La Cargolina Nº17 2010-2011 by Quim Martin - issuu\nL’estiu s’acosta i el curs 2010-2011 s’acaba! Amb aquest número, el primer digital, que teniu al davant, volem compartir amb tots vosaltres algunes de les experiències i activitats de l’escola: les sortides, xerrades, tallers, Sant Jordi, l’hort, experiències....tantes i tantes coses. Des d’aquí volem donar les gràcies a tots els que heu participat perquè moltes de les activitats hagin estat possible: als mestres que es queden fins tard per una reunió o per fer preparar alguna activitat, el que va a comprar pintura quan no n’hi ha, el que busca quin és el millor pressupost, el que va de colònies....Als monitors, que ens fan l’avió quan no ens agrada la sopa i que ens posen la tireta i ens bufen la ferida d’aquella manera tan màgica. Al conserge, l’administrativa, les cuineres i dones de la neteja que vigilen que tot estigui tan i tan bé i l’escola faci tan de goig. I a tots els pares: que tan ens ajuden els primers anys, quan encara l’escola és un lloc tan nou, els que venen a fer-nos conferències, els que juguen amb els seus fills, els que vareu venir a explicar contes o vivències, els que vau ajudar a celebrar les festes, els que ajudeu a repassar un control a última hora, els que poseu la beta deu cops en un curs ...i a tots els que col·laboren des de casa, cada dia, ajudant a llegir, a fer deures,...en definitiva, a fer de tot!! Els protagonistes de l’escola són els nens i nenes i tots els mestres i pares tenim com a premi veure les cares de sorpresa, alegria i il·lusió dels infants, perquè\nl’ESCOLA SOM TOTS! Moltes gràcies i bones vacances!\nEL SOL DE GAUDÍ\nVERSIÓ DELS LLIMONERS\nELS LLIMONERS HEM FET UNA SORTIDA AL PARC GÜELL PER ESTUDIAR LA NATURA I L’ OBRA D’ ANTONI GAUDI. AL PARC HI HA PALMERES, AMETLLERS, FICUS I MÉS PLANTES. VAM ESCOLTAR ELS OCELLS I NOSALTRES XIULAVEN COM ELLS. HI HAVIA UN JARDINER QUE REGAVA LES PLANTES PER CUIDAR-LES. EL PARC ESTAVA NET I POLIT.\nIMPORTANT. TURISTES COSES\nNOSALTRES VOLIEN ESTUDIAR EL SOL DE GAUDÍ QUE ESTÀ SOTA LES COLUMNES DEL MERCAT; LES COLUMNES TANT ALTES, TANT ALTES QUE GAIREBÉ ARRIBAVEN AL CEL. I QUAN VAM TROBAR EL SOL VAM VEURE TAMBÉ UN POP EN EL SOSTRE.\nPASSEJANT PEL PARC VAM VEURE EL DRAC, LA FONT, EL GRAN BANC DE LA PLAÇA I LA CASA DE L’ARTISTA. TAMBÉ VAM PASSAR PER UN PASSADÍS QUE\nSEMBLAVA UNA COVA... EL SOL DE GAUDÍ TÉ MOLTS COLORS, EL VERD, EL BLAU, EL VERMELL, EL GROC I EL TARONJA. ENS HA AGRADAT MOLT.\nA L’ESCOLA HEM FET EL SOL DE GAUDÍ. HEM\nPAPERS DE SEDA DE MOLTS COLORS I ELS HEM ENGANXAT EN UN FULL IMITANT EL TRENCADÍS QUE HEM VIST AL PARC GÜELL.\nHEM GAUDIT MOLT AMB AQUESTA ACTIVITAT.\nLA CLASSE DELS AMETLLERS EXPLIQUEN: LA SORTIDA A LA FUNDACIÓ MIRÓ Van entrar i ens va venir a buscar la Raquel, la que ens explicava les coses. Lo primer de tot vam anar al pati a veure una figura: una escultura de metall. Era rectangular tenia com una porteta que semblava de fusta, tenia un guant penjant amb una cadena i era de color fosc, es podia donar la volta a l’escultura. Després a dintre vam seure davant del tapís. Vam veure una estrella, la lluna, colors, una cara d’un gat, hi havia una forma que semblava un vaixell o una bandera, estava fet de roba, de cordes i de llana, semblava que hi havia un senyor. Ens va agradar molt i era molt gran. Al costat hi havia un mural. Es veien unes mans i es veia com van tirar una galleda de pintura negra, també hi havia color groc i color gris. Vem veure també una escultura feta amb mercuri, era d’un amic del Joan Miró (CALDER), hi havia com un tobogan i com una piscina per on baixava el mercuri, ah i era de ferro. La parella d’enamorats. Ens va agradar molt, és una escultura que està pintada de colors blau, groc, vermell i negre, li vam donar la volta per veure-la tota, la Judith i el Teo es van posar igual que l’escultura com si es volguessin donar una abraçada i després van llegir el nom. Al pis de dalt i hi havia un quadre d’una nena amb el cabell ros , tenia la pell blanca i tenia una cueta com la de l’Uma. “La vaileta” Vem veure un quadre que es deia personatge davant del sol , era groc i negre i també vermell, tenia com un triangle. Després la Raquel gran ens va explicar que en Miró sempre que pintava personatges els hi feia “3” cabells i vam anar buscant personatges per tota la sala. El darrer quadre va ser el del puntet blau, el paisatge, vam veure una vista, com un globus, un planeta, la neu.... I al final de tot la terrassa on hi havia escultures una mica estranyes, però molt divertida, vam córrer i ens ho vam passar molt bé.\nAL PARC GÜELL ANEM PLEGATS. L’ART DE GAUDÍ ENS HA FASCINAT.\nEL DRAC , LES CASETES I LES PEDRES, TOT UN DECORAT.\nLA MÚSICA ENS HA ACOMPANYAT.\nHEM OBSERVAT, TOCAT I OLORAT TOT TOT EL QUE PEL CAMÍ HEM TROBAT. HENS HA AGRADAT VIURE UN DIA ESPECIAL A LA NATURA, L’ART I ELS AMICS.\nELS PINS HEM ESMORZAT, JUGAT I AMB LA SORRA HEM DIBUIXAT.\nHA ARRIBAT L’HORA DE MARXAR. A L’ESCOLA ANEM CONTENTS DE GAUDIR GAUDI.\nTALLER DE BIBLIOTECA DEL CICLE INICIAL Aquest curs els nens i les nenes del cicle inicial hem fet cada setmana un taller a la biblioteca que ens ha agradat moltíssim. Els grups estaven formats per alumnes de les classes de 1er i de 2on, d’aquesta forma ens podíem ajudar molt els uns amb els altres. Aquí us volem presentar algunes de las activitats que hem realitzat i que ens han ajudat a ficar-nos en el món meravellós dels llibres. Hem après com es fa un llibre i quantes persones es necessiten per fer-ho. També, hem tingut la sort de poder comptar amb la visita de una il·lustradora de contes, la Maria Rius que ens va explicar moltes coses curioses i ens va ajudar a entendre la seva feina. Nosaltres, desprès hem provat de ser també il·lustradors i ens ha costat molt, encara que ha estat molt interessant. Com ho hem fet?: Història d’en FOTOLITO La mestra ens ha llegit un conte que es té per títol: “La Pipa ha perdut la son”, però en un moment de la lectura ha deixat de llegir i ens ha deixat que nosaltres imaginéssim com continuar la història, però amb una il·lustració. I aquestes són algunes de las nostre obres:\nNens i nenes fent d’il·lustradors.\nUna altra activitat molt emocionant ha estat inventar e interpretar una petita història amb titelles. És divertidíssim fer de titellaire!! Amb aquesta experiència hem elaborat una llista de normes a tenir en compte quan fem teatre: • El to de veu ha de ser ni molt fluix ni cridar. Hem de parlar amb expressions, i si hem d’interpretar un personatge o animal podem canviar la nostra veu de sempre. També, podem imitar sons i sorolls d’animals i d’objectes. • Els espectadors ens han d’entendre, per això hem de parlar clar i a poc a poc. Hem de deixar acabar al company per començar a parlar nosaltres. • Per començar presentem els personatges del conte i li posem un títol. La nostra història ha de tenir molt de diàleg i poca narració. • Quan movem els titelles hem d’estar ben amagats darrera de l’escenari i fer servir tot l’espai. • La història ha de tenir un començament, unes aventures i un final. Entre tots hem de decidir un ordre i posar-nos d’acord qui sortirà primer i qui ho farà desprès. També, podem fer que el públic intervingui fent-li preguntes o cantant. Hem de marcar quan acaba el conte.\nTITELLAIRES DEL CICLE INICIAL\nCONTES DE LLOPS Les nenes i els nens de la classe dels Castanyers de 1er de Primària hem llegit i ens hem explicat un munt de històries de llops. Hem vist que el llop no sempre és un personatge lleig i dolent, que vol menjar-se a tothom. Els contes han estat molt variats ha hagut històries tradicionals com “La caputxeta vermella” i contes més moderns com “l’Edu, el llop petit”. Ens ha semblat molt divertit sentir contes molt diferents. També, hem parlat i entre tots us volem recomanar aquests contes de llops: •\nSÓC EL MÉS FORT! – Mario Ramos: ens ha agradat veure com el llop deixa de sentir-se l’animal més fort per sentir-se l’animal més petit. • EL LLOP A TORNAT! – Geoffroy de Pennart: reuneix a tots els animals que tenen por del llop i té un final inesperat. CACA DE VACA – Stephanie Blake : conte per a riure en la que el llop pren un paper diferent al de sempre. EN LLOBATÓ S’ENAMORA – Philippe Matter: ens agrada sentir les tonteries que fa en llobató quan arriba una amigueta nova a la classe.\nEl plaer de llegir i poder compartir el que llegim és fantàstic !!!\nEns ha escrit el llop ! Us explicarem una cosa, que ens ha passat aquest any a la classe dels garrofers. Hem tingut la sort de conèixer a la Georgina Llapis una cartera de Barcelona que en el seu temps lliure és aventurera i investigadora. Ens ha vingut ha visitar dues vegades i ens ha explicat unes aventures fantàstiques. La Georgina té les adreces de molts dels personatges dels contes. No us podem explicar com les ha aconseguit, es un secret! Li vam demanar per favor que li fes arribar al Llop unes cartes que li havíem escrit i com és molt amiga nostra, doncs ens va fer el favor. I sabeu què? Doncs que el llop ens va contestar! Si, de veritat, vam rebre per correu postal una carta del llop per a la classe dels garrofers. Aquí la teniu :\nA que és simpàtic el llop? Amb la mala fama que té i mireu quina carta més bonica que ens ha enviat. A veure si el proper any la Georgina ens torna a visitar i podem escriure a un altre personatge. Ens agradaria molt! CLASSE DELS GARROFERS\nCOM HAUREM DE TENIR CURA DELS LLODRIGONS? Mentre els roures i els castanyers esperem els naixement dels llodrigons estem aprenen un munt de coses sobre els conills per poder-los cuidar molt bé.\nHem imaginat, parlat i aprés com fan aquests animals les diferents funcions vitals de tot ésser viu: nutrició, relació i reproducció.\nTambé hem aprés a distingir les plantes que mengen: lletissons, dent de lleó, alfals, fonoll...\nHem estat molt interessats per saber com es formen els llodrigons a la panxa de la conilla i sobre tot com els arriba el menjar i lâ€™oxigen.\nPer fi arriba el dia esperat i ens neixen quatre llodrigons, per desgrĂ cia un de mort.\nEstem molt intrigats per saber com devien estar a la panxa de la seva mare i hem dibuixat com ens ho imaginàvem i entre tots en parlem.\nA partir d'aquest moment tenim molta feina per proporcionar-los tot el que necessiten per viure en bones condicions: posar-los menjar, netejar la gàbia i manifestarlos estimació.\nÚltimament els llodrigons ja han crescut força. Ja tenen pèl i comencen a sentir i veure el que passa al seu entorn. De moment no els hem pogut tocar perquè la conilla no ens deixa. També hem reflexionat sobre com i què aprenem dels conills i hem aplicat els nostres coneixements per aconsellar sobre el que s'ha de fer i saber si es vol tenir una mascota.\nAquest any a la classe dels Garrofers hem tingut cucs de seda. Els hem cuidat molt bé, hem investigat i els hem observat molt. Hem aprés moltes coses dels cucs. Us explicarem unes quantes: -\nEl nom científic del cuc de seda és Bombyx mori. Quan neix es negre molt petit i pelut. El primer que menja és la closca de l' ou. Després sempre menja fulles de morera blanca fresques. A força de menjar fulles de morera acabarà pesant deu mil vegades més que quan ha sortit de l’ou. - Té 6 edats - A finals de la tercera edat es diferencien els mascles de les femelles. Les femelles creixen més que els mascles. Aquí teniu una foto de cada edat i quina edat és :\n- Després de teixir el capoll amb la bava que secreten, els cucs descansen i fan una nova muda. - Al cap d’uns dies es converteix en nimfa, crisàlide o pupa. Semblen una mòmia. - La seva coberta primer es tova i transparent, després es torna dura i opaca de color marronós. - Al lloc on tenien les potetes, apareixen taques o puntets.\n- Després torna a dormir i va donant voltes dins al capoll. A poc a poc es convertirà en papallona, li anirà sortint primer les antenes i després les ales.\n- Per sortir haurà de trencar el capoll.\n- Estira les ales i es converteix en papallona.\n- La papallona no pot volar, es mou caminant. - Les femelles busquen parella. Els mascles arriben i donen voltes a la femella i si s' agraden ajunten les seves closques i estan junts. Quan se separen les femelles posen els ous. - Inicialment els ous són de color groc, després els fecundats es tornen de color marró. Els ous que no tenen cap cuc a dins continuen de color groc.\n- A la primavera següent, quan broti la morera, el seu menjar, de l’ ou naixerà un cuc.