’1-O\nFinalment, el catedràtic de la UAB va negar que els aldarulls que hi ha hagut a Catalunya durant el mes d’octubre arran de la sentència del TS per l’1-O puguin tenir incidència en el consum o en la inversió estrangera.\n“Jo crec que no tindran cap efecte. Les empreses es belluguen per l’oportunitat i em sembla que són molt més importants altres incerteses com el Brexit o la frenada de la indústria alemanya”, va apuntar el director de l’Anuari Econòmic Comarcal del BBVA, que creu que Catalunya té una economia més forta que abans de la crisi del 2007 per afrontar properes dificultats econòmiques.\n“És sensiblement més resistent als canvis exteriors”, segons diu Oliver d’una economia catalana que el 2018 ja era un 6,2% superior a la del moment d’esclatar la crisi.\nEva López | 01/02/2020 - 06:00h


Tal com ha comentat el regidor de Cultura, Quim Carné, en la roda de premsa d’aquest migdia:\nhem portat a terme la renovació 2.0 de l’anterior web, que ja havia arribat als límits tècnics. Avui és un dia important perquè afegim un element de proximitat a una xarxa de biblioteques que és un referent per a tota la ciutadania. Les biblioteques de la ciutat són un clau per a la cohesió social i també pel que fa a la formació contínua del individu.\nPer la seva banda, Joan Coy, responsable municipal de biblioteques, ha comentat les dades de les biblioteques del 2013:\nper exemple, les biblioteques municipals han acollit 674 mil visitants durant el darrer any i més de 2.500 persones fan un ús diari de les biblioteques de la ciutat.\nFinalment, Jordi Bosch, director de la Biblioteca del Sud, ha destacat del nou web que\nha millorat molt l’accessibilitat i a partir d’ara es podrà saber en tot moment les activitats que s’hi fan, amb una major vinculació amb les xarxes socials.\nResponent a les necessitats actuals i dins la línia endegada des de l'Ajuntament, a través d'Informàtica Ajuntament de Sabadell (IAS), la renovació ha estat necessària per adequar-se als usos actuals dels serveis web. En el cas de les biblioteques, han primat dos aspectes fonamentals:\n1. L'accessibilitat als serveis i a la informació de les biblioteques.\n2. La presentació detallada de l'agenda d'activitats, on es pot trobar informació especialitzada, per exemple, la programació infantil o bé detallada per a cadascuna de les biblioteques.\n10 anys de l’antic web\nJa han passat 10 anys des de la posada en funcionament del primer web de les biblioteques. Des d’aleshores, s'ha consolidat com el segon web més visitat del portal municipal www.sabadell.cat.\nEn aquests anys, el web ha assolit l’objectiu de ser present als mitjans electrònics disponibles. A mesura que anava passant el temps, van anar apareixent noves necessitats i s’hi van anar afegint nous apartats, informacions, enllaços, serveis de tràmit en línia, etc., que van modificar les prestacions i la dimensió d'aquell web estàtic i merament informatiu.\nUn millora constant\nLes visites a sabadell.cat continuen augmentant. 385.000 (265.000 visites úniques) durant el darrer trimestre. El web de les biblioteques és el segon web més visitat del portal municipal amb 77.760 visites.\nAquest any s’han renovat i creat diferents web municipals com ara els Museus Municipals (http://museus.sabadell.cat/); el nou web d’Esports (http://www.sabadell.cat/ca/esport) o Sabadell Empresa (http://Sabadellempresa.cat).\nTags: biblioteques, cultura, nou web


S’ha suspès l’espectacle “Eternamente jóvenes” previst per aquest dissabte al Casal\nLa suspensió ha estat deguda als problemes de salut d’un dels artistes que tenien prevista l’actuació, el cantant Phil Prim dels Pop Tops.\nJurandir Santana i Clàudia Bardagí protagonitzen el segon concert del festival música i veu a l’Auditori Fòrum Berger Balaguer\nAquest diumenge, a les 7 de la tarda, la música brasilera omplirà l’Auditori del Fòrum Berger Balaguer de Vilafranca.\nCiU posa una demanda contra l’empresa gestora de les escoles bressol d’Olèrdola\nEl grup municipal de CiU Olèrdola, va presentar el passat més de novembre una demanda davant de la Inspecció de treball i una altra davant de la Delegació d’Hisenda, per incompliment de la legislació laboral de l’empresa que gestiona les escoles bressol municipals de l’Ajuntament d’Olèrdola.\nEl vilafranquí Miquel Ferret ha estat nomenat cap del gabinet del conseller de Salut\nLa conselleria el va nomenar oficialment dijous passat. Es tracta d’un càrrec de confiança, lligat directament a la voluntat del nou conseller.\nSant Martí Sarroca vol realitzar un estudi per conèixer la densitat de senglars al municipi i adoptar solucions ètiques\nL’Alcalde de Sant Martí Sarroca, el cupaire Antoni Ventura, vol acostar-se a la problemàtica que genera el creixement de la població de senglars d’una manera “més ètica”.\nUP alerta que el Tractat de Lliure Comerç entre Europa i els EEUU pot perjudicar el sector ramader\nEn el marc de la campanya per a les eleccions sindicals agràries del proper 28 de febrer, Unió de Pagesos ha parlat del TTIP o Tractat de Lliure Comerç entre Europa i els Estats Units i dels seus efectes sobre l’agricultura i la ramaderia a Catalunya.\nERC presenta al ple mocions en suport a les PIMES, per prohibir el glifosat i per declarar el rei persona non grata\nEl ple municipal d’aquest febrer a Vilafranca, que se celebra dimarts vinent, debatrà diverses mocions que presenta Esquerra Republicana.


Lleida acull al febrer una trobada amb 200 organitzadors de congressos\nActualitzada 30/01/2017 a les 12:43\nLa Paeria confia que serveixi per donar a conèixer la Llotja i la ciutat i captar nous esdeveniments\n© Boltà i Peris han presentat avui el congrés.\nEl palau de congressos de la Llotja acollirà entre els dies 16 i 18 de febrer el vint-i-novè Congrés Nacional d'Empreses Organizadores Profesionals de Congressos, que reunirà a Lleida a uns dos-cents professionals d’aquest sector, que debatran els seus reptes de futur. "Serà una oportunitat excel·lent per reforçar el paper de la Llotja com a palau de congressos i per dinamitzar sectors econòmics com l’hostaleria i el comerç", ha explicat aquest matí el tinent d’alcalde Rafael Peris.\nEl president d’OPC Catalunya, Jaume Boltà, ha destacat que en la trobada participaran representants de 7 societats mèdiques que reuneixen 20.000 assistents en les seves reunions anuals i va assenyalar que pot ser un "punt d’inflexió en el coneixement i difusió de Lleida per a l’organització de congressos". Boltà ha assenyalat que el sector està canviant molt i que Lleida ha de saber buscar el seu buit per acollir esdeveniments de mida mitjana. També ha afegit que, segons estima Turisme de Barcelona, la despesa mitjana d’un assistent a congressos a la ciutat organitzadora s’acosta als 200 euros al dia, la qual cosa és important per a sectors com l’hostaleria.\nD’altra banda, Peris ha descartat la rescissió del contracte de l’empresa organitzadora que va reclamar ahir Crida per Lleida i aposta per continuar augmentant la col·laboració per incrementar la seua activitat. Peris ha criticat que el representant de la Crida "mai no obre la boca" en les reunions del consell d’administració del Centre de Negocis i Convencions, pel que els sorprenen ara les seues crítiques. Aquest dimecres es reuneix el consell.


