Cal ser pragmàtic - Andreu Mas-Colell\nCal ser pragmàtic\nVeus amb autoritat ens diuen: “Sense confrontació no hi haurà independència”, “Sense prendre risc no hi haurà independència”, “De la taula de diàleg mai en resultarà un referèndum”, “Si no hi ha una majoria clara de vots per la independència no hi haurà independència”. Estic d’acord amb totes aquestes afirmacions. El meu problema és que em semblen igualment encertades les següents: “Amb confrontació no hi haurà independència”, “Prenent risc no hi haurà independència”, “De fora de la taula de diàleg no en sortirà un referèndum”, “Amb majories tan clares com es vulgui no hi haurà independència”.\nÉs a dir: no hi haurà ni independència ni referèndum vinculant d’independència. Ho puc amorosir: res del que es pugui fer des de Catalunya afectarà a la probabilitat de la independència o d’un referèndum vinculant.\nPer què? Doncs perquè Espanya, monàrquica o republicana, no acceptarà sota cap circumstància la separació de Catalunya. Recordeu el tràngol amarg de Macià quan ho va intentar l’abril del 1931 en un context molt més favorable que el del 2017. I tant o més important: en aquest tema, Europa està i estarà de la part d’Espanya. Fins i tot en el cas d’Escòcia la UE només reconeixerà la seva independència el dia que el Regne Unit la reconegui. Tret de modificacions acordades per les parts, el compromís de la UE amb el principi de la immutabilitat de fronteres és absolut. Sense la possibilitat de convalidació europea Catalunya no podrà ser independent. Europa, com estem veient amb moltes decisions judicials, no ens vol mal, i ens ofereix un grau de protecció. Si nosaltres empenyem per un acord que no qüestioni les fronteres internes d’Europa, ens farà de bo. Si anem per la independència se’ns girarà en contra.\nCrec que el que acabo d’expressar ja era evident abans de la DUI del 27 d’octubre del 2017. Així i tot, es va voler comprovar que la paret era granítica i, com era d’esperar, l’estaca no va caure. Confesso que no em puc avenir que, després d’això, encara es pugui mantenir que la paret té esquerdes estructurals, i que cal repetir un assalt frontal. A mi em sembla que, conscientment o inconscientment -no discuteixo la bona fe de ningú-, el que el discurs intransigent pretén és afermar la lleialtat del votant més independentista. Però, compte, aquest és el mateix votant que es va sentir enganyat amb la DUI (¿però no ens deien que estàvem preparats?). No ho podem repetir. A aquest votant, patriota fins al moll de l’os, cal respectar-lo, dir-li la veritat i parlar-li clar. No se’l pot tractar amb el·lipsis i sobreentesos.\nCertament, si la valoració de les diferents situacions és que la independència val mil i la resta val zero, llavors no s’hi perd res, o fins i tot es guanya autoestima, donant-nos cops de cap contra la paret. Però és absurd, al meu entendre, actuar com si les conseqüències de les accions, i de les omissions, no comptessin. Cal dir, a crèdit seu, que el govern de Catalunya no es comporta així. En aquests temps de pandèmia treballa fins a l’extenuació impulsant programes per millorar la vida de la gent. Però s’enganya a si mateix si pensa que la política de confrontació no interfereix en les perspectives econòmiques i socials del país. Aquestes depenen en una mesura significativa de la imatge del país i, en aquests temps de crisis repetides, també de la capacitat de concertar acords i voluntats amb els governs. En el nostre cas amb el que tenim, l’espanyol. Acords per anar endavant o, en el pitjor dels casos, per no anar enrere.\nCom que és millor dir les coses pel seu nom, ho diré: cal ser pragmàtic. Seria estrany que el sentiment patriòtic ens hagués de portar a violentar l’intel·lecte sobre el que és o no és possible. Es pot ser un patriota de pedra picada i ser pragmàtic. Per a mi, patriota és el que està compromès, fermament i activament, amb la causa de la pervivència i la prosperitat de la nació. La història de Catalunya n’està admirablement farcida. Potser la tasca a la qual invito és difícil, i segur que és esgotadora, però és la que toca. No n’hi ha d’altra. En particular, no accepto que ser patriota signifiqui colpejar-se contra la paret un dia sí i un altre també.\nRespecte a la taula de diàleg. Si es considera que només pot servir per negociar un referèndum d’autodeterminació llavors hem de saber que, de moment, no és gaire útil. A hores d’ara, aquest no és, però, un problema greu: la necessària i pragmàtica negociació es pot anar fent, amb efectivitat, a redós del joc de les majories en el Congrés de Diputats. I en aquests temps de reptes polítics i econòmics monumentals convé fer-ho.


Què hi ha darrere la guerra dels màsters?\nEn aquests dies, en els quals ha renunciat la ja exministra Carmen Montón , Albert Rivera va fer refermar els enfrontaments pels falsos màsters, atacant a Pablo Casado i a Pedro Sánchez.\nEn aquests dies ha dimitit Carmen Montón del seu càrrec de ministra de sanitat i el govern de Pedro Sánchez va sumar la segona dimissió en tan sol 100 dies de govern. La renúncia de Montón va iniciar la guerra dels màsters. L’exministra va ser qüestionada pel màster d’Estudis Interdisciplinaris de gènere “realitzat” a la Universitat Rey Juan Carlos. La mateixa Universitat que ja té diversos estudiants imputats pel mateix màster en el qual hauria “participat” Pablo Casado.\nAlbert Rivera, sense perdre pistonada, va aprofitar per llançar una exigència al president del Govern perquè faci pública la seva tesi doctoral presentada a la Universitat Camilo José Cela. Al mateix temps, la Universitat Rey Juan Carlos va denunciar que “s’han esborrat” més de 6000 correus electrònics entre 2009 i 2014 (a cops de martell?). Just el període en què havien estudiat el líder del PP, Pablo Casado, i l’exministra Carmen Montón .\nLa Universitat Rey Juan Carlos està assenyalada especialment, no solament pels màsters de Cifuentes, Casado, Montón i altres persones; sinó també per alguns antics rectors de la institució. Un d’ells, Fernando Súarez Bilbao, per haver plagiat més d’onze publicacions afectant a 30 professors. O el cas de Pedro González-Trevijano, qui va ser rector en els temps en què Cifuentes “cursava” el famós màster, ara és (oh! casualitat) magistrat del Tribunal Constitucional.\nTot això ve precedit per el “sorprenent” cas de Pablo Casado que va trigar set anys per fer la meitat de la llicenciatura de dret. Però quan va canviar a la Universitat Rey Juan Carlos va obtenir uns resultats de rècord: tan sol quatre mesos per acabar l’altra meitat. Fins i tot ha fet un màster que va comptar amb el 40% de convalidacions de les seves assignatures per assignatures del grau. Per la seva banda, Rivera té un currículum “canviant” d’acord amb si es publica a la web del seu partit, el Parlament o el Congrés.\nAquesta espècie de “guerra dels màsters” dinamitzada per Rivera té l’objectiu de desgastar a Pablo Casado en la competència per la dreta i a Pedro Sánchez també pensant en un possible avançament de les eleccions generals. La política de Sánchez és tractar d’usar La Moncloa per millorar la imatge del decadent PSOE i a través d’unes eleccions ampliar els escons propis i afavorir a un govern seu sense haver de recolzar-se en les forces polítiques catalanes o basques.\nTotes aquestes maniobres polítiques demostren, en aquests casos particulars, que la Universitat per als poderosos i els polítics burgesos no és més que una base de maniobres. No és més que la forma que ells tenen per usar el poder en benefici dels grans empresaris que els recolzen i pels qui treballen veritablement.\nMentre que per als treballadors i els sectors populars que fan un enorme esforç perquè els seus fills estudiïn una carrera, la Universitat és un intent de progrés social. Aquests anys de crisis per als sectors més empobrits de la societat han fet que molts estudiants abandonin els estudis superiors, mentre les taxes pujaven i els ingressos de moltes famílies queien en picat. Res d’això importa als poderosos de l’Ibex 35 i els seus agents polítics.\nEls rics tenen les millors universitats per estudiar en millors condicions per treballar en les empreses de “papà”. I, si això no s’aconsegueix, hi ha universitats que tenen "xiringuitos" com l’Institut de Dret Públic en el qual hi ha alumnes que no necessiten anar a classe, que no presenten els treballs obligatoris i, així i tot aproven obtenint excel·lents qualificacions.\nEl que s’amaga darrere del mastergate\nDarrere del mastergate hi ha una baralla política duríssima dins de la dreta. Està molt clar que Albert Rivera està llançant una OPA hostil sobre el PP de Casado. Tots dos líders “juguen” les seves cartes per veure qui és més anticatalà, qui critica més al govern del PSOE, qui defensa al Rei i s’oposa “de costat” al trasllat de les restes de Franco. És una lluita a mort per veure qui encapçala l’espai de la dreta i així optar a la presidència quan hi hagi les generals.\nI també s’amaga una lluita per recuperar el Govern. El PP ha passat de veure dos anys tranquils en aquesta legislatura per acabar al carrer sense escales i canviant l’equip directiu. Ciutadans va ser completament impotent en aquesta lluita i li va donar tot el suport a Mariano Rajoy. Ara, mentre ambdues formacions dretanes es donen “d’hòsties”, tracten d’aconseguir recuperar “el regne perdut”.\nTot aquest teatre i lluita de camarilles pel poder amaga el fons de la situació: que Pedro Sánchez no ha fet més que gestos polítics més aviat buits de cara al poble. Gestos com el trasllat del cadàver de Franco mentre manté a Primo de Rivera i la impunitat dels crims del franquisme; el fals diàleg amb Catalunya mentre es nega a acceptar un referèndum d’autodeterminació; un magre augment als pensionistes mentre proposa augmentar l’impost al gasoil, etc.\nEl que s’amaga després de tota aquesta guerra de màsters falsos és que la realitat de milions de joves, dones i treballadors ha anat empitjorant pas a pas amb les polítiques de Zapatero-Rajoy-Sánchez. L’atur encara segueix per sobre dels dos dígits, l’ocupació generada és precari, temporal i mall pagada. Les externalitzacions i les dues últimes reformes laborals han estat un cop dur a les condicions de treball.\nA qui li importa si un màster és fals o no? Si el president augmentés el salari mínim, imposés una política de plena ocupació, augmentés els impostos a les grans fortunes i empreses, augmentés les jubilacions a un nivell digne, permetés que els diferents pobles que habiten actualment l’Estat espanyol se sentissin còmodes i sense l’obligació de formar part del mateix, etc. Però res d’això passa.\nHi ha motius per estar indignats. No obstant això, Podemos, força política que diu reprendre aquesta indignació, ens porta darrere del PSOE. Els “soci-liberals” de Sánchez i González ja no són casta. Ara “podem” formar un govern de progrés amb ells, segons les paraules de Pablo Iglesias.\nNo obstant això, del que es tracta no és d’esgarrapar algun que un altre dret, algun que un altre gest. Es tracta de recuperar el perdut en tots aquests anys de crisis que els rics han fet pagar als treballadors i el poble pobre, per anar per més. Hi ha diners per augmentar salaris, per donar ocupació, per acabar amb la precarietat. Aquests diners ho tenen les grans empreses de l’Ibex 35 que estan sent defensades pel PSOE-PP-Cs.


no és això: Na Laia Gordi, de professió cap de premsa\nNa Laia Gordi, de professió cap de premsa\nEn la meva vida professional he entrevistat unes quantes persones per ocupar diferents llocs de treball: des de peonatges a enginyeries. Sempre es procura de fer un perfil del candidat i treballar-lo amb flexibilitat per trobar el més adequat. Mai però, m’han fet escollir un cap de premsa. Estic segur que no triaria algú que escriu així,\n“Admeto l'error, i crec... que el tornarem a fer. Perquè no les vull vendre com un producte brillant i perfecte. Les vull com les persones valentes que són. Perquè les vull de carn i ossos, i no de plàstic. I si això vol dir que em costaran més de "vendre", doncs farem més a poc a poc. Tornarem a explicar-nos. Insistirem. Farem política i potser, un dia, se'ns jutjarà només per la política.”\nÉs na Laia Gordi qui deixa anar aquesta meravella de bunyol literari, estofat amb contradiccions, amanit amb volades de colom i repicades campaneres, per acabar amb un sonat oxímoron que canta més que una “almeja” passada. Però us convido a llegir íntegre aquesta obra genial a https://www.facebook.com/laiagordi/posts/10153450456246082. He dit moltes vegades que a la CUP la perd les formes perquè, benvolguda Gordi, pensar que “...i potser, un dia, se'ns jutjarà només per la política”, és no tocar de peus a terra i viure als estratocúmuls. No, ni a mi, ni a tu, ni a la CUP ni a ningú, no se’ns jutja, sortosament, només per una sola cara dels nostres múltiples aspectes, sinó pel conjunt del que som; no solament pel què diem, sinó també per com ho diem. Exemple: quan tu mateixa parles “d’exercir el sagnat lliure” fas angúnia, perquè no pots tractar la regla, i de retruc totes les dones, com si fos un escorxament col·lectiu. Som a l’era de la imatge, de les xarxes, de les selfies, argumentar que “ens van robar una imatge” em sembla francament infantil.\nBenvolguda Laia, des dels anys i l’experiència professional que arrossego et diré que no som els que ens sembla que som: som el que veuen els altres que som; som com ens veuen. Per això fotografies com la que ara tan et pica, on et “va semblar normal que rigueren”, a d’altres els va semblar que us fotíeu del mort i del qui el vetlla. I així us va: instal·lats a la queixa constant de que no voleu pressió, ni entrevistes, ni periodistes, ni càmeres, ni fotos perquè, esclar, us enxampen rient.\nTan me fot!