\nFa milers d’anys que els xinesos van començar a criar els cucs de seda i a teixir i a filar la seda. Com? Abans que la crisàlide es desperti convertida en papallona i que trenqui el fil del capoll per sortir-ne, l’ofeguen amb aigua bullent o amb aire calent. Només deixen que surtin unes quantes papallones, perquè ponguin ous i comenci un nou cicle. Després es pentina el capoll per trobar el cap del fil i poder-lo descargolar. De cada capoll se’n treu un fil que fa de sis-cents a dos mil metres de llargada. S’estiren junts els fils d’uns quants capolls, és a dir, es filen. Així s’obté la seda greja, que s’enrotlla en madeixes i és deixa a punt per acabar el procés:tenyir el fil i teixir-lo.\nLa seda ha estat sempre una de les fibres més apreciades, símbol de luxe i de riquesa. Durant centenars d’anys la seda va ser un dels productes més importants del comerç entre Orient i Occident, fins al punt que de la ruta que seguien els mercaders des de la Xina fins al Mediterrani, avui en diem “la ruta de la seda”. Tant el cuc de seda com el seu aliment, la morera blanca, són originaris de la Xina. Els xinesos van començar a filar i a teixir la seda fa milers d’anys. Molt aviat també van aprendre a criar els cucs de seda i a obtenir-ne el fil. Les restes de seda més antigues que s’han trobat tenen gairebé cinc mil anys.\nDe mica en mica els teixits de seda es van escampant des de la Xina per tot Àsia. La seda era tan valuosa, que servia com a moneda. Diuen que els romans van veure la seda per primera vegada durant una batalla. Van adonar-se que les banderoles dels seus enemics eren fetes d’un teixit molt suau i d’uns colors molt vius. A partir d’aleshores l’ interès per la seda es va anar estenent i va augmentar el seu comerç. Però l’obtenció de la seda va ser un secret que els xinesos van guardar gelosament durant segles. Estava prohibit treure de la Xina cucs de seda i llavors de morera blanca. Finalment, però, el secret va ser descobert, segons el que expliquen les llegendes, gràcies a l’astúcia i a l’engany.\nCom ja sabeu una llegenda és una narració que explica un fet real barrejat amb elements imaginaris. Hi ha diverses llegendes que expliquen com es va esquivar la prohibició de treure de la Xina ous de cucs de seda i llavors de morera. Una de les més conegudes diu que cap al segle V el rei de Yutian, un país de l’ Àsia Central, va demanar la ma d’una princesa xinesa. L’emperador la hi va concedir i el rei va enviar un ambaixador a buscar la princesa. L’ambaixador, en veure que tots els vestits de la princesa eren de seda, li va dir que el seu país no hi havia seda ni cucs per fer-ne. La princesa que no es podia ni imaginar la vida sense aquells vestits, va decidir que l’ única solució era portar ous de cucs de seda i llavors de morera al seu nou país. Va pensar com ho podia fer i, com que duia un pentinat d’aquells tan complicats, ho va aprofitar per amagar-se entre els cabells uns quants ous i llavors. L’emperador va acomiadar la seva filla i l’ambaixador amb una gran festa sense imaginar que amb ells s’escapava el secret més ben guardat de la xina.\nCLASSE DELS GARROFERS\nCONFERÈNCIES DE 4T. Aquest any els nens i nenes de la classe de l’olivera fem exposicions o conferències sobre temes diferents. Cadascú s’ha preparat a casa un tema, el que ha volgut, una sortida amb la família, l’esport favorit, una afició, etc. Quan ja el tenia preparat l’ha explicat a la resta de companys de classe. Alguns han portat un power point, d’altres una cartolina amb fotografies, d’altres un instrument musical,… Després de sentir la conferència dels company els podíem fer preguntes per aclarir alguns dubtes. Alguns dels temes que s’han exposat a la classe eren: La trompeta, El molí d’aigua i la seva força, Els dinosaures, La música i la vida, Madagascar, El bàsquet, El judo, Tradicions de Catalunya, Dissenys de moda, … Ens ha agradat molt fer aquestes conferències perquè hem perdut la vergonya a parlar en públic. També hem après moltes coses sobre temes molt interessants.\nCOM ES DESPLACEN ELS VAIXELLS I PER QUÈ NO S’ENFONSEN? Els roures durant el tercer trimestre ens varem plantejar la pregunta: "Com es desplacen els vaixells i per què no s’enfonsen?" i per trobar alguna resposta a la nostra pregunta varem realitzar un munt d’activitats. En un primer moment varem parlar del que pensàvem que aprendríem, com hauríem de treballar , fer les feines i com ens comportaríem amb els demés. Després varem expressar per escrit i mitjançant dibuix el que sabíem dels vaixells a nivell individual i després ho vam compartir amb els companys i companyes per anar aprenent de les idees de tothom. Tots teníem clar que els vaixells necessiten que se’ls hi apliqui una força per fer-los desplaçar. Per comprovar-ho vam buscar maneres de fer-los moure i vam descobrir que ho podem fer a partir de diferents fonts d’energia. Vam comprovar que el sol, l'aire en moviment, les gones elàstiques, les piles, el vapor d’aigua, l’aigua en moviment, els imants, aspirines efervescents, bicarbonat, el nostre impuls... transmeten una força que permet desplaçar petits vaixells. Posteriorment vam dissenyar un vaixell i el vam construir amb l’ajuda del grup cooperatiu.\nEl més divertit va ser fer-ho navegar i poder observar com alguns es tombaven, altres s’enfonsaven, alguns no es desplaçaven i altres sortien volant. Una vegada detectats aquests petits problemes em vam parlar i els vam solucionar.\nDesprés vam investigar les variables que influeixen en el fet que no s’enfonsin: forma del buc, material de que està fet, pes/densitat del material, centre de gravetat, simetria i la importància de que no hi entri aigua.\nPer acabar el tema vam parlar del que havíem descobert i aprés i vam aplicar els nostres coneixements per resoldre una qüestió problema que se’ns va plantejar. Els roures\nTALLER DE CIÈNCIES DE CICLE INICIAL Els roures i els castanyers a l’hora del taller de ciències hem imaginat, pensat, observat, experimentat, hem fet prediccions, hem intercanviat punts de vista diferents i hem extret conclusions i nous coneixements. Hem experimentat amb l’aigua i hem descobert les seves propietats.\nPer celebrar l’any de la química hem fet diferents activitats perquè ens adonéssim de que al produir-se una reacció química es creen noves substàncies. Hem fet vi i hem descobert que intervenen uns petits microorganismes anomenats llevats i hem pogut comprovar com en el suc de raïm gràcies a ells se’ns crea alcohol i es desprenen uns gasos nous.\nTambé hem fet interaccionar diferents llavors amb aigua, aire i amb foc.\nLes llavors quan han estat en contacte amb la humitat de l’aigua, aire i llum s’han convertit en petites plantes.\nQuan hem tingut les llavors, uns dies, amb aigua freda o les hem fet bullir amb aigua han canviat algunes de les seves propietats s’han fet més grans, més toves, ha canviat el color, l’olor i es podien trencar i treure la pell.\nQuan les hem posat en una paella al foc hem observat que la llavor de blat de moro s’ha convertit en crispeta però no les altres llavors. Hem fet prediccions de per què aquesta llavor s’ha convertit en crispeta i les altres no i hem buscat informació per saber-ho. Les altres llavors les hem deixat més estona al foc i ha començat a sortir fum de la paella i les llavors s’han cremat i han quedat negres com el carbó. Hem descobert que al cremar-se les llavors es produïa una reacció química perquè s’han creat substàncies noves: carbó i els gasos que s’han després en forma de fum.\nTambé hem volgut experimentar diferents conceptes físics com la posició, la trajectòria, el moviment constant i el variable (acceleració i frenada), la velocitat ... Primer ho hem experimentat amb el cos, després amb cotxes de corda i finalment hem representat gràficament els diferents conceptes treballat.\nTREBALL D’OBSERVACIÓ SOBRE EL QUADRE “BLAU II” DE JOAN MIRÓ\n1. PAPER BLAU: QUÈ HI VEIEU? EL BLAU, UNA TACA BLAVA BLAU COM ...\nEL MAR, EL CEL, L’AIGUA DE LA BANYERA, L’AIGUA DEL RIU, L’AIGUA DE LA PISCINA, EL CONTENIDOR DEL CARTRÓ, ELS ULLS DEL JOEL I DE LA LILY\nQUIN SOROLL FA? SH..SH..SH..SH...SH..SH..SH..SH..., ONADES DEL MAR\nÉS FRED O CALENT?\n2. PAPER NEGRE:\nLA NIT, LES RATLLES DE LA ZEBRA, ELS CABELLS, LA XOCOLATA NEGRA, QUAN S’APAGUEN ELS LLUMS, QUAN ÉS FOSC, UNA COVA, UNA RODA DE COTXE O DE MOTO, UNA MINA DE DIAMANTS, LA PUNTA DEL LLAPIS , FOSC COM UN CASTELL\n3. PAPER BLAU I AFEGIM TAQUES NEGRES\nQUÉ HI VEIEU? TAQUES NEGRES, RODONES NEGRES, PUNTS NEGRES QUÉ SÓN?\nPEDRES VOLCÀNIQUES, CENDRA, ESTRELLES, PEDRES, CARES DE RATPENAT, ROQUES DE L’UNIVERS, TROSSOS DE TRONC CREMAT, PETJADES.\nQUI HA FET LES PETJADES?\nUNA VACA, UN DINOSAURE, UN CAVALL, ELEFANTS, UN PORC, UN GOS, UN GAT, UN LLOP.\n4. PAPER VERMELL\nVERMELL COM... EL FOC, LES ESPURNES, EL COR, UN LLAPIS VERMELL, LA TAULA, UN VOLCÀ AMB FOC, LA SANG, EL PEBROT, EL TOMÀQUET, EL SOL. QUIN SOROLL FA?\nCRRR,CRRR,CRRR, FUSH! EL DEL FOC\n5. PAPER BLAU AFEGIM TACA VERMELLA\nUNA RATLLA VERMELLA\n“UNA ESTRELLA FUGAÇ”, UN TROS DE FOC, LAVA, UN METEORIT, UN PETARDO, FOC D’UN DIABLE, UN OCELL, UN COET.\nTREU FOC, FA FUM, DISPARA, S’ENLAIRA, VA RECTE\nA L’ESPAI, AL CEL, CAP A LA LLUNA, CAP ALGÚN PLANETA, CAP A LES ESTRELLES\n6. QUADRE : BLAU II (JOAN MIRÓ)\nARA ENS INVENTAREM UNA HISTÒRIA... HI HAVIA UNA VEGADA UN COET QUE PASSAVA AL COSTAT D’UNES ESTRELLES NEGRES AL CEL, VA ANAR MOLT AMUNT DEL CEL, A LA LLUNA, PERQUÈ TENIA PRESSA PER ANAR A VEURE UNS ASTRONAUTES QUE HAVIEN DE RESCATAR PERQUÉ S’ESTAVEN CAIENT EN UNS FORATS NEGRES, EN AQUESTS FORATS VIVIA UN DRAC QUE TENIA CENT CAPS, DEU CUES I TAMBÉ TRENTA POTES. QUAN VAN ARRIBAR VAN OBRIR LA PORTA DEL COET I VAN ENTRAR A LA COVA DEL DRAC, AQUEST VA SORTIR DE LA COVA I ELS VA ESPANTAR, EL HI VA FER TANTA POR QUE VAN SORTIR I ES VAN ESCAPAR, ES VAN AMAGAR AL COET I LES ESTRELLES PERÒ AL FINAL VAN PODER MATAR EL DRAC AMB LA PUNXA DEL COET I AIXÍ VAN RESCATAR ALS ALTRES ASTRONAUTES.\nCURIOSITATS ( Totes aquestes coses i moltes més les hem aprés amb les conferències que hem fet durant tot el curs a la classe dels Garrofers )\nSabieu que… La Sequoia és l’arbre més alt del mon. (Estats Units – 111 metres) El Xiprer de Tule és l’arbre més gruixut del món. Farien falta 30 nens/es per rodejarlo.( Mèxic - 35 metres) La Rafflesia és la flor més gran del món (Indonèsia 1 metre) El Bambú gegant pot créixer fins un metre cada dia ( Xina) L’avet de Dalarna és l’arbre més vell del mon (9.550 anys – El coco és la Suècia) llavor més gran del món (Hawai) l\nLes seves flors segueixen el sol, per això es diuen gira-sols.\nLa Titanca Fa flors quan té 100 anys (Andes)\nLa flors de l’ Hibisc només duren 1 dia (Xina) La flor de l’edelweis porta abric per aguantar el fred\nLes plantes carnívores mengen insectes per tenir sals minerals Les tiges dels cactus són dipòsits d’aigua, les seves fulles són punxes per protegir-se Fins al moment el cavall més petit del món és un equí que pesava quatre quilos i fa 35 cm\nEl cavall més gran del món fa 2 metres i 2 cm d’alçada\nEls fongs es reprodueixen per espores i el bolet és el seu aparell reproductor, que deixa caure les espores de sota el barret(himeni).\nA l’ antic Egipte, uns 2700 abans de Crist, un pare va deixar escrit en uns papirs uns consells pels seus fills. Deien més o menys... - Hi haurà ocasions en les que serà millor tenir la boca tancada, per no ficar la pota, no crear-te enemics i poder aprendre del que escoltes. - Quan mengis amb molta gent no et comportis com un golafre, menja poc a poc i del que tinguis més a prop, perquè si t’ infles fins que no puguis més seràs assenyalat per sempre per la teva avarícia i golafreria. - No presumeixis de la teva força ni provoquis embolics amb els teus companys. Evita enfrontaments i baralles. Resumint... No et fiquis en problemes. Ja veus, que encara que siguin consells de fa 5000 anys us poden ser d’ utilitat, pel que sembla les bones maneres no caduquen.\nTambé aquells egipcis van inventar cosmètics per la pell i el cabell, locions i ungüents per la caiguda del cabell i l’ eliminació d’ arrugues… , eren uns veritables genis!!!\nA l’ Edat Mitjana els cavallers iniciaven la seva formació quan encara eren nens (cap als set anys), eren enviats a viure a la residència d' un cavaller. Allí servien com aprenents fins que es feien grans i es convertien en escuders.