Artur Àlvarez | El Pont Cooperativa de Lletres | Mobile Version\n29 Juliol 2011 Artur Àlvarez Autors\nCastelló de la Plana, 1957\nArtur Álvarez Boix\nArtur Álvarez i Boix (Castelló de la Plana, Plana Alta, 1957) és un cantautor, compositor, poeta, escriptor i altres menesters creatius. Llicenciat en Filosofia i Ciències de l’Educació i mestre jubilat d’Educació Primària.\nRespecte l’activitat musical, allà pel 1978 va ser cofundador del grup de cançó popular ADESIARA. Grup amb el qual editaren el CD 20 anys després… i va continuar actuant fins a la seua dissolució definitiva en 2010.\nEn la dècada dels ’80 va compaginar la cançó popular amb la música de ball, en formacions com ara l’orquestra FILADÈLFIA, CICLADES o MAKUMBA.\nAl 2004, inicia formalment l’activitat com a cantautor i edita el primer CD, Deixa’m dibuixar-te un espai (Edició privada)”.\nAmb el segell discogràfic d’Audiovisuals de Sarrià, Castelló, triangulada plana (2007), musicant i interpretant el líric del poeta Albert Vernet i Mateu. També treballs íntegrament personals en música i lletres. Treballs com Paisatges (2010) i Hores Baixes (2011). Així com d’altres que han estat la base per a homenatjar il·lustres poetes castellonencs com Pols del meu camí-Bernat Artola 50 anys (2008) i A recer de la mar-Miquel Peris 25 anys (2012).\nAl gener de 2014 edità el CD Entre versos i pinzells contemporanis dedicat a poetes i pintors contemporanis de les comarques castellonenques.\nA més, cal destacar l’estreta col·laboració amb el seu fill, el músic i productor musical, Carlos Álvarez. Compositor, arranjador i productor de la majoria dels CD’s editats i director musical de la banda que habitualment l’acompanya.\nAmb motiu d’una dècada en solitari com a cantautor, al 2014 va editar el llibre/CD 10 anys de versos i cançons.\nAl 2015, A RITME DE BLUES. Un nou homenatge a Bernat Artola i Miquel Peris en clau de blues. Amb la col·laboració d’un nombrós grup d’amigues i amics músics locals.\nEl mateix any, participa, amb el tema Com una onada embravida, al doble CD Després vingué la música (Antología de poemes de Manel Alonso i Català).\nA la primavera del 2017 presenta un doble CD, [TRIBUT], per homenatjar a la cançó d’autor.\nEl darrer treball discogàfic conté una desena de cançons amb poemes d’una selecció de poetes valencians actuals, 10 POETES CONTEMPORANIS del País Valencià (desembre 2018). Musicant poemes de Manel Alonso, Carme Arnau, Berna Blanch, Alba Fluixà, Gràcia Jiménez, Susanna Lliberós, Francesc Mompó, Àngel Moreno, Vicent Penya, Josep Porcar.\nEl gener de 2020 edita el CD POLICROMIA D’UN ADÉU. Un cd que edita gratuïtament a la plataforma BANDCAM. Un obsequi que vol ser motiu d’agraïment als seguidors i seguidores.\nCom a poeta, Artur Àlvarez escriu des de molt jove versos associats a les seues composicions musicals. Ha publicat en la xarxa poemaris com Darrere les bambolines , Les paraules oblidades i Haikus. En paper, Poemes i microassajos de la Primera Llum del Dia (Autoeditat) i és coautor, amb poemes que complementen la narració El temps de Niculina de l’escriptora Isabel Marín, del llibre col·lectiu Ponts suspensius (Editorial ONADA).\nAl 2017, guanya, amb el poemari Caragola, el premi MIQUEL PERIS de poesia en els XXV Premis de la Mar de Poesia, coincidint amb el centenari del naixement de l’esmentat poeta.\nAl 2018, 100 TRIBUTS en DO MAJOR, recull de poemes dedicats a personalitats de la cançó d’autor. Un recorregut per la banda sonora de les nostres vides, juntament amb una sèrie de collages digitals, en blanc i negre, al·lusius als artistes.\nA les acaballes del mateix any, edita el poemari Amor i fum.\nTambé col·labora en publicacions locals amb articles de caire musical o filosòfic. Pertany a l’associació literària d’escriptors i escriptores de les comarques de nord del País Valencià, EL PONT, Cooperativa de Lletres. Habitualment escriu en el seu blog SINGLADURES on publica gran part de la producció literària.\nA les acaballes de 2019, després de 40 anys de recórrer escenaris en diferents projectes i formacions, anuncia en un comunicat la seua retirada definitiva dels escenaris. En cap cas ho planteja com una retirada de la música. És més, tot coincideix amb l’inici d’un nou projecte, EL NÚVOL POÈTIC. Una proposta en la qual pretén musicar i interpretar la poesia de 20 poetes contemporanis, però sobre fons, textures, ritmes, … propis de la música electrònica (Manel Pitarch, Manel Alonso, Josep Lluís Abad, Alba Fluixà, Berna Blanch, Gràcia Jiménez, Rosa Miró, Vicent Penya, Maria Carme Arnau, Susanna Lliberós, Francesc Mompó, Romà Bernad, Ana Garcia´Carbó, Ramon Guillem, Isabel Robles, Maria Josep Escrivà, Jaume Pérez Montaner, Àngels Gregori, Mercè Claramunt, Artur Àlvarez). Un treball d’estudi que conclourà amb l’edició de 20 CD que les persones interessades podran escoltar o baixar-se de forma gratuïta des de la plataforma Bandcamp.\nPretén, a partir d’ara, compaginar l’activitat creativa multidisciplinar (música, poesia, pintura, disseny gràfic…) de la forma mes relaxada i lúdica possible.\nAdesiara fou un grup de cançó popular valenciana fundat en 1978 per Artur Álvarez i Boix, Miquel Àngel Prades i Toni Pep Álvarez, i la incorporació d’Araceli Tena, Jesús Andrés, Juan Carlos Andrés i Pablo Monfort. La seua primera actuació fou a Vilafranca. El grup es dissolgué en 1983 i en 2003 i tornà als escenaris per l’edició d’un CD; el 2010 s’acomiadaren definitivament.\n25 anys després, Audiovisuals de Sarrià (2003)\nDeixa’m dibuixar-te un espai (2004) (Edició privada)\nCastelló, triangulada plana (2007) (amb text del poeta Albert Vernet) (Audiovisuals de Sarrià).\nPols del meu camí (2008) (cantant i musicant al poeta castellonenc Bernat Artola)(Audiovisuals de Sarrià).\nPaisatges (2010) (lletres i músiques personals) (Audiovisuals de Sarrià).\nHores baixes (2011) (editat i distribuït gratuïtament en la web oficial) (Edició privada).\nA recer de la mar (2012) (cantant i musicant el poeta Miquel Peris) (Audiovisuals de Sarrià).\nEntre versos i pinzells (2014) (dedicat apoetes i pintors contemporanios de les comarques de Castelló) (Audiovisuals de Sarrià).\n10 anys de versos i cançons (2014) (que recull una dècada de treball en solitàri) (Audiovisuals de Sarrià).\nA ritme de blues (2015) ( poemes de Miquel Artola i Miquel Peris i Segarra en clau de blues). (Molusco Discos).\n[TRIBUT] (2017) (homenatge a la cançò d’autor) (Molusco Discos).\nBagatge (2017) (CD Recopilatori-ARTAL privat)\nArtur Àlvarez canta 10 Poetes contemporanis (2018) (on posa música a poemes inèdits de Manel Alonso, Maria Carme Arnau, Berna Blanch, Alba Fluixà, Gràcia Jiménez, Susanna Lliberós, Francesc Mompó, Àngels Moreno, Vicent Penya i Josep Porcar) (VERKAMI, ARTAL privat – duplicat).\nPolicromia d’un adéu (2020). Edició gratuïta a la plataforma BANDCAMP.\nEL NÚVOL POÈTIC (Col·lecció):\nLes clivelles del temps (febrer 2019) – Artur Àlvarez amb la poesia de Manel Pitarch. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nRimes impures (març 2019) – Artur Àlvarez amb la poesia de Manel Alonso. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nTransperències (abril 2019) – Artur Àlvarez amb la poesia de Josep Lluís Abad. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nPigment de somnis (maig 2019) – Artur Àlvarez amb la poesia d’Alba Fluixà. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nEncendre’t la pluja (juny 2019) – Artur Àlvarez amb la poesia de Berna Blanch. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nEl pes del vent (juliol 2019) – Artur Àlvarez amb la poesia de Gràcia Jiménez. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nVersa’m (2019) – Artur Àlvarez amb la poesia de Rosa Miró. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nLa vida és enllà (setembre 2019) – Artur Àlvarez amb la poesia de Vicent Penya. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nCamins d’aigua (octubre 2019) – Artur Àlvarez amb la poesia de Maria Carme Arnau. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nÉs oberta la nit (novembre 2019) – Artur Àlvarez amb la poesia de Susanna Lliberós. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nPell de paraula (novembre 2019) – Artur Àlvarez amb la poesia de Francesc Mompó. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nAmagatalls de llum (desembre 2019) – Artur Àlvarez amb la poesia de Romà Bernad. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nCausa oberta (desembre 2019) – Artur Àlvarez amb la poesia d’Aina Garcia-Carbó. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nUn calfred d’ocells (gener 2020) – Artur Àlvarez amb la poesia de Ramon Guillem. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nRemors del Temps (gener 2020) – Artur Àlvarez amb la poesia d’Isabel Robles. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nLa casa que m’habita (febrer 2020) – Artur Àlvarez amb la poesia de Maria Josep Escrivà. Publicació a la xarxa (Plataforma BANDCAMP).\nAquella nit de festes… 2003 (2003). Colaboració d’ADESIARA amb el temes Avui és el dia, Per la mare natura, Paisatge amic. (Audiovisuals de Sarrià).\nLa Escuela de la Selva-Vilafranca Solidaria (2012). Col·laboració amb el tema Paraules d’amor (J.M.Serrat). Arranjaments: Carlos Álvarez.\nDesprés vingué la música (2015).  Antologia de poemes musicats de Manel Alonso i Català. Com una onada embravida-Poema musicat i cantat per Artur Àlvarez.\nA la Revista «AU» de Morella: Poemari Paisatge amic (1er. Premi certamen poesia de la revista «AU» de Morella -1985).\nDarrere les bambolines (2007) (Edició privada).\nLes paraules oblidades (2008) (Edició privada).\nHaikus (2009) (Edició privada).\nPoemes i microassajos de la primera llum del dia (2012) (Autoedició).\nPons suspensius… (2013). Poemes que complementen la narració (El Temps de Niculina) de l’escriptora Isabel Marín. (Editorial ONADA).\n10 anys de versos i cançons (2014). Antologia poètica inèdita. Edició privada i numerada.\nCaragola (2017). Premi Miquel Peris de Poesia 2017. Premis de la Mar. (Edita Ajuntament de Castelló).\n100 [TRIBUTS] en DO Major (2018). Edició privada i numerada. ARTAL privat.\nAmor i Fum (2018). Edició privada i numerada. ARTAL privat.\nPintura, art digital, fotografia…\nExposició de pintura: Música, músics i altres bemols. Sala d’actes i exposicions ALFA CASTALIA S.L. Castelló de la Plana. Amb motiu de la presentació del poemari 100 [TRIBUTS] en Do Major. (Junny 2018).\nEsporàdicament col·labora amb el suplement cultural «CUADERNOS» del Periòdic MEDITERRANEO de Castelló amb articles de crítica musical.\n«Em declaro innocent», el darrer cd de Joan Isaac és un regal per als sentits». Article de critica musical publicat al suplement cultural «CUADERNOS» del periòdic «MEDITERRANEO» (8-5-2011).\nArtur Àlvarez – Lloc web oficial\nSINGLADURES-Blog literari de l’Artur Àlvarez – Lloc web oficial\nEL NÚVOL POÈTIC (Blog): Projecte artístic del cantautor castellonenc ARTUR ÀLVAREZ. El contingut essencial d’aquesta proposta és la publicació d’una col·lecció de 20 CDs en els quals Artur musica i canta a poetes contemporanis de reconegut prestigi amb producció lírica en català.\nEL NÚVOL POÈTIC (BANDCAMP): Col·lecció de CD’s. per escoltar o baixar-se de la plataforma BANDCAMP.\nAltres referències a INTERNET\n«Musicar a Miquel Peris» (Periòdic «MEDITERRANEO»- 8/4/2012). Article d’Eric Gras.\n«Amor pel nostre paisatge» (Periòdic «MEDITERRANEO»- 8-1-2012). Article d’Eric Gras.\n«Homenatge al gran poeta Bernat Artola» (Periòdic «MEDITERRANEO»- 4-5-2008). Article d’Eric Gras.\n«Artur Álvarez, músic» (Periòdic «El MUNDO»-2/12/2007). Article de Vicent Climent.\n«A recer de la mar» («CASTELLÓ AL MES» – abril 2012) Article de Vicent Climent.\n«Música y palabras para Miquel Peris» – «LA REVISTA» de radio Castelló abril 2012.\n“Artur Àlvarez i “com una onada”-ELS MECANOESCRITS DE POUET (Manel Alonso)\nArtur Àlvarez “Entre versos i pinzells contemporanis”-ELS PAPERS DE CAN PERLA (Manel Alonso)\n“Un equipatge fet cançons” (DGS) (Manel Alonso)\n“TRUBUT” (DGS) (Manel Alonso)\nA la Revista «AU» de Morella: Poemari «Paisatge amic» (1er. Premi certamen poesia de la revista «AU» de Morella -1985).\nAl 2017, guanya amb el poemari “Caragola” el premi MIQUEL PERIS de poesia. XXV Premis de la Mar de Poesia.\nArtur Àlvarez canta 10 poetes contemporanis-Revista SAÓ\nArtur Àlvarez uneix la música i els versos dels poetes castellonencs en Les Nits al Claustre-Castellónplaza\nArtur Álvarez cierra a ritmo de blues “el triángulo” dedicado a los poetas Miquel Peris y Bernat Artola. Nomepierdoniuna.net\nArtur Àlvarez i uns altres músics locals reten homenatge a Bernat Artola i Miquel Peris a ritme de blues. Vilaweb.cat\nArtur Àlvarez. Entre versos i pinzells contemporanis. Els papers de can Perla.\nArtur ÁlvarezArtur Álvarez i Boix