Exercicis d'estirament i resistència en nens amb Paràlisi Cerebral\nActualització d’evidència: exercicis d’estirament i resistència en nens amb Paràlisi Cerebral\nLa millora de la franja de moviment articular (ROM) i la força, contribueixen a millors resultats funcionals en nens amb Paràlisi Cerebral (PC), però és l’estirament i l’exercici de resistència progressiva una intervenció adequada per aconseguir aquestes metes?\nInvestigacions anteriors mostren que en els nens amb Paràlisi Cerebral trobem un escurçament dels músculs isquiotibials respecte als seus companys. Un múscul isquiotibial curt o espàstic contribueix a desviacions en la marxa, i la cirurgia d’allargament dels isquiotibials no resol completament el problema. Aquests nens mostren a més una disminució de la força muscular, contribuint a empobrir en el funcionament motor.\nA causa que el moviment articular funcional depèn tant de la franja de moviment (ROM) com de la força muscular, els investigadors d’un assaig controlat aleatori recent van optar per combinar l’estirament dels músculs isquiotibials amb exercicis d’enfortiment de l’extensió terminal del genoll1 . Amb això, esperaven disminuir l’angle popliti del genoll i així millorar la funció de l’articulació del genoll i la motricitat gruixuda en nens amb Paràlisi Cerebral.\nTrenta-quatre nens amb Paràlisi Cerebral espàstica bilateral, reclutats del programa de seguiment de Paràlisi Cerebral noruec, van participar en l’estudi entre el grup d’intervenció i el grup de comparació. Els criteris d’inclusió requerien que els participants estiguessin en els nivells de GMFCS I, II o III i sense antecedents recents de cirurgia d’extremitats inferiors o injecció de Botox.\nLa fase inicial va ser seguida durant 16 setmanes d’intervenció, que van incloure 3 sessions per setmana d’estirament actiu i passiu d’isquiotibials en les posicions supina/asseguda, elevacions, esquats, elevació del taló amb càrrega i extensió activa terminal del genoll. Es va realitzar un seguiment per un programa de manteniment a la llar un cop per setmana durant 16 setmanes.\nSENSE CANVIS EN EL RANG DE MOVIMENT ARTICULAR MITJANÇANT EXERCICIS D’ESTIRAMENT PASSIU I RESISTÈNCIA\nEls resultats no van mostrar diferències significatives entre grups, tant en el mesurament actiu com en el passiu de l’angle popliti. Això corrobora els estudis previs que avaluen els efectes de l’estirament passiu en nens amb Paràlisi Cerebral2,3.\nTot i que es va observar una petita millora clínica a favor del grup d’intervenció, aquesta no va ser rellevant. Els investigadors van recalcar la dificultat de justificar una intervenció que consumeix molt de temps quan només s’esperen petites millores que no es van mantenir després del programa de manteniment a la llar (a les 32 setmanes).\nEn contrast, cada vegada hi ha més investigacions que dirigeixen els metges a involucrar intensament als nens amb discapacitats en teràpies centrades en l’entorn i dirigida a metes per assolir millors resultats en la marxa i en la funció, a diferència de l’enfocament de tractament basat en la discapacitat4,5.\nAfegeix coherència amb els objectius i metes de la “International Classification of Functioning Disability and Health” (ICF). Amb això en ment, els resultats d’aquest estudi no haurien de ser massa sorprenents, i serveixen com a recordatori perquè s’utilitzi el temps de teràpia on s’aconsegueixin els millors resultats.\nTraducció: Carlos Calvo, Assessor Clínic de Rehagirona.


L�ocupaci� hotelera cau 13 punts a la Costa Daurada durant la primera quinzena de maig\npublicat el 25/05/2012 19:10 per Redacci� Tarragona R�dio\nL�ocupaci� hotelera cau 13 punts a la Costa Daurada durant la primera quinzena de maig, si es compara amb l�any passat per aquestes dates.\nDurant les dues primeres setmanes del mes en curs, els hotels han registrat una ocupaci� del 50%. A la primera quinzena de maig de 2011 es va assolir un 63%.\nLes dades facilitades per l�Observatori de la Fundaci� d�Estudis Tur�stics Costa Daurada demostren que la temporada est� arrencant amb menys for�a que altres anys. La davallada s�explica, en bona part, per la disminuci� en el nombre de turistes nacionals, fet que posa de manifest els estralls de la crisi. Ara b�, mercats consolidats per aquestes dates com el brit�nic o el franc�s, que ha reculat sis punts, tamb� han anat a la baixa. La portaveu de l�Associaci� Hotelera Salou-Cambrils-La Pineda, Teresa Clav�, reconeix que aquest mes de maig est� sent for�a m�s fluix. El sector es mostra preocupat per aquests resultats, m�s encara quan, al novembre, entrar� en vigor la taxa tur�stica, mesura que rebutgen plenament.\nL��nic mercat que continua a l�al�a �s el rus, que ha crescut tres punts respecte la primera quinzena de maig de l�any passat. Per contra, el nombre de turistes nacionals ha disminu�t en set punts i ha representat el 43% dels visitants de la Costa Daurada. digg


AMCO Infantil – Circular – Col·legi Ave Maria de Penya-roja\nAMCO Infantil – Circular\n24 octubre 2014 Circulars\nA través d’esta circular volem informar-vos de cóm es va a treballar el “homeschooling” durant este curs. El “homeschooling” tal cual ho coneixíem desapareix. Els deures que hauràn de fer a casa els vostres fills apareixeran publicats al blog d’anglés: http://englishpenyaroja.blogspot.com.es\nPer a saber si es van publicant novetas respecte als deures, vos aconsellem que vos feu seguidors del blog, així rebreu en el vostre correu cada nova publicació.\nEls deures no són per a entregar, ni és necessari imprimir-los, es poden realitzar desde la pantalla de l’ordinador. Són exercicis de repàs per a poder treballar a casa la pronunciació i els continguts que s’estan treballant a classe.\nPer a poder realitzar els deures que se vos proposaran al blog, haureu d’accedir al llibre digital d’Amco, on trobareu els audios i els llibres que treballen a classe els vostres fills. Al blog teniu l’accés directe al llibre Amco (ws.amco.me), així com l’usuari i contrasenya (per a ambdós coses serà: student@e8l.amco.me).\nDe tot açò teniu una publicació a la web del cole (www.colavem.es) on s’explica detalladament en un power point els pasos que s’han de seguir.\nAprofitem també per a informar-vos de que durant este curs les comunicacions entre col·legi i família respecte a l’assignatura d’anglés, es faran desde la web del cole o a través del correu electrònic. D’esta manera col·laborem tots en la reducció de l’ús del paper. Sabem que açò suposarà un esforç extra per a tots i agraïm per endavant la vostra implicació.\nPer a qualsevol dubte podeu consultar a la professora d’anglés del vostre/a fill/a.\nMoltes gràcies per la vostra atenció, una salutació,\nCircular amco 14-15\nCircular amco 14-15 valencià


Muntanyes de Prades. Excursions naturals.: La Riba, el Brugent.\nMuntanyes de Prades. Excursions naturals.\nVint-i-cinc excursions pel massís de les Muntanyes de Prades.\nEl llibre Muntanyes de Prades, excursions naturals, publicat l'any 2000 a Cossetània, està completament exhaurit al seu catàleg.\nPotser se'n farà una reedició actualitzada, o potser no, mentrestant, aquest blog ens permetrà mantenir i millorar les excursions que hi vam explicar.\nEns saltarem tot l'apartat introductori i anirem directes als recorreguts. A cadascun hi trobareu l'enllaç a un track del web wikiloc, que us servirà per a seguir la ruta amb el gps.\nLa Riba, el Brugent.\n17. La Riba, Molí de l’Ombra, Molí del Costa, l’Esqueix.\nSí, ja hem fet un itinerari pel riu Brugent a Farena, un altre a Capafonts… però aquest era obligat: És, amb diferència, el més conegut i concorregut de totes les muntanyes de Prades, però no per això deixa de ser interessant, explicarem alguns d’aquests interessos.\nDe primer, val a dir que és un dels pocs que es poden fer si no tenim cap mena de vehicle propi i vivim a alguna ciutat, ja que s’hi pot arribar en tren. Aquest fet, històricament és un dels que, molt probablement, ha propiciat que sigui el riu Brugent i els seus racons el primer lloc descobert per qualsevol incipient excursionista, escalador, etc. Hi ha molts més factors, és clar, hi havia el campament de La Riba (Almogàvers, abans), el paisatge era encantador, moltes fonts, el riu, la pesca…molts d’aquests atractius encara perduren, tot i que hi ha hagut dos factors que els han modificat fortament, la riuada del 1994 i el gran incendi de 1986, de tota manera, això serà força didàctic per als naturalistes afeccionats.\nDurada: 3 – 4 hores.\nA La Riba ja hem explicat diversos cops com arribar-hi, insistir, en tot cas, que ho podem fer en tren des de Reus, Valls o Montblanc, la qual cosa possibilita que sigui la primera excursió que fem totalment sols, encara ara.\nTot el recorregut és senyalat com a GR i molt clar, molt fressat, passa quasi sempre vora mateix del riu o molt a prop d’ell, el podem començar a la mateixa església de La Riba o al propi pont de la carretera, parada quasi obligatòria a la Font Gran, molt endreçada, seguirem i canviarem de terme, a Mont-ral, al Molí de Figuerola, pensem que la banda dreta del riu és Alt Camp, i l’esquerra, Conca de Barberà; terme de Montblanc.\nEl Molí de l’Ombra és una esplanada gran, la més gran que trobarem, un racó que és a la memòria de moltíssima gent de les nostres comarques. Seguirem amunt fins al Molí del Costa, hi ha diversos xalets i casetes, una pista travessa el riu per un pontet, hi havia un refugi de pescadors que va prendre l’aigua, deu ser al Serrallo de Tarragona, ara deixarem el GR i remuntarem una mica més el camí pel riu, fins arribar al toll de l’Esqueix, molt fons, molt Brugent i molt bonic, especialment recomanable a les primaveres plujoses. Hi ha turons i merles d’aigua!\nPer a tornar, sens dubte el millor és desfer el mateix camí, ja que les altres opcions són molt més exposades al sol i pendents, més llargues. El que sí que podem fer és deixar el GR a la zona del refugi i seguir ara la carretera, així passarem per la Font de la Cadireta, el Cap de Riba i travessarem el poble pel seu interior, amb totes les escales i escaletes que hi ha.\nEl track que end podem baixar de Wikiloc el signa Figotet, i és aquest:\nBosc de ribera i pineda de pi blanc.\nSi volem fer-hi nit, tinguem en compte que s’han acabat els temps en que es tolerava l’acampada lliure, ara haurem d’anar al Campament de la Font Gran o al nou refugi que hi ha a la Font de La Riba, que és una mica més amunt de la Font de la Cadireta.\nAlternatives i altres interessos opcionals.\nMoltes fonts, val a dir que la Font de La Riba, on hi ha el refugi no és una veritable font, es tracta d’una canalització procedent de la Font de Pasqual, sota el Puig de Marc.\nJa ho hem dit en altres llocs, escalada, hi ha una placa que recorda que la Penya Roja va ser el primer lloc escalat a les Muntanyes de Prades, i pesca de truites.\nInteressants els molins a la vora del riu, en molt diversos estats de conservació, a La Riba n’hi ha un que és restaurant.\nFixem-nos que el petit pontet de dins el nucli antic de La Riba és l’únic que va resistir la impressionant riuada del 94, és un reflex de la millora en les tècniques de construcció d’infrastructures?\nSota el pont de la carretera a La Riba, a l’aiguabarreig del Brugent amb el Francolí, hi ha molts ocells aquàtics, sobretot ànecs coll-verds, polles d’aigua i martinets, però ja veurem que alguns són procedents de captivitat, ja que hi ha ànecs una mica curiosos.\nPublicat per Màrius a 0:23\nEtiquetes de comentaris: La Riba\nJERKOUT 2 d’octubre de 2012, a les 0:29\nma penso que el GR del que parles està una mica deixat de la mà de Déu, si parles del de la esquerra hidrogràfica.\nTots els textos i fotografies són propis.\nTracks de les excursions.\nEnllaç amb l'editorial.\nPLÀNOLS DE LA ZONA.\nAgraïments i nota final.\nEl Torrent de la Llúdriga, a Capafonts.\nPrades, el Titllar.\nAlcover i Mont-ral.\nMont-ral, la Cabrera.\nPrades i Siurana.\nFarena, el Brugent.\nRojals i els Cogullons.\nCapafonts i Prades.\nVallclara i Poblet.\nFarena i Capafonts.\nPoblet, la Pena.\nArbolí i Gallicant.\nLa Bartra i els Cogullons.\nFarena i La Bartra.\nMont-ral a recer dels Motllats.\nL'Albiol i la Serra del Pou.\nEls Cogullons (2)\nLa Bartra (1)\nPodeu mirar també.\nAdéu, Joan. - Un dia trist, molt trist, d'aquells que t'arriba una notícia que et quedes sense paraules; ens ha deixat el Joan, el Joan Blanco, un gran fotògraf, activi...


