El Morell es prepara per a les Festes Majors de Sant Martí\nImatge de les festes de Sant Martí 2016 del Morell.\nLes festes començaran aquest divendres 3 fins el 13 de novembre\nActualitzada 02/11/2017 a les 19:39\nEl Morell acollirà les seva Festa Major d’Hivern, en honor a Sant Martí que tindrà lloc al municipi des d'aquest divendres 3 fins al 13 de novembre. Una trentena d’actes integren el programa festiu, que obre aquest divendres 3 l’activitat a les 19h amb una doble proposta de caire històric: La recuperació de la memòria històrica.Una necessitat?, una obra de Francesc-Xavier Tolosana Arriaga, guanyadora de la 3a Beca Recerca Local Història i Patrimoni.\nEl primer cap de setmana festiu acollirà l'espectacle El Petit Príncep i el Moleskine, una sessió musical dels anys 80 i una masterclass de zumba.\nEls actes festius viuran, a continuació, un parèntesi fins el proper divendres 10, quan arrencarà el gruix del programa d’activitats. Amb la IV trobada de diables o el concert de Sant Martí que comença a les 23.30h amb un cartell integrat per Brams, Porto Bello i Dj Sendo, entre altres activitats.\nEls actes previstos per al diumenge 12 tindràn un caire més tradicional amb l’Ofici de Festa Major, la ballada de sardanes i el Vermut de Festa Major, que començarà després del Seguici.\nEls actes de fi de festes, el 13 de novembre, estaran marcats pel Divertiland de Festa Major amb rocòdrom, tirolina, autos de xoc ecològics i jocs gegants i tradicionals. Finalment, la Festa Major baixarà el teló amb un acte mediàtic, com és l’espectacle del televisiu humorista, actor i presentador En Peyu i en Dani.\nPrograma d'actes de les festes majors de Sant Martí 2017 del Morell.


Davesiac - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Davézieux)\n45° 15′ 19″ N, 4° 42′ 27″ E / 45.255277777778°N,4.7075°E / 45.255277777778; 4.7075\nCantó Cantó d'Anonai Nord\nDavézieux és un municipi francès, situat al departament de l'Ardecha i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 2.801 habitants.\nEl 2007 la població de fet de Davézieux era de 2.801 persones. Hi havia 1.108 famílies de les quals 236 eren unipersonals (80 homes vivint sols i 156 dones vivint soles), 448 parelles sense fills, 368 parelles amb fills i 56 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 1.182 habitatges, 1.121 eren l'habitatge principal de la família, 24 eren segones residències i 37 estaven desocupats. 939 eren cases i 238 eren apartaments. Dels 1.121 habitatges principals, 894 estaven ocupats pels seus propietaris, 208 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 19 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien una cambra, 72 en tenien dues, 135 en tenien tres, 318 en tenien quatre i 594 en tenien cinc o més. 911 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 474 habitatges hi havia un automòbil i a 577 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Davézieux el 2009.\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 1.818 persones, 1.279 eren actives i 539 eren inactives. De les 1.279 persones actives 1.188 estaven ocupades (643 homes i 545 dones) i 91 estaven aturades (41 homes i 50 dones). De les 539 persones inactives 217 estaven jubilades, 153 estaven estudiant i 169 estaven classificades com a "altres inactius".\nEl 2009 a Davézieux hi havia 1.157 unitats fiscals que integraven 2.892,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 19.289€.\nDels 311 establiments que hi havia el 2007, 4 eren d'empreses alimentàries, 3 d'empreses de fabricació d'elements pel transport, 17 d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 17 d'empreses de construcció, 148 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 8 d'empreses de transport, 10 d'empreses d'hostatgeria i restauració, 5 d'empreses d'informació i comunicació, 10 d'empreses financeres, 18 d'empreses immobiliàries, 35 d'empreses de serveis, 19 d'entitats de l'administració pública i 17 d'empreses classificades com a "altres activitats de serveis".\nDels 55 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una oficina de correu, 2 oficines bancàries, 17 tallers de reparació d'automòbils i de material agrícola, 3 tallers d'inspecció tècnica de vehicles, 1 autoescola, 4 paletes, 3 guixaires pintors, 1 fusteria, 3 lampisteries, 1 electricista, 1 empresa de construcció, 5 perruqueries, 1 veterinari, 6 restaurants, 2 agències immobiliàries, 2 tintoreries i 2 salons de bellesa.\nDels 64 establiments comercials que hi havia el 2009, 1 era, 4 supermercats, 1 un supermercat, 2 botiges de menys de 120 m2, 3 fleques, 4 carnisseries, 2 botigues de congelats, 4 llibreries, 9 botigues de roba, 3 sabateries, 4 botigues d'electrodomèstics, 8 botigues de mobles, 2 botigues de material esportiu, 2 botigues de material de revestiment de parets i terra, 8 drogueries, 1 un drogueria, 1 una perfumeria i 5 floristeries.\nL'any 2000 a Davézieux hi havia 10 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 170 hectàrees.\nSaint-Cyr (1,9 km)\nColombier-le-Cardinal (3,1 km)\nSaint-Clair (3,3 km)\nAnnonay (3,4 km)\nBoulieu-lès-Annonay (3,5 km)\nPeaugres (3,9 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Davesiac\nRésumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Davézieux a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Davézieux a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Davesiac&oldid=19591486»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 27 gen 2018 a les 11:46.


Urbanisme inicia el tràmit per a declarar Bé de Rellevància Local el Teatre Olympia | Valencia Extra\nBorja Sanjuán i Maite Ibáñez es reuneixen amb la familia Fayos, gestora de l’històric edifici\nL’Ajuntament de València inicia el tràmit per a declarar Lloc Històric i Bé de Rellevància Local el Teatre Olympia. Els regidors Borja Sanjuán i Maite Ibáñez han visitat l’edifici i s’han reunit amb la família Fayos, actual gestora del teatre. L’edifici que va ser inaugurat el novembre de 1915, ha funcionat ininterrompudament com a teatre o cinema des de llavors i és part de la memòria popular de València.\nSanjuán i Ibañez han traslladat a la família Fayos esta actuació que inicia ara l’Ajuntament de València i que dóna resposta a una iniciativa de l’Associació de Comerciants del Centre Històric, que havia sol·licitat la protecció d’este immoble que està situat en el Conjunt Històric Protegit de la zona de Reformes Urbanes del S. XIX i XX. El seu ús específic és de Centre Cultural i està inclòs en el Catàleg de Proteccions en protegir amb caràcter parcial tota l’illa, on es descriu la singularitat de la marquesina d’entrada i l’existència en el teatre d’elements decoratius originals.\nLa Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d’11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià, en el seu art. 46.2, categoritza els Béns de Rellevància Local, i entre d’altres, el Lloc Històric d’Interès local. En el seu art. 26 defineix les classes de Béns d’Interès Cultural i classifica el Lloc Històric com el lloc vinculat a creacions culturals de valor històric.\nHistòria del Teatre Olympia\nL’edifici i teatre Olympia està situat al carrer Sant Vicent número 44 de la ciutat de València. Es tracta d’una edificació residencial plurifamiliar construïda l’any 1915, de l’arquitecte valencià Vicente Rodríguez Marín. El teatre va obrir les portes amb l’òpera de Rossini ‘El barber de Sevilla’, interpretada per la companyia italiana dirigida pel baríton Stracciari, de la qual forma part la soprano valenciana María Llácer. Ja en 1917, any de greu crisi econòmica, la programació es consagrarà al cinema, a excepció dels reeixits concerts que ofereix Arthur Rubinstein. També va ser escenari de l’atemptat que va sofrir el governador de l’època a la sortida d’una representació teatral en 1921.\nFins a mitjans de la dècada dels anys vint, el teatre és el gènere que més interés desperta en el públic d’esta sala i les principals companyies espanyoles passaran per València, amb els actors i actrius més importants de l’època. Però el cinema acabarà imposant-se i es transformarà en sala cinematogràfica, en 1924.\nCoincidint amb aquesta reconversió, l’Olympia es converteix en un referent de les sales de cinema de la ciutat i, en 1930, fins i tot s’avança als seus competidors en condicionar tecnològicament la sala al cinema sonor. Durant la dictadura, continua sent un dels principals cinemes d’estrena de la ciutat i consegüentment ho recorden les generacions més madures. A partir de 1953 es fa càrrec del mateix Enrique Fayos i Espectacles Callao Associats. En la tardor de 1984 l’Olympia torna a obrir les seues portes com a teatre i en els últims trenta anys, la programació de l’Olympia s’ha anat adequant a l’evolució de la indústria de l’espectacle, del consum cultural i de la mateixa societat.


/ Casa pairal de Fra Juníper Serra i Museu i Centre d´Estudis Fra Juníper Serra\nCasa pairal de Fra Juníper Serra i Museu i Centre d´Estudis Fra Juníper Serra | Descripció\nAquesta casa està situada en el número 6 del carrer del Barracar Alt. Miquel Serra, després conegut amb el nom religiós de fra Juníper, nasqué l’any 1713 a la casa dels seus padrins paterns, situada a fora vila i als cinc anys, es traslladà amb la seva família a aquesta casa.\nLa casa fou comprada l’any 1930 pel Rotari Club, per 22.000 pessetes, i la regalà a l’ajuntament de la ciutat de San Francisco. Des de l’any 1981, és administrada per la Societat d'Amics del Pare Serra. Constitueix un habitatge representatiu dels petits propietaris pagesos del pla de Mallorca dels segles XVII i XVIII.\nTé una façana de dues plantes, amb portal forà d'arc rodó adovellat, i compta amb una finestreta al primer pis, amb ampit. Una placa a l'esquerra del portal recorda l'evangelitzador de Califòrnia: “Casa solariega del V P Fray Junípero Serra OFM Apóstol de California. 1713-1784.\nEl Ayuntamiento y pueblo de Petra”.L'interior mostra un sòl amb un senzill emmacat central amb decoració geomètrica. Un arc rebaixat de petites dimensions s'obre en la paret mestra que separa els dos aiguavessos. La cuina es situa en el segon aiguavés, a l'esquerra. Al corral, hi ha un forn de pa. Del primer pis, molt senzill, en destaca una cambra.Al costat de la casa pairal es troba el Museu de Fra Juníper Serra, realitzat l'any 1959 pels Amics de Fra Juníper Serra i aixecat al fons d’una carrera.\nEl portal forà és d’arc rodó, amb un carcanyol que mostra l’escut de la família Serra i una creu. Hi ha una porxada amb dos arcs rebaixats, així com un coll de cisterna de secció quadrangular. La campana prové de la Missió de Santa Bàrbara del Camino Real (Califòrnia).\nA l’interior, la planta baixa es dedica a museu de la vida i obra del beat, amb algunes sales que contenen documentació escrita relacionada amb la seva vida (sermons, cartes...), així com informació gràfica del món americà que recorregué (mapes, pintures, gravats...). La sala de les maquetes, a l’esquerra de l’entrada, conté les maquetes de fusta de les missions fundades per fra Juníper.\nUna escala en escaire condueix al primer pis, on destaca la sala de les pintures, com la del martiri de fra Lluís Jaume. En aquesta planta també hi ha una biblioteca especialitzada en la figura del beat Juníper.