Exposició 'Tota pedra fa paret. La pedra seca a Catalunya' | COL·LEGI D'ARQUITECTES DE CATALUNYA\nExposició 'Tota pedra fa paret. La pedra seca a Catalunya'\nData inici : Dijous, 2 desembre, 2021\nData fi : Dilluns, 31 gener, 2022\nHorari: Feiners, de 9 a 16.30 h\nEl dijous 2 de desembre de 2021, a les 16.30 hores, tindrà lloc a la sala Rafael Masó de la Demarcació de Girona del COAC, la inauguració de l'exposició 'Tota pedra fa paret. La pedra seca a Catalunya'. En el decurs de l'acte, l'arquitecte Josep Maria Fortià, presentarà el catàleg que recull les 204 imatges i els 8 gràfics de les tipologies més freqüents o de més difícil comprensió a simple vista.\nL’arquitectura tradicional ha sobreviscut al pas del temps com a testimoni de les formes de vida del passat. Dins d’aquesta gran família,la pedra seca fou, sens dubte, una de les tècniques més utilitzades. Gràcies als coneixements acumulats al llarg dels segles es van bastir tota mena de construccions, majoritàriament vinculades a l’agricultura, la ramaderia i a l’abastament d’aigua, que van permetre als nostres avantpassats domesticar la natura i créixer econòmicament.\nAmb motiu del reconeixement de la tècnica de la pedra seca com a patrimoni cultural immaterial per part de la UNESCO, el novembre de 2018, l’Associació per la Pedra Seca i l’Arquitectura Tradicional i el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya van produir l’exposició‘Tota pedra fa paret. La pedra seca a Catalunya’sobre les construccions i les tècniques presents al nostre país. La mostra, eminentment fotogràfica, pretén oferir una panoràmica àmplia sobre aquest llegat, posant èmfasi en les variants tipològiques més habituals i en la diversitat territorial. Explica, també, la vigència actual d’aquesta arquitectura, harmònica amb l’entorn natural i sostenible des de tots els punts de vista.\nL'exposició es podrà veure del 2 de desembre de 2021 al 31 de gener de 2022, a la sala d'exposicions de la Demarcació de Girona del COAC.


Cultura assegura que mantindrà per aquest 2020 la dotació de 150.000 euros per subvencionar entitats - Altaveu el diari digital d'Andorra\nCultura assegura que mantindrà per aquest 2020 la dotació de 150.000 euros per subvencionar entitats\nEl ministeri, però, avisa que revisarà els imports que aportava a raó dels convenis de col·laboració signats fins ara\n21/04/2020 (13:30 CET)\nLa ministra de Cultura, Sílvia Riva, al seu despatx de l'Hotel Rosaleda, seu del ministeri.\nEl ministeri de Cultura assegura que mantindrà per aquest 2020 la bossa de 150.000 euros que inicialment s’havia previst, en el pressupost per enguany, com a dotació en matèria de subvencions a les entitats. No obstant això, haurà de revisar quins projectes que havien sol·licitat aquests ajuts públics continuen vigents i quins no. Alhora, el departament també ha advertit que revisarà, suposadament a la baixa, els convenis de col·laboració que tenia subscrits.\nEn un comunicat, el ministeri recorda que el mes de febrer es va publicar al BOPA la convocatòria per a la concessió de subvencions culturals per a l’any 2020 i el 6 de març es va tancar el termini de recepció de sol·licituds. Tot i la situació conjuntural generada per la crisi sanitària, que ha alterat els calendaris d’avaluació de les sol·licituds, el ministeri de Cultura assegura que “manté el seu suport a les associacions, les entitats, els artistes i les empreses culturals que s’hi van presentar i que podran portar a terme els projectes o activitats en el seu àmbit d’actuació quan s’alcin les mesures excepcionals”.\nAixí, i entre altres partides, el ministeri ha prioritzat l’atorgament de les subvencions culturals i manté la dotació pressupostària de 150.000 euros de la convocatòria 2020, per minimitzar les afectacions generades per la pandèmia i contribuir a la recuperació del teixit cultural del país. Abans de final d’aquest mes d’abril, representants del departament ministerial es posaran en contacte amb cadascun dels sol·licitants per assegurar que els projectes per als quals han demanat la subvenció seran encara viables quan s’aixequin les mesures excepcionals o per saber si s’han reconduït, i encetar així el procés d’avaluació dels projectes sobre una base pressupostària adequada.\nFinalment, i com s’ha dit, les entitats que per raó de la seva activitat tenen un conveni de col·laboració signat amb el ministeri, hauran de fer una revisió dels seus projectes -que segons el comunicat ja s’estaria fent de comú acord amb l’administració- per adaptar l’import de les contribucions econòmiques a l’execució real que preveuen per al 2020. En el sector cultural hi havia un cert rebombori atès que fins ara sols s'havia demanat que aquells que ja tenien alguna entrada comprada per alguna activitat suspesa no en reclamessin el retorn de la quantitat abonada, com a mostra de suport al món de la cultura.


L’estira-i-arronsa d’una família amb Núñez i Navarro acaba en l’enderroc d’uns balcons singulars\nEls balcons singulars que desapareixeran d'un edifici del Guinardó / D.C.\nL'edifici, que segons un portal urbanístic promocionat per l'Ajuntament és del 1934, ha quedat buit després que marxessin els últims llogaters durant el confinament\n“No ens n’anem, ens fan fora. I això és important que quedi clar”. Ho explica un dels germans Vizcaya Fernández, que prefereix que aquest diari no concreti el seu nom. Es refereix al taller on la seva família ha reparat tota mena de vehicles durant els últims 30 anys, a la finca encaixonada entre el carrer Lluís Sagnier i el passeig de Maragall. Està just davant del metro Maragall (L5 i L4). Es tracta de la mateixa peça de grans dimensions que anys enrere havia acollit, a més, una sabateria al costat oposat al taller i habitatges a les plantes superiors de l’edifici. La mateixa finca que encara llueix dos balcons singulars a la façana deteriorada del carrer Varsòvia.\nAra, en plena etapa de desconfinament, els germans han hagut de buidar el local que els havia vist feinejar durant dècades –l’últim espai que quedava amb vida a la finca– i han deixat pas a l’enderroc que vindrà. L’empresa propietària, Núñez i Navarro, ha aconseguit finalment que la família Vizcaya Fernández abandonés el taller. Després d’això, el fet que la finca no estigui protegida patrimonialment, l’afectació urbanística que té el tram del carrer Varsòvia i les intencions de renovació absoluta de la promotora han acabat condemnant aquest edifici del Guinardó, a tocar de la frontera amb Sant Andreu i Nou Barris.\n“Se’n va tot avall. Tot. En pocs mesos ja no quedarà res”, anunciaven a aquest diari operaris de l’empresa d’enderrocs que treballaven aquesta mateixa setmana a l’interior de la finca. De fet, no era cap secret. A la mateixa paret que encara llueix els dos balcons del 1934 –segons el portal Big Time Bcn– es pot apreciar el cartell de l’empresa que hi treballa.\nEl procés forçós per buidar la finca\nPer als últims ocupants de l’edifici, tot va canviar amb l’arribada de Núñez i Navarro. “Després d’haver adquirit tota la finca, va passar un temps. I un dia, de sobte, ens diuen que ens feien fora per la llei Boyer”, comenta un dels germans Vizcaya. Aquest concepte, que ha caigut en desús, parla de la norma coneguda com a Decret-Boyer. Un text legislatiu que va propiciar l’any 1985 que els contractes de lloguer deixessin de renovar-se forçosament quan acabaven. És a dir, afavoria que la propietat es negués a prorrogar l’arrendament i es busqués un llogater que li satisfés més, fins i tot quan l’inquilí hagués complert religiosament amb totes les seves obligacions.\nPerò els germans no es van resignar. “Vam contactar un advocat, que va trobar un matís en l’aplicació de la llei i va aconseguir parar els peus a Núñez i Navarro”. Era l’any 2016 i la propietat va haver d’acceptar el recurs de la família Vizcaya Fernández, segons expliquen, i es va arribar a un acord. La promotora els faria fora igualment, però els deixaria uns pocs anys de marge perquè acabessin de fer ús del local i preparessin el comiat. El temps que van aconseguir van ser 4 anys. Ells en volien més, però no van trobar la manera d’allargar-ho.\nAixí, aquell compte enrere va acabar finalitzant el passat 30 d’abril. Els germans tenen 67, 63 i 62 anys. Per a dos d’ells no és una situació còmoda, perquè encara volien estirar un temps més la seva feina al lloc on havien clavat les arrels. Tanmateix, sabien que forcejaven amb un gegant que tard o d’hora tindria la victòria assegurada.\nLa finca vista des del passeig Maragall amb el carrer Varsòvia / D.C.\nAquests quatre anys, de fet, tenen la sensació que ja els anava bé que hi fossin. “Si venien a ocupar la finca, els avisàvem”, expliquen els germans. “I ha passat un parell de vegades”. Després venia la policia i l’immoble tornava a quedar buit.\nEl plany del veïnat\nS’acabarà així la història d’una finca per on havien passat nombrosos comerços de barri. Al costat del passeig de Maragall, abans de la sabateria hi va haver des d’una drogueria fins a una botiga d’electrodomèstics. Al costat que dona a Lluís Sagnier, els germans Vizcaya Hernández només saben que quan ells van arribar, pels volts del 1987, ja hi havia un altre taller, que ells van substituir.\nEntre els qui passegen per aquest punt del Guinardó, no falten els que s’aturen encuriosits per les anades i vingudes d’operaris. “Ens posaran pisos moderns”, diu la Josefina, amb un to despectiu gens dissimulat. “A veure qui els paga”, rondina abans de seguir la seva passejada. Ella és veïna del Congrés i els Indians però travessa sovint a l’altra banda del passeig, que fa d’eix comercial. A més, recull amb encert el sentiment que altres veïns expressen de manera unànime en publicacions de grups de barri a les xarxes socials. “És una pena”, repeteixen una vegada i una altra veïns que s’assabenten del canvi.\nL’argument més remarcat per part de Núñez i Navarro és que la part que enllaça el passeig de Maragall amb el carrer Varsòvia té una afectació lineal important. Fonts de l’empresa argumenten que aquesta condició urbanística els deixa sense marge de maniobra i que, per fer reformes, s’han d’ajustar al planejament. La cantonada que fins ara era recta, amb dues parets perpendiculars, ara passarà a quedar arrodonida per deixar més espai a la via pública.\nEl planejament urbanístic que afecta la finca / Ajuntament\nAquests planejaments es poden canviar si hi ha voluntat política o algun factor patrimonial d’especial valor que ho promogui. En aquest cas, però, com assenyala l’Associació de Veïns i Veïnes Joan Maragall del Guinardó, l’edifici “no està en el catàleg de patrimoni”. Així, tot i que “té uns balcons i finestres molt interessants”, si no està protegit com a patrimoni, “la propietat pot tirar-ho a terra i tornar a edificar”, detalla el col·lectiu veïnal. Malgrat tot, el portal sobre edificis històrics on es pot llegir sobre aquest immoble, Big Time BCN, és promocionat a la web oficial de l’Ajuntament.\nSigui com sigui, Núñez i Navarro tindrà aviat un nou edifici d’habitatges d’obra nova al bell mig del passeig Maragall. Serà “modern”, com diu la Josefina. I els veïns, que havien vist emmalaltir la finca amb els anys, hauran d’acostumar-se a passejar per un carrer Varsòvia sense balcons particulars.\nBarri del Guinardó Horta-Guinardó Nou Barris Patrimoni Sant Andreu\nEsther Donato juny 21, 2020 | 13:13\nNo es podria recollir firmes basant-se en el valour artistic dels balcons?