Menores Solos: MANIFEST DEL RAVAL : JUSTÍCIA I RESPECTE. Ha mort en Bàder, l'ambulància va trigar massa\nMANIFEST DEL RAVAL : JUSTÍCIA I RESPECTE. Ha mort en Bàder, l'ambulància va trigar massa\nPersonalmente me tocó conocerle y resulta incríble que una ambulancia tarde 45 minutos en venir a atender a un xaval que está sufriendo un infarto en la vía pública.\nLa reflexión que hacen muchxs de lxs jóvenenes con los que trabajo como educadora, es que aquí en nuestro barrio, no le importamos a nadie, que en sarrià esto no pasa porque en ese barrio no son moros... Yo les digo que luchen por conseguir esa "justicia" (entre comillas porque la vida de su amigo no volverá), que se organicen para exigir a quien corresponda que esto no ocurra nunca más, que se depuren responsabilidades, que son ciudadanxs y que tienen derecho a tener derechos sean del color que sean.\nMANIFEST DEL RAVAL: JUSTÍCIA I RESPECTE\nCom cada dijous el protagonista d'aquesta història es va aixecar per anar a l'Institut. Tenia 16 anys, era una mica presumit i estava fent primer de batxillerat. Quan van acabar les classes, no sé ben bé què va fer, però m'imagino que va anar a casa a dinar, va descansar una mica, va acabar els deures i es va preparar per sortir a passejar pel barri amb els seus amics.\nSegurament va passejar i comentar algunes cosetes sobre les noies i que si aquell amic havia fet tal cosa o n'havia dit tal altra. Tenien una pilota i van jugar a futbol. S'ho van passar bé, com sempre. Després es van asseure a descansar tot esperant a que arribés l'hora d'anar a sopar.\nEl nostre estimat protagonista va començar a trobar-se malament. Es va marejar i va caure a terra. Va patir una aturada cardíaca.\nEls seus amics van córrer tot buscant ajuda. Un d'ells -que era auxiliar d'infermeria- el va atendre, un altre va córrer a la recerca d'un telèfon per trucar a una ambulància - eren les 20:57 quan va aconseguir fer la trucada-, i un altre va córrer encara més a la recerca de la Guàrdia Urbana.\nEls efectius de la policia van arribar a les 21:13. Quan van veure l'estat en què es trobava la víctima van avisar una altra vegada al Servei d'Emergències Mèdiques que encara no havia comparegut al lloc dels fets. La primera ambulància va arribar 26 minuts després de la primera trucada - les ambulàncies triguen 12 minuts de mitjana-i encara que van aconseguir mantenir el cos amb vida fins a les 21:36, quan va arribar l'ambulància que realment necessitava el meu amic -una ambulància amb desfibril·lador i personal format específicament- poca cosa van poder-hi fer. En Badre Benahsaine va morir el dia 2 de desembre de 2010 a les 22:08.\nSegons la declaració que Antonio Huete, metge especialista en neurocirurgia i neurologia, va fer al diari El Público, si l'ambulància hagués arribat a l'hora, en Badre hauria tingut un 90% de possibilitats de sobreviure.\nÉs injust que en Badre no tingués l'opció d'abandonar-se a aquestes 90 de cada 100 possibilitats que li haurien permès ser avui, aquí, amb mi escrivint a quatre mans alguna història sobre aquest bonic, apassionant i no sempre còmode barri del Raval.\nSegurament -com en alguna altra ocasió, que mai no oblidaré- hauríem escrit i parlat, o parlat i escrit, sobre l'amistat -les seves històries acabaven sempre amb una crida a tan preuat tresor, els seus amics saben molt bé a què em refereixo-, o sobre la pobresa -sempre hi havia algun personatge pobre en les seves propostes, solien aparèixer com a persones tristes que al final de la història descobrien la felicitat a través de coses que no tenen preu-, o de l'altra cara de la moneda que va errar -Badre es va equivocar en diverses ocasions, ho sabia i ho patia-, o de l'amor -tema apassionant durant l'adolescència i per a algunes persones afortunades durant tota la vida-, o dels estudis -tema que al Badre li preocupava, a la seva manera, però el preocupava; i era llest, molt llest-.\nSento un profund dolor que només podrà minvar amb la medicina de la JUSTÍCIA. Vull que qui es va equivocar ho admeti i es disculpi, i no només estic parlant dels serveis de emergències mèdiques, estic parlant de la informació falsa que s'ha publicat al respecte, estic parlant de com els Mossos d'Esquadra van tractar als familiars i als amics al lloc dels fets, i estic parlant de no deixar que una mort injusta passi desapercebuda.\nInevitablement la pregunta de si aquestes coses també passen a la resta de barris de la ciutat es planteja en la ment de molts veïns del Raval. La resposta és evident.\nM'agradaria que aquesta història s'hagués escrit a quatre mans, que en Badré hagués tingut la oportunitat d'escriure la història de la seva vida i que aquesta història hagués començat així:\n"Badre va entrar a classe de teatre una tarda de principis de tardor acompanyat d'alguns dels seus amics. No sabien molt bé què hi anaven a fer i tampoc entenien molt bé què els estava demanant l'Aina. Van passar uns mesos durant els quals es van establir una sèrie de rutines focalitzades en mesurar les forces. Tots van marcar terreny i un cop aclarit aquest punt van aconseguir que sorgissin noves rutines destinades únicament i exclusivament a la creació de l'espectacle de final de curs. Afortunadament gairebé tota la seva energia es va centrar en el que estava passant dalt de l'escenari. No va ser fàcil, però si bonic ... "\nCom en la majoria dels meus relats el final hauria estat feliç, esperançador, però aquesta vegada no ha pogut ser així.\nEm dol en l'ànima que en Badre hagi de ser el protagonista d'una història amb final tràgic. Només espero que fets com aquest no tornin a succeir.\nComencem avui, si us plau, a no permetre que es trenqui sota cap concepte la llei del RESPECTE.\nAina Tur, Barcelona, 13 desembre 2010\nPublicado por Colectivo SocialyJusticia en 0:21


Fins i tot pels que ens pensàvem que seriem joves eternament, arriba el dia en què ens fem vells. Obrim la finestra un matí qualsevol i tot s’ha marcit, el cel és gris i els diaris només porten obvietats. Un gat negre ens mira amb ulls esquerps i després s’amaga darrere d’una tanca. Tot allò que abans era llum i línia esdevé de sobte un paisatge pastós, d’un gris metàl·lic, que es dilueix de la mateixa manera en què s’han fos ja fa temps els nostres somnis.\nAmb el temps tot es perd sense remei perquè, sense adonar-nos, hem construït un món a la mesura dels joves. Tot s’ha de fer en el breu lapse de vint anys en què un encara és capaç de somriure al ritme d’una cançó d’anunci de cervesa. Després ja tot s’ha acabat, ets vell durant cinquanta anys i, si t’has de presentar a un càsting, ja només serveixes per a interpretar a l’acordionista cec que toca cançons de Leo Ferré en la part trista d’un anunci de l’Once.\nDiuen que la memòria és la consciència d’haver viscut. A l’augmentar l’esperança de vida i al disminuir proporcionalment aquest espai de vida en què podem exercir d’humans al cent per cent, disminueix també «la consciència d’haver viscut» i hem de substituir-la per altres experiències rutinàries, acompanyades per la cadència letal de la televisió. Som allò que recordem i finalment només recordem el darrer episodi dels Simpsons i l’últim partit del Barça.\nNo hi ha res més trist que, després de perdre el futur, també perdem el passat. No som capaços de seguir el ritme trepidant d’unes noves tecnologies que plantegen nous reptes i que ens exigeixen una resposta immediata. Ningú aprecia el valor dels dubtes i tothom exhibeix un reguitzell de certeses juvenils. Potser finalment només ens quedarà fer com en aquell gag d’en Joan Capri: vestir-nos de Primera Comunió i esperar que amb això el banc en faci prou per cancel·lar-nos l’hipoteca.