Tríptic PAS (pdf)\nVols saber si ets una Persona Altament Sensible\nVídeos & Documentals\nAssociació PAS Penedès\nSom un grup de persones del Penedès que hem arribat al contacte o coneixement de què són les Persones d’Alta Sensibilitat de diverses maneres (el fill que s’altera “massa” amb l’entorn, la nena que no hi ha manera que tasti res nou, notar que no s’encaixa en aquest món, portar tota la vida sentint-te una figaflor, pensant que no pots viure amb la càrrega que ha caigut sobre l’altre quan se suposa que no t’ha d’afectar…).\nArribar a aquest coneixement ens ha estat útil per fer front el nostre dia a dia. Conèixer-nos ens ha ajudat a normalitzar un tret que no hauria de ser considerat d’una altra manera.\nAra ens ve de gust compartir amb qui ho necessiti i continuar aprenent de qui estigui disposada.\nAjudar a conèixer aquest tret que sovint genera dificultats en el dia a dia de persones amb alta sensibilitat, infants i les seves famílies. Pensem que saber per què ens sentim com ens sentim, i per què els nostres infants actuen com ho fan, ens pot ajudar des de la comprensió i l’acceptació.\nPer això volem difondre les característiques d’aquest col lectiu de persones, per tal d’ajudar a la normalització.\nSalut i harmonia.\nEstem obertes a oferir xerrades divulgatives per a entorns on pugui ajudar als professionals que tracten amb els infants (educació, salut,…), per tal de contribuir al compliment dels drets de la infància a la salut i la tolerància.\nGrup de suport a famílies i infants amb alta sensibilitat. Un espai de trobada per acompanyar i compartir vivències, experiències i inquietuds.\nWeb & Xarxes Socials\nMitjançant la web i les xarxes socials volem compartir tot aquell material divulgatiu que creiem d’utilitat per a les persones amb alta sensibilitat i les famílies dels nens altament sensibles (NAS).\nTrobades trimestrals per abordar conceptes concrets al voltant de l’alta sensibilitat.\nAcompanyant en el Creixement a nens i nenes Altament Sensibles\nTransmissió de la projecció “Sensitive” a Penedès TV\nNOVA CITA: 28 de setembre!!\nALTA SENSIBILITAT AL “TOT ÉS POSSIBLE” DE RAC1\n© 2019 PAS Penedès. Logo dissenyat per Cristina Moriano.


LA SORT DE SER TRES *. DAVIS, BROOKE. 9788416457021 Llibrería Horitzons\nLA SORT DE SER TRES *\nAls set anys, la MILLIE BIRD descobreix que tot el que té al voltant es mor. Però el que no podia imaginar-se era que, després d’haver anotat vint-i-set éssers diversos al seu Llibre de les coses mortes, el seu pare també es moriria.\nL’AGATHA PANTHA té vuitanta-dos anys i no ha sortit de casa seva des de la mort del seu marit. S’està a la finestra de la façana del davant, amagada darrere les cortines i l’heura, i, per descarregar la seva amargura, clava crits a tots els desconeguts que passen. Però un dia l’Agatha es fixa en una nena de l’altra banda del carrer.\nEn KARL, dactilògraf jubilat de vuitanta-set anys, rep del seu fill un petó a la galta quan el deixa a la residència d’avis. Mentre mira com el fill s’allunya, en Karl té un moment de lucidesa i s’escapa de la residència a la recerca d’una vida diferent.\nTres persones extraviades que necessiten que algú les trobi, però que encara no ho saben. La Millie, l’Agatha i en Karl estan a punt de saltar-se les convencions i de descobrir el que és viure de veritat.\nUn relat que està captivant mig món.


Cambrils celebra la cloenda dels cursos de català amb cançons en diverses llengües | Diari de Tarragona\nCambrils celebra la cloenda dels cursos de català amb cançons en diverses llengües\nEl Servei Local de Català ha tingut 331 inscrits i s'hi han format 57 parelles lingüístiques.\nAlumnes dels cursos de català a Cambrils.\nDurant l'any acadèmic 2017-2018 el Servei Lingüístic de Català de Cambrils ha ofert un total de 19 cursos presencials, dos més que l'any anterior, que han anat des del nivell bàsic fins al nivell de coneixements superior, i ha tingut 331 inscripcions, una xifra que continua creixent respecte de períodes anteriors. Tres d'aquests cursos han estat nivells bàsics organitzats conjuntament amb el Servei d'Ocupació de Catalunya adreçats a persones que estaven aturades.\nEl Servei Local de Català de Cambrils oferirà al juliol un curs intensiu de nivell bàsic. Es farà de dilluns a divendres de 9.30 a 11.30 h.\nVa obrir l'acte, celebrat fa uns dies, la responsable del Servei de Català, Helena Martínez Ferreruela, que va fer el balanç de l'any acadèmic; tot seguit va intervenir la directora del CNL de l'Àrea de Reus, Anna Saperas, que va parlar del Voluntariat per la llengua i altres activitats del Servei de Català de Cambrils, va felicitar l'alumnat i va agrair la tasca a les professores, el voluntariat i l'Ajuntament, que possibilita tirar endavant el projecte del Servei Local de Català de Cambrils.\nTot seguit es va fer un reconeixement als alumnes que van S3 i C2)fer un reconeixement als alumnes que acaben l'etapa acadèmica al Servei de Català (S3 i C2). El darrer bloc de l'acte, més festiu, va consistir en la interpretació de cançons en diverses llengües a càrrec de l'alumnat.


Puig: "La Comunitat Valenciana té un projecte propi i vinculat a Espanya" | Valencia Extra\nPuig: "La Comunitat Valenciana té un projecte propi i vinculat a Espanya"\nSonia Arcos - Europa Press\n25/10/2019 - Europa Press\nEl president de la Generalitat i secretari general del PSPV, Ximo Puig, ha subratllat que la Comunitat Valenciana té un projecte “propi” que està “vinculat a Espanya” i als “valors que en aquests moments defensa el Govern d’Espanya”.\n“A nosaltres, els valencians, ens dol Catalunya”, ha comentat sobre una comunitat “veïna” que compta amb una “cultura comuna” i amb la qual manté una vinculació econòmica: “La comunitat a la qual més comprem i a la qual més venem”.\nAixí s’ha expressat en el transcurs d’un míting de precampanya al costat del president del Govern en funcions, Pedro Sánchez, a Elda (Alacant), Ximo Puig ha apel·lat al diàleg “amb els catalans”.\nNo obstant això, ha reclamat que, al mateix temps, “es respecten les institucions i les lleis; i des d’aqueix respecte parlar”. Així, ha assegurat que Pedro Sánchez va intentar parlar amb el president català, Quim Torra, encara que “no es pot parlar amb un senyor que vol trencar el tauler i imposar la seua idea”.\nPer això, ha exigit “respectar les regles del joc; defensar la convivència”, perquè per a Puig, “la qual cosa ha fet Torra és trencar la convivència”.\n“Estem en un moment difícil, però no hi ha un altre camí per a la reconstrucció i la reconciliació d’Espanya, i l’avanç de la via que fa el Govern de Pedro Sánhcez”, ha raonat i ha indicat: “No hi ha un altre camí si volem una Espanya plural i diversa, que vol entendre’s respectant l’estat de dret i la llei”.\nD’altra banda, Ximo Puig ha demanat que Espanya el que necessita és un govern en el qual el “pilot” siga Pedro Sánchez. Per a això, ha parlat que es planteja una “batalla política i democràtica” de cara a les eleccions del 10N en la qual amb “coratge” el PSOE guanyarà”.\n“Res està escrit encara i necessitem tindre molts vots perquè Pedro tinga el govern que necessita Espanya”, ha arengat i ha demanat eixir “al carrer, a les fàbriques i dir-li als companys de treball que això no va de qualsevol cosa, sinó que són les més importants a Espanya”.\n“Necessitem enlairar”, ha sostingut i ha seguit: “El pilot d’aquest avió només pot ser una persona, moderada, oberta i d’esquerres i que pense en els espanyols; i aqueix pilot és Pedro”.\nFinalment, Ximo Puig ha afirmat que aquest dijous, amb l’eixida del dictador Francisco Franco de la Vall dels Caiguts, va ser “un dia d’enorme emoció” i ha criticat a les “tres dretes” de les Corts Valencianes quan “en la sessió de control” va haver-hi un diputat “irritat”, “perquè ells viuen ancorats en la ira, el rancor, en la falta d’entesa”.\nPer això, ha etzibat: “No hi ha democràcia plena si no hi ha respecte a la dignitat de les persones”, i per això, ha considerat que l’eixida de Franco s’ha fet “quan la llei ha permés, amb normalitat i respecte a la ciutadania”. En aqueix sentit, ha donat les “gràcies” al Govern per “fer el que necessitava aquest país i fer-lo bé”.\n“És estrany que hi haja gent que li semble malament”, i que haja criticat que “no era el moment”. Ací, ha recordat com es va haver de retirar l’estàtua de Franco enfront de l’Ajuntament de València: “a la nit per encaputxats”. Ha defensat que ara, no obstant això, “s’ha fet amb absoluta normalitat”.\nA més, ha mostrat el seu suport cap al Cardenal Osorio, al qual han realitzat pintades a València: “No es pot ser tan intransigent i fanàtic; Aqueixa Espanya es va enterrar definitivament”.\nPuig ha tancat el seu discurs a Elda llançant un missatge “solidaritat” amb el poble de Xile, “ahir, ara i sempre”, i ha resolt que “el mètode Piñera” –president xilé–, amb els “tancs al carrer” genera “dolor, tristesa i mort”.\nViu en directe la mascletà de Falles la Pirotècnia Alpujarreña en València\nL'estat d'alarma es prorrogarà durant 15 dies més fins a l'11 d'abril\nLa Generalitat bonificarà el lloguer als inquilins d'habitatges públics\nEspanya registra més de 17.100 casos i 767 morts\nEl jutge posa fi al 'cas Gürtel' tancant la peça principal de delictes fiscals dels líders de la trama\nsetze + deu =