llibre | laurajuanola\nDe què parlo quan parlo de córrer d’Haruki Murakami és un llibre que us agradarà si sou fans de Murakami, us apassionarà si sou fans de l’autor i a més a més teniu l’afecció de córrer però el més important és que aquest llibre us pot agradar fins i tot si no us agrada córrer i no us agrada particularment l’autor. I això sí que té mèrit. Continua llegint →\nMai 14, 2012 · 7:07 pm\nPosem per cas que sou molt fans de Paul Auster i que compreu qualsevol llibre de l’autor americà pel sol fet que el firmi ell. Posem per cas que quan compreu l’últim llibre de Paul Auster compreu això, l’últim llibre. És igual el títol que tingui; és igual la crítica, que ni us la llegiu; és igual que el llibre sigui gruixut o prim. Tot és igual excepte l’autor. Continua llegint →\nTagged as Amèrica, Diari d'Hivern, fan, llibre, novel·la, Paul Auster\nSi no hagués llegit el pròleg de Crims ara estaria parlant d’onze contes. Continua llegint →


HERIBERT BARRERA - ELS PATRIOTES\nAl 1976 ERC no era un partit legal, però si tolerat. Heribert Barrera, químic de professió, i polític per vocació i, Secretari General de ERC des del 1976 al 1987 encapcalava l'única opcció netament catalanista.\nCrec, si les dades que tinc són certes, que soc dels pocs que poden, això si, explicant les meves vivències, explicar com Barrera va passar de defensar la República Federal espanyola a reclamar amb un tenim presa per la independència de Catalunya, trencant la seva màxima republicana federal que tant va defensa a la guerra, al exili i durant una part de la transició anomenat regim del 78.\nCrec que ho he explicat amb algun altra post, però i torno. Vaig tenir el goig i plaer amb conèixer i treballar amb tots els de la foto, més en Cassanelles i Josep Mª Poblet com politics destacats. Soc el segon de la foto per l’esquerra.\nNo vaig trigar gaire en adonar-me que dins de ERC convivien dues animes politiques i estratègiques. Uns federalistes amb una fraternitat exquisida amb els altres del Estat espanyol i els independentistes. Poblet ja ho explica prou be al seu llibre “Vida i mort de Lluis Companys”. Vindria a ser Macià i Companys i la seva confrontació Macià proclama la República catalana el 15 d’Abril i Companys la espanyola.\nAl casal del carrer Bonavista a Barcelona hi eren els independentistes i al passeig de Colon els federalistes. Malauradament o afortunadament, als finals del 1977 jo ja no hi era. I tornaria amb el Carod. Malgrat tot, els fets, van determinar que la partida la van guanyar els federalistes i per això ERC faria coalició amb el “Partido del Trabajo de España” per anar a les primeres eleccions generals. Barrera en seria diputat.\nERC fins l’any 1989, quan l’Angel Colom pren la S.G. en cap document ni resolució congressual proposa la independència de Catalunya com element estratègic i només contempla l’exigència de que la Generalitat de Catalunya ha de tenir un sostre il·limitat de competències i una capacitat legislativa de País.\nÉs, si més no ho sembla, que amb l’Angel, Carod-Rovira, Rahola, Carretero i més tard Barrera, que ERC és converteix en un partit netament independentista i guanya l’opció de Macià i Estat Català.\nDoncs no. Angel Colom, Carod-Rovira, Rahola, Carretero, Andreu, Pessarrodona, Carandell i molts més perden la partida i pleguen i, amb Puigcercós, Ridao i la Marta Rovira tornen els federalistes. Avui els seus màxims defensors són ; Junqueras, Rufian, Tarda, Sol, Aragonès, Torrent i els endollats.\nBarrera finalment evoluciona políticament i estratègicament i creu que amb la España dels borbons, com ahir, no hi ha res a fer. El seu suport al Joan Carretero i Reagrupament on s’explica i argumenta que l’únic camí per aconseguir la independència és la Declaració Unilateral des de les institucions catalanes i, de Catalunya, és l’iniciï d’un procés vergonyós contra al figura de Barrera.\nEl tenim presa i que només la independència ens farà lliures i, que s’ha acabat el bròquil, desferma una persecució per terra mar i aire de les forces espanyolistes i el silenci de ER.\nQue si racista, que si supremacista, que si xenòfob. Vaja el mateix que està patint el MHP Quim Torra. Defensar la Nació ja las te aquestes coses. El més trist és el silenci dels propis.\nI per acabar amb la infàmia, els Comuns espanyols amb el suport del PP i Ciutadans, amb capital Madrid, al Ple municipal del 2020 li retiren la medalla d’or de la ciutat. Avui ER dona suport al Govern dels Comuns podemites de la Colau.\nTot plegat lamentable. Al Heribert Barrera no se li perdona la seva evolució política i sobre tot que digues “tenim presa” i que l’únic camí és la independència amb una Declaració Unilateral.\nAvui i des de aquest humil bloc, gloria al Heribert Barrera per haver defensat i lluitat contra les injustícies i per l’alliberament de Catalunya i, si ell era el que diuen, jo també. ER com si res.


APP MEDCLIC KIDS és una aplicació educativa adreçada a petits oceanògrafs de 3 a 6 anys, desenvolupada pel Sistema d'Observació i Predicció Costaner de les Illes Balears (SOCIB) en el marc del projecte "MEDCLIC, el Mediterrani a un clic" en col·laboració amb la Fundació “la Caixa”.\nGratuïta i sense publicitat, està composta per una escena interactiva, a més de trencaclosques i jocs de memòria i de vocabulari relacionat amb l’oceanografia. En l’APP MEDCLIC KIDS, en Glidi, un simpàtic planador submarí de color groc, ens explica com les tecnologies marines ens ajuden a conèixer i conservar les nostres mars.\nM’agrada! Com hi puc jugar?\nFes clic i descarrega gratis el joc a:\nPrem els objectes que apareixen a l’escena interactiva per conèixer-ne el nom i la utilitat. A més, pots accedir als jocs prement els botons de la part superior dreta de la pantalla.\nBotó trencaclosques: accedeix al joc.\nBotó interrogant: accedeix al joc de vocabulari.\nBotó cartes: accedeix al joc de memòria.\nBotó signes d’exclamació: prem-lo si vols que en Glidi t’expliqui més coses sobre les seves aventures.\nBotó lletra “A”: pots canviar el tipus de lletra per llegir els textos que descriuen els instruments oceanogràfics que va presentant en Glidi. Hi incloem majúscules perquè sabem que els menuts estan aprenent a llegir.\nA part de l’escena principal, l’app compta amb 3 jocs i 2 nivells de dificultat, tots ells dissenyats per millorar la memòria i l’atenció i alhora introduir els petits jugadors en el món de l’oceanografia.\nTRENCACLOSQUES: joc que potencia la psicomotricitat fina (2 nivells de dificultat).\nCERCA!: joc per reforçar el vocabulari i la comprensió (2 nivells de dificultat).\nMEMÒRIA: joc que ajuda a entrenar la memòria (2 nivells de dificultat i 2 modalitats de joc en què poden participar fins a 4 jugadors). Si creus que és massa difícil, prem el botó del flotador!\nCanvia l'idioma (espanyol, català o anglès) a la pantalla d'inici.


Últims programes - À la ville de... Tòquio\nCraviotto, plata a Tòquio: "Ser a París dependrà del crono, no de l'edat"\nSaúl Craviotto ja té cinc medalles, i supera Mireia Belmonte com a màxim medallista català en uns Jocs. El de Lleida encara en vol més: no descarta ser als Jocs de París.\nLa rosca olímpica: Marta Galimany\nL'atleta Marta Galimany se sotmet a "La rosca olímpica" de Catalunya Ràdio. Els de Tòquio són els primers Jocs Olímpics de la maratoniana vallenca.\nDia 17. Punt final als Jocs Olímpics de Tòquio\nEls Jocs Olímpics del Japó a Catalunya Ràdio. Realitza: Ernest Macià\nMechaal, cinquè als 1.500: "Un corredor feliç és un corredor ràpid"\nAdel Mechaal continua fent història. Ha tingut el podi a tocar, però acaba amb un diploma olímpic i bones sensacions de cara a la Copa del Món d'aquest any.\nLa rosca olímpica: Laia Palau\nLa jugadora Laia Palau se sotmet a "La rosca olímpica" de Catalunya Ràdio. Els de Tòquio són els quarts Jocs Olímpics de la jugadora de bàsquet barcelonina.\nDia 16. Plates pel futbol i Craviotto i bronze per l'handbol masculí\nDavid Martin: "Passi el que passi al partit pel bronze, n'estaré molt d'orgullós"\nLa selecció espanyola masculina de waterpolo ha caigut a les semifinals dels Jocs contra Sèrbia, 10 a 9, i jugarà el partit pel bronze contra Hongria.\nLa Maria Guixà ha parlat amb el seleccionador espanyol, David Martin, que ha qualificat la semifinal de batalla.\nLa selecció espanyola masculina de waterpolo ha caigut a les semifinals dels Jocs contra Sèrbia, 10 a 9, i jugarà el partit pel bronze contra Hongria. La Maria Guixà ha parlat amb el seleccionador espanyol, David Martin, que ha qualificat la semifinal de batalla.\nLa rosca olímpica: Esther Guerrero\nL'atleta Esther Guerrero se sotmet a "La rosca olímpica" de Catalunya Ràdio. Els de Tòquio són els segons Jocs Olímpics de l'atleta banyolina, que competeix en 1.500 metres llisos.\nMarc Tur, quart als 50 marxa: "Aparcaré el MIR per buscar la medalla a París"\nL'eivissenc tenia el bronze a tocar, però l'ha perdut a 100 metres de la línia d'arribada. Marc Tur ha acabat els estudis de medicina. Només li queda el MIR, que ajornarà per centrar-se en la medalla pels Jocs de París.\nGarcía Bragado es retira: "M'hauria anat bé un altre ajornament"\nAmb 51 anys, García-Bragado ha evitat la temptació de parar, i ha acabat els 50 kms marxa entre els 40 millors classificats.\nDia 15. El waterpolo masculí cau a semis i Craviotto a la final del K4-500\nLa rosca olímpica: Jesús Ángel García Bragado\nL'atleta Jesús Ángel García Bragado se sotmet a "La rosca olímpica" de Catalunya Ràdio. Els de Tòquio són els vuitens Jocs Olímpics del marxador madrileny.\nGarcía Bragado: "Tòquio serà la meva darrera prova internacional"\nJesús García Bragado en vetlla per la seva darrera competició internacional, la dels 50kms marxa. La prova es disputa a dos quarts d'onze d'aquesta ni\nt, la matinada al Japó, per evitar les hores de més sol. L'hem entrevistat poques hores abans de competir als seus 51 anys.\nJesús García Bragado en vetlla per la seva darrera competició internacional, la dels 50kms marxa. La prova es disputa a dos quarts d'onze d'aquesta nit, la matinada al Japó, per evitar les hores de més sol. L'hem entrevistat poques hores abans de competir als seus 51 anys.\nPérez de Vargas: "Als danesos se'ls hi ha permès més que a nosaltres"\nDinamarca jugarà la final d'handbol dels Jocs Olímpics. Els danesos s'han desfet d'Espanya, que haurà de lluitar pel bronze.\nAleix Heredia, pentatló: "Tots els meus competidors estan professionalitzats"\nEl pentatleta català Aleix Heredia retrata l'estat del pentatló i la situació de desavantatge amb la qual ha de competir als Jocs de Tòquio.