Psicoteràpia d'adults - Psicòleg d'adults a Figueres i Girona\nLa psicoterapia centrada a l'edat adulta\nCRISTIAN TORIBIO - Psicòleg a Figueres i Girona - Psicologia SanitàriaTerapiaPsicoteràpia d’Adults\nQuè és la psicoteràpia d'adults?\nLa psicoteràpia és un tractament que té com a objectiu canviar pensaments, emocions i conductes. Igual que ocorre amb la psicoteràpia infantil i juvenil, el tipus de psicoteràpia que realitzo s’anomena "cognitiu-conductual". En els adults destaca per ser especialment útil per aprendre a gestionar les emocions (com l'ansietat i l'estrès) així com per afrontar diferents circumstàncies vitals en què no només s'abordarà com canviar les circumstàncies sinó que se centrarà en com les persones ens construïm una manera de parlar-nos a nosaltres mateixos i una manera d'interpretar les situacions que ens fa mal i ens dificulta assolir els nostres objectius .\nQuines dificultats tracta la psicoteràpia d'adults?\nLa psicoteràpia va dirigida a intervenir o prevenir trastorns i dificultats psicològiques. Els trastorns són conjunts de símptomes, característiques o condicions psicològiques (i fins i tot físiques) que afecten el desenvolupament adequat de la persona a nivell emocional, social i/o individual. Les situacions i/o trastorns més comuns pels quals se sol demanar assessorament i realització de la teràpia són els següents (fes clic en elles per llegir més):\nL'ansietat, els nervis i l'estrès poden ser sensacions normals en el transcurs de diferents situacions, però aquestes sensacions es poden extremar i intensificar fins al punt de generar malestar o limitacions en les diferents àrees de la vida. L'ansietat pot manifestar-se de manera molt diversa, ja sigui amb símptomes físics (vòmit, taquicàrdia, palpitacions, formigueig, opressió al pit, falta d'aire, nàusees ...) i / o psicològics (inquietud, sensació d'estar en perill, inseguretat, sensació de buit ...) així com tots aquests símptomes es poden expressar de forma sobtada i molt intensa (per exemple amb un atac de pànic) o de manera més generalitzada (com el Trastorn d'ansietat generalitzada), així com també pot manifestar-se en forma de canvis somàtics (dolors, pèrdua de cabell, tics, etc.)\nGeneralment, parlar de depressió se sol associar a l'experimentació del sentiment de tristesa. Si bé és cert que la tristesa caracteritza en part als trastorns depressius, aquests no es caracteritzen únicament per la presència de tristesa. La tristesa és una emoció natural i que podem experimentar en multitud d'ocasions. La depressió porta associada altres sentiments com l'apatia, la desgana, el cansament i la indefensió. És un conjunt complex que es diferencia de la simple experimentació de tristesa i que pot variar en funció de l'edat i el context viscut. Aquests sentiments solen interferir en la vida laboral, familiar i social, genera canvis en els patrons de son, etc. Es manté en el temps i les persones que l'experimenten solen pensar "jo no sóc així", no es reconeixen ja que canvia la manera d'actuar, sentir i pensar que té la persona habitualment. És important en aquests casos fer la teràpia psicològica.\nEls problemes de relació poden ser de diversos tipus, generalment parlem de relacions de parella i els conflictes que puguin sorgir d'aquesta relació. Freqüentment, les parelles (tots dos o de manera individual) poden necessitar ajuda per poder suportar, canviar i millorar les diferents circumstàncies que apareixen en el curs de la relació. Com és lògic, cada persona que forma la relació és diferent, això vol dir que té la seva pròpia manera de pensar i actuar, de manera que construir un projecte de parella requereix comprensió, empatia i voluntat de diàleg i consens. És natural que apareguin conflictes però, ja sigui per problemes de comunicació, convivència, problemes sexuals, situacions traumàtiques, dificultats econòmiques, etc. els conflictes es poden intensificar i enquistar. És en aquest moment en què una ajuda psicològica pot ser d'utilitat. Amb l'ajuda d'un terapeuta que pugui exercir un paper neutre, objectiu i imparcial i la direcció fixada en la creació de diàleg, voluntat i consens, així com amb la realització de tècniques concretes i específiques adaptades a cada cas, es pot arribar a millorar una situació que en un primer moment podia semblar irresoluble.\nEl Trastorn obsessiu-compulsiu (TOC) es caracteritza per la presència de pensaments intrusius (és a dir, pensaments que ens vénen a la ment, que són desagradables, que desitjaríem no pensar i que costa molt que marxin) i accions o comportaments que es realitzen per evitar aquests pensaments (compulsions) .Per exemple: pensar que estic brut, sentir fàstic o por a contaminar-se per la brutícia i / o microorganismes i netejar-se les mans o altres parts del cos persistentment per evitar-ho o prevenir-ho, fins al punt de poder arribar a fer-se ferides a la pell de tantes vegades que s i han netejat.\nEls dos Trastorns de la conducta alimentària més coneguts són l'Anorèxia nerviosa i la Bulímia nerviosa. El primer d'ells, l'Anorèxia, consisteix en la restricció dels aliments fins provocar-se un baix pes, inferior al mínim saludable, associat a una por inteso a guanyar pes i alteracions en com percep la persona el seu propi peso.Por altra banda, la bulímia, és la realització d'afartaments de menjar portats per la impulsivitat i la compensació de l'afartament a través de mètodes inadequats com el vòmit autoprovocat.


Miratge, refracció ?. Potser les dues?\nRecupero, aquest cop en català, un article que vaig publicar el 14 de novembre de 2013 a la web d'Astroseti.\nLa curvatura de la Terra no ens hauria de deixar veure l'illa de Mallorca des de Barcelona però .... la Física ens ajuda\nEls nostres avis ens deien que en dies molt clars era possible, des de la muntanya del Tibidabo a Barcelona, o des de la Mola al massís de Sant Llorenç, veure la silueta de l'illa de Mallorca.\nTot això ens semblava una anècdota i dèiem que els núvols a l'horitzó els causaven la confusió. Cal no oblidar que Mallorca es troba a 190 km en línia recta de la costa de Barcelona.\nLa distància màxima a la qual una persona d'estatura normal pot albirar l'horitzó del mar, situant-se en la vora de la platja és d'aproximadament 5 km. de distància. Per a una alçada de 900 m. la distància màxima podria arribar als 115 km. Pel que com a màxim, en condicions ideals, només s'hauria entreveure el cim del pic més alt de l'illa; el Puigmajor.\nPerò aquests dies les xarxes socials bullen amb la imatge obtinguda, el 6 de novembre, pel fotògraf Robert Ramos des del Tibidabo, en la qual es pot apreciar el contorn de l'illa.\nSi tenim en compte l'altura sobre el nivell del mar a la qual es troba el cim del Tibidabo (550 m.), i la distància a la qual es troba Mallorca, ens cal alguna cosa més per completar aquesta visió.\nI és aquí on entra la refracció per aconseguir observar aquest fenomen. Evidentment han de confluir també una sèrie de factors meteorològics favorables perquè aquest efecte sigui possible.\nCom es produeix la refracció\nLa refracció es produeix quan la llum passa d'un medi de propagació a un altre amb una densitat òptica diferent, patint un canvi de velocitat i de direcció si no incideix perpendicularment a la superfície. Aquesta desviació en la direcció de propagació s'explica per mitjà de la llei de Snell*. Aquesta llei, així com la refracció en medis no homogenis, són conseqüència del principi de Fermat*, que indica que la llum es propaga entre dos punts seguint la trajectòria de recorregut òptic de menor temps.\nD'altra banda, la velocitat de la penetració de la llum en un medi diferent del buit està en relació amb la longitud de l'ona i, quan un feix de llum blanca passa d'un medi a un altre, cada color té una lleugera desviació. Aquest fenomen és conegut com dispersió de la llum. Per exemple, en arribar a un mitjà més dens, les ones més curtes perden velocitat sobre les llargues (ex: quan la llum blanca travessa un prisma). Les longituds d'ona curta són fins a 4 vegades més dispersades que les llargues la qual cosa explica que el cel es vegi blavós, ja que per a aquesta gamma de colors l'índex de refracció és més gran i es dispersa més.\nA la refracció es compleixen les lleis deduïdes per Huygens que regeixen tot el moviment ondulatori:\n- El raig incident, el reflectit i el refractat es troben en el mateix pla.\n- Els angles d'incidència i reflexió són iguals, entenent-ne per tals, els que formen respectivament el raig incident i el reflectit amb la perpendicular (anomenada Normal) a la superfície de separació traçada en el punt d'incidència.\nLa velocitat de la llum depèn del mitjà pel qual viatja, pel que és més lenta com més dens sigui el material i viceversa. Per això, quan la llum passa d'un medi menys dens (aire) a un altre més dens (vidre), el raig de llum és refractat apropant-se a la normal i per tant, l'angle de refracció serà més petit que l'angle d'incidència. De la mateixa manera, si el raig de llum passa d'un medi més dens a un menys dens, serà refractat allunyant-se de la normal i, per tant, l'angle d'incidència serà menor que el de refracció. Així podem dir que la refracció és el canvi de direcció de la propagació que experimenta la llum en passar d'un medi a un altre.\n"És un efecte òptic gràcies al qual, per una diferència de densitat en l'atmosfera, es produeix un reflex del que hi ha darrere. Els raigs de la llum es corben una mica i et deixen veure més enllà", ens explica el fotògraf Robert Ramos, autor de la imatge. "Passa el mateix quan contemples una posta de sol al mar. Pots veure el Sol gràcies a aquest efecte, però en realitat el Sol ja no hi es".\n"Per demostrar la refracció podem realitzar un experiment molt senzill", diu Robert Ramos. "Agafes la tapa d'un pot de melmelada, el col·loques cap per amunt sobre una taula i poses una moneda a l'interior. Després vas baixant la vista fins que arriba un punt en que deixes de veure la moneda perquè ja no tens angle de visió. quan deixes de veure la moneda, demanes a algú que ompli la tapa amb una mica d'aigua. Sense moure't tornaràs a veure la moneda gràcies a la refracció de la llum. un efecte similar al que es produeix quan poses un llapis en un got de aigua i el llapis es torça ".\nDe tota manera aquesta no ha estat l'única vegada que s'ha pogut observar aquest fenomen enguany, des de l'Observatori Fabra es va poder capturar aquesta altra fotografia el passat 22 gener 2013.\nDe tota manera, cada any es donen les condicions idònies d'observació d'aquest fenomen un mínim de 2 o 3 cops, només us cal anar pujant al Tibidabo!.\n- Llei de Snell\n- Principi de Fermat\nEtiquetes de comentaris: astroseti, ciència, curiositats, fabra, internet, meteo


Autora: Amparo Huertas Bailén (InCom-UAB) Rachid ElYounoussi fa cinc anys que treballa amb joves migrants, majoritàriament procedents del Nord d’Àfrica i amb arrels musulmanes, donant-los el suport necessari per al seu procés d’adaptació a Catalunya. Dirigeix l’associació Darna, situada al barri del Raval de Barcelona. Creada l’any 2017, un dels seus principals objectius és prevenir la radicalització jihadista. Des del centre, s’acompanya als joves i familiars per ajudar-los a enfrontar-se a aquest problema i, a més, també desenvolupa un programa socioesportiu amb menors estrangers no acompanyats. Rachid ElYounoussi és periodista especialitzat en el moviment jihadista global i dirigeix la publicació digital infotalqual.net des de 2013. Coneix bé les estratègies comunicatives que es donen darrere de tot procés de radicalització. Un procés que ell defineix com “aquell que porta a un individu o a un grup a creences radicals i, finalment, a conductes violentes”.\nPer Amparo Huertas Bailén La creixent presència de l’extrema dreta a les institucions polítiques provoca que sigui urgent una profunda reflexió sobre el paper del periodisme. Però cal anar molt més enllà de la defensa de «fer un bon periodisme», que més aviat ens situa en una visió massa nostàlgica d’un moment que tampoc no ha existit mai. Ara bé, aquest debat és molt complex i requereix molta informació.\nAlfredo Cohen Montoya va néixer al Carib colombià, a Barranquilla, fa 35 anys. Va estudiar Comunicació Social i Periodisme, va treballar amb comunitats de desplaçats per la violència i a produccions de televisió infantil i juvenil a Bogotà. Al 2006 va viatjar a Barcelona per realitzar el Màster en Teoria i Pràctica del Documental Creatiu de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Al 2009 va fundar elParlante i, al 2016, va finalitzar la seva tesi doctoral a la Universitat Pompeu Fabra en la qual va poder sistematitzar la seva experiència i proposar un model d’intervenció per a projectes d’educomunicació intercultural a les aules.\n1 a 5 de 248 resultats


Renan, Ernest, (aut.)\nAlcoberro Torres, Ramon, (tr.)\nPujol, Jordi, (pr.)\nPuesta al día(25/08/2017)\nISBN: 8416789770 ISBN-13: 9788416789771\nCom a liberal, Renan sabia (i ho va escriure) que l?home noés esclau ni de la seva raça, ni de la seva llengua, ni de la seva religió, ni del curs dels rius, ni de la direcció d?un sistema de muntanyes. No existeixen ni tan sols les fronteres naturals, que han estat erigides sobre necessitats militars. Ni mai es pot reduir tampoc la nació a uns interessos econòmics. La nació es constitueix per una decisió lliure i conscient dels humans quela formen, amb les seves tradicions, però també amb un futur vinculat a la llibertat dels pobles i de les persones.\nUna nació és un ésser polític i històric que es concep a si mateixa i que construeix la seva identitat nodrint-se de la voluntat de viure junts en el passat i en l?avenir, per un ric llegat de records. El plebiscit de cada dia és l?element que determina la nació, avui com sempre. Aquesta edició de «Què és una nació?» es complementa ambla recuperació d?una conferència de Jordi Pujol que situa més àmpliament Herder i Renan en el context de les teories sobre el nacionalisme.\nAutres livres Renan, Ernest:


Tanquen els parcs de Bombers de Calonge, Cassà i Hostalric per fer una crema prescrita a Camprodon - Diari de Girona\nTanquen els parcs de Bombers de Calonge, Cassà i Hostalric per fer una crema prescrita a Camprodon\nLa Direcció General respon que no és un tancament sinó que és un desplaçament de part dels efectius\neva batlle pau esparch 15.03.2017 | 23:40\nEls parcs de Bombers de Calonge, Cassà de la Selva i Hostalric van estar ahir sense els efectius a les instal·lacions durant unes 11 hores perquè es trobaven fent una crema prescrita a la zona de Rocabruna, a Camprodon. Una situació que, segons fonts dels sindicats UGT i Catac, es produeix quan es fan aquest tipus d'activitats, ja que no hi ha personal extra. En el cas d'ahir, van apuntar que els tres parcs van estar tancats prop de mig dia; des de les set del matí i fins a les sis de la tarda.\nEl motiu és que ahir els efectius dels parcs de Calonge, Cassà i Hostalric es van haver de traslladar fins al parc de Camprodon. Una vegada allà, van fer una crema prescrita en aquesta àrea del Ripollès. A més, part del personal del parc de Bombers de Girona va anar al de Ripoll perquè aquest quedés cobert. Davant aquesta situació, els sindicats van anunciar que la setmana vinent tenen previst presentar una denúncia a Inspecció de Treball per deixar constància de les condicions en les quals es va produir el tancament dels tres parcs de Bombers.\nTot i això, fonts de la Direcció General de Prevenció, Extinció d'Incendis i Salvaments van assegurar que no es considera un tancament la situació d'ahir a aquests tres parcs de Bombers de la Regió d'Emergències de Girona, sinó que, com ha passat en diverses ocasions, es va produir un desplaçament dels efectius perquè es trobaven en un servei com és la pràctica prescrita. Així, es va recordar que una crema prescrita és un tipus d'activitat encarada a la prevenció d'incendis.\nD'aquesta manera, tal com van afegir les fonts de la Direcció General, els parcs estaven buits tot i que, si durant les hores que van estar inoperants s'hagués produït una emergència per cobrir, els efectius s'haurien pogut desplaçar cap al lloc necessari. També van afirmar que el desplaçament compleix amb la carta de serveis dels 20 minuts.\nUn incendi en un edifici a Juneda obliga 120 veïns a passar la nit en una casa de colònies.\nSalt evacua 83 persones de l'AP-7 que allotja al pavelló.\nCremen contenidors i quatre vehicles a Blanes.