Vine a l'English Summer Fun by Kids&Us 2021!\nCasal d'estiu en anglès a l'Escola Santa Eulàlia de Cornellà de Llobregat.\nAquest estiu serà inoblidable! Vine a viure noves i originals aventures especialment pensades per a gaudir de valent!! Ens ho passarem molt bé jugant, cantant, ballant, fent treballs manuals i moltes més coses ...... i tot 100% en anglès.\nDIES: DEL 28 DE JUNY AL 23 DE JULIOL (4 setmanes)\nAquest any tenim noves temàtiques!!!!\nEls monitors explicaran un conte per setmana que ajudarà els nens a contextualitzar el vocabulari i expressions que van aprenent. Per altra banda, els nens i nenes tindran l'oportunitat de posar-se a la pell dels personatges fantàstics i viure les aventures en primera persona.\nEs duen a terme activitats plàstiques relacionades amb la temàtica de la setmana per treballar les diferents capacitats artístiques i creatives dels petits.\nEls jocs i les activitats de psicomotricitat estan pensades per a cohesionar el grup, aprendre a compartir, esperar el torn... En aquest context, els nens i nenes aprendran de manera senzilla i vivencial ordres i estructures gramaticals bàsiques en anglès.\nLes inscripcions es faran online a través d'aquesta pàgina web: https://www.kidsandussummerfun.com/inscripcions\nS'ha d'utilitzar els navegadors Google Chrome o Firefox. (no optimitzat per Explorer)\nHorari de 9h a 13h (de dilluns a divendres): 130 euros/setmana\nACOLLIDA: DE 8.00h a 9.00h i de 13.00 a 14.00h: 2 euros per franja\n*El Summer Fun respectarà totes les condicions i especificitats establertes per la Generalitat quant a la higiene i seguretat pel COVID-19.\nKids&Us Cornellà (C/Cinema Bel, 20)\nPresentació SF families 2021.pdf


Els bombers i la Policia de Platges de Sagunt van extingir un incendi en un solar de l'avinguda Europa a Corinto\nNo s'han lamentat danys personals, encara que l'incendi ha calcinat un total de 1 000 metres quadrats de matolls i un parell de palmeres\nEls bombers i la Policia Local de Platges de Sagunt van extingir ahir a la vesprada un incendi ocasionat en un solar en l'avinguda Europa de Corinto. Es tracta d'una zona urbana pròxima a una finca habitada, la qual no ha necessitat ser desallotjada. No s'han lamentat danys personals, encara que l'incendi ha calcinat un total de 1 000 metres de matolls, a més d'un parell de palmeres.\nEls fets es van produir durant la vesprada d'ahir quan el 112 va rebre l'avís. Fins a l'arribada dels bombers, la Policia de Platges va ser l'encarregada d'evitar que l'incendi s'estenguera amb mànegues facilitades pels veïns, així com de retirar algunes de les tanques perimetrals per a facilitar l'accés dels bombers als focus més actius.\nEn esta actuació conjunta han participat dos dotacions de bombers i dos patrulles de Policia de Platges. També es va valorar tallar l'avinguda Europa, entre Torrecorinto i l'avinguda de Les Salines durant les tasques d'extinció a conseqüència de la falta de visibilitat de la via, encara que finalment no va ser necessari gràcies a la ràpida intervenció dels equips d'emergència.


L'Ajuntament desinfectarà diàriament les més de 600 zones de joc infantil de la ciutat | Valencia Extra\nLes més de 600 zones de joc infantil de la ciutat, obertes al públic des de dilluns passat, es desinfectaran diàriament, en horari nocturn, amb la finalitat d’evitar possibles contagis del coronavirus. No obstant això, i malgrat aquest dispositiu especial de neteja per al qual l’Ajuntament destina, concretament, 301.059,40 euros al mes, «la ciutadania ha de respectar les mesures d’autoprotecció» en fer ús d’aquests elements del mobiliari urbà, tal com ha recordat hui el vicealcalde i regidor d’Ecologia Urbana, Sergi Campillo, després de donar compte de l’increment del personal destinat a aquest menester: 82 persones s’ocuparan d’aquesta neteja especial, i 59 d’elles han sigut contractades ex professo. Les 23 restants són personal propi l’Organisme Autònom Municipal (OAM) Parcs i Jardins.\nEl vicealcalde Sergi Campillo ha explicat que tal com ha recomanat la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública, «l’Ajuntament procedirà a la desinfecció d’aquestes zones diàriament». «Encara que teníem un dispositiu important per a dur a terme aquest treball seguint aquestes recomanacions, hem incrementat i reorganitzat la plantilla tant de les contractes municipals de neteja com de l’OAM de Parcs i Jardins, perquè no volem retraure personal que s’ocupa del manteniment de les zones verdes de la ciutat per a escometre aquestes desinfeccions».\nDavant aquesta actuació, que ha suposat un reajustament pressupostari, Sergi Campillo ha fet una «crida a la prudència, perquè les mesures més efectives per a frenar el contagi d’aquesta pandèmia són les d’autoprotecció». Així, ha assegurat, «tal com recull l’escrit de Conselleria per a contenir l’expansió del coronavirus cal reforçar l’autoprotecció, i la responsabilitat final per a evitar accions que posen en perill la salut dels i les menors és dels seus tutors i progenitors». D’aquesta manera, ha aclarit, «encara que la prevalença d’aquesta malaltia és baixa a la Comunitat Valenciana i menor en la franja d’edat primerenca, cal evitar qualsevol possible contagi».\nConcretament, el servici de desinfecció de jocs infantils als jardins de la zona nord serà realitzat per 12 brigades compostes per 2 operaris i un furgó per al transport del personal, maquinària i productes biocides que són les mescles necessàries per a la desinfecció. Aquestes s’ajustaran al marcat pel fabricant, i es confeccionaran en les instal·lacions de l’empresa abans de l’inici de prestació del servei, per a evitar possibles riscos per mal ús dels productes utilitzats.\nPel que respecta a la jornada de treball, serà nocturna, entre les 22 hores i les 5 hores, de dilluns a diumenge, de tal forma que s’evite la trobada d’usuaris en les àrees de joc. Per a això, es contractarà a 28 operaris de tal forma que descansaran quatre d’ells diàriament amb el que es garantirà la prestació del servici amb 24 operaris de dilluns a diumenge. És a dir, setmanalment es registraran jornades de treball.\nD’altra banda, el servici de desinfecció de jocs infantils de la zona sud de la ciutat ho prestaran 15 operaris al dia, inclosos dissabtes i diumenges. S’organitzaran en 9 brigades de 2 operaris i 3 brigades d’1 operari, estes últimes per a zones de joc infantil de xicoteta grandària. Això suposa la contractació de 21 operaris que treballaran 7 hores al dia durant 5 dies a la setmana. L’horari de treball també serà nocturn, de 22 a 5 hores, i tots els vehicles i equips a utilitzar seran elèctrics, la qual cosa garanteix el més baix nivell acústic i zero emissions de gasos nocius.


Nom: BÚNQUERS DEL FAR\nNúm. Registre / Catàleg: 10073-I\nConstruccions militars situades a la costa, a tocar de la carretera del Far, sota el castell de la Trinitat. Els búnquers estaven destinats a allotjar artilleria pesada per defensar l'entrada a la badia de Roses per la banda sud-oest.\nEl conjunt el conformen quatre búnquers. Tres es troben alineats i ubicats en el talús delimitat per la carretera i el nou aparcament que s'està construint per als visitants del Castell de la Trinitat. El quart búnquer es troba aïllat, en el talús ubicat entre el mar i la carretera. Tots quatre búnquers presenten la mateixa configuració i es troben excavats a la roca. Construïts amb ciment armat i coberts amb talussos de terra, els quals estan reforçats amb uns murs de pedra seca, bastits amb pedra de diverses mides disposada de manera irregular. Les obertures per on sortien els canons tenen forma de trapezi. A l'interior, destaca la sala on hi havia instal·lats aquests canons, de planta poligonal, la qual presenta als paraments laterals quatre fornícules d'obertura quadrada. Encara es conserva in situ part del mecanisme metàl·lic que funcionava com a base rotatòria dels canons. Pel que fa als tres búnquers agrupats, cal especificar que presenten un túnel cobert amb volta de mig punt i que segueix un traçat en corba, el qual surt de la sala dels canons i va a parar a un passadís comú que els comunica entre sí. L'accés general té l'entrada al costat de tramuntana. El primer tram és descobert, retallat a la roca, però després es fa soterrat. A uns 10 metres al nord-est hi ha una petita construcció que protegeix l'escala que baixa cap a la instal·lació subterrània.\nSegons informacions orals, el búnquer que es troba aïllat correspon a una trinxera tallada a la roca i coberta amb un túnel de volta semicircular. Construccions militars situades a la costa, a tocar de la carretera del Far, sota el castell de la Trinitat. Els búnquers estaven destinats a allotjar artilleria pesada per defensar l'entrada a la badia de Roses per la banda sud-oest.\nEl conjunt el conformen quatre búnquers. Tres es troben alineats i ubicats en el talús delimitat per la carretera i el nou aparcament que s'està construint per als visitants del Castell de la Trinitat. El quart búnquer es troba aïllat, en el talús ubicat entre el mar i la carretera. Tots quatre búnquers presenten la mateixa configuració i es troben excavats a ...\nConstrucció militar portada a terme per l'organisme franquista denominat Servicio Militar de Construcción, durant els anys 1945-1946. Els enginyers militars d'aquest organisme van ser, segurament, els mateixos que els búnquers de Punta Falconera, que daten del mateix període. Durant la seva estança es varen construir uns edificis situats a la carretera de Montjoi, per sobre la Punta Falconera, per poder allotjar-los.\nLa defensa del litoral català va ser encarregada al 7è. Regiment d'Artilleria de Costa que estava dividit en dos grups establerts a Barcelona i Roses. Aquest segon grup s'estenia des de L'Escala fins al Port de la Selva, protegint la badia de Roses. La part nord de la badia era defensada per dues bateries, la nº7 situada sota el far (amb canons García Lomas de 100/54) i la nº8 emplaçada a la Punta Falconera.\nDamunt dels tres búnquers de dalt la carretera, s'hi està fent un aparcament pavimentat pels visitants al Castell de la Trinitat. Construcció militar portada a terme per l'organisme franquista denominat Servicio Militar de Construcción, durant els anys 1945-1946. Els enginyers militars d'aquest organisme van ser, segurament, els mateixos que els búnquers de Punta Falconera, que daten del mateix període. Durant la seva estança es varen construir uns edificis situats a la carretera de Montjoi, per sobre la Punta Falconera, per poder allotjar-los.\nLa defensa del litoral català va ser encarregada al 7è. Regiment d'Artilleria de Costa que estava dividit en dos grups establerts a Barcelona i Roses. Aquest segon grup s'esten...