\nInternet va començar l’any 1969, quan el Departament de Defensa dels Estats Units va desenvolupar ARPANET. Una xarxa d’ordinadors que tenia per objectiu eliminar la dependencia d’un ordinador Central, i així fer menys vulnerables les comunicacions militars. CLASSE DELS GARROFERS\nEXPERIMENTAR AMB LES PLANTES . A la classe de les oliveres hem estudiat la nutrició de les plantes. Hem fet grups i cada grup va plantar llenties en 5 recipients. En el primer test no hi havia terra, només cotó. En el segon test no hi havia aigua, no el vam regar. El tercer recipient estava tancat i no hi podia entrar l’aire. El quart estava ficat en una capsa de sabates i no tenia llum del sol.\nPer últim, hi havia un test que tenia tots els elements: aigua, terra, llum i aire. Cada 3 o 4 dies fèiem una observació i apuntàvem en una graella els canvis que es produïen en les plantes. Podíem comparar i extreure’n conclusions. Hem après el que necessita una planta per poder viure i ens ha agradat molt la forma d’aprendre- ho. Ens agradar molt experimentar, és divertit i aprenem moltes coses.\nEXPERIMENTEM AL LABORATORI La classe de 5è a medi natural hem anat diverses vegades al laboratori per experimentar i una d’aquestes activitats va ser observar les cèl·lules. El primer que vam fer va ser col·locar un tros molt fi de ceba, per poder observar les cèl·lules vegetals. A continuació varem introduir un líquid anomenat “blau metilè” que permetia veure amb facilitat les cèl·lules. Es veien perfectament els teixits cel·lular, en canvi les cèl·lules es veien petites. Quan varem acabar l’observació d’aquesta cèl·lules, vam continuar observant les cèl·lules animals de la saliva. Aquesta experiència va ser sorprenent i vam aprendre moltes coses sobre les cèl·lules.\nLES PISSARRES DIGITALS Al començament de curs, sempre corria el rumor de que posaríem pissarres digitals al nostre col·legi. Finalment, abans de les vacances de Nadal, ens van dir que ens les posarien el trimestre vinent i així va ser! Ara ja en tenim pissarres digitals a les classes de 5è, 6è i audiovisuals. El primer dia de trimestre, ens van ensenyar alguna cosa de com funcionaven: la vam estrenar amb una pel·lícula, “slastic”, i fins ara hem vist un vídeo, ens han ensenyat fotografies a socials, hem corregit fulls de mates, hem fet un joc de senyalitzacions (camí escolar ) per la setmana vial i redactem conjuntament. Com sabem poca cosa sobre aquestes, la Natàlia, el Cristian i l’Aitana fan, cada dimecres, un curs de formació per moltes més coses. Una vegada estiguin ben informats, les farem servir!!!! Èric, Lluis i Gerard (5è)\nFem un circuit elèctricCom cada any els alumnes de sisè han treballat l’electricitat i al final del tema han fet un petit projecte. Aquest treball consistia en realitzar un circuit elèctric dins d’una capsa de sabates. Al treball no només s’hauria de fer un commutador també s’havia de decorar la capsa per dins. Per representar una habitació de qualsevol mena i...\nQuè és un commutador? Vosaltres teniu una llum a casa que es pot tancar per diferents interruptors? Doncs això és el que hem fet nosaltres, els alumnes de sisè, a la nostra capsa de sabates. Yised Càrdenes i Júlia Gabarrell (6è)\nCÒMICS D’ULISSES Sabeu que Ulisses era un heroi grec que va passar moltes aventures? Aquest any hem fet uns còmics sobre les aventures d’aquest personatge. Primer vam veure un tros de la pel·lícula l’Odissea per saber de què anava la història. Quan finalment havíem acabat de veure la petita part de la peli, vam pensar per parelles de què volíem que tractes el nostre còmic. Després d’uns dies de treball ja havíem acabat. I van quedar així de xulos!!!!!!!!!\nMapes antics Abans els mapes es feien sense poder verificar si estava bé perquè no tenien els aparells necessaris. En els llocs desconeguts, com que no se sabia què hi havia, s’hi dibuixaven monstres. Els de 6è hem fet uns mapes amb cafè perquè semblessin antics. Vam retallar els continents d’un mapa actual i vam copiar les fronteres. Després vam posar el nom de cada país i els van pintar. Finalment, vam retallar les bandes onduladament. Biel Pallarès i Joan Francí (6è)\nobservem el sol Ja sabem que durant l’any hi ha diferents estacions en les que fa més calor o més fred, els dies duren més o menys i el sol està més o menys alt. Totes aquestes coses es poden observar cada dia, ara us expliquem com: podeu conèixer la durada del dia a Barcelona en la següent pàgina web: http://www.horlogeparlante.com/spanish/espana_barcelona_501.php Si cada dia, amb un pal perpendicular a la terra, el poseu a la mateixa hora (cap al migdia) en un lloc obert (nosaltres el varem posar al nostre pati tranquil) veureu que la seva ombra va augmentant o disminuint de mida. Apunteu els centímetres que mesura cada dia en una graella! Això ens mostra que el sol està a diferents alçades segons el moment de l’any. A més a més hem observat que, quan està més alt, sempre es troba al sud! Amb totes aquestes dades es poden fer gràfics i representacions perquè sigui més fàcil entendre-ho. Coses que s’han de saber: 1. Els equinoccis són els dies en que el dia dura igual que la nit, 12h (21 de setembre i 21 de mars), els solsticis són els dies en que el dia dura més de tot l’any o menys (21 de juny i 21 de desembre)\n2. El sol es veu més alt en el cel el dia del solstici d’estiu i més baix el dia de l’equinocci. Aquesta és una representació del recorregut del sol els dies més significatius de l’any.\nPer continuar amb les observacions hem de tenir en compte una cosa molt important. Com ja sabem, la llum es propaga en totes direccions però els rajos de sol arriben paral·lels a la terra!\nL’angle que fa l’ombra que hem mesurat amb el rajos ens indica com d’alt està el sol. A Barcelona el dia dels equinoccis el sol està a una alçada de 49º. El solstici d’estiu sumarem 23º i el solstici d’hivern restarem 23º.\nUna curiositat. La latitud d’un país es pot calcular a partir d’un dia d’equinocci. A Barcelona estem a una latitud de 41º. Alumnes de 6è. Dibuixos i representacions extretes del quadern de notes d’en Pau Forcada i Yised Càrdenas.\nLES RECEPTES DE CUINA Com que arriba l’estiu i sabem que tothom disposa de més temps, us proposem algunes receptes perquè pugueu realitzar. LA RECEPTA DE CUINA (Adrián de segon) QUÈ VOLEM FER? Batut de maduixa i plàtan QUÈ NECESSITEM? INGREDIENTS 250 ml de llet, 50 g de sucre roig, 400 g de maduixes, 2 patates, 2 iogurts naturals. MATERIALS 1ganivet,1batedora. QUÈ HEM DE FER? (PROCÉS DE PREPARACIÓ) 1) Pelar i tallar els plàtans 2) Netegem les maduixes i traiem les fulles verdes 3) Tallar les maduixes 4) Ficar les maduixes i els plàtans al got batedora. 5) Batreu tot. 6) Posar el batut en un got i ja està preparat.\nLA RECEPTA DE CUINA (Berta de segon) QUÈ VOLEM FER? Magdalenes QUÈ NECESSITEM? INGREDIENTS 2 ous, 280gr farina, 200gr sucre, 200gr llet, 15gr llevat en pols i sal MATERIALS Bol, batedor, motlles de magdalenes ,forn i una bàscula QUÈ HEM DE FER? (PROCÉS DE PREPARACIÓ) 1) Batre els ous amb el sucre. 2) Afegir l’oli a poc a poc.\nAfegir la llet. Tamisar la farina i tirar-la en el llevat. Deixar reposar a la nevera 1h. Posar al forn mitja hora.\nLA RECEPTA DE CUINA (Mar de segon) QUÈ VOLEM FER? Gelats QUÈ NECESSITEM? INGREDIENTS Petits Suïs MATERIALS Pals gruixuts o cullera i congelador QUÈ HEM DE FER? (PROCÉS DE PREPARACIÓ) 1) Agafa els petit Suïs i sense treure la tapa, clava-hi un pal o una cullera 2) El poses en el congelador 4 hores. 3) Quan el treguis i el provis podràs comprovar que bo.\nELS AMETLLERS HEM APRÉS DELS BOMBERS… •\nPER TRUCAR ALS BOMBERS HEM DE TRUCAR AL 112 . HEM DE DIR EL CARRER, EL NÚMERO DE LA PORTA I EL NÚMERO DEL PIS, I TAMBÉ SI ESTEM A BARCELONA O A UN ALTRE POBLE.\nEL FUM PUJA CAP A DALT, PUJA CAP AL SOSTRE O EL DARRER PIS I DESPRÉS TORNA A BAIXAR A POC A POC, PER AIXÒ ENS HEM D’AJUPIR O ANAR PER TERRA COM SI FÓSSIM SERPS\nNO ENS HEM D’AMAGAR MAI A SOTA EL LLIT , L’ARMARI NI A CAP ALTRE LLOC.\nMAI SI HI HA UN FOC S’HA DE BAIXAR PER L’ASCENSOR.\nELS BOMBERS APAGUEN EL FOC DE LES CASES, ELS BOSCOS O ELS COTXES.\nTAMBÉ FAN ALTRES COSES, RESCATEN GATS, AJUDEN ALS ACCIDENTS, SI HI HA INUNDACIONS, PORTES QUE NO ES PODEN OBRIR, RESCATEN GENT A LA MUNTANYA.... ELS DE BADALONA EL DIJOUS VAN ANAR A BUSCAR UN SENYOR GRAN QUE S’HAVIA PERDUT AL BOSC\nELS BOMBERS SEMPRE ESTAN PREPARATS, I DEIXEN PREPARADA LA ROBA\nPORTEN UN CASC QUE TÉ ULLERES I UNS PANTALONS FETS DE ROBA QUE NO ES CREMA I QUE SEMBLEN DE PALLASSO, ES DIUEN “FOFITO”\nELS CAMIONS DELS BOMBERS: •\nLA SIRENA POT SONAR MÉS FORT O MÉS FLUIX, FORT DE DIA I FLUIX DE NIT\nPORTEN AMPOLLES D’AIRE PER RESPIRAR (ÉS AIRE DEL QUE RESPIREM NORMALMENT) AMB UNA MASCARETA PER SI HI HA FUM.\nPORTEN ALGUNA AMPOLLA D’OXIGEN PERÒ NOMÉS PER SI ALGÚ ESTÀ MALAMENT.\nPORTEN UN DIPÓSIT D’AIGUA QUE ES DIU “BOMBA”, DE 1000 LITRES O MÉS SI ÉS EL CAMIÓ GRAN.\nALGUNS PORTEN ESCALA I ÉS MOLT IMPORTANT, HI HA UN MANDO PER PUJAR-LA I BAIXAR-LA.\nPORTEN MOLTES MÀNEGUES DE TOTES LES MIDES I ES PODEN AJUNTAR PER FER UNA MÀNEGA GEGANT\nPORTEN CAPSES D’EINES ON HI HA DESTRALS, MARTELLS I D’ALTRES QUE PODEN NECESSITAR.\nELS AMETLLERS AL COSMOCAIXA\nVAM ANAR AL CLIK A INVESTIGAR. ENS VAN DONAR UNES BATES PER SEMBLAR CIENTÍFICS\nVAM: MIRAR, TOCAR, OLORAR, JUGAR, CÓRRER, I DESPRÉS DE TOT VEM PARLAR DE TOT EL QUE HAVÍEM DESCOBERT. • •\nMIRALLS: EN UN ENS VEIEM PETITS I EN DOS ENS VEIEM GRANS HI HAVIA UNA MENA DE FONT PER ON BAIXAVA L’AIGUA ,HAVIA VAIXELLS QUE SURAVEN, TENIA UN MÀNEC I SI EL MOVIES L’AIGUA PUJAVA I BAIXAVA I PODIEM FER BAIXAR ELS VAIXELLS DES DE DALT A BAIX MOVENT L’AIGUA. •\nHI HAVIA UNES BARANES AMB INSTRUMENTS PENJANT, TAMBORS, PLATS, PANDERETES, MARAQUES, PLATERETS, ALGUNS ES TOCAVEN AMB LES MANS, PERÒ HI HAVIA QUE SI APRETAVES AMB EL PEU A TERRA SONAVEN.\nL’HIPOPÒTAM: ESTAVA FET DE PAPER MACHÉ, ERA MOLT GRAN I S’HAVIA DE PUJAR DEL TERRA AMB UNA PALANCA, TAMBÉS ES PODIA FER PER LA PANXA. HI HAVIA “DOS PANXES” TARONGES QUE SI PARLAVES PER UNA ET SENTIEN A L’ALTRA COM UN TELÈFON. NO VEIEM CAP TUB PER ON ANAVA LA VEU PERÒ ENS VAN DIR QUE EL TUB ANAVA PER SOTA DEL TERRA. EL TÚNEL D’AIRE: COMPTAVES FINS A 10 I SORTIA MOLT DE VENT PELS COSTATS, PRIMER D’UN COSTAT I DESPRÉS DE L’ALTRE COSTAT. HI HAVIA UN VENTILADOR A CADA COSTAT I HAVIA GLOBUS, QUAN FUNCIONAVA EL VENTILADOR DÚN COSTAT ELS GLOBUS ANÀVEN CAP A L’ALTRE COSTAT . VEM DESCOBRIR QUE EL VENT, ÉS L’AIRE QUE ES MOU HI HAVIA UNA PISCINETA AMB AIGUA I SABÓ AMB UNA RODONA, UN TRIANGLE I UN QUADRAT GRAN, SI BUFÀVEM O ELS MOVIEM MOLT DE PRESSA ES FEIEN BOMBOLLES. VEM DESCOBRIR QUE LES BOMBOLLES SEMPRE SORTIEN RODONES, TOTES LES RODONES DEL MÓN SÓN RODONES. • VEM FER CONSTRUCCIONS AMB PECES GRANS • VEM PUJAR PER UNA CORDA QUE ET PODIES ENFILAR I A DALT HI HAVIA UN MIRALL ON ET VEIS REPETIT MOLTES VEGADES. • HI HAVIA UNA RAMPA PER ON ENS VEM TIRAR DE MOLTES MANERES, RODOLANT, CAP PER AVALL, PANXA ENLAIRE….. EN UN TÚNEL PODIEM OLORAR: MENTA, CARAMEL, LLIMONA. VEM VEURE INSECTES I PEDRES BRILLANTS. I SOBRETOT ENS HO VEM PASSAR MOLT BÉ.\nParlament de Catalunya El dia / /2011 tot cicle superior varem anar al Parlament de Catalunya pel matí. Ens van fer una visita guiada per l’edifici. Ens van explicar que antigament era el lloc on es guardaven les armes i s’ha conservat molt bé, temps després quan l’edifici es va deixar oblidat un arquitecte va fer un disseny perquè fos el palau d’una reina ,però ella no va arribar a anar-hi. Després de Franco va passar a ser,com actualment és, un parlament. Ens van ensenyar varies sales com El saló de Canelobres que comunicava l’escala noble amb la Rotonda, la Rotonda es el saló que esta situat al centre del parlament en forma octagonal que comunicava els salons Gris,Rosa i Canelobres i es on hi ha el quadre de Tapies de 7 de novembre, Saló Rosa comunica amb la Rotonda i amb el passadís esquerra del saló de sessions ,el Saló Gris comunicava amb la Rotonda i amb el passadís dret del Saló de sessions i el Saló de sessions és el lloc on és reuneixen els parlamentaris. Ens van deixar entrar al Saló de sessions i ens van ensenyar les parts que té: la mesa que és a on controlen el temps que té cada parlamentari per parlar. El tribunal és la taula on seuen a parlar els diputats. Ens van explicar que els parlamentaris voten en tres botons: Verd indica que si,vermell no i taronja abstenció. l nostre truc per recordar-nos-en és que son els colors del semàfor. Gemma Roca i Carla Calduch\nANEM EN BUS!!!!!!!!!!!! De les quatre cotxeres que hi ha a l’àrea metropolitana de BCN, nosaltres, els alumnes de cinquè i sisè, hem anat a visitar la “Cotxera d’Horta”, que és una de les més importants d’Europa, juntament amb una de París. Vam iniciar l’activitat en una “llançadora”, que és un bus que fa un servei especial com per exemple, fer visites d’escola, quan es contracta per alguna situació concreta, etc. Està dins d’una muntanya i és increïble tot el que hi ha: - El taller on treballen mecànics. - Les oficines. - Les aules de formació. - La zona de rentat amb 3 rentadores específiques. - La zona de descans, amb billar i futbolí!!! - Aparcaments dels “cotxes” distribuïts per zones identificades per un nom i un color: Sarrià (blau), Puigcerdà (verd), Borrell (groc).... - Zona de repostatge.