36 persones de 21 països fan una immersió a la Manresa ignasiana | Catalunya Religió\nPer Catalunya Religió. Ds, 09/05/2015\n- Cova de Manresa\n(Jesuïtes) Fa set anys que la Cova organitza diferents cursos internacionals. Actualment en fa tres (un en anglès i dos en castellà). Actualment s’està impartint la cinquena edició de l’anglès, que durà sis setmanes i aplega 36 persones de 21 països. La majoria vénen d’Àsia i Oceania: Xina, Austràlia, Índia, Filipines... Aquest any també un petit nombre d’Europa de l’Est: Romania, Hongria, Polònia. Parlen 22 llengües maternes diferents; només 11 tenen l’anglès con a llengua pròpia.\nLa meitat són jesuïtes. La resta, laics i religioses. Els uneix l’espiritualitat ignasiana i, per tant, Manresa és un punt de referència molt important per a tots ells. El curs dura sis setmanes i els professors són espanyols, maltesos i indis.\nLa metodologia combina les classes magistrals, amb l'estudi personal i el diàleg integrador de les diferents experiències viscudes pels participants. És part central del mètode la immersió en el lloc ignasià on s'imparteix el curs (Manresa) i les visites a altres llocs ignasians (Montserrat, Barcelona, Loiola, Javier) perquè l'estudi sigui viu i contextualitzat.\nEl mateix curs també s'ofereix en castellà, de l'1 de novembre al 12 de desembre de 2015. Per més informació, es pot descarregar el fulletó informatiu.\nManresa, cova, immersió, sant Ignasi de Loiola, espiritualitat ignasiana, internacional, món, Vic, Espiritualitat


Mayo del 68: crònica il·lustrada d'una primavera francesa\n'Mayo del 68': crònica il·lustrada d'una primavera francesa\nAlexandre Franc - Arnaud Bureua, 'Mayo del 68. historia de una primavera'\nBarcelona, Nórdica Libros - Capitán Swing, 111p., 22,50 €.\nCapitán Swing i Nórdica Libros han publicat, en el 50 aniversari del maig francès, una novel·la gràfica que ens retorna als moments més àlgids d'aquella revolta: Mayo del 68. Historia de una primavera, de l'il·lustrador Alexandre Franc i de l'historiador Arnaud Bureau, especialista en el tema. Una obra sens dubte atractiva per a aquestes dates, quan la gent comença a recuperar els debats sobre la revolta estudiantil parisina i sobre les conseqüències que va tenir sobre la societat actual. Aquest àlbum vol ser una crònica detallada de tot el que va succeir a França entre el març i el juny de 1968, que serveixi al lector per a situar-se de forma ràpida en aquell moment de revolució (des d'una òptica exclusivament francesa, amb poca atenció als esdeveniments mundials de 1968).\nEl pròleg de l'obra és de Daniel Cohn-Bendit, Dani el Roig, un dels líders de la revolució estudiantil (i coprotagonista de l'àlbum). Això ens situa la visió dels autors, que indubtablement simpatitzen amb l'agitació juvenil, tot i que fan un esforç per representar els fets des de tots els punts de vista. Franc i Bureau, malgrat tot, fan molt d'èmfasi en les denses disquisicions ideològiques entre els estudiants (trotskistes, maoístas, anarquistes, estalinistes, situacionistes...). Refusen un posicionament clar enfront d'aquests debats, i se situen clarament en una posició externa als conflictes entre els manifestants (s'usa el recurs a diversos personatges que rememoren el passat, i que se situen en corrents ideològics revolucionaris diferents).\nLes grans virtuts i les grans limitacions d'aquest àlbum parteixen de la seva vocació totalitzadora... Si bé la major part del text i de les vinyetes se centren en la revolta universitària, no obliden l'ocupació de les fàbriques, que va sacsejar França i que va donar una nova dimensió a la revolta. I tampoc deixa de mencionar les contradictòries relacions entre el moviment estudiantil i els sindicats, que en alguns casos defensen reivindicacions molt diferents, i molt menys ambicioses. Però Franc i Bureau no es limiten a dibuixar el 68 dels revolucionaris, sinó que també dediquen molta atenció a la vida política francesa: a les maniobres de De Gaulle, a les temptatives mediadores dels sindicats, al fracàs de Pompidou, i fins i tot a la voluntat pacificadora de Grimaud, el prefecte de policia que rebutjava l'ús indiscriminat de la violència. Mayo del 68. Historia de una primavera és una mena de cant coral que vol retratar la posició global dels francesos front al fenomen revolucionari.\nEl caos de la primavera parisina del 68 no arriba a l'estructura d'aquest còmic... Les vinyetes, molt quadrades i ordenades, respecten estrictament l'ordre cronològic. Amb voluntat didàctica, els autors no volen deixar-se cap anècdota, cap discurs, ni cap discussió política. Nombrosos quadrats de text amplien allò que no pot quedar clar amb les il·lustracions. Fins a cert punt, podríem considerar aquest àlbum més un assaig il·lustrat que no pas una novel·la gràfica. La descripció fidedigna desplaça a la passió, en un còmic que no vibra amb el París estudiantil, sinó que manté la fredor davant la febre revolucionària. De fet, el protagonista de la història no participa directament els fets. Està tancat a casa i se n'assabenta del que passa als carrers pels seus amics. És un voyeur, i aquest esperit de voyeur també es reflecteix a l'obra.\nMés enllà del mitjà\nLa novel·la gràfica està de moda, especialment la de temàtica històrica. En alguns casos, s'han produït obres magnífiques que han servit perquè els lectors d'avui se submergeixin apassionadament en el passat. Però a vegades s'ha comés un cert abús, tot pensant en què n'hi ha prou amb dibuixar una història per a fer-la atractiva per a tots els públics. D'aquesta forma han proliferat les novel·les gràfiques planes, farcides de text per suplir l'agilitat del guionista i amb el recurs fàcil d'un protagonista ancià que rememora la seva vida per explicar el passat. La passió desapareix i predomina la pèrdua de ritme, la monotonia... Si es vol vibrar amb el maig del 68, potser caldria revisitar el París flash-back de Víctor Mora, el Gos blanc de Romain Gary, o fins i tot el més recent (i escèptic) El banquete de las barricadas, de Pauline Dreyfus. Perquè el mitjà no ho és tot. No n'hi ha prou amb il·lustrar per fascinar.


recomana.cat - Crítica de l'obra: Siempre Siempre | Un viatge apàtic per Jordi Bordes\n"Això serà una jungla antropogènica"\nUn viatge apàtic\nSiempre Siempre, una arqueologia del que ja és allà.\nUna llum trontolla fort. Fins i tot quan el projector ha deixat de projectar, hi ha imatge.\nQuan la pantalla de la imaginació sorgeix dels rastres, les restes, les esquerdes d’un espai, dels llocs entre objectes situats a l’encreuament de diverses tensions, és llavors quan els objectes ja no són coses físiques posades davant l’ésser humà, sinó una realitat que rep aquesta intersecció de tensions. Hi ha terratrèmols en curs al llarg de les línies de falla entre aquestes relacions; llocs en trànsit desproveïts de tota determinació fixa. Regions sísmiques que són el lloc de la imatge i de la imaginació, on totes les coses, humanes, no humanes, reals, fictícies, deixen de ser entitats que existeixen independentment.\nRelacions entre sons, llums, cossos, hacks, que reparen i trastegen, disposant una mirada obliqua que permet sostraure’ns de la necessitat d’encadenar imatges, de voler entendre-ho tot, quedant només impressions parcials, ficcions no hegemòniques.\nCrítica: Siempre Siempre\nTe calent una tarda plujosa Diferent Inspirador\nSeure i admirar el brogit de la vida té un resultat màgic quan se limposen les gotes de contrast imprescindible. Passa, per exemple a The frame amb la seva dosi de clown. Tot i que Peter Brook diu que ja hi ha teatre si algúi crea l'escenari i algú altre s¡homira, en realitat cal unes gotes d¡'intenció poèitca. I Nyam Nyam evoca universos molt suggerents desordenadament, en una coreografia carregada de sorolls (i ni només pel so) si no pel galimaties d'accions (amb algunes comptades dosis de moviment) que s'amunteguen mentre desmunten el ciclorama. És, en realitat, una pedagògica sessió de tramoia. Perquè ensenyen com es pugen i baixen les barres a pes (sense contrapesos) o com s'activa el tallafoc, amb un interruptor. També aixequen trapes, evoquen als Pastorets amb els fums de les Calderes de Pere Botero i amb un cap de bou. Auí sí que hi ha un homenatge al treball dels tècnics (a diferència de la celebradíssima Opening night de La Veronal al TNC).\nLes accions s'han de prendre amb una voluntat contemplativa. Deixant que el temps passi, compartint l'espai i les línies de trames que projecten uns frases sobre pantalles, a les grades, o en una cinta que travessa l'escenari. Tot és provisional i manté un calculat desordre. Alternant les accions verticals amb les horitzontals; multiplicant les feines perquè sigui l'espectador que decideixi què vol veure. I, puntualment, reforçant-ne algúi amb un intèrpret contemplant l'altre. L'acció de construir i destruir recorda al traç silenciós de Jordi Galí (Abscisse). Però en el col·lectiu Nyam Nyam no hi ha la voluntat d'un treball estètic que es va definint, que manté una mística. Tot és quotidià, vulgar, anodí. És un relat implacable que pot parlar de l'absurditat de l'art, de la ineficàcia cm a humans per a construir en conjunt però que, si no se li posa un punt estètic determinat, un angle particular i no hi ha una tímida empatia cal vigilar que el to no agafi un aire de pedant, com mirant el públicper sobre de les espatlles perqjuè llavorrs arriba el cataclisme (Antropologies de la Caixa negra).\nEls festivals són llocs de prova, d'error. Han de ser aixì. e que es demana també és que hi hagi una escolta constructiva de com reacciona el públic; no per a acontentar-lo, si no per remoure'l amb eficàcia, si és el que es pretén. "Ha passat una hora". Final rotimd això sí.