Investigador GREILI : Vicent Climent - GREILI Grup de Recerca en Espais Interculturals Llengües i Identitats (UPF)\nInvestigador GREILI : Vicent Climent/\nInvestigador GREILI : Vicent Climent\nL’avaluació de les polítiques lingüístiques migratòries: el cas de Catalunya\nLa llengua representa un element clau en la integració efectiva de la immigració en les societats d’acollida. Observem que en la majoria de països receptors adopten mesures – sigui a través d’exàmens o cursos de llengua – obligatòries per a l’obtenció de la residència, l’arrelament o la nacionalitat. Així, molts autors alerten de la instrumentalització d’aquestes mesures com a eines de control migratori i no tant d’integració real i efectiva de la immigració. Tal com afirmen Markus Rheindorf and Ruth Wodak a l’obra Sociolinguistic Perspectives on Migration Control: An Introduction (2020): “The concept of ‘language competence in the host country’s language’ as a salient prerequisite for belonging has become part and parcel of new citizenship laws, regulations and requirements, and is advocated or even championed not only by far-right populist parties but also by mainstream politicians”.\nL’avaluació dels requisits lingüístics ha estat tradicionalment analitzada des d’una òptica estatal sense tenir en compte que una gran majoria d’estats compten amb llengües territorials pròpies – sovint denominades llengües minoritàries/minoritzades. La Generalitat de Catalunya esdevenia pionera en adoptar requeriments lingüístics en llengua catalana per a la integració lingüística de la immigració. No hi ha cap altre govern sub-estatal a Europa que ho hagi fet. Així, el Decret 150/2014, de 18 de novembre, dels serveis d’acollida de les persones immigrades i de les retornades a Catalunya desplega reglamentàriament la Llei d’Acollida 10/2010, i dóna compliment a l’article 138.1 de l’Estatut sobre immigració. El Decret regula els serveis de primera acollida, incloent-hi la llengua catalana i castellana i estableix la necessitat d’assistir a un curs de català de 90 hores per poder per poder accedir al certificat de primera acollida, document amb eficàcia jurídica i valor probatori d’utilitat en els processos d’estrangeria (arrelament social, modificació i/o renovació d’autoritzacions de residència) o d’adquisició de la nacionalitat, entre d’altres.\nL’objectiu d’aquesta línea de recerca és analitzar, d’una banda, la intencionalitat política del fet lingüístic i, de l’altra, avaluar els efectes reals dels nous requeriments lingüístics per a la immigració a Catalunya amb l’objectiu d’esbrinar si representen un instrument útil d’integració efectiva de la immigració.


Alta a Guifi.net | Pàgina 2\nUn cop entrades totes les dades podem prémer el botó de previsualitzar, per veure com quedaran les dades, o el botó Envieu, per guardar les dades definitivament.\nImportant: Si feu un previsualitzar, assegureu-se de fer un envieu per guardar les dades després!!.\nDesprés de prémer el botó Envieu, se'ns obrirà la pàgina informació del node, on es mostren les dades del nostre node, la situació geogràfica i els trastos que té associat.\nUn trasto no és res més que la informació del router. A cada node i poden haver varis trastos, però per poder connectar-nos a la xarxa guifi.net només ens fa falta un trasto (el router que hem comprat), el qual enllaçarà amb el punt d'accés que tinguem més aprop. Per poder donar d'alta el trasto premem el botó d'afegeix que hi ha a l'apartat de trastos.\nUn cop dins se'ns presenta la pàgina afegint un nou trasto a <nom-del-node>, on haurem d'omplir les dades que se'ns demanen.\nNom curt: El nom que li volem posar al trasto.\nContacte: El correu electrònic de la persona que s'encarrega del trasto.\nEstat: Estat en que es troba el trasto (ara podem posar PROJECTAT, més endavant ja canviarem l'estat).\nMarca i model: La marca i model de router (En aquest cas es tracta d'un router BUFFALO i el model és el WHR-G54S).\nFirmware: El tipus de firmware que hi posarem (En aquest cas posarem el firmware DD-GUFI, que està basat en el DD-WRT).\nAdreça MAC del trasto: El número identificatiu de l'adreça MAC del nostre router (habitualment en un adhesiu que es troba a la carcasa del router).\nComentaris: si es vol posar alguna informació concreta del router...\nUn cop plena tota la informació premem el botó Guardar i continuar editant.\nAra se'ns presenta la mateixa pàgina però amb unes opcions més per a editar. Aquestes opcions són les de la ràdio. Una ràdio no és res més que l'interfície wireless del nostre router, és a dir, la informació de l'antena que té el nostre aparell. Per poder afegir una ràdio premem al botó afegeix una ràdio.\nVeureu que apareix una línia amb tot d'informació. Això no és res més que la descripció de l'antena que té el nostre router. No us estranyi que l'adreça MAC que apareix a la ràdio sigui diferent a la que heu entrat abans. Aquesta adreça MAC és la de l'antena del vostre router (MAC del trasto + 2).\nInformatiu:Un router sol tenir dos adreces MAC, una és la que controla tots els ports que té per cable i l'altre és la que controla la connexió inal·làmbrica. Al ser dos medis diferents es necessiten dos identificadors diferents.\nAra el que hem de fer és indicar amb quin punt d'accés (AP) volem enllaçar-nos. Per això premem el botó tria un AP on enllaçar-te.\nAquí triarem el punt d'accés que anteriorment hem vist que era el que tenia millors valorsde RSSI i NOISE per conectar-se a la xarxa Guifi.net. En el nostre cas es tracta de "TaradellRadioAP".\nUn cop seleccionat premem tornar a la llista. Ara tornem a ser a la pàgina anterior, però ara el nostre ràdio ja té assignat un punt d'accés.\nPer acabar premem el botó guardar i sortir, que ens portarà a la pàgina del nostre trasto.\nL'últim pas que ens queda és el de l'unsolclic. L'unsolclic no és res més que un arxiu que ens genera la pàgina de guifi.net, per poder configurar el nostre router automàticament (Així no ens haurem d'estar barallant amb les pàgines de configuració del router durant hores... :P ).\nPer poder generar l'unsolclic premem el botó que posa unsolclic de la part superior de la pàgina.\nJa el tenim!!, ara només fa falta guardar aquestes dades per poder-les utilitzar en el següent pas.\nPer això seleccionem tot el contingut de la pàgina, el copiem\ni finalment el guardem en un arxiu de text.\nJa està!!!! El pròxim pas serà passar l'UnSolClic al nostre router per deixar-lo configurat correctament per connectar-nos a la xarxa Guifi.net.\nQuè hem vist\nDonar d'alta un usuari a la pàgina de guifi.net.\nTambé hem après a donar d'alta un nou node i la ràdio que ens servei per enllaçar-nos a la xarxa de guifi.net.\nPer últim hem vist com generar l'unsolclic, el qual ens servirà per configurar el nostre router en el pròxim pas.