Jornada de convivència a Can Vila – Escola Garbí Pere Vergés Badalona\nJornada de convivència a Can Vila\nEls alumnes de 1r d’ESO van gaudir fa unes setmanes d’una jornada de convivència a l’escola d’educació especial Can Vila de Mollet del Vallès.\nPublicat el 8 de Maig de 2018 By noticiesbdn3\nEl dia 18 d’abril els alumnes de 1r d’ESO van anar a l’escola d’ educació especial Can Vila de Mollet del Vallès per tal de compartir una jornada amb els alumnes de secundària d’aquest centre.\nVan repartir-se per grups, i després de fer una bona caminada fins a una ermita molt bonica van realitzar jocs cooperatius tots plegats, descobrint totes les capacitats que tant els uns com els altres tenen.\nDesprés vingué la tornada cap a l’escola, i tan bon punt van arribar van compartir l’estona de dinar (estaven afamats!).\nFinalment vam gaudir plegats d’una estona lliure per tal de fer el clàssic partidet de futbol i també alguna sessió de ball, sense menystenir un bon concert de piano que ens oferí molt emocionat un alumne de l’escola.\nDes de fa uns quants anys que anem a Can Vila pels volts de Nadal per oferir i compartir unes nadales. Enguany, però, hem pogut realitzar també aquesta jornada de convivència, donant més sentit a aquest projecte solidari.\nEtiquetes: 1r d'ESO, Convivència, ESO, Tutoria\nNotícia prèviaParticipem en el Projecte Small World Initiative\nNotícia següentConcurs Nacional de Dansa Anaprode/CNDF\n5 antics alumnes formen part del nou govern, el parlament i el senat\nBy comunicaciomaster\tPublicat el 25 de Gener de 2016 28 de Gener de 2016\nExposició de cal·ligrames a la Biblioteca\nBy bibliotecabdn\tPublicat el 28 de Novembre de 2018\nErasmus Your choice, Your life a Badalona\nBy noticiesbdn3\tPublicat el 28 de Febrer de 2018\nCamins i Gaia al Delta del LLobregat\nPublicat el 13 de Novembre de 2019 By bibliotecabdn


Relació entre potència aeròbica i anaeròbica i l’Special Judo Fitness Test (SJFT) en judokes iranians d’elit | Apunts Sports Medicine\nJanuary - March 2014 Relació entre potència aeròbica i anaeròbica i l’Special Judo Fitness Test...\nRelació entre potència aeròbica i anaeròbica i l’Special Judo Fitness Test (SJFT) en judokes iranians d’elit\nL’objectiu d’aquest estudi fou valorar la relació entre potència aeròbica i anaeròbica, i el test específic per al judo, Special Judo Fitness Test (SJFT), en judokes iranians d’elit.\nDinou judokes d’elit (edat 24,3 [3,1] anys, alçada 1,78 [0,06] m, massa corporal 76,4 [11,2] kg, índex de massa corporal 20,2 [3,6] kg/m2 i greix corporal 11,0 [1,8] %) realitzaren una prova d’esforç en una cinta ergomètrica, el test anaeròbic de Wingate amb acció de braços i l’SJFT. Amb la prova d’esforç a la cinta es calculà el consum màxim d’oxigen (VO2 max) i amb el test anaeròbic de Wingate s’avaluà la potència màxima i mitjana, que descriuen el rendiment a curt termini i la resistència muscular local, respectivament.\nL’índex de l’SJFT estava en relació inversa amb el VO2 max (r = −0,87, p < 0,01), la potència màxima (r = −0,74, p < 0,01) i la potència mitjana (r = −0,62, p < 0,05).\nD’acord amb aquestes troballes, s’ha demostrat que l’SJFT és una prova de camp que descriu principalment la potència aeròbica, i en menor grau el rendiment a curt termini i la fatiga muscular local. Per tant, se’n recomana l’ús a entrenadors i preparadors físics com a mesura de supervisió de la potència aeròbica i s’insisteix que cal un test de camp per descriure la potència anaeròbica.\nProves d??esforç de camp i de laboratori


Redacció 02/02/2019 4:17 pm\nEl director del Museu d’Art Contemporani de Barcelona (Macba), Ferran Barenblit, ha explicat que el museu no té “cap altre pla” que no passi per ampliar el museu a la Capella de la Misericòrdia. En una entrevista amb l’ACN, Barenblit assegura que és l’alternativa més sòlida perquè s’ha estudiat durant molt temps amb “precisió i rigor” i compleix “les necessitats” d’espai que té el museu.\nRespecte a les noves propostes de l’Ajuntament de Barcelona, que dona suport al Departament de Salut per destinar la capella al CAP Raval Nord, Barenblit ha dit que no han tingut temps d’estudiar les alternatives. “No podem traslladar el problema cap al creixement del Macba, sinó cap el del CAP”, ha afegit. “El que ens hem de plantejar és que el CAP necessita créixer i ser el centre que mereixen els ciutadans del Raval per la seva salut”.\nL’ampliació està pactada i té finançament\nEl director del Macba lamenta que tot el debat gira al voltant de buscar alternatives per l’ampliació del museu en lloc de plantejar una “alternativa seriosa” pel CAP Raval Nord. “El problema està aquí, no en el creixement del Macba, que ja tenia un pla i un finançament establerts”, ha afirmat.\nMalgrat tot, Barenblit ha garantit que les propostes s’estudiaran amb rigor, però que els han agafat per sorpresa. “Són propostes noves i requereix temps. Partim sempre des d’un treball molt rigorós i detallat. Aplicant aquest rigor no puc ni pensar en si això és bo o dolent. Ho hem d’estudiar”, ha conclòs.\nMACBA Salut Urbanisme


Concert nº 14 - FABIO FURIA, MARCELLO MELIS - 17è Festival de Música de Sant Pere de Rodes\nConcert nº 14 – FABIO FURIA, MARCELLO MELIS\nDiumenge, 19 d’Agost, 2012 - Església del Monestir, 20h.\nInici / PROGRAMA 2012 / Concert nº 14 – FABIO FURIA, MARCELLO MELIS\nFABIO FURIA, bandoneó\nMARCELLO MELIS, piano\nFabio Furia i Marcello Melis són integrants del ContraMilonga Ensemble, especialitzat en el repertori de tangos. Han participat en concerts i espectacles en els teatres més prestigiosos d’Itàlia i la resta d’Europa. Des del tango tradicional al tango contemporani de Piazzolla, el seu repertori és molt ampli i han fet produccions de gran èxit arreu del món, com “Alas de Tango”, “El corazón al sur”, “Tango Pasión” o el “Buenos Aires Report”\nFABIO FURIA: Poli-instrumentista, amb estudis de piano, clarinet i acordió i diplomat al Conservatori de Cagliari (Sardenya), la part més important de la seva activitat artística està dedicada al tango i al bandoneó, l’instrument que millor representa Fabio com a músic. És el fundador de l’Ensemble ContraMilonga, amb qui ha recorregut tots els escenaris del món.\nMARCELLO MELIS:Diplomat en piano al Conservatori de Cagliari i guardonat en nombrosos concursos nacionals i internacionals, ha ampliat els seus horitzons musicals, dedicant-se, a part del clàssic, a la música de pel·lícules cinematogràfiques, amb la qual cosa ha obtingut un gran èxit de públic i de crítica.\nL’espectacle proposa un programa ample i variat, que abasta diversos gèneres musicals: del tango al jazz, a la clàssica o a la música de pel·lícules.\nJuntament amb els compositors de tangos més tradicionals i d’avantguarda, com Filiberto, Melo, Laurenz o Piazzolla, si afegeixen fragments cèlebres com “E lucevan le stelle”, “Il postino” o “Nuovo Cinena Paradiso”, entre d’altres, proposades al públic a través de “versions tangueres”, donant vida a un mix de música i pathos, en un espectacle tant inèdit com emocionant.