\nCURIOSITATS! - “TMB” vol dir Transport Metropolità de Barcelona. - Els conductors anomenen “cotxe” al bus. - Utilitzen gas-oil. - Hi ha 5 tipus d’autobusos: bus del barri, microbus, l’estàndar, l’articulat i el turístic. - Els renten 1 cop al dia amb aigua reciclada. - Hi ha un micro bus turístic que solament s’utilitza a l’estiu. - Utilitzen WIFI: per saber la quantitat de gent que fa ús del transport, pel GPS,... - Els anuncis publicitaris es canvien durant la nit, a dins les cotxeres, i ho fan els de publicitaris.\nCOMPTE!!!!!! Cap conductor pot sortir de la cotxera\nsense mirar aquest suro. Què es pot veure en aquest suro? Les informacions imprescidibles de cada línia per circular (carrers tallats, carrers nous, parades anul·lades o noves...). Hi ha unes 3.000 persones treballant i cada vegada hi ha més dones.\nS’està treballant en un nou projecte: “el bus elèctric” Ens han dit que conduir un bus és fàcil però molt més difícil és conèixer els carrers, les línies... el funcionament en si.\nVam gaudir d’una experiència en un bús turístic (a la part de dalt). Va ser genial!!!!!!!!!!!!\nPastorets Primer de tot ens discutíem pels papers i com que no ens aclaríem vam decidir fer Càstings. En acabar de fer-los, vam començar a preparar l’obra on i vam fer uns petits canvis dels quals en parlarem més tard. Dies que ningú s’ho sabia ... fins a la perfecció!!! Ens va costar perfeccionar l’obra però finalment ens va sortir força bé. Estàvem relaxats i tranquils fins que el temut dia va arribar i tots nerviosos vam acudir. L’escenari ens esperava impacient. Com si la màgia mateixa sortís de les entranyes de la terra, PAM! En sortir a l’escenari deixàvem de ser nosaltres per ser el nostre personatge. Ens va sortir força bé. Aquest any va ser més emocionant perquè va haver-hi molts canvis. Perquè hi hagués igualtat en els papers, es va introduir noves escenes i tothom va tenir com a mínim una frase. Usue Arias i Anna Prats (6è) Opinions del actors de la classe 6è\nPer a mi va ser una experiència única que no oblidaré mai. (Guillem) Una experiència inoblidable que em servirà per quan sigui gran. (Usue) Al principi vaig passar molta vergonya però quan es va acabar la volia tornar a repetir. (Anna) Vaig passar moltíssima vergonya però després d’una estona vaig oblidar tot el que tenia al meu voltant. (Ernesto)\nEL MÓN DELS ESCACS L’activitat d’escacs de la nostra escola està d’enhorabona: els dos equips que han participat en el campionat escolar d’escacs de Barcelona en categoria aleví han copat els dos primers llocs. L’equip A, format per Adrià Sánchez (capità), Júlia Gabarrell (2a. capitana), Marc Vivero, Biel Pallarès, Oriol Prat, Joan Francí i Carla Franco han quedat campions amb 13.5 punts, mentre que l’equip B, amb Berta Franco (capitana), Nil Carreras (segon capità), Kamala Prió, Pau Sisternas, Ivan Molins, Abel Simó i Francina Bou han assolit el segon lloc, a només mig punt dels campions. En aquest torneig organitzat pel CEEB, el més important de Barcelona pel que fa als escacs infantils, hi participen escoles i clubs indistintament. Donat que els clubs acostumen a tenir molt més nivell que les escoles, es fa una distinció de l’equip escolar que queda més ben classificat. Aquest any hi han participat 24 equips en la categoria aleví. L’equip A de l’escola, a més de ser el millor equip escolar, ha quedat el 7è. absolut de la lliga, empatat amb el 5è. mentre que l’equip B ha quedat el 8è.Ha estat un campionat complicat de jugar perquè alguns dels rivals, entre els que hi ha els millors clubs de Barcelona, tenen en les seves files campions i subcampions de Catalunya i d’Espanya. En la primera jornada, els nervis propis del primer dia i la manca d’experiència d’alguns jugadors en aquest tipus de competicions van fer que l’equip A perdés per la mínima un matx que tenia guanyat, mentre que l’equip B va perdre de pallissa per 4 a 0. Lluny de desanimar-se tothom va posar-se a treballar per aprendre dels errors i, des d’aquell dia, tots dos equips van anar recuperant posicions de mica en mica fins a quedar en els dos primers llocs. Que amb rivals tan forts haguem obtingut un premi com aquest està bé i té el seu mèrit però, en esport, es pot guanyar o es pot perdre. Com a monitor, no valoro tant el resultat final com l’esperit amb què els nostres nens i nenes han competit: a part del bon ambient, tots ells han demostrat una gran capacitat de superació i interès per aprendre. Per això mereixen la nostra felicitació, tant o més que pels dos primers llocs guanyats. I aprofito per felicitar també a pares, mares i mestres, ja que les qualitats d’aquests nens no apareixen soles ni són fruit de la casualitat. Felicitats a tothom! Carles .\nl’hort a l’escola Des de fa uns anys a l’escola tenim un hort per cultivar. Cada curs cultiva un vegetal diferent. Però aquest any això ha canviat. Ara l’hort el deixem en repòs, perquè la terra està massa remenada i hem fet un de nou al pati de darrere de la cuina. Les cuineres són les que el cultivaran durant aquests dos anys aproximadament amb el temps de la recuperació de l’altre hort. D’altra banda a l’escola, ens ha arribat un nou objecte, és un nou compostador. Aquest és un recipient (com un contenidor) on es fica el menjar orgànic, i barrejat amb sorra, és molt bo per la terra. Així doncs, que a partir d’ara, tots els residus orgànics que tirem a l’hora de dinar aniran a l’hort\nper a fer compost. Gràcies a tots per ajudar.\nQuè més maco que poder sortir de la cuina i poder veure un hort ple d’enciams, tomaqueres... i un jardí amb plantes aromàtiques? Uns nens regant, plantant i aprenent a cultivar i a descobrir què els hi passa a les plantes en diferents circumstàncies. Aprendre què passa quan tenen pugó, i com solucionar aquest problema. Quina terra és la més adequada per cultivar, i tantes altres coses que poden descobrir els nostres fills i filles d’una manera més lúdica. Montserrat Vidal (cuinera de l’escola)\nHem aconseguit la patent Si mirem al nostre entorn ens adonem que estem envoltats de molts aparells i objectes que ens ajuden i fan la vida més còmoda. Encara que ens sembli com si haguessin existit de sempre, tots van ser inventats en un moment donat. Fent un estudi dels invents més significatius de la història ens hem adonat que molts d’ells han estat inventats en l’època moderna (1492-1789). En una enquesta a diferents tipus de persones van sortir els invents més necessaris per la gent i ho vam representar en una gràfica per poder analitzar-ho millor. PARTS QUALITATIVES\nLa major part de les persones han dit que les ulleres suposa un gran benefici per a moltes persones. La\ngent també pensa que bombeta ha\nfet possible moltes coses\ninclús ha pogut aconseguir que no hi\nhagin tants accidents al carrer com abans que no hi havia llum.\nbruixola bombeta 27%\nL’ avió, molta gent creu que ha estat un gran invent per molta gent perquè\nha permès fer molts viatges a gran distancia. El telèfon per força gent ha estat un invent que ha permès no estar massa aïllat de la gent. La gent diu que L’ internet es una gran eina de treball que et dona informació, comunicació...\nDesprés de fer aquest petit estudi vam veure que nosaltres també podíem intentar construir un invent i així ho vam fer. Primerament, abans de començar, ens haviem de fer amb un equip. Vam fer grups a la classe. Després vam estar pensant entre tots, allò que era necessari però que no existia. Vam anotar tot el procés de construcció en un diari. Una vegada teníem ja preparat el nostre invent vam escriure les seves instruccions d’ús, la garantia, li vam posar un preu (tot en català i castellà) i el vam presentar davant d’un tribunal format per dos mestres de l’escola (la Isa i el Ruben). A la nostra exposició vam mostrar també uns anuncis que vam estar gravant amb l’ajut dels mestres. Finalment vam aconseguir que l’escola ens donés la patent! Alumnes de 6è (imatge cedida per Gemma Roca, Usue Arias i Júlia Gabarrell)\nEl dimecres i el dijous d’abans, El Carnestoltes ens va donar dues consignes. El dimecres havíem de portar ulleres de sol i el dijous cabells estrafolaris. Aquest any al Carnestoltes ens hem disfressat de “selva i la sabana”. Hi havien molts animals: lleons, tigres, elefants, girafes, zebres... Tothom menys 5è i 6è que anaven del que volguessin. Hi havia raperos, punks, nuvis i boxejadors. Desprès ens van fer a tota l’escola una obra de titelles molt divertida en la qual ens explicaven moltes històries. A la tarda els de 5è i 6è varem fer obres de teatre curtetes. La veritat, eren totes molt divertides. I els altres cursos van fer jocs i pel·lícules. Va ser un dia genial. Pol Vicente i Alberto Martinez (6è)\nEl Nadal al Turó Aquest any, com tots els altres, al Turo del Cargol hem celebrat el Nadal. És un dia molt especial per a\ntots. Tota l’escola es reuneix al gimnàs i al menjador per dinar i desprès cada curs diu el seu poema de Nadal a tot la resta de l’escola. A Parvulari i a cicle inicial (1r i 2n) caguen el tió i\naquest els porta una coseta per a cadascú i algun cop el tió caga algun detall per la classe. En canvi el cicle superior (5e i 6e) i cicle mitja (4t i 3r) fem l’amic invisible, el qual és un joc que consisteix a que cada nen es amic invisible d’un altre nen, i li fa a casa un regal fet per ell. Al arribar el dia de l’entrega de regals (el dia de Nadal) cada nen surt davant de tota la classe i li entreguen el regal. És molt emocionant. Aïna Sorribas i Martina Panadés (6è)\nLectura La setmana de sant Jordi 4t, 5é i 6é vam anar a llegir contes als nens i nenes de parvulari ( P.3, P.4 i P.5). Nosaltres vam anar a llegir contes als nens de P.3, 5è als de P.4 i els de 4t als nens de P.5. Quan vam anar a la classe de P.3 ens van deixar escollir als nens i vam anar a buscar els llibres al nostre pis. Després vam anar algun lloc de l’escola per llegir els llibres, durant una hora sencera.\nÉs una activitat divertida per als nens perquè s’ho passin molt bé – Andrea Insua Esparza. Es un moment on els nens disfruten de la lectura- Oriol Prat BayarriÉs un moment de lectura una mica més divertida pels nens- Guillem Caballero És un temps perquè els nens petits aprenguin paraules noves- Ernesto Estrada Cobo\nLA DANSADA Nosaltres, els alumnes del Turó del Cargol, vam fer una dansada a la primavera. Des de p.3 (cicle infantil) a sisè (cicle superior) vam estar ballant danses de tot el món. Quan va arribar el dia de la dansada de primavera com cada any, ens vam reunir al nostre gimnàs i vam començar l’espectacle. P3, els més petits del turó, van començar amb una dansada no molt llarga però molt bonica. Va ser la primera vegada per P3 i ho va fer molt bé. Remei i Pol Agreda (6è)\nLa festa de fi de curs Us volem explicar que la festa de fi de curs ha estat una gran sorpresa per tothom. Primer, el canvi d’hora, ja que per poder ser com més millor, vam decidir que la faríem cap al vespre, per no passar tanta calor. Vam començar amb una gimcana de jocs que van preparar els mestres. Ens vam repartir en 12 grups de gran i petits i tots ens havíem d’ajudar. Totes les proves teníem alguna cosa a veure amb l’aigua i va ser molt divertit fer tan de mullader... Desprès el pares i les mares de 4t, amb tots els nens i les nenes, van preparar una gran festa de poble, del poble del Turó del Cargol; no hi faltava ni el policia, ni la pubilla, ni l’alcalde i tots ho feien molt bé. Un personatge molt reconegut del nostre poble va fer un parlament, on recollia els desitjos i esperances de tots els nens i les nenes del “poble”. Va ser molt divertit. Hi va haver diables, batucada, castellers i danses i al final tots vam ballar amb una gran explosió de colors i música. Al final vam fer un pica – pica per recuperar les forces i vam jugar amb els amics quan es feia de nit... Va ser molt bonica, aquesta festa, i ens ho vam passar tan bé, que no ho digueu a ningú, però ja estem esperant la pròxima amb molta il·lusió.