Mor un empresari vinculat al món de l’esport en un xoc frontal a la C-14 | BonDia Diari digital d'Andorra.\nL’accident va tenir lloc al quilòmetre 140 de la C-14.\nEnrique Rubio, en un dels desplaçaments amb la selecció de futbol sala.\nDc., 21/04/2021 - 00:10\nMor un empresari vinculat al món de l’esport en un xoc frontal a la C-14\nM. P. A. / V. D. / Fotos: XTVL i Facebook\nL’empresari andorrà Enrique Rubio, vinculat des de la seva arribada al Principat al món de l’esport, va morir ahir a primera hora del matí en un xoc frontal al quilòmetre 140 de la carretera C-14, a l’altura d’Oliana (Alt Urgell). Rubio, de 64 anys, conduïa una furgoneta que circulava en direcció a Lleida i per causes que encara s’estan investigant va col·lidir frontament contra un camió, el conductor del qual va resultar ferit lleument i va ser traslladat al Sant Hospital de la Seu d’Urgell.\nSegons van confirmar els mossos d’esquadra, van ser ells mateixos qui van rebre l’avís de l’accident poc abans de tres quarts de set del matí, en concret a les 6.40 hores. Arran de l’accident, la C-14 va estar tallada durant un temps, la qual cosa va provocar retencions. Segons diverses fonts el tram on es va produir l’accident no és on hi ha més accidents tot i que sí que han tingut lloc incidents de gravetat. Fins al lloc del sinistre es van traslladar tres patrulles dels mossos d’esquadra, quatre dotacions dels bombers de la Generalitat i dues ambulàncies del Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM). El cos de Rubio va ser traslladat a l’Institut Anatòmic Forense a Lleida per realitzar-ne l’autòpsia.\nRubio, d’origen basc, tenia una empresa de marcs per a quadres i era molt conegut al Principat, sobretot en l’àmbit de l’atletisme i del futbol. Segons van explicar els seus familiars, el finat serà incinerat i la intenció és organitzar un acte de comiat al país.\nDurant la tarda d’ahir van ser diverses les mostres de condol que diferents entitats esportives del Principat van expressar a través de les xarxes socials. Així, l’FC Andorra va manifestar estar de dol per la mort de l’exporter del club a la dècada dels 80. També l’FC Encamp, l’FC Santa Coloma, la Federació Andorrana de Futbol, la Federació Andorraana d’Atletisme i els Amics Atletisme Andorra van voler mostrar el seu escalf i suport a la família de Rubio.\nVa arribar molt jove al país per jugar a l’FC Andorra\nEnrique Rubio Echeveste, nascut el 2 de gener del 1957, va arribar als anys 80 per defensar els colors de l’FC Andorra a segona divisió B. Era porter i amb passat a les categories inferiors de la Reial Societat. Va compartir posició amb José Antonio Arévalo i va formar part d’un equip que estava presidit pel malaguanyat Antoni Rogel. Enrique Rubio es va enamorar del país i s’hi va quedar. També va defensar els colors de l’FC Santa Coloma i d’algun altre equip de la lliga nacional. Va crear el seu negoci i sempre va estar vinculat al futbol sala com a preparador físic i entrenador de porters amb el primer equip de la secció de futbol sala de l’FC Andorra, gràcies a la seva bona amistat amb Carles Riba. A més a més, també va formar part del cos tècnic de la selecció de futbol sala i de la selecció de futbol platja. Un dels seus fills és el porter del Sideco FC Encamp i de la selecció, Aitor Rubio. A més a més, Enrique Rubio va ser un dels fundadors i també president dels Amics Atletisme d’Andorra (AAA). Molt vital i molt estimat en el món de l’esport del país. Sempre disposat a ajudar i a implicar-se en el món esportiu del país.\nEscrit per Xoco el Dc., 21/04/2021 - 07:45 Enllaç permanent\nEscrit per JR Pascual el Dc., 21/04/2021 - 12:07 Enllaç permanent\nEstimat, adéu.. Perdem el seu bon humor, la seva rialla, el bon home, el bon consell, perdem un amic per sempre, perdem una mica de la historia de la nostra vida. Descansa...\nMor Climent Palmitjavila, el Som de Canillo


Etapa de la Mesa a Grandas de Salime | Camino de Santiago | Camí Primitiu\nEstàs en la següent localització: Portada > Viatges > Camí de Sant Jaume > Camí Primitiu > Etapa de la Mesa a Grandas de Salime\nReprenem des del mateix alberg la pista local que ens va portar fins a la Mesa. Afrontem un desnivell de 150 metres, envoltant la penya dels Coriscos, clavetejada per una nodrida fila de molins de vent. Després de l’alt descendim al lloc de Buspol.\nAl costat de la granja es troba la capella de Santa Marina, austera i al seu torn bella construcció en pedra i lajas de pissarra. Amb tota probabilitat va formar part de l’hospital de pelegrins citat en aquest lloc. La campana, del segle XIV, ja no es troba emplenant l’espadanya. No obstant això, a través de la porta podem albirar les tres acolorides talles que componen el retaule. Traspassant la cancel·la posterior comencem el llarg descens a la conca del riu Navia. Conforme anem perdent metres, Grandas de Salime anirà diluint-se de la nostra panoràmica.Per davant 760 metres de desnivell negatiu fins a la mateixa presa de Salime. Perdem altura pel vessant, coberta de piornos i bosc baix i d’una pineda de repoblació. Prop de 45 minuts després, des de Buspol, segueix un tram de fals pla amb alguns tobogans per pista forestal. A mà esquerra queda el desviament que es prenia fa ja anys per a creuar l’embassament amb llanxa des dels voltants del negat poble de Salime (Km 5,9). Un quilòmetre més endavant, sobre una corba i en el vessant de solana, hi ha un cortín, un mur circular de pedra que serveix per a protegir els ruscos dels ossos (Km 6,9). Un tros després passem al costat d’una creu i 400 metres més endavant, Ull!, prenem el desviament a mà esquerra que ens submergeix en un esplèndid castañar (8,1).Després de diverses voltes i revoltes desemboquem en l’AS–14, que seguim en direcció a la presa. Abans d’arribar a ella podem entrar en la Boca de la Balena, un mirador penjant dissenyat per Vaquer Turcios que ofereix unes vistes espectaculars de la presa de 128 metres d’altura. Tot seguit creuem per fi aquest embassament inaugurat en 1953.\nL’AS-14 guiarà els nostres passos durant els pròxims 4,5 quilòmetres. Un quilòmetre més endavant passarem al costat de l’Hotel Les Grandas, situat en el lloc de Vistalegre (Km 11,1). Deixarem passar els quilòmetres d’asfalt abstrets per l’entorn i, uns 200 metres passat el desviament a Pénjamo, vam abandonar l’AS–14 per l’esquerra (Km 14,5). L’arreón que propina un corriol molt empinat dona pas a una bucòlica senda boscosa que porta fins a Grandas de Salime. Prenent el primer desviament a la dreta entrem per l’avinguda del Ferreiro, al costat del Museu Etnogràfic, i aconseguim l’Ajuntament, on es trobava l’antic alberg. Per a dirigir-se a l’actual cal prendre a la dreta l’Avinguda de la Costa (AS-12).\nstrong:QsS4YQ;Descens cap a l’embassament de Salime:Prop de 8 quilòmetres de baixada contínua són un relax per als pulmons però un martiri per a les cames. Un parell de bastons mitiguen considerablement la tensió que sofreixen els cuádriceps, ja que aquests músculs són els encarregats de frenar el nostre cos en els descensos.\nEl primer bar que trobem és passat l’embassament, en l’alberg-hotel les Grandas, amb la qual cosa en època d’estiu cal carregar amb una mica d’aigua.\nJust abans de creuar l’embassament, a la dreta de la carretera, hi ha una entrada cap al mirador “boca de la balena”, espectacular.\nEn Grandas de Salime, localitat amb tots els serveis, és visita obligada el seu espectacular Museu Etnogràfic, obra del ja mort Pepe “el Ferreiro”. Un dels museus etnogràfics més complets que existeixen.\nSi l’etapa es fa lleugera, hi ha la possibilitat d’allargar-la fins a Castro, amb un alberg juvenil proveït de bar-restaurant.\nGRANDAS DE SALIME:Grandas de Salime és l’últim consell del tram asturià del Camí Primitiu. El consell està plantat davant la serra de elGrèvol que configura les conques dels rius Navia i Agüeira. A sis quilòmetres es troba l’embassament de Salime, inaugurat en 1954, i que va negar amb les seves aigües la població de Salime. En el seu territori es troben túmuls i castres, com el de Chao Samartín, tots ells petjades del prehistòric. Durant l’Edat mitjana va estar sota el Bisbat d’Oviedo fins que a la fi del segle XVI forma els consells separats de Grandas i Salime. En 1836 esprodueix ja la unificació en Grandas de Salime.\nCol·legiata del Salvador: Els seus orígens són del segle XII, encara que gairebé tot el conjunt es deu a una reforma realitzada en el segle XVIII. Està caracteritzada pel pòrtic exterior jalonat per arcs de pedra. En el seu interior hi ha una portada romànica envoltant la pila baptismal. Esment a part mereixen els retaules i les talles interiors de l’església.\nMuseu Etnogràfic: Ideat per Sr. José María Navieras Escanlar -sobrenomenat Pepe El Ferreiro- és el lloc més freqüentat de la població. Va començar instal·lat en els baixos de l’ajuntament, mostrant eines, màquines i utensilis de l’entorn rural de l’occident d’Astúries i de la frontera amb Galícia. L’espai aviates va quedar petit i es va traslladar en 1989 a l’antiga Casa Rectoral. És un fidel testimoniatge del treball de l’home en el medi rural. En les seves instal·lacions es troben un corral, un hórreo, una panera, l’era, un molí i una casona de la petita noblesa rural. Aquesta casona alberga una cuina, un comerçd’ultramarins, una barberia, una sastrería, etc.\nParc del Toural: El parc municipal del Toural, avui anomenat parc municipal Príncep d’Astúries, mostra un boncompendi d’espècies autòctones i estrangeres. Destaquen els plàtans, els aligustres, els aurons, fajos i freixes.\nGastronomia: Podem degustar des de brou gallec a dojo asturià amb fabas o cachelos (patates cuites); saboroses carns com el raxo de porc adobat amb patates;embotits com el braó de porc i el butelo farciment de costelles de porc; formatges dels Oscos i truites de la conca del Navia. Per a postres pastissos casolans, les típiques mantecadas de Grandas, rosquillas i flams.\nMostra l’etapa 5 de Camí Primitiu:


Golf- und Landhotel Anetseder Thyrnau Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRassbach 8, Thyrnau, Thyrnau, Alemanya, 94136 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Golf- und Landhotel Anetseder\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Kelberg, no busqui més enllà de Golf- und Landhotel Anetseder. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Golf- und Landhotel Anetseder és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix magatzem d'equipatge, servei d'habitacions, instal·lacions per a reunions i banquets , restaurant, premsa.\nL'ambient de Golf- und Landhotel Anetseder es reflexa en cada habitació. calefacció, escriptori, mini bar, telèfon, aparell de televisió són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com bany, centre esportiu, sauna, camp de golf (a 3 km), pesca. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Golf- und Landhotel Anetseder no troba competidors en cap categoria.