La lectora corrent: My Fair Lady i Pigmalió\nMy Fair Lady va ser la primera pel·lícula que vaig comprar en vídeo i la primera que vaig tenir en anglès. L'havia vista al cinema en una versió en què, a més doblar els actors quan parlaven, havien doblat també les cançons en castellà. Per això, quan vaig veure el vídeo en una botiga d'Oxford Street, durant la meva primera visita a Londres, no vaig dubtar a comprar-lo. Amb els anys he vist el film moltes vegades (ara ja no puc, ja no tinc reproductor de cintes, hauré de buscar-lo en DVD) i en el cotxe també he escoltat molt el casset. És una de les meves pel·lícules favorites i la música també m'agrada molt. Audrey Hepburn broda el paper de Liza Dolittle, la noia que ven flors pel carrer i a qui el misogin professor de fonètica Heny Higgins (Red Harrison, fantàstic en el seu paper) converteix en una elegant i educada dama, especialment gràcies al canvi en el seu parlar.\nEl film, dirigit per George Cukor, va ser l'adaptació al cinema d'un musical teatral basat en una obra de teatre de Bernard Shaw (Pygmalion), que, al seu torn, estava basada en la llegenda grega de Pigmalió, l'escultor grec que odiava les dones, però s'enamora de l'Afrodita que ell ha esculpit. El film és bastant fidel al Pygmalion de Bernard Shaw, excepte en la part final. De fet, la versió que vaig llegir tenia un final obert, amb diverses possibilitats.\nRescato de Youtube un parell d'escenes musicals del film. La primera és de l'ínici del film, quan Liz ven flors pel carrer, a Covent Garden, i diu allò que més li agradaria: "Tot el que vull és una habitació en algun lloc allunyat de l'aire fred de la nit..."\nAquesta altra és quan, després d'uns exercicis molt durs per millorar la seva fonètica, finalment Liza aprèn a dir correctament les frases que Higgins li ha fet repetir tantísimes vegades. La frase inicial de l'escena "The rain in Spain falls mainly in the plain", en la versió doblada al castellà es va convertir en "La lluvia en Sevilla es una maravilla" (o alguna cosa semblant).\nA Catalunya ens farien falta uns quants professors Higgins que fessin classe a alguns polítics i polítiques.\nEtiquetes de comentaris: cinema, llengua, música, teatre\nes una de las películas que siempre me han fascinado, tanto por la trama como la interpretación de Audreu (és una de las mejores actrices), he visto otras versionaes y no la han superado\n23 de gener de 2011, a les 19:53\nJoan Oliver en va fer una excel·lent versió catalana 'adaptada', recordo haver vist la Montserrat Carulla fent el paper principal.\n23 de gener de 2011, a les 20:47\nPer cert, en la seva època també hi va haver polèmica amb la pel·licula, Julie Andrews havia fet el musical a Broadway amb gran èxit, cantant ella, però el paper li van donar a Hepburn, que va haver de ser doblada. Es va dir també que l'óscar a Andrews per Mary Poppins va ser una mena de desgreuge. En tot cas, la Hepburn, doblada i tot, va brodar el paper i la pel·lícula es molt maca.\n23 de gener de 2011, a les 20:50\nM.P., aquesta versió amb Audey Hepburn i Red Harrison és l'única que he vist del musical. No se com deuen ser les altres, però aquesta m'agrada molt.\nJúlia, jo també vaig veure el "Pigmalió" en la traducció adaptada de Joan Oliver. En comptes del Covent Garden, el porxo del teatre de l'òpera del primer acte era l'entrada del Liceu. I la casa de Higgins era una casa modernista --suposo que de l'Eixample. Però devia ser una versió diferent de la que esmentes, perquè el paper de Liza --Roseta Fernandes en la versió catalana de Joan Oliver-- va interpretar-lo Lloll Bertran. Era una producció de Dagoll Dagom que vaig veure al Poliorama el 1997 (no en sabia l'any exacte, però l'hemeroteca de La Vanguardia me l'ha confirmat).\nPel que fa a la versió teatral en què va participar Julie Andrews, a Youtube se'n poden veure fragments.\n24 de gener de 2011, a les 0:05\nNo ho recordo però crec que era molt més antiga, pels setanta.\n24 de gener de 2011, a les 7:04\nJúlia, una cerca a l'hemeroteca de La Vanguardia, resol el teu dubte: l'estrena va ser el febrer de 1969. De la interpretació de Montserrat Carulla, diu el crític "...cuajó una de las interpretaciones más jugosas, matizadas, inteligentes y agudas que le hemos visto. Su encarnación de 'Roseta' (Elisa) es inolvidable por méritos propios."\nTambé hi diu que uns deu anys abans l'obra ja havia estat representada al Palau de la Música en la versió catalana de Joan Oliver, i després, en castellà, Adolfo Marsillach va aconseguir molt d'èxit al Poliorama. Pots veure la crítica a: http://tinyurl.com/67faytc\n24 de gener de 2011, a les 14:21\nÒndia, doncs sí que fa anys de tot plegat...\n24 de gener de 2011, a les 16:57


Atrapats a l’atur | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nAtrapats a l’atur\nA Catalunya encara hi ha 300.000 persones que no troben feina des de fa dos anys i alguns, des de l'inici de la crisi\nBarcelona 5 MAR 2016 - 19:09\tCET\nManuel Pousa fa set anys que busca feina. Foto i vídeo: M. Minocri\nL’atur disminueix al febrer en 7.843 persones a Catalunya, fins a 510.237\nCatalunya tanca el 2015 amb 106.858 treballadors més que l’any anterior\nCatalunya ha aconseguit des del 2013 retirar 257.000 persones de les llistes de l'atur, però hi ha 283.300 més que fa més de dos anys que no poden sortir-ne. Les estadístiques oficials consideren aturats de llarga durada els que no han treballat en els últims 12 mesos, però amaguen el drama dels qui busquen feina sense èxit des de l'inici de la crisi. Són ciutadans estancats a l'atur, als quals cada dia els aguaita la temptació de caure en la depressió o en la desídia i per als quals mantenir viva l'esperança s'ha convertit en una gesta.\nCom Josep Romero, un enginyer tècnic especialitzat en Química Tèxtil que mai surt de casa sense un maletí carregat de currículums. Fa vuit anys que cerca un lloc on poder cotitzar els sis anys que li queden i evitar així un futur de pobresa. “Si no ho aconsegueixo, la meva pensió no arribarà ni als 600 euros”, explica amb un somriure de resignació. Una “putada”, assegura després de demanar permís per deixar anar la paraulota: treballa des dels 14 anys i en té més de 41 cotitzats. De manera que cada dia dedica un parell d'hores a la recerca, en la qual aplica tots els recursos apresos al programa per a aturats de Creu Roja al qual assisteix: rastreja ofertes a Internet, contacta amb responsables de recursos humans a les xarxes socials i controla si rep alguna resposta. No hi dedica més temps perquè és una activitat que “crema”.\nRomero va ser cap de laboratori en una empresa química tèxtil de Sabadell en l'època d'or del sector. Quan el teler es va quedar sense fil, es va reciclar en l'àmbit de la logística, on va arribar a ser cap de magatzem en una contracta de Nissan i després, en una multinacional alemanya de components elèctrics. Una feina que guarda “emmarcada”, ja que va haver de superar un procés de selecció de tres setmanes. “Em van triar a mi”, explica orgullós, “i vaig pensar que em jubilaria allà”. Era el 2006 i la crisi era a punt de començar. El van acomiadar l'any següent.\nJosep Romero fa 8 anys que busca feina. Cristóbal Castro\nLa vida laboral de Romero no registra cap activitat entre 2008 i 2014. “Hi ha un handicap importantíssim”, adverteix: té 58 anys. Des del 2015 ha aconseguit algunes feines de curta durada com a repartidor, professor i comercial i les ha intercalat amb l'ajuda mensual de 425 euros. Però se sent “discriminat”, creu que els ocupadors el descarten de feines no qualificades per la seva formació o la seva edat. “El més greu és que hi ha moments en els quals gairebé et fan semblar inútil”, lamenta, encara que sempre amb un somriure: “Jo sóc una persona bastant positiva, m’animo molt sempre i l'endemà m'aixeco i continuo. Però hi ha moments en els quals agafaries la finestra i diries adéu, perquè acabes fins als nassos”.\n“Els aturats d'Espanya estem abandonats. L'única cosa que saben dir és que som una xacra”.\nManuel Pousa també es considera una persona que intenta “no veure el costat fosc de les coses”, però els ulls se li enrogeixen quan recorda les depressions que ha patit en els últims set anys. Igual que Romero, es va dedicar a la recerca cada dia sense períodes de descans: “Des que estic parat, el meu horari sempre ha estat llevar-me a les 7.00 per sortir a buscar feina”. No va pensar que durés més de tres mesos. Des que es va iniciar en la construcció amb 12 anys i fins llavors, sempre havien estat els ocupadors els qui havien trucat a la seva porta per oferir-li feina.\nEl 2009, quan tenia 56 anys, una trucada va interrompre la seva migdiada. Li van dir que no anés a treballar aquella nit i que s'apropés a l'oficina l’endemà al matí. Va passar els primers anys de l'atur “donant voltes” per la ciutat deixant currículums. Quan tenia diners, ho feia fins i tot a altres ciutats d'Espanya.\n“Els aturats d'Espanya estem abandonats, ningú pensa en nosaltres. L'única cosa que saben dir és que som una xacra”, afirma convençut. Durant anys, només ha ingressat els 425 euros d'una subvenció, suma insuficient per pagar la hipoteca i mantenir la seva dona, els dos fills que encara viuen amb ell i dos néts. La seva assistenta social el va derivar a Càritas, on va aprendre a fer servir l'ordinador i es va passar a la recerca digital d'ocupació. Cada dia es desplaçava amb el seu portàtil des de Badalona fins a la Barceloneta, on hi ha el programa de seguiment d'aturats de l'entitat, perquè no podia permetre's Internet a casa.\nEn sis anys, malgrat tots els cursos d'especialització que va fer, només va rebre tres trucades: va conduir un carretó elevador durant un mes, va netejar una sala durant tres jornades del Mobile World Congress i se’n va anar a una obra a Colòmbia durant quatre mesos. Ni les dècades d'experiència, ni els carnets per portar grues de fins a 400 tones, ni la disponibilitat per anar a qualsevol part del món el van ajudar a reinserir-se al mercat laboral. Ara, amb 62 anys, ha abandonat la recerca i s'ha embarcat en una batalla legal per aconseguir la jubilació anticipada. El seu futur ja no el preocupa, però li inquieta el dels seus fills: “El de 36 anys també està aturat i no l’agafen perquè diuen que ja és gran i que no té experiència. Si als 27 no hi ha feina i als 36 ja són vells, que em diguin de què viuran!”.


Foment i el consolat dels EUA impulsen un programa per a 30 emprenedores catalanes - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nFoment i el consolat dels EUA impulsen un programa per a 30 emprenedores catalanes\nL'Academy for Women Entrepreneurs, internacional i gratuït, obre la presentació de candidatures, fins al 23 d'abril\nFoment i el consolat dels EUA impulsen un programa per a 30 emprenedores catalanes Regió7\nUn total de 30 emprenedores catalanes participaran en un programa internacional d'emprenedoria impulsat pel consolat dels Estats Units i Foment del Treball. Es tracta de la 3a edició de l'Academy for Women Entrepreneurs, que té per objectiu d'impulsar el desenvolupament de projectes emprenedors liderats per dones i que enguany també se celebra a l'Aragó (amb 20 places). La presentació de candidatures és fins al 23 d'abril i el programa internacional gratuït consta d'un curs de formació en línia a l'escola de negocis de la Universitat d'Arizona –amb 15 mòduls- i un seguit de master class presencials a la seu de Foment del Treball amb ponents de prestigi com Mar Cònsul (Sngular), Mar Alarcón (SocialCar), Laia Corbella o Montse de Riquer.\nLa convocatòria de l'AWE, finançada pel Departament d'Estat dels EUA, està oberta a emprenedores i innovadores socials de qualsevol nacionalitat, residents a Espanya, que hagin creat una startup els darrers 3 a 5 anys o que tinguin una idea avançada i estiguin a punt de posar-la en marxa. Les emprenedores interessades a participar en el programa AWE poden enviar la seva sol·licitud a través de www.foment.com/awe. Al final del programa, s'atorgaran sis premis als projectes empresarials més destacats i totes les participants formaran part de la xarxa global d'emprenedores AWE.\nBeyoncé i Taylor Swift fan història en en la 63a edició dels premis Grammy.\n'Mank', de David Fincher i protagonitzada per Gary Oldman, favorita als Oscar amb 10 nominacions.