\nPIRATAS DEL CARIBE 4 El capitán Jack Sparrow está empeñado en encontrar la fuente de la juventud. Angélica es su acompañante durante todo el viaje, en el barco de Barba negra, el padre de la chica. Durante el viaje Jack se tendrá que enfrentar con zombies, sirenas, i el pirata al que temen el resto de los piratas, el padre de Angélica. Julia Tejero i Martina Panadès\nPIRATAS DEL CARIBE Jack Sparrow es un pirata muy listo y un poco tonto a la vez. Siempre está empeñado en encontrar algo, al final siempre lo acaba consiguiendo. Por ejemplo, en la película uno, esta empeñado en conseguir la Perla Negra, el barco que le ha robado Barbosa, al final lo consigue. En la película dos, trata de conseguir el corazón de David Jones, otro de los enemigos de Jack, el corazón de David, está guardado en un cofre, y el cofre se abre con una llave, cosa que Jack quiere conseguir. En la tercera película, Jack consigue el cofre. Julia Tejero i Martina Panadès\nKonrad Konrad va ser un llibre basat en un nen que sortia d’una llauna de conserves. Va ser un llibre fantàstic ! Als alumnes de 5é ens va agradar tant que vam fer un racó amb personatges dient positives i no tant positives de cadascun d’ells.\nLa colla dels deu La colla dels deu va ser ser el primer llibre que llegíem col·lectivament a la classe i va ser una gran experiència ! En acabar el llibre ens van quedar intrigats per saber-ne més així que vam decidir inventar-nos un capítol per continuar el llibre, ja que tenia un final obert.\nDes de la classe de l’olivera us volem fer algunes recomanacions per aquest estiu...... Lectura: La colla dels mandrils El diari del grec Són dos llibres divertits i entretinguts que ens han agradat molt. També tenen una part de misteri que us agradarà i us farà llegir amb moltes ganes. Música We are the champions Sense tu Són dues melodies molt conegudes que ens han acompanyat aquest any. La primera és més per celebrar i la segona us recorda la importància de tenir algú a qui estimar. Cinema Avatar Esta abuela es mi padre La primera ens ha agradat sobre tot pels efectes especials i per que és la primera pel·lícula que vam veure en 3D. La segona és una comèdia divertida que us farà passar una molt bona estona.\nLa Cargolina Nº17 2010-2011\nPrimer número digital de la revista de l'escola Turó del Cargol


com fer amics com a adults, encara que siguis un introvertit\nVaig lliscar cap a la dreta per fer amics: com és fer servir BumbleBFF\nVaig entrar a la barra fosca i vaig mirar nerviós al meu voltant. Se suposava que coneixia algú que es deia Ava. Va ser la primera vegada que em vaig reunir amb algú del BumbleBFF, la versió per fer amics de l’aplicació de cites. Fa uns dies que parlem, però em preocupa que potser no sembli la seva foto de perfil. Vaig escanejar l’habitació per trobar algú amb serrell i em vaig preguntar si fer amics a través d’una aplicació era una idea ximple, però em va semblar l’única opció.\nFa poc em vaig mudar a Boston i em vaig adonar que, quan hi vaig arribar, tenia 30 anys que estava molt content amb el meu nou marit i els nostres dos gats, però no tenia ni idea de com els adults fan nous amics. Boston és una ciutat formada aparentment per joves. Veig gent de la meva edat mirant per sobre les pomes de la botiga de queviures B Fresh i passejant gossos pel camí de la comunitat cada dia. Segur que a algú d’aquí també li agraden els gats, cuinar i adormir-seFrasierepisodis.\nPerò no tinc ni idea de com conèixer-los. No es pot acostar a algú a la botiga de queviures i dir: 'A mi també m'agraden les pomes de panal. Prefereixes la mantega de cacauet o ets més un tipus de mantega d’ametlla de gal, & rdquor; començar una amistat de molts anys que consisteix en demanar prestat els uns als altres & rsquo; roba i divertits viatges per carretera a botigues d’antiguitats a New Hampshire, oi?\nCom ser una persona més segura\nSi sóc sincer, això no és exactament un problema nou per a mi. Durant els darrers anys, el meu cercle d’amics ha començat a minvar. Mai no tenia problemes per fer amics i, tot i que sóc bastant bo mantenint amistats pel text i oferint molts comentaris emoji sobre històries d’Instagram, ara la majoria dels meus antics amics estan repartits per tot el país.\nM’he inscrit a diverses classes i concerts voluntaris en els darrers anys, amb l’esperança de fer amics, però l’assistència poques vegades és fiable i m’ha costat fer aquest pas a tots dos, ens agrada tenir cura de les persones sense llar. gats & rdquor; a & ldquor; anem a passar l'estona a la vida real. & rdquor; Què probablement és culpa meva. Sempre suposo que tothom ja té prou amics i la meva nova amistat seria una càrrega per a la seva ja ocupada agenda social.\nFer amics a l’institut va ser fàcil: em vaig asseure al costat d’algú que tenia un aspecte agradable i, després, quan les coses eren especialment avorrides a la classe d’història, vaig escriure alguna cosa com & ldquor; Creieu que el senyor Stevens té una xicota? & Rdquor; al marge de la llibreta, i de sobte vaig estar a casa seva menjant crispetes i veient tres pel·lícules de tota la vida.\nLa universitat era encara més fàcil: bàsicament teníeu assignats amics que vivien al costat, de manera que tothom es trucava a la porta preguntant-se, coneixeu algú que ens pugui aconseguir vodka? & Rdquor; i, de sobte, vam ser sis trets de vodka i un litre de refresc taronja cantant un crit profund “Hey There Delilah & rdquor; al bany del dormitori (i després assistir junts a una classe obligatòria d’entrenament en alcohol).\nI l’escola de graduació va ser la més fàcil: vaig anar a l’escola específicament per una cosa que m’agradava, així com la resta de persones, de manera que mai ens vam quedar sense coses per parlar. Per descomptat, exagero. No sempre va ser fàcil, però la gent sempre estava a l’escola, sovint se’ls obligava a interactuar amb mi i, finalment, es van formar amistats.\nFins als 20 anys més tard, podia fer amics al bany d’un bar de busseig només preguntant a algú quina tonalitat de llapis de llavis portaven —45 minuts després, estaríem tancats en una parada plorant pels nostres ex-nuvis de quatre anys anys abans.\nLa majoria de les meves relacions dels meus vint anys es basaven en beure, cridar i ballar de tant en tant, cosa que era fàcil. Però cap als 28, la meva quota de beure, cridar i ballar s’havia complert. L’amistat adulta de trenta anys és una zona nebulosa, entre l’escenari en què t’emborratxes i riues a les tres de la matinada de gossos calents i l’escenari en què et relaciones amb els teus fills & rsquo; jocs de futbol. No està del tot clar què se suposa que heu de fer i si algú voldrà fer-ho amb vosaltres.\nSempre suposo que tothom ja té prou amics i la meva nova amistat seria una càrrega per a la seva ja ocupada agenda social.\nA vegades em pregunto si aquesta no és la raó per la qual tantes persones, incloses a mi mateix, de vegades, s'han declarat introverts. & Rdquor; Aquesta paraula es troba a tot arreu en línia: Internet està inundat de memes que descriuen com la gent prefereix quedar-se a casa i fer atraconsJoc de tronsembolicats amb la seva armadura de manta que sortir amb els amics.\nÉs temptador identificar-me amb ells perquè m’encanta abraçar-me amb els meus gats i mirar hores de televisió i perquè a Internet sembla que hi ha dues opcions: ets un introvertit a qui li agrada quedar-se sol a casa o ets rsquo ; sortiu, fent fotos davant de pintures murals acolorides amb els vostres amics cada cap de setmana i fent boomerangs amb les vostres mimoses tintinants. Realment no és una opció per admetre que ara mateix estàs solitari.\nAl bar, l’Ava em va reconèixer primer. Ens vam asseure a una taula alta i vam prendre un vi negre, la beguda preferida per a les persones que han canviat el karaoke de la 1 de la matinada per entrar a les 10 de la nit. després de dos episodis d'alguna cosa britànica a Netflix. Era simpàtica, divertida i fàcil de parlar. Em vaig sentir alleujat.\nLa meva incursió a BumbleBFF va ser el meu primer intent seriós de buscar amics que també buscaven amics i, fins ara, havia estat una mica descoratjador. La majoria de noies & rsquo; bios enumera les mateixes coses una vegada i una altra: fem el brunch. Fem ioga. estimoEl Batxillerat. Vaig lliscar cap a l’esquerra sobre gairebé tothom. Potser era dur, però tots sonaven tan genèrics. No crec que fos culpa seva. Com podeu resumir qui sou i què voleu d’una amistat femenina en menys de 600 caràcters, sobretot quan, com jo, probablement no esteu segur del que suposadament feu?\nPerò Ava havia semblat més divertida i interessant, esmentant alguna cosa sobre la veu tonta que utilitza per parlar amb els seus gats al seu perfil. Teníem moltes coses en comú: a tots dos ens agradava coure i havíem experimentat amb coses del llibre de cuina de Mary Berry. Tots dos havíem viscut a Carolina del Nord abans de traslladar-nos a Boston. Tots dos estàvem obsessionats amb els nostres gats. Vaig sortir alegre per la possibilitat de tenir un nou amic a Boston. Però no sabia què fer després.\nSense l’estructura de l’escola ni la muleta de l’alcohol ni un club molt fort on la persona no pugui escoltar el que estic dient de totes maneres, de sobte tinc més inseguretat als 30 anys de fer amics que mai com era adolescent. Una vegada vaig tenir la confiança que era divertit i interessant, però ara que ningú no està obligat a estar al meu voltant, em pregunto si l’aprovació de algú per mi era un gust adquirit. Un cop tinguin l’opció d’agafar-lo o deixar-lo, em temo que decidiran deixar-lo.\nAl cap d’un temps, pot ser que sigui més fàcil adoptar la introversió com a part de la meva personalitat que admetre que realment no sé fer amics, i el que és més, reconec que tinc por que puc & rsquo; t.\n& hellip; Crec que l’única cura per a la soledat és la vulnerabilitat.\nHauria estat fàcil no tornar a contactar mai amb Ava. Podia apilar les mantes de velló i decidir que els meus únics amics a Boston eren el meu marit, els meus gats i cinc estacions deTruca a la llevadora—les coses que sé són segures. Sempre podia quedar-me al sofà i enviar missatges de text als meus amics de confiança de l’institut, a qui tots se rient de les meves bromes. N’hi hauria prou. Però també sé que no ho seria. En realitat, no sóc un introvertit. A l’espectre introvertit-per-viatges-per-New-Hampshire, en el meu cor, vull estar en el viatge per carretera de New Hampshire.\nAra crec que l’única cura per a la soledat és la vulnerabilitat. Això i conèixer-se prou bé per saber que probablement no es pot pretendre estar interessatEl Batxilleratprou temps per mantenir una amistat amb qualsevol persona i, quan trobis algú que t’agradi, hauries d’anar-hi.\nUns dies després, vaig enviar un missatge de text a Ava i li vaig preguntar si volia retrobar-se. Va enviar un missatge de text de seguida, emocionada amb la perspectiva. Em preguntava si potser havia estat esperant, preocupada per com avançar com jo. Potser no acabem sent BFFs, però, com a adults, resulta que fer amics significa arriscar-se que la gent no us acabi agradant. No és just, però un gran creixement no és just. I almenys ja no ens hem de cridar els uns als altres als clubs.\nLucy Huber és escriptora, propietària de múltiples gats i que pateix la síndrome de l’actor Creek de Reverse Dawson, que és una malaltia que va patir als 30 anys però que en tens 15 anys. Per veure el seu altre treball o fer preguntes més específiques sobre els seus gats , visita lucyhuber.com.\nes pot menjar ous sencers 30\ntemes de festes infantils\nAptitud Funciona com una estrella a la gatzoneta: com fer gatzonetes hindús\nEstil De Vida 75 coses brutes a dir al llit per convertir-se en calent i sexy\nEntreteniment Alex Gough Wiki: 5 fets per saber sobre el medallista de plata dels Jocs Olímpics de 2018 Luger\nEntreteniment Qui és Tina Weirather? Viqui, corredor d'esquí, valor net, medalla de bronze i fets per saber\nTens el que es necessita per ser un cambrer fantàstic?\nMark Ruffalo Wiki: 5 fets que cal conèixer sobre l’actor ‘Thor: Ragnarok’\nCom arreglar el vostre horari de son i recuperar el vostre cicle de son