Gallardo es va reunir a Madrid amb Vox i el PP\nGallardo es va reunir a Madrid amb líders del PP i de Vox\nEl ministre va viatjar acompanyat de Clàudia Cornella i Antoni Garcia\nEspinosa de los Monteros, portaveu de Vox al Congrés.\nEl ministre de Presidència, Economia i Empresa ha respost a les preguntes parlamentàries formulades pel president del grup parlamentari del PS, Pere López, amb relació al seu viatge a Madrid el mes de març.\nEn la resposta resol els dubtes dels socialdemòcrates en relació amb una trobada amb membres de Vox i el ministre reconeix una reunió amb el diputat del partit d'ultradreta, Iván Espinosa de los Monteros, en el marc de les reunions mantingudes amb parlamentaris espanyols per la tramitació al Congrés del projecte de llei de mesures de prevenció i lluita contra el frau fiscal.\nGallardo va viatjar a Madrid acompanyat de Clàudia Cornella, integrant del gabinet tècnic de Presidència, i del seu assessor, Antoni Garcia.\nEl ministre es va trobar també amb Teodoro García Egea, secretari general del PP i diputat i amb Rafael Hernando, senador del PP. Tanmateix, apunta que hi va haver contactes telefònics amb el PSOE, concretament amb el secretari general del grup parlamentari dels socialistes, Rafael Simancas, segons figura a la resposta que va publicar ahir el Butlletí del Consell General.\nEn el decurs d'aquell viatge el ministre liberal també va fer una visita privada al Congrés dels Diputats i una reunió amb empresaris espanyols –tots dos actes van transcendir–.\nEl titular d’Economia explicita en la seva resposta a l’oposició que en la trobada van participar representants d’empreses dels sectors de venda al detall, de la restauració, hoteleria i oci, de la salut, de l’arquitectura, disseny i construcció i de la inversió.\nFT va dir..Doncs jo espero que aviat tinguem el nostre VOX Andorra per salvar el poc que ens queda de pais.\nO sigui, un partit feixista espanyol, anti llengua catalana, i que us voldria annexionar? Vinga ja.\nalgú ho havia de dir va dir..Com Le Pen sigui elegida Presidenta de França... i Co-princesa, em faré un fart de riure dels que es queixen de reunions amb Vox. No és un escenari impossible.\nHo dubto. Le Pen és intel.ligent. Un feixista pot ser intel.ligent, però un de Vox no.\nCasamanya va dir..Nosaltres no hem de fer res amb el feixisme. Ja sabem el que va passar a Europa als anys 30 i 40. Hem de tenir clar que d'Espanya no ens vindrà res de positiu pel país.\nExcepte els diners dels turistes no??...\nYo no veo nada malo en que se reúnan..el grupo que representa el señor Espinosa de los monteros fue votado democraticamente en las urnas y forma parte del congreso de los diputados.\nA todo hay que sacarle punta..\nAndorrà va dir..Per mi escoria de partits son els seguents, ERC BILDU PODEMOS JXCAT lA CUP i demés escoria, tot aixó si es escoria Vox es un partit amb les idees molt clares.\nCompletament d'acord, aquí amb els eco-guays naranjitos que ens manen pendrem mal.\nTamarroland va dir..Els espanyols que facin el que vulguin, però a Andorra no volem feixisme\nParla per tu, a mi ja n'estan bé !\nDeu t'escolti ja m'agradaria !\nProgresista va dir..Els de Bildu son progresistes, governen amb l'esquerra espanyola i son amics dels xenòfobs insolidaris separates catalans. Son bona gent, gent de pau\nDoncs t'agradi o no t'agradi són gent de pau ara mateix, tampoc no tinc clar perquè una persona que ambiciona pacíficament la independència del seu poble té que ser xenòfoba o insolidaria, es a dir que per solidaritat un ha de renunciar als seus ideals i defensar els dels altres o com va aixo? M'agrada molt aquest concepte de la solidaritat que teniu molts, em sembla molt democratic.\nI jo que pensava que els més de dretes eren els de tercera via i el Gallardo els ha adelantat a tota pastilla. Els de vox andorrans ja teniu partit a qui votar. Felicitats! Els liberals ens hem quedat sense partit.\nels `partits avui no son de esquerres ni de dretes,son al que son partits i res mes ca busquen el seu status politic i el seu encaix amb el mateix partit,perque avui les ideologias no i son, nomes serveixen per fer bonic,sense aportar res de res,a catalunya en tenim una experiencia.


Ciència i fotoperiodisme, units per la desforestació dels boscos tropicals - Blog CREAF\nFoto feta pelfotògraf de RUIDO Photo Pau Coll al Congo.\nSota el nom de ‘PRIMARY’ neix un projecte de periodisme documental centrat en la desforestació importada dels boscos tropicals. El projecte, liderat per l’organització de fotoperiodisme RUIDO Photo, compta amb l’assessorament del centre de recerca CREAF.\nPRYMARY pretén il·lustrar i conscienciar a la societat dels impactes que té la desforestació en el clima, així com investigar-ne les causes, posant sota la lupa els patrons de consum del Nord Global i la seva relació amb la desforestació del Sud Global. Tot plegat, amb un èmfasis especial en l’impacte d’aquesta desforestació en les comunitats indígenes que viuen als boscos primaris tropicals . D’aquí el nom del projecte: PRIMARY. De la cerca i representació de l’amenaça que viuen aquests boscos a través de les persones que hi neixen, que hi viuen i que pateixen els efectes de la globalització i el consum insostenible. Un viatge fotogràfic i de conscienciació social i ambiental pel Brasil, Congo, Tailàndia i Indonèsia que veurà la llum a mitjans del 2022; quatre casos d’exemple que semblen llunyans, però que a través de PRIMARY veurem com ens implica.\nL’objectiu de RUIDO i CREAF és estudiar quina relació hi ha entre els patrons de consum del Nord Global i la desforestació dels boscos al Sud Global, entendre els impacte negatius d’aquesta desforestació i explorar alternatives o incidir en transformar aquelles actuacions, polítiques o normatives que puguin contribuir en la qüestió.\nDe la selva al consum a Catalunya Els boscos primaris tropicals acullen, ni més ni menys, que dos terços de tota la biodiversitat del món. Al mateix temps, exerceixen de reguladors de la temperatura del planeta i són un dels embornals de carboni més importants del món. Tot i aquest paper primordial, ni s’ha aconseguit mantenir-los intactes, ni s’han protegit de la destrucció i les amenaces del desenvolupament insostenible d’una part molt concreta del planeta. Aquest fet, posa en evidència una injustícia ambiental enorme, on mig món es desenvolupa a costa de l’explotació dels recursos naturals de l’altra meitat i, fent-ho, a més posa en perill el nostre propi futur, per les implicacions climàtiques o de pèrdua de biodiversitat que comporta. Avui, aquest fet, no només afecta el futur, sinó també el present de les comunitats indígenes que viuen en aquestes selves.\nPel CREAF, aquest projecte ofereix un nou canal i una nova experiència per adaptar i transmetre informació sobre la rellevància clau d’aquests ecosistemes en el funcionament de tot el planeta i en la nostra pròpia subsistència com a espècie. Esperem que els materials que es generin al voltant de tot aquest macro-projecte siguin una eina útil per la societat i que despertin consciències, generin canvis de comportament i canvis polítics. Anna Ramon, cap de comunicació del CREAF.\nDe fet, PRIMARY és un repte per l’abast del tema, però també per la innovació en el seu enfoc, on ciència i fotoperiodisme es troben per treballar plegades en aquest repte comú. La iniciativa està liderada per l’organització RUIDO Photo, que duu a terme el projecte de recerca periodística sobre aquest tema i que ha viatjat a quatre llocs del món per prendre imatges del que succeeix en aquestes comunitats, però compta amb el CREAF com a centre assessor. El CREAF, per la seva banda, aporta coneixement científic les selves tropicals i el seu paper en la regulació del clima, de l’aigua o en la provisió de biodiversitat, per exemple, i ho complementarà amb materials de divulgació rigorosos que serveixin per incidir en les polítiques i en la societat que desenvoluparà el departament de comunicació centre de recerca.\nTot i el paper primordial dels boscos primaris tropicals, ni s'ha aconseguit mantenir-los intactes, ni s’han protegit de la destrucció ni de les amenaces del desenvolupament insostenible d’una part molt concreta del planeta.\nL’objectiu comú serà estudiar quina relació hi ha entre els patrons de consum del Nord Global i la desforestació dels boscos al Sud Global, entendre els impacte negatius d’aquesta desforestació i explorar alternatives o incidir en transformar aquelles actuacions, polítiques o normatives que puguin contribuir en la qüestió. Per fer-ho, a banda d’elaborar el reportatge fotogràfic documental, es reforçarà el teixit associatiu i de moviments de l’àmbit de la justícia ambiental de Catalunya, realitzant un exercici de sensibilització i formació de les persones que en formen part. Alhora, es realitzarà una campanya de sensibilització, formació i incidència per contribuir a millorar el coneixement de la ciutadania general, les persones joves, altres entitats dels àmbits de l’economia social i solidària, la sobirania alimentària, la justícia ambiental i les administracions públiques.\nNo hi ha ciència sense diversitat\nSi la biodiversitat és tan fonamental per al bon funcionament de tots els ecosistemes i, a més, la ciència no para de repetir-ho, com és possible que el perfil de les persones que es dediquen a la recerca científica sigui tan poc divers?\nJ.Luis Ordóñez\t18 de febrer de 2022\nLes persones necessitem trobar vies alternatives de consum i de vida, i tenir més i millor accés al verd. Aquesta és la lliçó apresa després d’una pandèmia mundial vinculada a la\nVeronica Couto Antelo\t7 de juliol de 2020\nEl projecte d’agricultura regenerativa Life-Polyfarming, coordinat per Planeses i el CREAF, ha publicat recentment sis vídeos en els quals expliquen, en to divulgatiu, les tècniques agrícoles i\nAngela Justamante\t26 de maig de 2020