Osman, la prova que quan es vol es pot – CCAR\nJuntament amb Bombers en Acció, volem mostrar la nostra satisfacció per l’arribada aquesta tarda a Espanya de l’Osman, un nen afganès de 7 anys amb paràlisi cerebral, al costat de la seva família, que portaven setmanes en condicions inhumanes en el campament improvisat d’Idomeni, a la frontera entre Grècia i Macedònia.\nEns felicitem per la disponibilitat i agilitat del Govern en les gestions d’aquest trasllat al mateix temps que reclamen aquesta eficàcia en altres casos vulnerables i aquesta mateixa voluntat a agilitar el procés de reubicació.\n“El cas de l’Osman ens demostra que quan les institucions volen i posen els mitjans al seu abast es pot solucionar situacions com la de Osman”, va afirmar Joaquín Ruiz, president de Bombers en Acció. Per la seva banda, la secretària general de CEAR, Estrella Galán, va plantejar la seva preocupació per “tants d’altres nens i nenes que continuen atrapats a les fronteres de la insolidaritat europea”.\nBombers en Acció va iniciar la sol·licitud al Govern per al trasllat de l’Osman a Espanya des d’Idomeni amb l’assessorament de CEAR. Ambdues entitats volen agrair als més de 168.000 signants que van recolzar aquesta petició convertint aquest cas “en un clam impossible de no escoltar”.\nPer la seva banda, els companys de CEAR València, que acompanyarà tot el procés d’integració de la família, ja ha iniciat els tràmits per sol·licitar asil a Espanya.\nUs convidem a veure el documental Fugir per estimar i ser, que es realitzar en…\nprevious post: Es busquen signatures de suport per detenir les expulsions de refugiats i denunciar l'acord UE-Turquia\nnext post: 2 Vacants : Tècnic en voluntariat i incidència i Advocat/da


Cadenas: “Espero que guanyem amb seguretat”\nEl FC Barcelona s'enfrontarà dissabte al Karvina txec. Obtenir la victòria en aquest partit asseguraria als de Cadenas la primera plaça del grup 'A'. El tècnic blaugrana confia en el seu equip i assegura: “Espero que guanyem amb seguretat”.\nEls blaugranes estan preparats per disputar el partit que els donaria el pas a la següent fase de la Lliga de Campions com a primers de grup. Amb això, es compliria un dels objectius a curt termini exposats per Cadenas a començaments de temporada. L'entrenador del conjunt blaugrana comenta: “Volem guanyar el partit de la millor manera possible. Així, l'enfrontament contra l‘Ivry seria un pur tràmit”.\nEn el partit d'anada el Barça va aconseguir un còmode resultat de 20 a 35 . Però el Karvina ha millorat el seu joc, fins al punt de posar contra les cordes un equip com l‘Ivry francès. Malgrat no guanyar el partit (26-27), els txecs van pressionar fins a l'últim moment els francesos.\nEl partit es podrà seguir en directe a partir de les 16.30 h per Barça TV.\n“Som superiors al Karvina”\nManolo Cadenas està convençut que el seu equip és superior al Karvina, però també sap que no serà tan fàcil com la República Txeca. “Allà, l'equip va estar molt encertat, sobretot en el contraatac. Aquí serà més complicat, perquè ells han millorat el seu joc des d'aleshores. Però si ho fem com allà seria perfecte”, ha afirmat el tècnic.\nEls txecs, que fins ara no han aconseguit cap punt en la primera fase de la competició europea, arribarà demà al Palau sense opcions d'accedir a la segona fase.\nFent més fàcil la segona fase\nEls rivals de la segona fase de la Lliga de Campions serien més assequibles si el Barça aconseguís el lideratge del seu grup. El tècnic blaugrana afirma: “L'important ve més endavant, però ara quedar primers és una obligació. Això sempre ajuda a compondre els pròxims rivals. Ser segons sempre implica jugar amb equips més difícils a la fase següent”.\nManolo Cadenas està donant més minuts als jugadors més joves. “Cristian Ugalde va fent-ho millor del que ens esperàvem, tant en defensa com en atac. A Cañellas i a Larholm els queda alguna cosa més, però van a poc a poc. Han d'aprofitar les oportunitats que se'ls estan donant”, explica Cadenas.


NATALIE IMBRUGLIA: QUÈ TAN BÉ LA CONEIXES? (34+ PREGUNTES I RESPOSTES) - CELEBRITAT\nAquí hi ha 34 coses que probablement no sabíeu de Natalie Imbruglia\n'Torn' era un JAM certificat dels anys 90, i tenim cantant australiano-britànic Natalie Imbruglia agrair-ho. Però, què més ha estat la bellesa d’ulls brillants des de llavors? Poseu-vos al dia amb aquestes mega preguntes freqüents sobre Natalie Imbruglia!\nRELACIONATS: Les estrelles dels veïns, Natalie Imbruglia i Holly Valance es reuneixen\nQui són els pares de Natalie Imbruglia?\nLa mare d’Imbruglia és l’irlandès-anglès Maxene Anderson. El seu pare és l’immigrant italià de primera generació Elliot Imbruglia que es va traslladar a Austràlia quan tenia només cinc anys.\nTé algun germà Natalie Imbruglia?\nSí! Natalie és en realitat la criatura 'mitjana': té una germana gran i dues més petites.\nQui ha datat Natalie Imbruglia en el passat?\nImbruglia és famosa Amics estrella David Schwimmer als anys 90. A part d’això, ha estat vinculada a nombroses figures públiques i celebritats com Chris Martin, Josh Hartnett, Lenny Kravitz, Robbie Williams i fins i tot el príncep Harry de Coldplay.\nEstà casada Natalie Imbruglia?\nNatalie Imbruglia es va casar una vegada, però ella i la seva parella van anunciar el divorci el 2008.\nQui és l'exmarit de Natalie Imbruglia? Quan va ser el casament de Natalie Imbruglia?\nNatalie estava casada amb el vocalista de Silverchair, Daniel Johns. Havien sortit des de principis de la dècada de 2000 i van fer el nus en un casament a la platja de Queensland la nit de Cap d’Any del 2003.\nTé fills Natalie Imbruglia?\nImbruglia no va tenir fills en les seves relacions anteriors, però gràcies a la FIV és avui una mare. El juliol del 2018, la cantant 'Torn' va revelar que havia aconseguit un donant d'esperma i estava embarassada. Va parir el 9 d’octubre de 2019 i va nomenar el seu fill Max Valentine.\nQuina va ser la primera cançó de Natalie Imbruglia?\nNatalie Imbruglia va començar la seva carrera com a actriu, però va irrompre en l'escena musical amb el seu primer senzill (i sens dubte el gran èxit) 'Torn'. Curiosament, la seva versió de la cançó era en realitat una portada d’un tema d’Ednaswap, però la va llançar a l’estrellat internacional amb força rapidesa. El 2011, 'Torn' d'Imbruglia era la cançó més reproduïda a la ràdio australiana amb una mitjana de 75 vegades reproduïda per diades de 1997.\nQuants àlbums té Natalie Imbruglia?\nNatalie Imbruglia ha publicat cinc àlbums fins ara: Esquerra del Mig (1997), White Lilies Island (2001), Compte enrere dels dies (2005), Vine a Lif és(2009),i Home (2015). També va anunciar que publicarà un nou àlbum per a l’any vinent.\nQuines són les cançons més populars de Natalie Imbruglia?\nAlgunes de les cançons més famoses d'Imbruglia són:\n'Desitjant que hi fos'\nEn quines pel·lícules ha actuat Natalie Imbruglia?\nTot i que és més coneguda com a cantautora, Imbruglia ha aparegut en força pel·lícules. I en rols força significatius, també! A continuació, es detallen alguns exemples de la seva filmografia:\nTancat per hivern\nEn quins programes de televisió ha aparegut Natalie Imbruglia?\nImbruglia va entrar per primera vegada a la vista del públic quan va interpretar a Beth Brennan a la telenovel·la Veïns . Es va instal·lar a la indústria musical poc després d’abandonar el programa el ‘94, però també va tenir un petit paper en un episodi de 1997 Llei de la terra .\nQuines són les cites més famoses de Natalie Imbruglia?\nSobre la pressió de la indústria musical: 'Sentiu aquesta pressió perquè la gent us prendrà més seriosament si toqueu la guitarra, però he decidit que sóc cantant i prou'.\nSobre el seu procés d'escriptura: 'L'aïllament és una part important de la composició de cançons'.\nSobre normes de bellesa impossibles: “Ets massa gros o massa prim. Simplement no es pot guanyar '.\nQuins són els millors moments de moda de Natalie Imbruglia?\nAquí teniu algunes fotos dels millors looks recents de Natalie Imbruglia.\nQuin és el pentinat més popular de Natalie Imbruglia?\nEn el moment més àlgid de la seva fama, Natalie Imbruglia tenia un cabell curt i picant. El cantautor ha augmentat una mica els darrers anys.\nGetty natalie_imbruglia Veure el perfil 13,3 k M'agrada - Veure publicació a Instagram #happy & # 128153✨\nQuin maquillatge fa servir Natalie Imbruglia?\nImbruglia és un fan del maquillatge natural. Els seus favorits són els lippies de Chanel Rouge Coco nus i Laura Mercier es ruboritza amb el préssec vermell.\nQuè és la rutina de cura de la pell de Natalie Imbruglia?\nImbruglia manté la seva bellíssima pell de vidre amb una bona dieta, exercici, tones d’aigua i una rutina especial per a la cura de la pell. Fins i tot té la seva pròpia línia anti-envelliment anomenada Iluka; el seu avantatge personal de la gamma de productes és la Il·luminant Pearl Primer.\nQuina és la dieta de Natalie Imbruglia?\nNatalie menja net amb moltes verdures verdes. Evita qualsevol aliment que pugui fer-la massa àcida i s’adhereix a una dieta ayurvèdica equilibrada.\nQuè fa ara Natalie Imbruglia?\nImbruglia treballa actualment en el seu proper àlbum sense títol.\nFets ràpids sobre Natalie Imbruglia\nQuants anys té Natalie Imbruglia? 44 anys (data de naixement: 4 de febrer de 1975)\nQuina altura té Natalie Imbruglia? 160 cm o 5’3 ”\nQuant pesa Natalie Imbruglia? 53 kg o 117 lliures\nQuina nacionalitat és Natalie Imbruglia? Australians i britànics\nOn viu Natalie Imbruglia? Notting Hill i Byron Bay, Nova Zelanda\nQuant val Natalie Imbruglia? 14 milions de dòlars americans (20,4 milions de dòlars australians)\nQui és l'administrador de Natalie Imbruglia? Anne Barrett\nHa tingut cirurgia plàstica Natalie Imbruglia? No ho sabem, però Imbruglia ha dit que no hi estarà en contra en el futur.\nTé tatuatge Natalie Imbruglia? Sí, inclosos dos tatuatges sànscrits i un tatuatge xinès que significa 'coratge'.\nEstà Natalie Imbruglia a Instagram? Podeu trobar Natalie a Instagram a @natalie_imbruglia .\nRELACIONATS: El tràgic secret sanitari de Daniel Johns es va confirmar