05/28/2022 09:41:17 PM\nL'alcaldessa, Lluïsa Moret, rep les 66 persones d'un nou pla d'ocupació\nEl programa té com objectiu la millora de l'espai públic, de l'eficiència energètica a les llars i de la recollida de residus\nL'alcaldessa, Lluïsa Moret, ha rebut al grup de 66 persones que ha començat a treballar aquest mes de febrer a un pla d'ocupació municipal destinat a persones amb dificultats d'inserció laboral que treballaran en la millora de l'espai públic i en el desenvolupament de polítiques relacionades amb el medi ambient.\nEls contractes són de 6 o 12 mesos, en funció de les característiques del pla d'ocupació. La majoria de les persones contractades (53) es dedicaran a realitzar tasques relacionades amb el manteniment de l'espai públic (jardineria, obra, pintura, lampisteria i fusteria).\nEntre altres tasques, repararan i substituiran bancs de la via pública per adaptar-los a les necessitats de la gent gran. També es procedirà a la instal·lació de sistemes de reg automàtic en els parterres i es faran tasques de reparació d'avaries a la via pública o en dependències municipals.\nLa resta de persones contractades (13) son dones que formen part d'un dispositiu especial per dur a terme tasques d'informació i assessorament sobre eficiència energètica, gestió i recollida de residus i tasques d'agents cívics.\nLes persones contractades han estat seleccionades, a través de l'l'Oficina de Treball de la Generalitat de Sant Boi, en el marc del programa municipal d'ocupació Treball i Formació 2017. Amb un pressupost de prop d'un milió d'euros, està subvencionat pel Servei Públic d’Ocupació de Catalunya i cofinançat pel Fons Social Europeu. Té com a objectiu afavorir, mitjançant una experiència laboral i una formació complementària, la inserció laboral i la millora de l'ocupabilitat de les persones en situació d'atur amb més dificultats d'inserció laboral.


Plaça de la Generalitat d'Argelaguer - Carles Sánchez Arquitecte Girona\nPlaça de la Generalitat d’Argelaguer, La Garrotxa\nEl projecte neix de la voluntat de donar solució a una problemàtica sorgida per la manca de planificació urbana. El poble ha crescut abandonant el seu nucli històric i ha quedat dividit en el nucli històric i el nucli modern. Aquest espai intersticial, amb caràcter de perifèria, es troba però en el punt més cèntric d’Argelaguer.\nÉs un espai d’enorme potencial, tant per situació, com per accessos, com per contenir dos dels elements més importants del poble: el Torrent del Vinyot i el canal de Rec. Aquest espai es convertirà doncs en l’element articulador de tot el poble, i ho farà relligant d’una manera clara els dos nuclis a través de dos vials que el flanquejaran i l’estructuraran. Es recuperaran els dos elements que li donaran caràcter al projecte: el Torrent i el Rec.\nLa plaça és essencialment un suport polivalent per a desenvolupar-hi tota mena d’activitats. Voluntàriament, la no-definició d’espais per a usos concrets permet una gran llibertat i flexibilitat d’ús. El nou edifici, a banda de ser un equipament polivalent, tindrà funcions a gran escala. Serà la peça que farà funcionar tot el parc i farà de recol·lector de recursos per aquest.\nPlaça de la Generalitat d’Argelaguer\nArgelaguer (La Garrotxa, Girona)


EN HOMENATGE A MAITE BURJADOS\nMeteo-Música va retransmetre en directre la Eurovisió 2022\nMeteo-Música dóna suport a aquesta jove cantant i està present en la seva nova web. La anirem seguint.\nEL BLOC DE L'AGÈNCIA ESTATAL D'METEOROLOGIA ENS DEDICA UNA CANÇÓ METEOROLÒGICA\nEls donem les gràcies des d'aquesta web\nLa cançó que ens dediquen és de Jarabe de Palo - Fred\nNovetats a Meteo-Música al gener de 2022\nS'han repassat 2771 enllaços i han tornat a buscar i publicar, entre aquests, 256 vídeos que havien desaparegut d'internet. Els podreu veure en color vermell. Hem incorporat 29 nous temes musicals relacionats amb la meteorologia que podràs trobar de color verd. I a més, hem acrtualitzat les seccions de notícies, top 12, el Baúl de Ramón i Fina i la sala d'Àudio-Terapia.\nRecorda que cada dia pots veure la previsió meteorològica per a l'Àrea Metropolitana de Barcelona a:\nLa previsió de el temps amb música cada dia ...\nAvui proposem la nostra llista de reproducció.\nPots recuperar totes les cançons que posem cada dia al pronòstic clicant AQUÍ\nAtents a aquesta estrena ... El tema va ser fet amb ajuda del sol doncs, entre el ritme, hi ha captures d'enregistraments de freqüències reals provinents de l'estrella o, com ho va ressenyar el portal de Chicago Tribune, la cançó és la primera a la indústria musical a usar "rugits" reals de el sol. Magnífica rumba reggaetoniana amb molt bones vibracions. Ens la porta el gran Juan Luis Londoño Arias, conegut artísticament com Maluma, un cantant colombià de pop, reggaeton i trap llatí. La cançó es titula "Rumba" i pertany a el nou treball "The sun" (el sol).\nHi trobem una cançó de pirates que ens parla de el vent i de la tempesta al mar. Ens la porten els nois de Mägo d'Oz, una banda de Folk Metall fundada el 7 de juliol de 1988 pel baterista Txus vaig donar Fellatio. Es caracteritzen per la seva heterogènia i peculiar proposta musical de barrejar gèneres com el Heavy Metal, Power Metall, Folk Metall, Celtic Metall, Hard Rock entre d'altres.\nUna gran posada en escena, amb imatges reals de núvols i tempestes. La cançó titulada "praise you in this storm" ens la canta Natalie Grant, una cantant solista i compositora de música cristiana. Ha realitzat nou produccions musicals i ha estat distingida com a vocalista femenina de l'any per quatre vegades consecutives en els GMA Dove Awards, a més de rebre altres premis. .La cançó parla de tempestes, trons i pluja, elements que queden reflectits a l'escenari.\nViatgem al Japó i us portem a Yorushika, un duo japonès de rock fundat el 2017 i representat per Universal Music Japan. El grup està compost per N-buna, una ex productora de música Vocaloid, i Suis, una vocalista. El duo és extremadament reservat, mai ha revelat públicament les seves cares i no ha realitzat molts concerts. En aquest cas ens parla de la primavera amb un vídeo d'animació d'extraordinari realisme. La lletra de la cançó expressa perfectament la bellesa de la primavera i lo canviant que és, amb tempestes, pluges, sol, calors, i compara la vida amb la la dels cirerers típics del Japó en aquesta època de l'any.\nEspectacular música amb instruments de gel\nAnunci realitzat amb música generada amb instruments de gel.\nTocant un violoncel de gel a -20ºC una cançó molt coneguda.\nMúsica feta amb aigua de pluja\n5 anys consecutius confiant en nosaltres\nParticipa en el projecte Museu dels Núvols - 1 any invertint\n5 anys consecutius invertint - Vídeo de l'empresa\nTruqui al 934 517 500


NO PODEM SUPERAR AQUESTA PREDICCIÓ INCREÏBLEMENT PRECISA D'UN EPISODI DEL 2005 DE 'THAT '70S SHOW' - ENTRETENIMENT RAR\nNo podem superar aquesta predicció increïblement precisa d'un episodi del 2005 de 'That '70s Show'\nESPECTACLE D'AQUES ANYS 70: primera fila L-R: Wilmer Valderrama, Ashton Kutcher, Danny Masterson, Topher Grace, Laura Prepon. Centre L-R: Don Stark, Tanya Roberts, Mila Kunis, Lisa Robin Kelly, Debra Jo Rupp, Kurtwood Smith. (Foto de FOX a través de Getty Images)\nUna vegada, Laura Prepon va interpretar a la pèl-roja apassionada i la millor noia del costat, Donna Pinciotti a 'That '70s Show'.\nAvui, Prepon interpreta un personatge totalment diferent, ja que Alex Vause en l’èxit de Netflix, “Orange is the New Black”. Però, sabíeu que el personatge de Prepon, Donna va predir el seu propi destí el 2005?!?\nEn l'episodi anomenat 'Fun It', la colla decideix robar Fatso el pallasso d'un vehicle local per venjar-se del propietari que els va renyar per haver utilitzat diversos contenidors de salsa de tomàquet quan van demanar menjar aquell dia. Quan tornen a segrestar a Fatso, Donna s’emociona amb la seva nova personalitat de noia dolenta i descriu què li podria passar si l’enxampaven.\n“Sóc un accessori d’un crim. Podríem quedar atrapats. Podria ser arrestat. Podria anar a una presó de noies. Aquesta roca flipant! ” diu el seu personatge.\nUna presó de noies és exactament on Prepon es va acabar amb només vuit anys després quan va debutar com a interès amorós de Piper Chapman en la primera temporada de 'Orange is the New Black'.\nAquesta no és l'única història de 'That '70s Show' que d'alguna manera es va demostrar exacta. Tots sabem que Jackie Burkhart (Mila Kunis) havia d’estar amb Michael Kelso (Ashton Kutcher) i el 2015, aquest somni es va fer realitat per als fans de 'That '70s Show', a la vida real.\nKunis i Kutcher es van casar el juliol del 2015 després de tenir una filla, Wyatt, junta. La parella es va conèixer mentre actuaven junts a la sitcom, però no es van reunir oficialment durant deu anys després de finalitzar el programa. Kunis, que només tenia 14 anys quan es va estrenar el programa, va admetre que el seu primer petó va ser amb Kutcher i que tot va quedar atrapat al cinema per al programa.\nJackie i Kelso per sempre!\ncultiva el teu propi kit d'herbes\nocell goliat menjant taràntula menjant un ocell\nquin any es va començar a ballar brut\nKate Mckinnon abducció alienígena 1\nBen Affleck i Jennifer Garner es van separar\nQuins detalls he de posar a l'etiqueta de l'equipatge del Regne Unit\nStephen Colbert coneix la seva dona


Per Carme Tierz @ctierz 23 gener, 2018 No hi ha comentaris\nCompartir Tweet Google+ Pinterest LinkedIn Tumblr Correu electrònic +\nRepassem les claus de la desena edició dels guardons més cinematogràfics.\nEls Gaudí celebren la seva primera dècada de vida en plena forma: la gala de lliurament dels premis (que tindrà lloc el pròxim 28 de gener) compta amb el reconeixement de l’Acadèmia de Cinema Europeu i amb una cobertura mediàtica que supera fronteres. La del desè aniversari, a més, promet sorpreses. És un bon moment, doncs, per parlar amb Isona Passola, presidenta de l’Acadèmia del Cinema Català, sobre els premis i el seu impacte en el cine fet al nostre país.\n“Avui comença una nova etapa del nostre cinema. Avui encetem el que desitjo que acabi sent una cita ineludible per a tota la gent que estima, treballa i mira cinema català.” Amb aquestes paraules, Joel Joan, impulsor i primer president de l’Acadèmia del Cinema Català (ACC), presentava en societat uns premis que naixien per promocionar la feina dels cineastes catalans. Era el 2009. L’Acadèmia s’havia constituït un any abans, coincidint amb el centenari de la fundació dels primers estudis cinematogràfics a Catalunya i a l’Estat, a càrrec del pioner Fructuós Gelabert. L’entitat era encara jove, però la voluntat de créixer i assolir els seus principis fundacionals –entre els quals hi ha la promoció i la internacionalització del cinema català– va fer possible la creació d’uns premis que, deu anys després, estan plenament consolidats.\nLa gala té molt de ressò als mitjans i està molt ben valorada per l’Acadèmia Europea de Cinema, que engloba premis com els BAFTA o els Donatello, explica Isona Passola, presidenta de l’ACC des del 2013. La gala és un gènere molt difícil perquè tens la servitud d’haver de donar molts premis, molts agraïments… La nostra obsessió és fer-la àgil i propera emocionalment. Els que ens jutgen i critiquen després de cada edició haurien de fer-ne una, per veure la complexitat que arriba a tenir.\nEl repte: enfortir el cinema català\nEls Gaudí, continua Passola, són clau per consolidar la marca cinema català. Joel Joan i el seu equip van tenir la valentia enorme de fer l’ACC, van arrencar molt fort i a nosaltres, la Junta que els va rellevar, ens tocava consolidar la marca. En aquests anys hem expandit la nostra cinematografia per tot el territori, hem trobat més finançament… hem anat acomplint objectius, però encara ens en falta un d’important: que es pugui rodar en català. Això costa molt.\nEl factor lingüístic, al qual tornarem més endavant, és només un dels que han dificultat la consolidació del cinema català aquests darrers anys, malgrat la tasca desenvolupada per l’Acadèmia presidida per Joel Joan, primer, i Isona Passola, actualment. No, el cinema català no està consolidat com es mereixeria, reconeix Passola. Jo entenc el cinema com a indústria i com a cultura, i ni com l’una ni com l’altra té els estàndards d’acceptació que hauria de tenir. Falta la sensibilitat que hi ha a Europa quant a la diversitat lingüística, però també ens manca públic. Si hi ha espectadors per a les telesèries catalanes, n’hi ha d’haver per al cinema català. A França un 45% del públic mira cinema francès.