AMPAs EUROPEES CONEIXEN EXPERIÈNCIES D’APRENENTATGE-SERVEI DE L’HOSPITALET\nRepresentants d’associacions de pares i mares d’alumnes de Bèlgica, Portugal, Bulgària, Polònia i Catalunya han conegut experiències d’ApS impulsades per AMPA’s de la ciutat. La iniciativa ha tingut lloc en el marc de la Setmana de la Formació EU Xarxaclau organitzada per la FAPAC, que ha tingut lloc a Barcelona entre el 8 i el 12 de maig.\nDurant la setmana, les famílies europees han visitat l’AMPA de l’escola bressol municipal La casa del Parc i la de l’institut Bellvitge, on han pogut conèixer els centres educatius i fer una sessió d’intercanvi d’experiències amb les famílies de la ciutat.\nLa setmana ha estat la ocasió per que la FAPAC estrenés una plataforma de formació online dirigida a totes les famílies europees per participar en la millora de l'èxit educatiu dels alumnes en el marc del projecte EU XarxaClau: Famílies per a l'èxit educatiu.\nLa versió definitiva del recurs s’estrenarà el proper mes d'agost i estarà disponible en castellà, català i anglès. Els continguts estaran oberts perquè siguin utilitzats i adaptats per qualsevol país. La plataforma oferirà eines i coneixements per comprendre i reforçar el paper cabdal dels pares i mares en l'èxit acadèmic dels nens i adolescents i també en el seu desenvolupament personal.\nLa iniciativa permetrà contribuir a la creació de xarxes de col•laboració entre les famílies dels diferents països europeus, així com també entre centres educatius-famílies-comunitats, per tal de compartir experiències i poder aprendre unes de les altres.\nCompromís de la Generalitat per construir el nou Hospital General a Can Rigal ... [+]\nNou parc infantil de trànsit estable a la Feixa Llarga ... [+]\nEn el Dia dels Drets dels Infants es fa una jornada organitzada pels síndics de greuges de L’Hospitalet i altres poblacions ... [+]\nL’Ajuntament de L’H i Red.es presenten el projecte PIEL’H, que instal•larà sensors en 165 edificis ... [+]


Teatre Taula Rodona (Saló d’actes, Caixaforum Palma) « Bit en primera persona\nTeatre Taula Rodona (Saló d’actes, Caixaforum Palma)\nDivendres, 9 de febrer a les 18:00 -\n18:00 Performance: “De ciència, estereotips i xifres”\nAquesta breu peça teatral serà l’element introductori de la taula d’expertes. A través del llenguatge escènic proposem reflexionar sobre les fites i reptes de la dona en l’àmbit científic. Aquesta performance ha estat realitzada i estarà protagonitzada per les següents investigadores de la Plataforma 11FBalears: Andrea Campos (IMEDEA, CSIC-UIB) i Universitat d’Alacant (UA); Marina Sanz Martín, Department of Global Change Research (IMEDEA CSIC-UIB); Emma Reyes, Divisió de Radars Costaners (SOCIB); Xisco Notario, Divisió de Data Center (SOCIB)\n18:20 Taula rodona: “La investigació a Balears és també cosa de dones”\nAquesta taula rodona abordarà el tema de la visibilitat de la dona en l’àmbit científic. En aquest esdeveniment contrastarem les experiències de les investigadores convidades amb les dades que llancen els principals informes i estudis. Coneixerem les seves opinions i fomentarem el debat amb els assistents en relació als temes que s’intenten visibilitzar en aquesta jornada: el foment de les vocacions científiques (STEM) en les nenes, l’eliminació del discurs de la “brillantor masculina”, la valoració de la dona en la història de la Ciència, el sostre de cristall, etc…\nAnalitzarem també comportaments sexistes i discriminatoris presents en els tribunals avaluadors o en el sistema de publicació d’articles especialitzats. A més, parlarem de les accions que les institucions d’investigació i agències de finançament de R+D+i han engegat per millorar la implementació de la igualtat de gènere. Algunes preguntes a les quals intentarem donar reposada seran: Per què hi ha poques dones en la Tecnologia i enginyeria? Per què segueix sent tan difícil trencar el sostre de cristall en ciència? Com treballen les institucions per augmentar la presència de les dones en la ciència i la tecnologia?\nLa sessió serà inaugurada per la Sra. Bel Busquests, vicepresidenta i consellera d’Innovació, Investigació i Turisme.\nModeradora: Patricia Fernández de Lis, periodista i directora de MATÈRIA (esmateria.com) i redactora cap de Ciència i Tecnologia del diari “El País”.\n19:20 Participació pública i debat\n19:40 Lectura poètica


Els Mossos detenen un manifestant en la segona nit d'aldarulls al centre de Barcelona La República\nACN Barcelona.-Els Mossos d’Esquadra han detingut una persona en el marc dels aldarulls d’aquest dissabte al centre de la ciutat de Barcelona. Tot plegat ha passat en el marc d’una […]\nACN Barcelona.-Els Mossos d’Esquadra han detingut una persona en el marc dels aldarulls d’aquest dissabte al centre de la ciutat de Barcelona. Tot plegat ha passat en el marc d’una protesta contra els desnonaments i el desallotjament la casa Buenos Aires. El què ha començat com una concentració pacífica, ha derivat en un nou episodi de disturbis a la plaça Sant Miquel, així com als carrers del voltant. D’aquesta manera, alguns dels manifestants han trencat el vidre de l’Ajuntament de Barcelona, han fet pintades a l’edifici, han rebentat el vidre d’un cotxe policial i també han malmès un establiment comercial. Pel que fa al lloc dels fets, aquest ha quedat completament destrossat amb tanques i material d’una obra escampat per tota la plaça.\nLa concentració ha començat a les sis de la tarda a la plaça de la Catedral, on centenars de persones s’han agrupat per denunciar els desnonaments a la ciutat. Durant la manifestació s’ha llegit un manifest i posteriorment s’han tirat bengales i petards. Una protesta on no s’han respectat les distàncies de seguretat.Posteriorment, els participants s’han dirigit cap a la Plaça Sant Jaume, a través de Via Laietana, on agents de la Guàrdia Urbana i els Mossos d’Esquadra ja tenien els accessos vigilats. En aquest punt hi havia convocada una segona concentració per protestar en contra de les restriccions derivades de la pandèmia del coronavirus.Un cop han arribat a la plaça, els manifestants han envoltat l’edifici del consistori i per la part lateral – utilitzant el material d’unes obres – han trencat el vidre d’una de les façanes. També han deixat una pintada on es podia llegir la frase ‘Okupa tu també’. L’acció s’ha traslladat a la plaça Sant Miquel, on els particpants han malmès part del mobiliari urbà, han destrossat les tanques de les obres i han fet una foguera amb palets.Tot i que a dos quarts de nou la protesta ja estava oficialment desconvocada, diversos grups s’han quedat allà i al cap de poca estona han protagonitzat llançaments d’objectes als agents de la policia. Aquests els han fet retrocedir amb bales de foam fins que els han aconseguit dispersar per complet. Durant aquesta estona, alguns dels participants han rebentat el vidre d’un cotxe dels Mossos, i tal com han informat fonts policials, també han malmès un establiment comercial.