FAI CNT | Joan Sales – Cartes a Màrius Torres\nArxiu d'etiquetes: FAI CNT\nA Màrius Torres, 2 VI 1937 (75)\nPublicat el 11 març 2013 per t\nPer l’Esperança he sabut que aquestes darreres setmanes havies fet llit amb febre alta i he atribuït a això que no hagi rebut encara la carta teva que he esperat mentre era al front d’Aragó. En vaig arribar ahir al matí. Ara estic «expulsat» de la tristament famosa «columna Durruti» i a disposició del general en cap de l’Exèrcit de Catalunya (o de l’Est); confio que ben aviat podré servir en una unitat regular com vinc demanant des de començos de la guerra ¡ja fa més de deu mesos! Tot arriba en aquest món, si bé de vegades de la manera més inesperada; ja t’ho explicaré de viva veu quan pujarem amb la Nuri al sanatori. Mentrestant hauré tingut excel·lents ocasions de fer exercicis d’humilitat i de paciència, que sempre ens convenen. Tornant d’Aragó amb el cor que em dringava com un cascavell a causa de l’excedència que m’acabaven de concedir, vaig travessar altra vegada aquelles terres tan estimades, les teves, on també jo tinc records; de bona gana m’hauria deturat unes hores a Fraga, a Lleida, a Cervera o a Tàrrega. Només hi vaig passar de llarg; a Lleida, pel carrer de l’Acadèmia, el de Catalunya, la Banqueta, el pont, els Camps Elisis i aquell cementiri cantat pel benemèrit Morera i Galícia, per cert amb un final d’una desesperança que sorprèn en ell:\nD’ençà del temps que jo hi vivia, fa uns deu anys, Lleida ha crescut i ha millorat; ara a la Banqueta hi ha brolladors, parterres, arbres i moltes coses que en el meu temps no existien. També m’hi ha cridat l’atenció la catalanització total dels rètols i cartells, anuncis, plaques i tota mena de públiques inscripcions o mostres de comerç; cosa que encara no s’ha aconseguit a la capital del Principat. El Segre i la Seu vella són, però, els mateixos de sempre, i Lleida, totalment catalanitzada, més «cap i casal de Catalunya per terra ferma» que mai.\nFraga m’havia semblat, hores abans, una Lleida en miniatura. Venint del desert dels Monegres ja s’anuncia de lluny amb l’olor espessa dels seus figuerals inacabables; el terme fragatí sorgeix de sobte com un oasi. Les ribes del Cinca, ombrejades pels xops, són plenes d’ocells que no paren de xerrotejar. Les cigonyes van i vénen del campanar al riu, on troben pesca abundosa. Arribant-hi des dels Monegres i procedent de la «columna Durruti», també jo hauria exclamat amb tota l’ànima: ¡o terra beneïda, poblada de lleialtat! ¿Per què el govern de Catalunya, en deu mesos que ja fa que els nostres ocupen aquell territori, no ha fet res per legalitzar-ne l’annexió? Els veïns de Fraga, Tamarit, Mequinensa i Vall-de-roures són tan catalans com els d’Olot o els de Figueres.\nI vet aquí que torno a ser a Barcelona al cap de quinze dies d’haver-ne sortit. ¡Que canviada m’ha semblat! La revolució va madurant per la mateixa força de les coses, sense que cap geni polític hi influeixi ni poc ni gaire. L’aniversari de la guerra, que s’escaurà el 19 del mes vinent, ho trobarà tot de tota una altra manera; les hordes canibalesques que es van fer mestresses de la ciutat i del país i que en poc més de trenta dies van cometre una quantitat incalculable d’incendis, robatoris, assassinats i saqueigs, ara estan bandejades de la cosa pública. Tant de bo els nacionalistes i els socialistes, les dues grans forces de la nova Catalunya, s’associessin per alliberar-nos de les últimes restes que encara queden de l’anarquisme analfabètic i vesànic; són els dos únics partits combatius i disciplinats amb què comptem ara per encarar-nos a circumstàncies tan extraordinàries. La guerra es lliura en darrer terme entre renaixença i antirenaixença; i ara la renaixença catalana només pot confiar en els dos grans corrents d’idees del nostre segle, el nacionalisme i el socialisme. Potser s’acosten dies de benedicció per al nostre país desventurat; fa esgarrifar de pensar com un dirigent polític, si el tinguéssim, podria aprofitar el cataclisme per engrandir la nostra terra; enmig d’un huracà un navegant audaç pot fer avançar més que mai la seva nau. Prat de la Riba s’hagué d’acontentar amb un ventet somort que a penes inflava les veles ¿de què no seria capaç amb la ventada d’ara? Però els nostres actuals dirigents són d’una mediocritat que estaborneix. Sabent-me a Barcelona ens vingué a veure en Joaquim Xirau, que hi està ficat; ens explicà que corrien rumors que les potències estrangeres, veient que la «guerra d’Espanya» s’eternitzava i els fronts s’estabilitzaven, parlaven d’obligar-nos a pactar un armistici indefinit conservant cada bàndol el territori que actualment ocupa: Espanya continuaria existint en teoria però en la pràctica hi hauria dues Espanyes, la de llevant i la de ponent. Vaig exclamar que això seria una solució magnífica, en primer lloc per posar fi al carnatge repel·lent que és la guerra i en segon lloc perquè a l’Espanya de llevant podríem aspirar a una mena d’hegemonia com sigui que la gent de llengua catalana hi som majoritaris o almenys una bona meitat; podríem convenir —vaig afegir engrescant-me com si ja em trobés a la conferència de plenipotenciaris— una barata de territoris amb el general Franco: li donaríem Madrid amb la «bossa» que forma a l’Espanya central a canvi de Mallorca i Eivissa i del que ens falta d’Aragó amb Navarra; així els respectius territoris tindrien una forma més coherent i, mentre ells estarien contentíssims amb l’ocupació de Madrid, nosaltres, amb la de Mallorca, a més d’alliberar un país de llengua catalana de la dominació castellano-feixista, eliminaríem el perill de bombardeigs aeris i navals sobre Barcelona, i amb la de Navarra i del que ens manca d’Aragó establiríem per fi contacte amb els bascos.\nSeria en una paraula, anava dient, la resurrecció de les dues Corones, la catalana-aragonesa i la basco-navarresa, ara fraternalment unides enfront d’un enemic comú.\nA mesura que jo m’anava engrescant en Xirau s’alterava; per fi no pogué més i esclatà. ¡De poc que no s’esquinça les vestidures! La partició d’Espanya, em digué fora de si, seria una monstruositat; cometríem una covardia sense nom si acceptéssim «aquesta solució infame que ens volen imposar les potències estrangeres». Abans que consentir el trosseig d’Espanya, conclogué heroicament, ens hem de batre com lleons als fronts de guerra «fins a la darrera gota de la nostra sang». Li vaig fer remarcar, amb tota la delicadesa possible, que de nosaltres dos era jo qui, sense ser «un lleó», es batia al front o almenys, des dels començos de la guerra, intentava fer-ho, mentre ell no es movia de la reraguarda; em replicà, desconcertat, que degut a un accident d’automòbil, que sofrí l’estiu passat, anava ranco i que era per això «i únicament per això» que no se n’havia vingut als fronts amb la jovenalla. Vaig fer veure que m’ho creia i donant per bona l’excusa vaig girar full.\nCom a principals novetats, sembla que el nou govern de Catalunya, un cop esbandida la FAI, es proposa de restablir l’ordre a les empreses que aquesta havia «col·lectivitzat». Es procura que se’n tornin a fer càrrec els mateixos empresaris; el mal és que molts d’ells qui sap on paren, després de tants mesos de desori en què els anava la pell, i als qui queden no els acaba de fer peça tornar-se’n a encarregar després de la gestió anarquista. Ha estat, segons diuen, un desastre que supera tot el que ja ens imaginàvem; se n’havien apoderat creient que els «amos» tenien amagada una moma inexhaurible i es van trobar amb la sorpresa que ben aviat ja no sabien amb què pagar la nòmina del personal: ¡els diners dels comptes corrents s’havien volatilitzat i l’empresa, dirigida pel comitè anarquista, era incapaç de guanyar-ne! Un anunci aparegut en els diaris resumia pintorescament la situació; deia exactament: «Empresa col·lectivitzada cerca soci capitalista».\nResulta que de moltes d’elles se n’havien constituït dirigents, no pas els tècnics ni tan sols els obrers qualificats, sinó els sense ofici, els manobres, forasters en majoria. ¿Podia haver-hi ja res de més manicomial que una revolució de manobres sud-espanyols? «Los más miserables e imbéciles de la nación» els anomenava no pas menys que un home tan d’esquerra com Castelar en un d’aquells discursassos que tanta forrolla feien a la seva època. Els obrers qualificats, tots ells catalans i enemics de la FAI, es veu que haurien volgut en general que els patrons continuessin en el seu lloc, si ja no com a tals almenys com a directors o tècnics; però els de la FAI els caçaven. ¿No és doncs indecent tirar-los ara en cara, com fan alguns, que s’amaguessin o emigressin? ¿Podem exigir d’un burgès que sigui al mateix temps un heroi i un màrtir? Ja fa prou duent el pòndol del negoci, que és el seu ofici; és així que serveix la societat quan el deixen tranquil. A mans dels «comitès» de la FAI la producció industrial catalana s’havia estimbat vertiginosament; tota la revolució que saben fer és matar la gallina dels ous d’or. Molts d’ells havien vingut fugint d’una terra sense patrons ni empreses, on es morien de gana per manca de jornals a guanyar, i un cop aquí exigien l’extermini dels patrons i no haurien parat fins a la destrucció de les empreses. Prop de deu mesos haurà durat la revolució failangista a càrrec de «los más miserables e imbéciles de la nación»; si n’arriba a durar deu més, haurien fet de Catalunya un país nord-africà com el seu ¿potser era això el que es proposaven?\nVindré a Puig d’Olena no sé si diumenge vinent o l’altre.\nPublicat dins de General\t| Etiquetat com a Barcelona, Espanya, FAI CNT, Franco, Màrius, Paisatges, Països Catalans\t| Deixa un comentari\nA Mercè i Màrius 10-12 III 1937 (49, 50)\nPublicat el 7 gener 2013 per t\nXàtiva, dimecres 10 de març de 1937\nJa fa cinc dies que sóc a Xàtiva i encara em dura la impressió d’haver arribat al paradís terrenal. Torno a ser en terra catalana al cap d’un mes d’haver-ne sortit; l’accent del país, tan semblant al de la meva Vallclara, em sembla música angèlica. L’aire és tebi, perfumat; les cases són grans, blanques, plenes d’ordre i de frescor; hi ha un Calvari —una muntanyola plantada de xiprers amb una ermita al cim. Hi ha uns garrofers molt més grans que els del Camp de Tarragona. Les noies són altes, esveltes i morenes. Es comprèn que el Ribera i el papa Borja triessin aquesta ciutat per néixer-hi.