\nEl francès és un cas excepcional, un model a copiar. La indústria del cinema a França exhibeix un múscul que envegen les d’altres països europeus. Té el suport institucional i lleis que protegeixen el mercat interior: sense anar més lluny, les produccions franceses arriben sempre a les sales d’exhibició perquè és un requisit legal. El proteccionisme a la cultura és imprescindible, no es pot abandonar a les lleis del mercat, com tampoc podem abandonar-hi l’educació o la sanitat, apunta Isona Passola. Aconseguir la implantació al nostre país d’un patró com el francès és, ara com ara, poc realista, però n’hi ha d’altres que podrien establir-s’hi més fàcilment. A Dinamarca el cinema està molt protegit, per exemple, com ho està en altres països de l’Europa avançada. Es protegeix perquè se sap que el cinema és important per a la cohesió social, per oferir una imatge pròpia de cara a l’exterior. En plena crisi, a França es va doblar el pressupost de la cultura, en canvi aquí… Jo sempre dic que un país és primer culte i després ric, no a la inversa.\nI hi ha molts exemples que ho confirmen.\nEls països nòrdics, afegeix, tenen una política cinematogràfica conjunta, coordinada, que n’afavoreix l’expansió malgrat que Suècia, Noruega o Dinamarca tenen una llengua i una manera de fer pròpies. I arribat a aquest punt torna a aparèixer la qüestió lingüística. Espanya no està mentalitzada per al tema del plurilingüisme, assegura. Wim Wenders sosté que els europeus han de rodar en la llengua que sigui perquè la llengua d’Europa és la diversitat. La diversitat és una riquesa, un guany, mai una pèrdua. És generositat, perquè ens permet mirar amb els ulls de l’altre. Nosaltres no hauríem de renunciar al que som. Quan es roda en català i s’exhibeix en llocs de parla no catalana, la recepció és bona, funciona molt bé.\nMentre no es produeixi el miracle –l’aposta decidida de les institucions per la cultura en general, i el cinema en particular–, si més no tenim els Gaudí per projectar el cinema català a l’Estat i al món. Uns Gaudí que cada any apugen el llistó i que aquest 2018 fan deu anys. Serà una gala molt bonica, potser bufarem espelmes… i no diré res més, diu Passola per acabar.\nI Premis Gaudí 2009\nMillor interpretació femenina principal\nAnna Lizaran per Forasters\nMillor interpretació masculina principal\nJordi Dauder per Azaña\nMillor interpretació femenina secundària\nPenélope Cruz per Vicky Cristina Barcelona\nMillor interpretació masculina secundària\nPep Anton Muñoz per Bienvenido a Farewell-Gutmann\nII Premis 2010\nNausicaa Bonnín per Tres dies amb la família\nÀlex Brendemühl per Les 2 vides d’Andrés Rabadán\nClara Segura per Les 2 vides d’Andrés Rabadán\nAndrés Herrera per Les 2 vides d’Andrés Rabadán\nIII Premis 2011\nNora Navas per Pa negre\nEduard Fernández per La mosquitera\nMarina Comas per Pa negre\nRoger Casamajor per Pa negre\nPremi Gaudí d’Honor\nIV Premis 2012\nV Premis 2013\nPremi Gaudí d’Honor 2013\nVI Premis 2014\nPremi Gaudí d’Honor – Miquel Porter 2014\nVII Premis 2015\nVIII Premis 2016\nPremi Gaudí d’Honor – Miquel Porter 2016\nIX Premis 2017\nAlexandra Jiménez per 100 metros\nPremi Gaudí d’Honor – Miquel Porter 2017\nArticle anteriorMaribel Ibarz\nArticle següent El Procés puja a l'escenari del Teatre Lliure\nCarme Tierz @ctierz\nQuan el cinema i el teatre es donen la mà\nProductores: L’ofici de convertir en realitat\nEstela Medina, de llegenda a llegenda\nLaura Jou, un món darrere la càmera\nRosa Andreu, del teatre a la tele\nTracte desigual i tracte de desigualtat de gènere


Fira Mediterrània: rituals i creació artística | Laia Estragué\nFira Mediterrània: rituals i creació artística\nPortar un pastís amb les espelmes enceses mentre cantem una cançó absurda o aplaudir quan acaba un espectacle. Són dos dels exemples que, l’antropòleg Manuel Delgado, situat a la sala de Màscares del Museu de les Cultures del Món, ha utilitzat per reflexionar sobre el sentit dels ritus. Un lloc i una presentació poc habituals, però alhora idònies per mostrar el rostre més autèntic de la Fira Mediterrània de Manresa d’enguany.\nKukai Dantza & Sharon Fridman presenten l’espectacle ‘Erritu’. | Foto: Fira Mediterrània\nTot i que ens imaginem que els rituals queden lluny de la societat occidental del segle XXI, avui en dia, “també escenifiquem i dramatitzem realitats socials, i això també són rituals. Les manifestacions, les festivitats, els partits de futbol…”, explica Delgado. Alguns d’aquests rituals segueixen els trets característics dels codis que avui anomenem patrimoni immaterial: les músiques, les danses, el culte del foc, el folklore… En definitiva, una barreja entre ritual i creació artística. En la relació d’aquests dos conceptes és on es vol endinsar la 21a edició de la Fira Mediterrània de Manresa, que enguany s’ha proposat explorar els enllaços que tenen la cultura popular, l’espiritualitat i la comunitat, i com aquesta connexió pot inspirar la creació escènica contemporània.\nL’edició d’aquest any es durà a terme del 4 al 7 d’octubre i els espectadors podran gaudir de més de 161 funcions entre les 116 companyies que hi assistiran. Coincidint en què la ciutat és la capital cultural catalana 2018, “tenim l’oportunitat per donar a conèixer el valor del patrimoni de Manresa”, assegura Anna Crespo, Regidora de Cultura de Manresa. A més, ha afegit que “la cultura ha de ser un motor per transformar la societat. Així com ho fan els rituals.”\nPer la seva banda, el director artístic de la fira, David Ibáñez, va presentar les propostes de la cartellera d’enguany, reafirmant que “els rituals són els protagonistes de la fira, ja que, sovint, són una font d’inspiració per als artistes.” D’aquesta manera, hi haurà deu propostes en el marc de la mostra Rituals. Els més destacats són, Kukai Dantza & Sharon Fridman provinguts del País Basc amb el seu projecte Erritu – aquesta serà l’espectacle inaugural-, Eva Yerbabuena, una de les bailaoras i coreògrafes de flamenc amb projecció internacional, presentarà la producció Cuentos de azúcar o Carles Dènia, des del País Valencià, portarà els versos d’Ausiàs March.\nEva Yerbabuena presentarà ‘Cuentos de azúcar’ a la Fira Mediterrània 2018.\nPel que fa a les altres propostes artístiques, Ibañez va destacar Cabaret 13 del coreògraf Roberto G. Alonso, inspirat en els espectacles clandestins del Paral·lel a inicis del segle XX. En l’àmbit de la música, un dels projectes més atrevits d’aquesta edició: la barreja del grup ZA!, i un grup d’instrumentistes de cobla amb l’espectacle Megacobla, basat en la profunda improvisació.\nLa Fira Mediterrània 2018 ha tingut un pressupost de 900.000 euros, també comptarà amb la presència de les Illes Balears, que ompliran els carrers de Manresa en el programa Focus, l’aposta que, cada edició, obre les portes a una regió o municipi especialment ric en patrimoni immaterial. Paral·lelament, s’han organitzat activitats de caràcter més empresarial a la Llotja Professional, en la que s’hi duran a terme xerrades i tallers sobre drets d’autor, cooperatives i temes d’assegurances. En definitiva, la fira vol ser una porta oberta al món, fer de nexe entre la cultura i la gent i apostar per la seva internacionalització.\nPodeu descarregar-vos el programa de la Fira Mediterrània de Manresa aquí.\nDavid Ibáñez Fira Mediterrània de Manresa 2018 Manuel Delgado


Activitat: Orígens i antecedents de la proposta de María Montessori - Des de l'infant - Espai BES: Benestar personal, familiar, d’equip i institucional Activitat: Orígens i antecedents de la proposta de María Montessori - Des de l'infant - Espai BES: Benestar personal, familiar, d’equip i institucional\nHome / Events / BES Des de l'Infant / Orígens i antecedents de la proposta de María Montessori – Des de l’infant\nAquest taller es realitzarà en format virtual.\nTot i que és universalment reconeguda com la impulsora de l’anomenat “mètode Montessori”, què més sabem de la figura i les motivacions que van portar a una incipient cirurgiana a deixar el bisturí i ocupar-se dels infants que vivien al manicomi de Roma amb les seves mares?\nQuè vol dir adaptar l’espai per poder facilitar l’autonomia als infants i viure la vida quotidiana com un repte?\nFins a quin punt les mares i els pares poden entrar al centre i participar de l’activitat que realitza el seu fill, sempre que no interrompin la “vida escolar”?\nQuè suposa pel feminisme europeu que una dona de 26 anys es converteixi en la primera dona italiana que aconsegueix el certificat de metgessa?\nUna metgessa pot ser pedagoga?\nFacilitat per: Xavier Gimeno i Equip BES.\nBES Des de l'Infant\nBES, educació infantil, infància, Montessori, Xavier Gimeno\n« BES-ART El Piano Iberoamericano


Alumnes d'Esardi il·lustren i maqueten "Lo llibre" – ESARDI (Escola d'Art i Disseny d'Amposta)\nAlumnes d’Esardi il·lustren i maqueten “Lo llibre”\nEl passat diumenge 19 d’abril a l’auditori Felip Pedrell de Tortosa va tenir lloc la presentació de “Lo llibre”, iniciativa que recull unes 1500 expressions ebrenques.\nEs tracta d’un llibre en el qual Esardi ha participat i s’ha involucrat d’una manera molt estreta. Un total de 17 alumnes d’Esardi han participat en la il·lustració de les frases, els personatges i el disseny editorial.\nEsardi es va implicar en primera instància promovent la participació en el concurs d’il·lustracions de frases per al llibre. Finalment, foren seleccionades les il·lustracions de 7 dels alumnes de l’escola, que van acabar aportant dues il·lustracions per cap:\nAndrea Perales (APGIM 1)\nMarcos Pauner (APGIM 1)\nMiquel Mayor (APGIM 2)\nElvis Delgado (GRAPU 1)\nSandra Gas (GRAPU 1)\nTània Vilches (GRAPU 2)\nRut Gisbert (ARMU 2)\nTambé va ser seleccionat l’alumne Dani Nowicki (GRAPU 1) per il·lustrar els personatges que apareixen al llarg de tot el llibre. En aquest sentit, foren una vintena les caracteritzacions dels personatges seguint les temàtiques del llibre.\nFinalment, els alumnes d’APGIM 2 es van encarregar de tot el disseny editorial, duent a terme un projecte d’edició i maquetació on han posat en pràctica i relacionat els diferents àmbits i aspectes del cicle:\nEscrit amb clau d’humor, “Lo llibre” pretén fomentar la llengua, expandir-la i no deixar que es perdi. Els beneficis es donaran al Centre d’Estudis Lingüístics i Literaris de les comarques centrals dels PPCC (CEL), que utilitizarà els recursos per mantenir viu l’ús del tortosí


La seva millor fortalesa :: Rosamarpsico\nEduquem en les fortaleses. Cadascú tenim el nostre propi potencial, només hem d'identificar i entrenar-lo\nMarc era un nen de deu anys que va decidir estudiar judo tot i haver perdut el seu braç esquerra en un terrible accident de tràfic.\nEl nen va començar les classes amb un vell mestre japonès. Marc s'esforçava tant com podia i per això li era difícil entendre perquè, després de tres mesos d'entrenament, el mestre només li havia ensenyat un sol moviment d'aquesta disciplina.\nSensei - va dir el nen- No hauria d'estar aprenent més moviments?\nAquest és l'únic moviment que saps, però és l'únic que necessites saber. - va respondre el sensei\nSense entendre-ho, però confiant en el seu mestre, Marc va seguir entrenant i creient en el seu bon criteri, repetint una i altra vegada, amb constància el moviment.\nMesos més tard, el sensei va portar a Marc al seu primer campionat. Per a la seva pròpia sorpresa, va guanyar fàcilment els dos primers enfrontaments. El tercer va resultar ser més difícil però passats uns moments d'incertesa, el seu contrincant es va impacientar i va atacar; el nen va utilitzar el seu únic moviment per a guanyar el torneig. Sorprès pel seu èxit, Marc no va poder creure que estava a les finals.\nAquesta vegada, el seu contrincant era més gran, més fort i amb més experiència. Al principi semblava que el nen estigués a punt de perdre. Preocupat de que Marc fos lesionat, l'àrbitre va demanar un recés. Anava a detenir la lluita quan el sensei va intervenir:\nNo- va dir- Deixa'l continuar, ell pot.\nPoc desprès de reprendre la lluita, el seu contrincant va cometre un error crític i va baixar la guàrdia. Instantàneament, Marc va utilitzar el seu moviment per a immobilitzar-lo. El nen havia guanyat la lluita i el campionat.\nTornant a casa, el nen i el sensei repassaven cada moviment en cada un dels enfrontaments. Llavors el nen es va omplir de valentia i li va demanar\nSensei. Com es que he guanyat el campionat amb un sol moviment?\nHas guanyat per dues raons, Marc - va dir el Sensei- Primer, quasi domines a la perfecció un dels moviments més difícils del judo. I segon, la única defensa coneguda per a aquest moviment es que el teu contrincant, t'agafi pel braç esquerre!\nLa feblesa més gran del nen s'havia convertit en la seva millor fortalesa.