Pont d'Enseula: de juny 2015\nPlaça del Víctor, a Reus. © ASA, 2015\nLa placeta del Víctor de Reus és una delícia. La glorieta de les glicines en semicircumferència al fons, els dos lledoners enormes a la part oberta de la plaça (que van substituir dos pebrers gegantins, també), al centre, la font de Neptú, amb canells que embassen a peu pla. Una plaça sense trànsit rodat i poc trànsit de vianants, tret dels qui la creuen, d'algun de passatger que hi descansa i de comptades criatures del barri quan fa bon temps. No hi acostumen a jugar a pilota, perquè a penes hi ha lloc per xutar amb un mínim d'energia. És una plaça que invita a la conversa, al festeig, als jocs quiets, als berenars de brioxeria dels dos forns que la flanquegen...\n¿Qui era aquest Víctor que té l'honor de tenir una plaça amb el seu nom? Un malànima, segons deduïm de les seves actuacions que explica Salvador Palomar al blog «La Teiera». A mitjan segle XIX el personatge —ben considerat a Almoster on la família posseïa terres— tenia casa a la placeta. En realitat es deia Víctor Josep Rosselló i Martí (Reus, 1808), "criava cucs de seda i havia tingut una fàbrica de tòrcer seda, documentada el 1844, a la ciutat." Alcalde no constitucional, el 1867, es va guanyar per arbitrari i abús d'autoritat l'antipatia de tots els estaments de la ciutat. A la Revolució de Setembre del 68, el progressistes li van cremar la casa, va haver d'escapar-se i no va tornar mai més. Va morir a Bordeus el 1885.\nArxiu Municipal, extret de «La Teiera»\nLa mala imatge del Víctor restà reflectida en un romanço popular, «Las maldades del Víctor». [...] El text narra el suposat l’intent del malvat alcalde d’aconseguir que les tropes surtin al carrer per reprimir el poble, en un diàleg amb el comandant militar, als quarters reusencs i fa referència a les seves actuacions com a alcalde. Més enllà del seu valor literari, el romanço és un exemple de crítica política ferotge que denigra el protagonista quan ja és lluny de la ciutat.\nSALVADOR PALOMAR, «La Teiera», 19-9-2011\nAnguera, Pere. Comportament polític i actituds ideològiques al Baix Camp: 1808-1868. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1983, p. 132.\nTricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 147-148.\n«Cornabou. Revista de Literatura Infantil i Juvenil» ressenya en el seu Suplement de novetats literàries primavera-estiu 2015, noranta-vuit àlbums il·lustrats (entre els dos-cents catorze títols ressenyats). Més del seixanta per cent són il·lustradors catalans, la meitat dels quals il·lustren els seus propis textos. De llibres escrits i il·lustrats pel mateix autor, tant d'aquí com de fora, n'hi ha de reeixits on text i il·lustració s'afavoreixen mútuament i d'altres que els dibuixos són d'altíssima qualitat, però el text desmereix la publicació per descurat o perquè és tan primari que més valdria que no hi fos. 'Literatura ho és tot', esclar, però, sisplau, si no hi arribem, demanem ajuda.\nJo parteixo de la idea que literatura ho és tot.\nLiteratura és el que canta la veïna, és un guió\nde televisió, és un anunci… En aquest sentit,\nla literatura impregna la vida.\nEtiquetes de comentaris: àlbums il·lustrats, contes infantils, Cornabou, literatura, Llengua, Tot comunicació\nVam veure al Teatre Romea La partida de Patrick Marber, dirigida per Julio Manrique. Ara la timba d'homes es podrà tornar a veure al Teatre Goya, amb els mateixos intèrprets: Joan Carreras, Andrew Tarbet, Andreu Benito, Oriol Vila, Ramon Madaula i Marc Rodríguez. Si aleshores us va passar per alt, no torneu a perdre l'oportunitat d'assaborir aquest muntatge. A partir del 8 de juliol.\nVegeu-ne l'apunt de l'estrena:\nAvionetes i helicòpters a l'eroport. © Ángel Giménez\nUna malaltia va fer que Àngel Giménez hagués de deixar el seu ofici, la construcció. Va ser aleshores que va sorgir amb una força inesperada l'instint creatiu que mantenia ben guardat: reproduir el seu entorn en miniatura. Aquest apunt vol ser un càlid reconeixement per l'art d'aquest artesà popular que ha substituït la veu per unes realitzacions diminutes d'excepcional realisme.\nCarro amb feixos de llenya. © Ángel Giménez\nTrobem en els treballs d'Àngel Giménez un cert gust per la recuperació d'un món tecnològic que ja no existeix si no en la memòria dels més grans, com ara les llars de foc familiars, les cuines econòmiques, els carros públics de neteja i de recollida d'escombraries.\n© Àngel Giménez\nPrimer en fa el disseny, en dibuixa les plantilles i després, amb fustes reciclades, branques polides i estris diversos, fa les maquetes, petits diorames amb d'indrets del poble: l'edifici de l'Ajuntament, les fonts patrimonials, les places, el restaurant Cunirri, l'estació del tren...\nEn destaco les sèries, on no trobem dues peces iguals, com ara els bastons amb caps d'animals, les avionetes i els helicòpters, els carros i les carretes, els rellotges de peu, les maquetes de trens, entre moltes d'altres.\nCarro amb sotapost. © Àngel Giménez\nCarros amb bocoi penjant. © Ángel Giménez\nCada any l'Àngel Giménez fa una exposició al seu taller, però es nega a vendre'n cap exemplar. Aquestes peces no tenen preu i, si en tinguessin, no podríem pagar les hores que aquest artesà hi dedica. Amb la nostra admiració.\nEtiquetes de comentaris: Civisme, contes infantils, Duesaigües, Museus i galeries, Protagonistes, Taulells i aparadors, Tot comunicació\nA començaments del 70, la pedagoga i escriptora M. Àngels Ollé (Sant Sadurní d’Anoia, 1937) i el dissenyador gràfic, il·lustrador i periodista Pere Prats Sobrepere van publicar conjuntament la col·lecció «A poc a poc» (La Galera), una sèrie de llibres que han ajudat moltes generacions a descobrir el gust per la lectura. Aquesta col·lecció va marcar un abans i un després en els llibres de lectura dels primeríssims lectors, dels infants que aprenen a lligar síl·labes per formar paraules i relacionar-les amb el seu entorn més proper.\nDes d'aleshores Ollé i Prats han publicat molts llibres cadascú pel seu compte i, alhora, no han deixat de col·laborar plegats en altres publicacions. Ara presenten L'ABZ de Reus (Arola Editors) on defineixen la seva ciutat de Reus en mil paraules. Hi aprendrem de la ciutat, a través de la mirada que hi projecten aquests dos artistes savis que l'estimen. El volem assaborir.\nDe la sèrie «Moments de festa». © Roser Auqué\nRoser Auqué i Cabré és enginyera tècnica industrial i màster en Enginyeria i Gestió de les Energies Renovables. Graduada a l'Escola d'Arts aplicades i oficis artístics de Barcelona 'La Llotja'. La Roser va néixer a Reus i té els ascendents a Duesaigües, on té casa. Els seus primers treballs de pintura eren unes peces preciosistes de detalls gairebé fotogràfics. Vegeu Les aquarel·les tàctils de la Roser Auqué. Ara ha depurat l'estil i, sense abandonar el realisme, ha eixamplat la mirada. Ha aprofundit en equilibri compositiu i en varietat de temàtiques, sempre buscant l'autenticitat personal. Podem comprovar-ho en aquesta primera exposició d'aquarel·la i pastel sobre paper, que fa conjuntament amb pel seu nebot, Antonio Auqué i Coca, que treballa amb tècniques i suports ben diferents, tal com podem veure al cartell anunciador. L'art sempre s'adiu amb l'art.\nExposició oberta fins al 5 de juliol\nSala Santa Llúcia, Raval Robuster, 34 - Reus\nRoser Auqué amb l'escultor Joan Sotoca Montserrat\nEscolteu l'entrevista amb Núria Feijoó clicant la imatge\nNúria Feijoó ha estat entrevistada (18-6-2015) per Susana Peix al programa 'Més content que un gínjol', del Canal Blau, dedicat a la literatura infantil i juvenil. ¿Què té d'excepcional aquest fet? En primer lloc perquè la meva amiga Núria Feijoó es mereix tot el reconeixement com a il·lustradora de llibres per a infants (que ja es compten a dotzenes!) i el programa de Susana Peix és un dels pocs espais públics on poder-ho fer.\nLa geganta Ela © Núria Feijoó\nVaig conèixer la Núria quan va il·lustrar el meu conte La geganta Ela (Edicions del Pirata, 2011), després vam fer manera de trobar-nos i, en anar-nos coneixent, hem anat fent créixer l'amistat i els projectes en comú.\nL'entrevistadora, Susana Peix, és bibliotecària a Vilanova i la Geltrú, escriptora, radiofonista i promotora incansable de la literatura infantil i juvenil en diversos blogs, entre els quals «Va de llibres». És una de les impulsores de la Fira Conte va! Va de contes. Entrevista autors i editors amb un aparat inicial de preguntes idèntic per a tots i se sorprèn contínuament de la varietat de respostes que en rep. Cosa que fa preveure que té corda per estona.\nTots els ésser que pensen són diferents,\ntots s'assemblen en el fons pel do\nde tenir pensament i desitjos.\nEtiquetes de comentaris: àlbums il·lustrats, contes infantils, Cornabou, Il·lustracions, literatura, Protagonistes, Tot comunicació\nCartell Festa del Vermut de Reus, 2015\nEtiquetes de comentaris: comerços, creences i costums, Reus, Taulells i aparadors, Tot comunicació\nCliqueu la imatge per llegir\nl'article Ella no marxa!\nEtiquetes de comentaris: Barcelona, Civisme, comerços, Tot comunicació\n«El món de colors» és un article d'Andreu Sotorra que radiografia\nde Cornabou, primavera-estiu 2015.»\n'El raval i la moda', foto de la ruta guiada del febrer\nPel voltant del Museu d'Art Contemporani de Barcelona (MACBA) proliferen des de fa tres o quatre anys els petits tallers de disseny de roba i complements. Moda de proximitat. Tinc controlats una vintena de baixos habilitats amb pocs retocs com a tallers i alhora botiga, al carrer Joaquim Costa, al carrer Elisabets i adjacents. Ara l'Ajuntament de Barcelona ha programat rutes guiades gratuïtes per donar a conèixer aquests espais de creació, El Raval i la moda: de les fàbriques tèxtils als tallers artístics d'avui, dues hores i mitja de durada per petits tallers on es duen a terme projectes al voltant de la moda. Entrarem a Muchafibra, i a Del Través, al taller de serigrafia Antídoto, al taller de joieria Lavadero, al taller amb telers artesans de l'Escola Teranyina, del carrer Notariat. Podrem conversar amb els dissenyadors de Novedades i Nuovum. Ens podrem fer una idea del que s'està movent ara mateix en el comerç de petita escala i de les aspiracions de creadors, dissenyadors emergents, recicladors de matèries primeres... Podrem tornar-hi un altre dia, i adquirir aquella peça exclusiva a preu dels que comencen.\ndijous, 18 de juny, a les 18.00 h\n(informaran del punt de sortida)\nPer saber-ne més (i formulari d'inscripció)\nRuta guiada 'El raval i la moda...'\nQualsevol expressió té una finalitat directa,\nvincula el parlant i l'oient en una empresa\ncomuna, sempre és un nexe social, i sovint emotiu.\nMARGARIDA BASSOLS. Les claus de la pragmàtica\nThe Forger (El falsificador), Estats Units, 2014. Dirigida per Philip Martin. John Travolta interpreta un falsificador d'obres d'art que surt amb permís de la presó per passar el temps amb el seu fill adolescent, malalt terminal. Tan bon punt surt, es veu obligat a participar en un robatori d’un quadre a un museu i canviar-lo per una pintura falsa. La trama és dilatada i presentada amb poques sorpreses, però la relació de tendresa que mantenen els membres de les tres generacions fan que, fins i tot allò previsiu, se segueixi amb interès. Un trhiller versemblant. Disponible a filmin.es 7/10\nCliqueu la imatge per accedir al vídeo de tutorial d'eBiblio Catalunya\nJa tenim el primer llibre electrònic demanat en préstec a través d'eBiblio Catalunya, el nou servei de llibre electrònic de les biblioteques públiques. De moment, hi ha disponibles 1.900 títols de ficció i no ficció, de diferents gèneres i temàtiques. S'hi aniran incorporant les novetats que apareguin al mercat editorial. Disposem de 21 dies per llegir-lo.\nEtiquetes de comentaris: Cornabou, literatura, Llibres digitals, Pantalles, Tot comunicació\nL'onzena plaga. Autora: Victoria Szpunberg\nDirecció: David Selvas. Espai Lliure, Montjuïc, Barcelona\nLa dramaturga Victoria Szpunberg (Buenos Aires, 1973) ha fet sopar al jardí una parella amfitriona amb uns convidats dels quals volen aconseguir alguna cosa. Han preparat la trobada amb minuciositat, però de sobte es desperta l'angoixa d'un dels comensals convidats. ¿A sant de què? D'una rata que li recorda una humiliació d'infant. I allà on n'hi ha una... Són la plaga bíblica número onze —L'onzena plaga— o una metàfora de la crisi que es reprodueix i s'instal·la arreu. No només crisi financera sinó, sobretot, de valors. Hi ha diverses propostes per eliminar les rates o integrar-les com a un fet que revaloritzi el jardí. L'onzena plaga forma part de la trilogia 'Tot sigui pels diners' (Vegeu Mammón i Cleòpatra), que aquí interpreten Laura Aubert, Javier Beltrán, Paula Blanco, Pol López, Mima Riera, Manel Sans, David Selvas i David Verdaguer. Com les altres dues obres, hi ha matèria densa, explicada en profunditat. I amb talent. Gràcies, David Selvas. 10/10\nErotisme en l'art mochica. CaixaForum 2015\nNo ens volíem perdre l'exposició L'art mochica de l'antic Perú. Or, mites i rituals que ha presentat CaixaForum a Barcelona, i hi anem, precisament, l'últim dia que ha estat oberta al públic. Més de dues-centes peces d'art precolombí —que es va desenvopular al nord del Perú entre l'any 200 i 850 dC— procedents del Museo Larco, de Lima. Petits i grans, inscrits i visitants passavolants hem seguit, com si del flautista de Hamelin es tractés, un músic i viatger peruà que il·lustrava la visita guiada amb músiques i narracions de la costa nord peruana. Tot un món de creences i rituals plasmats en ceràmiques i atuells. De quina forma els líders —tant homes com dones— feien ostentació del seu poder i de l'ascendència divina per mitjà del vestuari i d'una simbologia complexa.\nDesprés de Barcelona, l'Obra Social La Caixa portarà l'exposició a Madrid, Palma, Saragossa, Tarragona i Girona.\nLa filòloga i escriptora Fina Masdéu ens convida des de la Secció Excursionista del Centre de Lectura de Reus a la lectura de Poemes Estelats, que duran a terme els alumnes del Curs de Lectura en Veu Alta que imparteix la professora Rosa Mateu. N'ha fet la selecció conjuntament amb Andreu Pujol. Cal esperar que els poemes que es llegiran en veu alta no siguin de tan complicada transcripció oral com el poema visual que han triat per a la invitació. Es tracta del Sonet PSAN de Pere Anguera, a qui recordo amb tendresa posant-hi paraules amb aquella convicció seva tan enyorada, mentre el llibret on l'havia autopublicat passava —furtivament— de mà en mà.\nLectura de Poemes Estelats\nDijous, 11 de juny, 8 del vespre\nPerdius roges (Alectoris rufa). Foto: © Màrius Domingo de Pedro\nAl blog Ca la Gallineta, l'ornitòleg Màrius Domingo de Pedro informa que la perdiu roja (Alecoris rufa) és una espècie meditèrrània emblemàtica que es troba en recessió. L'autor, que és un amatent i excel·lent fotògraf de natura, ha fotografiat aquest exemplar adult femella passejant amb els seus pollets nidífugs (Dit de l’ocell que, molt poc després de sortir de l’ou, és capaç de seguir els pares —caminant, nedant o, de vegades, volant i tot— i d’aprendre a alimentar-se tot sol. Enciclopèdia Catalana).\nRecomano aquest blog a qui li agradi escoltar la natura. En cada apunt aprenem a conèixer-la i a fer-nos-en responsables. Sovint les seves fotografies ens desperten la creativitat. Cliqueu els enllaços següents i entendreu per què en parlo amb entusiasme.\nEtiquetes de comentaris: Civisme, Fotografia, Natura, Tot comunicació\nBossa amb disseny de Mariscal per a Vinçon\nContinua el degoteig de tancament de comerços emblemàtics de Barcelona. Aviat no ens podrem aturar a l'aparador de Vinçon, un aparador que la nostra generació ha mitificat. La botiga de disseny del passeig de Gràcia, propietat de la família Amat, tanca. Quaranta-vuit treballadors es quedaran sense feina.\nEntràvem tan sovint a Vinçon que ens vam veure amb cor d'adquirir-hi els quatre objectes de disseny dels quals estem tan satisfets. Aviat no podrem deixar-nos sorprendre per les mil i una novetats que no trobàvem enlloc més. ¿Per què? Perquè no n'hi ha hagut prou a mirar-nos la disposició escènica de l'aparador i passejar entre objectes exclusius que prometien fer-nos feliços. Una botiga no es pot permetre ser un museu.\nTemps era temps, jo era un home que passava apressat\ndavant d'un aparador i hi llançava un cop d'ull... després\nvaig ésser un home enamorat, un home que duia el seu\namor a coll a través de la pluja fins a un cotxe aparcat.\nIAN MCWAN. Entre els llençols\nTraducció: Anton Ibarz i Joaquim Martí\nQuaderns Crema (Biblioteca mínima, 30), 1987\nA la nau gòtica de la Biblioteca de Catalunya, es podrà tornar a veure Incendis, del dramaturg libanès Wajdi Mouawad, amb Clara Segura i Julio Manrique. Text vibrant, interpretacions excepcionals, muntatge brillant. Ens hem deixat emocionar per aquesta obra dues vegades al Teatre Romea, ara encara es farà més versemblant sota les voltes de l'Antic Hospital de la Santa Creu. Feu-me confiança. Per poc que pugueu, aneu a veure-la. A partir del 18 juny.\nVegeu-ne el comentari de l'estrena, el 2012\nViaggio sola (Viajo sola), una pel·lícula italiana que presenta sota un embolcall singular la revisió d'una forma de vida estressant. Irene, la protagonista (interpretada per l'actriu Margherita Buy) viatja constantment, sempre sola, i s'allotja als millors hotels del món. Tot i així, no sembla que la seva estada en aquestes habitacions paradisíaques i exclusives, sigui gaire relaxant. Va per feina. ¿Quina? Treballa de crítica.Viatja d'incògnita, un cop dins l'hotel ho controla tot i fa l'informe. Tot i no ser gaire a casa, intenta tenir vida pròpia. El viatge no el fa només recorrent hotels de luxe, sinó per una interessant reformulació vital interior. Per als espectadors, en canvi, sí que el seu viatge ens resulta distès, còmode. Bastant previsible. Disponible a Filmin.es 8/10\nEmma Vilarasau tornarà a ser la Winnie d'Els dies feliços de Beckett, dirigida per Sergi Belbel. Una interpretació antològica per aquest intens "al·legat a vida davant l'adversitat". Al Teatre Lliure de Gràcia, del 3 al 21 de juny.\nLlegiu-ne aquí el comentari de l'estrena:\nCliqueu el cartell per accedir al programa\nEl cartell oficial de la Festa Major de Reus ha estat —un any més— un encàrrec. L'autor és Carles Cuyàs, enginyer reusenc, dibuixant d'afició, de vint-i-nou anys. Ha il·lustrat, a l'estil de còmic, una representació de tots els elements del Seguici Festiu, amb una pàtina humorística. El resultat és un cartell bigarrat, que no respira per enlloc, però que es fa mirar per descobrir-ne els detalls (i per comprovar que hi som, en un lloc o altre). Avís: només apte per als que ja coneguin la festa.\nEtiquetes de comentaris: Art, Publicitat, Reus, Tot comunicació\nNines de Drap. Nines protagonistes de contes populars, nines representants\nd'ètnies, nines que ens porten records i d'altres que són imatge de\nla contemporaneïtat, passat i present en una exposició esperada.\nHi retrobarem Hansel i Grètel, la Caputxeta Vermella, el noi casteller...\nPetites joies artesanes. Gràcies, Isabel Marsal.\nEtiquetes de comentaris: Art, contes infantils, Reus