Sense cortines, Groningen, Holanda\n<!-- [Missatge de Nadal d'Snowden](https://www.youtube.com/watch?v=WqkpxMrxWkI) -->\nInternet té una arquitectura que connecta els ordinadors d’arreu. La Internet Corporation for Assigned Names and Numbers (ICANN) és l’entitat que manté aquesta arquitectura. La ICANN coneix millor que ningú el funcionament de la xarxa. Ja fa anys que ha adoptat el que ha anomenat Política de Resolució de Disputes de Noms de Domini Uniformes\nEl cas de Xavi Hernàndez. A qui pertany i per què el domini Xavi Hernàndez?\nI el cas que Bruce Springsteen, que va perdre perquè no s’estava fent un ús de mala fe del seu nom, ja que el domini estava sent utilitzat per un club de fans seu. I és que la política general quant a noms de domini és: First come, first served. Només s’arriba a retirar un nom de domini si es demostra que qui l’ha inscrit n’està fent un ús de mala fe.\nPerò si pensem en la invasió de la vida privada, aquí sí que s’ha produït un canvi que afecta l’essència del concepte d'intimitat. Conscient o inconscientment ens exhibim a la mirada de tothom (els xats, el WhatsApp, els selfies, etc.) i ens exposem al perill. Aquesta allau de dades és llaminera per als models socioeconòmics, que se senten temptats a posseir i a utilitzar la informació que fins ara sabien privada.\nintegritat física (ciberasstejament o ciberassetjament a menors -*grooming*)\nWorld wide web inventor Tim Berners-Lee: 'Establish web's principles of openness and privacy'\nVersion: Catina Catina-merged-15 Catina-merged-16 Catina-merged-5 Catina-merged-7 Catina-merged-8 Dropbox-reunió-dia-20 Mireia_m Mireia_m-merged-10 Mireia_m-merged-11 Mireia_m-merged-9 master nurarg nurarg-merged-12 nurarg-merged-13 nurarg-merged-14 panotxa panotxa-closed-2 xbelanch 0 d744ceed880efde794ff117f76804b445c69b67f


Les obres d'accessibilitat de l'estació de Plaça Major s'enllestiran el 15 de juny | Ràdio Sabadell\nLes obres d'accessibilitat de l'estació de Plaça Major s'enllestiran el 15 de…\nL'estació dels FGC de Plaça Major està en obres per instal·lar-hi un altre ascensor. Foto: Roger Benet\n27.02.2018 14:21 Mireia Prat\nLes obres d'accessibilitat de l'estació de Plaça Major s'enllestiran el 15 de juny\nLes obres d'accessibilitat que s'estan fent a l'estació de ferrocarrils de Plaça Major no estaran enllestides fins el 15 de juny. S'estan instal·lant escales mecàniques de baixada des del carrer fins el vestíbul i un segon ascensor cap a l'andana. A l'estació de la Creu Alta també s'hi preveu construir escales mecàniques de baixada des del vestíbul cap a l'andana; unes obres que començaran al maig i es preveu que s'acabin a l'octubre. El president de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, Entic Ticó, justifica que aquestes obres no es deixessin fetes quan es van construir les noves estacions, ara fa escassament mig any: “Aquestes són obres que en el seu dia vem treure del projecte principal per poder treure pes econòmic i poder acabar el projecte i acabar les obres principals. I el que vem comprometre'ns és, on veiem que són més necessàries, anar-ho fent”.\nPer altra banda, l'antiga estació de Sabadell rambla, reconvertida en un centre formador i de pràctica per a situacions d'emergències, servirà d'exemple per a una jornada sobre les estacions del futur que se celebrarà el mes de juny a la ciutat. Ticó explica la reconversió que ha seguit: “és una estació que va entrar en desús. Des d'FGC el que vem intentar és posar-la al mercat. Per configuració urbanística, i perquè els espais útils són relativament petits, no vem trobar en aquell moment cap privat que volgués transformar-la. Però me'n alegro perquè això ens va permetre fer una reflexió i transformar-la en un centre de formació de l'àmbit del transport”.\nAquest serà el subjecte que centrarà la jornada que tindrà lloc el 12 de juny i on es convidaran tècnics en arquitectura, enginyeria, disseny de l'espai públic, transport, sociologia o economia, per repensar com han de ser les estacions del futur. L'objectiu plantejat és que les futures estacions que es construeixin puguin tenir altres usos no ferroviaris.


3 de juny de 2018 General\nSembla gairebé impossible d’establir la llista completa dels referèndums d’autodeterminació que es va celebrar a Europa des del principi del segle XX.\nAqui intentarem de fer-ho. I hem trobat 41 referèndums relatius a la sobirania d’un territori europeu celebrats des del principi del segle XX.\n1/ El dia 13 d’agost de 1905 es va celebrar el referèndum d’aprobació de la separació de Noruega i de Suècia que va ser decidida pel parlament de Noruega, el storing, el dia 7 de juny de 1905. El parlament de Suècia, el Riksdag, va reconeixer l’independència de Noruega el 26 d’octubre de 1905.\n2/ En l’any 1920, un referèndum va permetre als ciutadans de la regió de Klagenfurt a Àustria de decidir de quedar-se a Àustria i de votar en contra de l’integració al regne dels serbis, croats i eslovès.\n3/ El 10 de febrer de 1920, 74,9 % dels electors del Schleswig del Nord van votar a favor de l’integració d’aquest territori d’Alemanya del Nord a Dinamarca. Aquest territori va esdevenir danès.\n4/ El dia 14 de març de 1920, 80,2 % dels electors de la part Sud del Schleswig va decidir de quedar-se a Alemanya en un segon referèndum.\n5/ Durant la consultació popular que va celebrar-se el dia 16 de gener de 1935 al territori alemany sota administració de la societat dels nacions, un 90 % dels votants van votar per reintegrar Alemanya ho que va esdevenir efectiu l’u de març de 1935.\n6/ En maig de 1944, un referèndum a Islàndia va decidir d’acabar amb l’unió amb Dinamaca i d’instituir una república a Islàndia. 99,5% dels electors van votar a favor de la república independent d’Islàndia.\n7/ El 14 de setembre de 1946, hi va haver a les illes Fèroe un referèndum d’autodeterminació. La majoritat dels electors van votar a favor de l’independència. La declaració unilateral d’independència era cancel·lada pel poder central danès.\n8/ Maig 1964 : referèndum d’autodeterminació a l’illa de Malta que va declarar després la seva independència i esdevenir un estat membre del Commonwealth.\n9/ El 5 de juliol de 1959, una votació a Jura suïs va donar una majoritat de no a l’independència.\n10/ En l’any 1974, un referèndum al districts francofons del cantó de Berna dona la majoritat de votants en favor de la creació de la república i cantó de Jura.\n11/ El 16 de març de 1976, els districts de Moutier, Courtelary, la Neuveville i Laufon van decidir per un nou i tercer referèndum de quedar-se al cantó de Berna.\n12/ A Croàcia, el 2 de setembre de 1990, els serbis de Krajina van votar pel un estatut d’autònomia i de sobirania amb 99,7 % de vots a favor. aquest referèndum va ser jutjat i·legal per les autoritats de l’estat croat.\n13/ El dia 23 de desembre de 1990 els eslovens van decidir pel referèndum de convertir-se en un país indepèndent L’independència va ser proclamada el dia 25 de juny de 1991.\n14/ El 9 de febrer de 1991 : referèndum d’autodeterminació a Lituània que va esdevenir indepèndent.\n15/ El 3 de març de 1991 : referèndum d’autodeterminació a Estònia que va esdevenir indepèndent.\n16/ El mateix dia de 1991 van celebrar el referèndum d’autodeterminació de Letonia que va convertir-se en un país indepèndent.\n17/ El dia 31 de març de 1991, Geòrgia va adquirir la seva indepèndencià després d’un referèndum.\n18/ El 12 de maig de 1991, per un referèndum il·legal, els serbs de Krajina van decidir d’integrar Sèrbia\n19/ El dia 19 de maig de 1991 : referèndum d’autodeterminació a Croàcia que va esdevenir indepèndent.\n20/ El 8 de setembre de 1991 : referèndum d’autodeterminació a Macedònia que va esdevenir indepèndent.\n21/ El dia 21 de setembre de 1991 : referèndum d’autodeterminació a Armènia que va esdevenir indepèndent.\n22/ Setembre de 1991 : Referèndum d’autodeterminació de Kosovo que no va ser reconegut pel cap estat del mon excepte Albània.\n23/ el dia 27 d’octubre de 1991, els musulmans de la regió de Sandjak van votar en un referèndum per integrar Bòsnia Herzegòvina.\n24/ l’1 de desembre de 1991 : els ciutadans de Transnístria van votar a favor de l’independeència del seu territori que forma part de Moldàvia.\n25/ Ucraïna vota a favor de la seva independència el mateix dia.\n26/ el 19 de gener de 1992, els ciutadans d’Ossètia del Sud van votar a favor de l’independeència del seu territori que forma part de Geòrgia.\n27/ l’1 de març de 1992 : van celebrar el referèndum d’autodeterminació de Bòsnia Herzegòvina. que va convertir-se en un país indepèndent.\n28/ L’1 de març de 1992 es va celebrar el primer referèndum d’autodéterminació de Montenegro.\n29/ L’aprobació per referèndum de la constitució d’Andorra el 14 de març de 1993 correspon a la créació d’un estat independent que la justícia francesa considerava abans la promulgació de la constitució com a un territori «de dret sui generis gaudint de privilegis però que no podia ser considerat com a un estat o una persona de dret internacional ».\n30/ Els serbis de Krajina i de Bòsnia Herzegòvina van votar en 1993, en un referèndum no reconegut, a favor de l’intergració a l’estat serbi.\n31/ El dia 6 de març de 1994 : 97,9 % dels electors van votar a favor de l’estatut d’estat per Moldàvia en un referèndum.\n32/ El dia 21 de maig de 2006, es va celebrar el segon referèndum d’autodéterminació de Montenegro. El país va convertir-se en un estat indepèndent el dia 3 de juny de 2006.\n33/ El dia 17 de setembre de 2006, els ciutadans de Transnístria van votar una segona vegada en un referèndum d’autodeterminació.\n34/ El dia 12 de novembre de 2006, els ciutadans d’Ossètia del Sud van votar una segona vegada en un referèndum d’autodeterminació.\n35/ Referèndum d’autodeterminació a Gagauzia que forma part de Moldàvia el dia 2 de febrer de 2014.\n36/ 11 de maig de 2014 : Referèndum d’autodeterminació a la regió de Donetsk que forma part d’Ucraïna. Va proclamar-se unilateralment república popular de Donetsk.\n37/ El mateix dia de 2014 : Referèndum d’autodeterminació a la regió de Lugnask que forma part d’Ucraïna. Va proclamar-se unilateralment república popular de Lugansk.\n38/ El referèndum pactat amb l’etat de gran Bretanya a Escòssia que van celebrar el dia 18 de setembre de 2014 va donar un resultat de rebuig de l’indepèndencia.\n39/ El 9 de novembre de 2014, consultació sobre l’indépendència de Catalunya organitzada deprès de la suspensió del referèndum pel tribunal constitucional espanyol.\n40/ 1-O a Catalunya : el referèndum d’autodeterminació reprimit va donar una llarga majoritat al « si » a l’independència.\n41/ Referèndum consultatiu legal del 22 d’octobre de 2017 a Llombardia i Veneto dona un resultat a favor d’un estatut d’autonomia a Italia del Nord amb una participació de 40% a Llombardia i de 57% a Veneto amb més de 97% de vots a favor d’un estatut d’autonomia.