El mèrit de la literatura infantil | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nEl mèrit de la literatura infantil\n15 d'Abril de 2016, per Fina Masdéu\nAquests dies que voregen la diada de sant Jordi, les presentacions de llibres –de qualsevol gènere i mena– esdevenen un fet habitual, tant, que de vegades s’encavalquen les unes amb les altres –cosa que, mirada des del vessant optimista, hem d’interpretar com un clar símptoma de bona salut literària.\nDedicaré aquest espai, però, exclusivament a la literatura infantil i, més en concret, a la que té vinculació amb Reus, ja sigui per autoria o per contextualització –personatges i espai local–, amb la voluntat d’aportar el meu granet de sorra al foment de la biblioteca personal de la nostra canalla –em ve de gust emprar aquest terme tan propi per fer referència al col·lectiu de xiquets i xiquetes. Així, furgant en la memòria per proposar alguns títols que podrien anar ocupant una lleixa d’aquesta biblioteca, se m’acut –perquè en vaig llegir fa poc la crònica de la presentació– el que enceta la sèrie de “Les aventures d’en Peret Ganxet”: La desaparició de l’estàtua –de C. Bigorra i M. J. Salvadó, amb il·lustracions de Marc Díez–; després, em ve al cap La draga sense escates –de Lena Paüls, il·lustrat per Àgata Gil–, que la setmana entrant serà objecte d’un club de lectura; un altre títol: El senyor No –d’Antònia Farré, i dibuixos d’Agustí Farré–, una emocionant història en què els elements festius de la ciutat es revolten i planten cara a un intransigent i dèspota governant. I encara tres més: La Pe i en Cordi al Centre de Lectura –de J. Agràs, amb dibuixos d’alumnes de l’Escola de dansa i de la Secció d’art d’aquesta entitat–, Peti, el petard –de Mònica Mariné, que n’és també la il·lustradora–, i En cap cap cap –d’Antoni Ballester, amb dibuixos de Guillem Duran.\nTanmateix, no vull tancar aquesta exigua llista sense fer abans esment d’un conte que vaig tenir la satisfacció de presentar a la Biblioteca Xavier Amorós pels volts del passat Nadal: L’àngel de la son, de Fina Grau –il·lustrat per Alba Domingo. El relat, que es desgrana seguint les característiques de les rondalles de la literatura popular –la introducció amb “una vegada hi havia un nen...”, la cerca d’un element o d’una paraula màgica que ha de solucionar un problema, la presència d’ajudants i informants... –, avança amb frases senzilles, que diuen allò que han de dir alhora que també van afegint un vocabulari enriquidor. A més, L’àngel de la son, ens traça en quatre pinzellades un recorregut pel paisatge muntanyenc amb què els reusencs estem ben avesats: de Reus a Siurana, a l’ermita de Sant Joan del Codolar, a Santa Anna... amb una tendresa i un atractiu indiscutibles.\nI ara, la justificació del títol de l’articlet: el mèrit de la literatura infantil, del qual remarco la paraula mèrit, perquè, si escriure bé –qualitativament parlant– no és fàcil, encara ho és menys, de fàcil, escriure contes per a infants. Cal una sensibilitat especial. I una cerca del vocabulari adient, de l’enfocament del tema, de la disposició de la trama. Perquè els nens, prou que ho demostren, tenen molt clar què els agrada i què no.\nFinalment, convido l’amable lector que hagi arribat fins aquí a ampliar amb el seu comentari la llista de títols que, per motius obvis, no podia ser de cap manera exhaustiva.\nBon sant Jordi a tothom i bones lectures!\nFina Masdéu és filòloga i coordinadora de Reusenques de Lletres.\nL'escriptor Màrius Serrà participarà al Club de Lectura de la Biblioteca Xavier Amorós\nXerrada sobre literatura digital per a infants i joves a càrrec de Lucas Ramada


Ocellz: de desembre 2007\nAquest any la Katarína em va regalar un llibre pel meu aniversari. Ho fa sovint això de regalar llibres i no em sorprén, de fet m'agrada. El que si em sorprén sempre és la seva capacitat per trobar llibres en català, sobretot tenint en compte que viu a Bratislava. Aquest últim llibre es diu Terra de crims i és d'un escriptor del ue jo no n'havia sentit a parlar mai, en Valerià Pujol.\nEl llibre m'ha agradat molt i és de lectura ràpida. Ara ja deu fer un mes que el vaig llegir, però no l'he comentat perquè he estat cercant coses sobre el seu autor. Terra de crims són sis relats curts que ens porten a una època passada en un entorn rural o semi rural. Pretén ser una mostra d'aquelles històries de poble que tothom sap però que ningú no en parla mai. Aquelles històries que expliquen com les famílies del poble es relacionen actualment però que els joves molts cops no saben el perquè. A més dels típics problemes de poble, hi ha un element extern que hi infueix: la guerra civil. El llenguatge emprat és molt agradable i descriptiu contribuint a l'ambient que Valerià vol crear i que aconsegueix que envaïr-nos i envoltar-nos mentre passem cada pàgina. De fet, al final del llibre m'he quedat amb la sensació de voler-ne més i per això he investigat una mica qui és aquest Valerià Pujol.\nPer desgràcia en Valerià Pujol va morir l'any olímpic a l'edat de 40 anys, però tot i això va tenir temps per deixar la seva empremta a la literatura catalana. Treballava en l'ensenyament secundari i actualment l'IES de Premià de Dalt, d'on era fill, porta el seu nom. Va treballar la poesia amb relats com Tricefàl·lia o La trista veu d’Orfeu i el tornaveu de Tàntal (premiat amb el Carles Riba). Va ser un dels autors que va recuperar la literatura eròtica catalana amb títols tan suggerents com Mantis i altres transformacions o Conys saborosos. Però va ser amb la novel·la Interruptus amb la que va obtenir més reconeixement i amb la que va tenir els premis Documenta i De la crítica). Pel que veig costa una mica trobar altres obres d'en Valerià, però intentaré llegir-ne alguna altra i ja la comentaré.\nTerra de crims al Instituto Cervantes (que és com el va trobar la Katarína).\nValerià Pujol al Qui és qui de la literatura catalana o als Discursos d'experimentació en la narrativa catalana.\n1ª edició: abril de 1987\nCol·lecció el Mirall i el Temps\nTothom que treballa amb ordinadors ha hagut de barallar-se algun cop amb un antivirus. Bé, els usuaris de Mac potser no. Recentment vaig tenir problemes amb un trojà al meu portàtil que el meu antivirus gratuït que tenia instal·lat havia deixat que m'entrés a l'ordinador tot i que no permetia que s'executés. L'antivirus gratuït (AntiVir) no aconseguia mai esborrar-lo. Per poder-ho fer em vaig haver de baixar la versió de demostració del Kaspersky que té una reputació sense cap mena de dubte.\nVaig cercar un altre antivirus gratuït que em donés més garanties que l'AntiVir i al final em vaig decantar per l'Avast. A tot arreu el deixaven bastant bé en quant a detecció i de moment no he tornat a tenir cap més problema. A més té tres avantatges respecte l'AntiVir. El primer i més interessant per nosaltres es que està traduït al català. No només l'aplicació, sinó que quan s'actualitza la base de dades una noia molt simpàtica ens ho diu de viva veu. L'altre avantatge és que no té publicitat i l'últim és la integració amb l'Outlook per analitzar el correu. Després d'un mes llarg d'ús encara m'agrada més perquè he vist que consumeix relativament pocs recursos i et deixa treballar tranquil·lament. En definitiva, crec que és una bona alternativa a solucions comercials com el Norton.\nEl vigilant en el camp de sègol ( The catcher in the rye ) de J.D. Salinger és un d'aquells libres dels quals sempre n'havia sentit coses bones però que mai havia llegit. De fet no m'entusiasmava la idea perquè en general la literatura nord americana no m'acaba de fer el pes (ja sé que no hauria de generalitzar), més per la manera d'escriure que per les històries en si. Em refereixo a que molts cops he vist llibres que han tingut molt d'èxit al seu país però quan els llegeixo trobo que només és interessant per la història que explica i no per la manera d'explicar-ho ni per l'ús del llenguatge. He intentat llegir alguns llibres directament en anglès per evitar la traducció però la cosa no millora. Un exemple és Insomnia de Stephen King, que havia de forçar-me a seguir llegint-lo i al final el vaig deixar. Ho he intentat dos cops més, però el deixo per inútil.\nAmb el vigilant en el camp en el camp de sègol no he tingut cap problema d'aquest tipus. De fet, sempre tenia ganes de saber com continuava el següent capítol. El llibre està dividit en capítols relativament curts (de la longitud d'un conte a vegades) que es situen en un ambient o situació, quan canvia la situació, canvia el capítol. Això propicia una lectura ràpida, molt ràpida, i gens pesada. El que si que sobta al principi és l'ús de renecs i insults per tot arreu, que al principi vaig pensar que cansaven però que després veus que si que hi encaixen perquè sempre surten de la veu d'un adolescent de setze anys, en Holden Cauldfield, que no acaba d'encaixar a la societat americana. Aquest llibre, havent-se publicat el 1951 entenc que tingués l'impacte que ha tingut al llarg dels anys i l'empremta que ha deixat a la literatura americana. El llibre en essència és el relat del mateix Holden que ens explica la seva fugida erràtica de dos dies des de l'institut de Pencey fins a Nova York. Totalment recomanable.\nPublicació original: juliol de 1951\n1ª ed. en català: 1990\nEd. Empúries (Grup 62)\nJa fa molts anys que vaig en bici per Barcelona i no havia portat mai timbre a la bicicleta. Ara que la nova ordenança diu que s'ha de dur jo me l'he posat, però segueixo sense fer-lo servir.\nEl perquè és molt senzill: no serveix de res. El timbre de bicicleta és un element petit i que normalment fa un soroll reduït fet que actualment ja l'inutilitza perquè o bé hi ha massa trànsit, o el jove que tenim davant escolta música amb el seu mp3 o la senyora gran ja no hi sent bé. De manera que fins que no ets a sobre del vianant que va pel carril bici, no et serveix de res. En aquests casos ja que m'he apropat, ho demano de viva veu, de forma educada i així m'evito els insults i frases tipus "es que vais como locos!"\nUn altre problema és que quan toques el timbre la gent normalment no sap d'on vens i es para, es gira, mira a dreta, a esquerra i finalment es mou. Durant aquest temps normalment l'hauries pogut atropellar quatre o cinc cops si ell no ha aconseguit tirar-te a terra o fer-te parar del tot.\nPerò el que més em rebenta últimament són tots aquests principiants que acaben d'agafar la bici "perquè fa modern" i que van tot el dia amb el timbre a la mà perquè la bici del Bicing en du un. Que quan veuen algú al carril bici ja el fan sonar quan estan a més de cinquanta metres o que, i aquests són els pitjors, estan darrera meu mentre intento passar entre la gent que ha sortit d'un autobús i els tinc darrera tocant el timbre per demanar pas davant meu. Aquests els faria menjar-se el timbre.\nFem-ne un ús racional, si us plau.\n1 Comentari Ciclisme, Esport\nDeixa un comentari Espectacles, Música