Presentació :: Guillem Tell :: El Petit Liceu · Escolar :: Gran Teatre del Liceu Utilitzem cookies per poder estudiar i millorar l'experiència d'usuari dels visitants de la web. Si continues navegant pel web entendrem que acceptes la nostra política de cookies.\nAdaptació de l’òpera Guillaume Tell, de Gioacchino Rossini (1792-1868)\nEspectacle cantat en català, que combina diferents tècniques artístiques, com els titelles, les ombres xineses i les projeccions d’animació audiovisual, en una escenografia inspirada en l’època medieval. És un cant a la llibertat, en clau d’humor, en el que els personatges mostren els seus sentiments i els seus somnis.\nDirigit a Educació Primària, cicles inicial, mitjà i superior.\nGuies didàctiquesHi trobareu informació sobre l’autor i la gran òpera, a més de l’argument de l’adaptació que us oferim en format de conte, per fer un apropament amè al vostre alumnat. Hi teniu, també, activitats per fer a l’aula pensades per als més petits i unes altres per als més grans. Guia didàctica Més informació\nDimarts 8 d'octubre de 2013 a les 18h.\nProposta d'activitats participativesL’espectacle incorpora un moment participatiu, en el que tot el públic assistent canta els cors del poble "Amics d’aquesta pàtria" i "Jurem, jurem amb tot l’honor" que es troben en la Guia didàctica (a l’apartat Argument Petit liceu).\nVenda sessions escolarsPAE PreusSessions escolars 6,50 €Informació addicionalEspectacle cantat en catalàDurada aprox: 65 minutsA partir de 8 anysDescobreix El Petit Liceu al webcam de Ramon Gener


El Centre de Recursos en Drets Humans de Barcelona es troba al carrer del Rec, número 15. Font: CRDH\nEl CRDH ofereix formacions i recursos sobre drets humans per entitats de Barcelona Font: CRDH\nEl projecte, que es va començar a gestar al 2017, es presenta amb un vídeo i un programa d’activitats per a tota la ciutadania.\nSota l’estratègia 'Barcelona, ciutat de drets', l’Ajuntament de Barcelona presenta aquest octubre el Centre de Recursos en Drets Humans, un projecte que té per objectiu oferir eines en matèria de protecció de drets, no discriminació i igualtat a les entitats socials de la ciutat.\nLa idea del CRDH neix de la necessitat del consistori de dotar-se de més eines i serveis per tal de desenvolupar polítiques de drets humans amb un impacte real en la ciutadania. Per fer-ho disposarà d’un catàleg de formació per a entitats del món social, així com també per al sector educatiu i per a la mateixa administració pública. També incorpora un centre de documentació on es podran consultar recursos com ara informes, mecanismes i normativa internacional sobre drets humans, entre d’altres.\nNeix el Centre de Recursos en Drets Humans de Barcelona, un servei per a la ciutadania, el teixit associatiu i les administracions per promoure i protegir els drets a la ciutat.\nPerquè totes en som defensores, construïm una #BCNCiutatDrets! pic.twitter.com/V1m1PAhnpu\n— BCN Ciutat de Drets (@BCN_CiutatDrets) October 19, 2020\nDes del CRDH també es proposen fer una tasca de sensibilització i de promoció d’espais d’intercanvi, especialment entre defensores de drets humans locals i internacionals. "Volem baixar els drets al carrer, divulgar els drets humans com una realitat quotidiana, que intervé en les nostres vides a la ciutat, i que necessitem defensar", asseguren des del centre.\nDurant aquests propers mesos organitzen diferents activitats en el marc de la presentació de la campanya, entre les quals hi ha el debat 'Del Black Lives Matter a la lluita contra el racisme a Barcelona', d’aquest proper dimecres 21 d’octubre, una formació sobre educació en drets humans i un debat sobre la discriminació al dret a l'habitatge de les persones amb diversitat funcional.\nDes del centre consideren que "amb eines específiques que treballin a favor dels drets humans, l'administració pot ajudar, d'una banda, a reforçar el teixit social de les entitats que treballen en aquest camp, i de l'altra, a transversalitzar a totes les polítiques municipals la garantia de drets humans, la igualtat i la no discriminació".\nformació, drets humans, entitats socials, Barcelonès, barcelona\nL'oferta educativa, en un catàleg


La solució al problema dels sobrevols, segons PNAFR - Periòdic de la comarca del Camp de Túria\nCrec que l’Ajuntament de la Pobla de Vallbona ha errat el camí, la solució als sobrevols dels avions no és un sonòmetre per a mesurar el soroll. La solució està en els mateixos sobrevols, cal evitar-los, en Camp de Túria portem uns anys patint aquest problema i AENA, al reunir-se amb les Institucions(Ajuntaments), sap molt be el que fa, tracta de convèncer als representants municipals amb aparells per a desprès evitar donar les certificacions resultants del soroll dels avions amb les excuses de que son informacions confidencials.\nDes de la nostra Plataforma, PNAFR, hem exigit per activa i per passiva poder reunir-nos amb la Direcció de l’aeroport de Manises i sempre hem rebut la mateixa resposta: “amb els veïns, NO”. ¿Perquè no volen reunir-se amb els veïns, que som els veritables afectats? Resposta: a nosaltres no ens convencen tan fàcilment, nosaltres exigim i volem solucions, ens estan trepitjant els nostres Drets Fonamentals, el dret a la intimitat, i el nostre habitatge és la nostra intimitat. No ens volen asseguts davant seu, però sí ens llegeixen. Sentencies dictades a altres llocs de l’Estat i d’Europa ho confirmen i ens donen la raó i estudis mèdics ens informen que el soroll continuat és causa de mort.\nNo és qüestió sols que un Ajuntament parle amb AENA (que també), el nostre problema és alguna cosa més. És un problema que ens estan creant a la nostra Comarca, a Camp de Túria. Ací el que toca és col·laborar tots junts, Ajuntaments i veïns. Sense eixa unió no tenim res a fer contra els interessos econòmics de les Companyies Aèries. I en eixe camí estem els membres de PNAFR, els avions passen i quant me’ls lleven a mi els hi posen als altres. La solució existeix, i cal seure a la taula a Ajuntaments, veïns i AENA.


L’Ajuntament de València ja ha fet realitat la pràctica totalitat de les mesures aprovades per a front al COVID-19 – RiberaTV\nL’alcalde de València Joan Ribó, i els vicealcaldes Sandra Gómez i Sergi Campillo han informat en roda de premsa, dels assumptes tractats en la Comissió de Seguiment de la Covid-19 i la Junta Local de Govern.\nEn la reunió han acordat renovar automàticament les ajudes d’emergència social en concepte de manutenció, necessitats bàsiques i entrada en habitatge, aprovades amb caràcter temporal per al període de vigència de l’Estat d’Alarma.\nPer la seua part, Sandra Gómez, ha informat que es va a fer un repàs de l’estat pressupostari en cada departament per tal d’adequar-lo a la situació actual.\nTambé s’han enumerat les decisions municipals com ara l’adjudicació del contracte de subministrament de desdejunis diaris per a un total de 110 persones migrants, que s’han trobat amb situació de desempar arran de la situació actual», així com la baixada d’un 10% dels sous de l’equip de govern i assessors per tal d’invertir aquests diners a la investigació del coronavirus.\nL’Ajuntament de València ha realitzat un balanç de les 66 iniciatives aprovades de les quals s’han acomplit en un 92%.\nAjuntament de València, Covid-19, Joan Ribó, mesures econòmiques, Sandra Gómez, Sergi Campillo\nL’Ajuntament de València ja ha fet realitat la pràctica totalitat de les mesures aprovades per a front al COVID-19 added by Ribera Televisió on 9 abril, 2020


1 de desembre de 2020 (16:39 CET)\nLa Regidoria de Sanitat de l'Ajuntament de Sueca s'ha adherit a la campanya de conscienciació de Xarxa Salut contra els contagis per la Covid-19, perquè la ciutadania no es relaxe i continue comportant-se responsablement davant la proximitat del pont de desembre. Per a això, es repartirà cartelleria per diferents punts de la ciutat, i a través de les xarxes socials, a fi d'aconseguir que arribe al nombre més gran de persones possible.\n"Després del pont d'octubre, les xifres respecte als contagis per la Covid-19 es van triplicar. Per això, hem volgut servir-nos d'aquesta campanya perquè els ciutadans i ciutadanes prenguen consciència de la importància que té el nostre comportament a l'hora de doblegar la corba de contagis. Complim les normes sanitàries per a no haver de lamentar, d'ací a dues setmanes, en plenes festes nadalenques, un perjudici en la nostra salut, i en la dels nostres sers estimats, i una situació molt més restrictiva. Aprofitem les xifres que hem conegut hui, que evidencien una disminució en el nombre de contagis en els últims dies, per a continuar comportant-nos amb responsabilitat", ha assenyalat la regidora de Sanitat, Estefanía Requeni, qui ha aprofitat per a enviar un missatge a la ciutadania en els seus primers dies com a responsable d'este departament, "m'agradaria que tota la informació que oferim, tinga molt prompte els efectes desitjats. Informarem contínuament la població de tot allò que podem fer per a contribuir a doblegar la corba i no haver de lamentar noves restriccions de cara a Nadal. Així mateix, voldria afegir que el meu treball està a la disposició dels suecans i suecanes, i que estic oberta a qualsevol dubte, suggeriment o aportació que vulguen realitzar-me".\nPer la seua banda, l'alcalde de Sueca, Dimas Vázquez, ha volgut també recomanar prudència a la ciutadania "en l'actualitat, comença a albirar-se que, a curt termini, puguem disposar d'una vacuna per a aquest virus que està assolant, tant sanitàriament com econòmicament, a la nostra societat. Però, fins que eixa solució farmacològica arribe, la millor vacuna que existeix és la nostra responsabilitat individual. Per tant, com a alcalde, m'agradaria que, en aquests dies de festivitats diverses, no ens relaxem davant aquesta pandèmia i no li donem oxigen a un tercer brot que podria ser demolidor en tots els aspectes".