\nXàtiva, divendres 12 de març de 1937\nVoldria quedar-me a viure la resta dels meus 98 anys en aquesta Xàtiva incomparable. He fet el meu primer «retorn a la pàtria» i m’ha agradat tant que de bona gana repetiria ¿qui sap si és això el millor que tenen els viatges? Trobo que venint de l’estranger la nostra terra es coneix tot seguit per l’olor, una olor que no sé si atribuir a la seva flora o a la proximitat del Mediterrani. Qui sap si només poden ser bons nacionalistes els qui tenen bon olfacte; qui sap si allò que més diferencia les nacionalitats és l’olor.\nL’aigua dringa per tota la ciutat en piques de pedra; les noies són morenes i plenes de misteri, les cases grans i blanques, entre pageses i senyorials i amb uns patis frescos i quiets. Aquí un arribaria a oblidar-se del món en què vivim.\nAlmenys, d’ençà que som a Xàtiva, m’ocupo en alguna cosa relacionada amb el meu actual ofici; ara la «columna» ha decidit organitzar-se, que ja era hora, en companyies i seccions, deixant allò tan macarrònic de les centúries i decúries que no s’adaptaven als armaments ni a les tàctiques modernes, i m’han adscrit en una de les seccions novament formades amb la missió d’instruir-la en el maneig d’aquells i els rudiments d’aquestes. Vet aquí doncs que al front de la meva secció me’n vaig cada matí a fer pràctiques als afores i invariablement quedo veient visions davant les estrambòtiques idees dels meus trenta-cinc «milicians» (no es volen dir soldats per res del món), amb qui d’altra banda em lliga cada vegada més una bona camaraderia. He sabut que a l’època que actuaven a Aragó solien emplaçar les metralladores al cim de les muntanyes i em miraven bocabadats quan els vaig explicar que d’aquesta manera es malversa el seu foc ja que els projectils només baten un punt del terreny. En canvi, els anava dient, emplaçant-les en terreny pla les seves trajectòries horitzontals escombren una àrea molt extensa; però trajectòria, horitzontal i àrea són mots que no els evoquen res i la feina era meva per trobar altres expressions més a l’abast de la seva comprensió. No tenint pissarra per dibuixar-ho ho vaig fer damunt la terra amb la virolla del bastó; dubto que ni així arribessin a donar-me crèdit, tan arrelada tenen la idea, feudal si n’hi ha, que on cal fer-se forts és al cim de les muntanyes. Les metralladores no són res en comparació de la sorpresa que em reservava el morter portàtil ¡resulta que aquests cafres el feien servir per tirar verticalment contra els avions! «¿I no us queien els morterassos al damunt?» els preguntava esborronat. «Alguna vegada» reconeixien amb encantadora modèstia, «però ens pensàvem que eren gangues de la guerra.»\nAlgun dia us hauré de parlar llargament a tu i a la Mercè d’aquests xicots que em tenen més perplex que no sabria dir-vos. ¿Com és que són anarquistes? No em refereixo pas a les idees; d’altres són vegetarians com és ara o nudistes i en general tiro més aviat, en qüestió d’idees, a tranquil, o sigui a no estranyar-me de cap per escabellada que sigui; em refereixo al fet. Al fet de pertànyer a una secta on pul.lulen els assassins i incendiaris declarats, que no s’amaguen gens de ser-ho; heu de saber que dels trenta-cinc que componen la meva secció de fusellers-granaders no n’hi ha ni un que sembli capaç de matar una mosca a sang freda i la mateixa impressió em fan molts dels altres de la «columna»; cal deduir-ne que la majoria dels assassins i dels incendiaris s’han quedat a Barcelona, motiu de més, per cert, perquè els de les «columnes» els avorrissin. Doncs bé, lluny d’avorrir-los els admiren i vet aquí el que fa rodar el cap; per increïble que sembli és així. Hi he rumiat molt tractant de comprendre-ho i he acabat per pensar que els admiren pels mateixos motius que nosaltres sant Jordi.\nSi sant Jordi, que matà el drac per salvar la princesa, ens sembla un heroi, és perquè estem convençuts que el dolent era el drac i no pas la princesa; era tan dolent aquell drac, tan lleig com diuen les criatures, que matar-lo no podia ser més que un acte meritori i tant més admirable que nosaltres en som menys capaços. Però ¿i si resultava que la dolenta era la princesa i no pas el drac? ¿Si aquest hagués estat una víctima desventurada de la iniqua explotació de classes? Per no complicar-ho tant, diguem que per a aquests pobres xicots el drac són els burgesos, els militars, els capellans i en general totes les menes de gents amb qui no solen fer-se; aquest darrer detall és important, sempre resulta, ves quina casualitat, que l’únic que no és un monstre declarat sinó tot al contrari és precisament el que coneixen. Si et coneixen, pots dormir tan tranquil entre ells com en família, que no sols no et faran res de mal sinó que, si el cas es presenta, et defensaran com uns gossos; tenen en efecte del gos l’odi instintiu al desconegut i la lleialtat al que coneixen de temps. Encara que solen dir que són de Xàtiva o de Figueres, en realitat, com he descobert ara, són de pobles petits de la rodalia, fills de la pagesia més pobra, tots sense ofici ni benefici; es guanyaven la vida en temps de pau com a jornalers o en feines ventureres de mosso o de manobre. Als seus ulls un obrer de ciutat amb un bon ofici ja ve a ser com un burgès perquè ho és per a ells tot allò que es troba per damunt seu, que és quasi tot; els metges com és ara. Això fa comprendre que en alguns pobles, a més de l’hisendat, assassinessin el metge i ja no cal dir el notari i l’apotecari; tots eren igualment burgesos des de la seva perspectiva. Aquesta bona gent no sol visitar-se amb el metge sinó amb el saludador, que és així i no pas curandero com es diu encara als pobles; d’aquí que els saludadors hagin estat respectats religiosament mentre els desventurats dels metges les passaven quasi tan negres com els capellans; per cert, no crec pas fora de lloc recordar que aquests també eren adversaris dels saludadors —a causa de les supersticions que solen barrejar amb els seus remeis— perquè sospito que la cosa ha tingut conseqüències; sospito que els saludadors de totes menes han jugat un paper juntament amb els agents provocadors en el mal somni que vivim des del juliol passat i que no és pas perquè sí que des de l’endemà mateix del desbordament anarquista els quioscos de Barcelona apareguessin inundats d’exemplars d’aquell opuscle de Las virtudes curativas del limón, el ajo y la cebolla.\nUna altra cosa que des de la nostra perspectiva hauria de fer que els milicians anarquistes dels fronts es miressin amb recel els assassins i incendiaris de la reraguarda és que aquests siguin forasters quasi tots; també en això la nostra perpectiva, com la nostra lògica, falla. Precisament perquè són forasters els inspiren més admiració encara: els admiren perquè saben expressar-se en castellà amb tanta facilitat essent així que ells no se’n surten de fer-ho. Com que el poc de lletra que els han ensenyat és precisament en castellà, quan tracten d’escriure a la família han de pondre penosament frases com aquella de «enguaño colliremos mucho de blato» que em deia en una carta una vegada un anarquista del meu poble que li diuen el Xina. Quan senten algú que s’hi expressa amb desimboltura els fa l’efecte d’un ésser superior, caigut, no pas de Cantalavieja de Arriba o de Jarjajo de Abajo, sinó d’algun Empiri sobrenatural. El castellà té als seus ulls tant de prestigi perquè és la llengua oficial de l’Estat; no hi ha ningú tan imbuït de la idolatria de l’Estat com els anarquistes, que se’n pretenen els màxims enemics.\nTot això de l’anarquisme requeriria un estudi a fons i no pas fet a la claror de l’Anti-Dühring o de la crítica del programa de Gotha sinó de la pelada realitat tal com l’estem vivint; el cas és que aquest estudi jo no el faré mai perquè no estaré mai d’humor per fer-lo però el cert, per estrany que us pugui semblar a la Mercè i a tu, és que aquests trenta-cinc fusellers-granaders de la meva flamant secció m’estan caient cada vegada més en gràcia i per més que em són «cada dia una sorpresa nova» com el sol per a aquell savi de la Grècia, un dels set que no em recordo com li deien, em fan tot l’efecte d’uns xicots excel·lents que podrien ser uns magnífics soldats de Catalunya si algú els escombrés del cap totes les teranyines que hi ha acumulat una ignorància de segles; que això i res més que això és en el fons l’anarquisme.\n[Afegit el 1948: Perquè els milicians votessin per majoria, segons el seu costum, la reorganització de la columna en companyies i seccions, en Ricardo Sanz convocà una assemblea general. Els explicà que es tractava d’una qüestió de tècnica, ja que estava «científicament demostrat» que els armaments rendeixen més si se’ls utilitza d’una manera adequada que no pas capritxosament, etcètera etc. etc. El discurs, en castellà com sempre, era hàbil i assenyat; l’home semblava una curiosa barreja de sentit comú i de fanatisme sectari i no era pas impossible d’entendre-s’hi quan s’esforçava per no desbarrar. Però com que els milicians hi feien un posat més i més adust ja que no se’ls escapava que aquell torrent de paraules era per dur-los cap a aquella militarització que tanta aversió els inspirava, es cregué en el cas de desplegar una segona part a manera de cloenda que als desventurats dels «tècnics» ens va deixar glaçats d’estupor. Digué que després d’aquella guerra contra els feixistes en farien una altra contra els republicans, socialistes i comunistes i un cop liquidats tots els enemics de la FAI i implantada per fi l’anarquia «habrá llegado el momento, como ya no los necesitaremos, de liquidar también a los compañeros técnicos». Tan lluminosa idea arrencà una ovació clamorosa. Després vingué al racó on ens estàvem —callats i sense aplaudir— els «compañeros técnicos» per dir-nos somrient que no ens ho havíem de prendre pas al peu de la lletra ja que eren «coses d’aquestes que s’han de dir per tenir contents els elements de la base».]\nPublicat dins de General\t| Etiquetat com a Afegits_1948, FAI CNT, Llengua, Màrius, Països Catalans, Xàtiva\t| Deixa un comentari


Massatge infantil a la Biblioteca Districte 6 | biTer\nMassatge infantil a la Biblioteca Districte 6\nSi teniu fills o filles entre 0 i 2 anyets aquesta activitat us interessa. El proper dimecres 11 de juny, a les 18h. tindrà lloc la sessió “A flor de pell” a la Biblioteca Districte 6, un taller de massatges a càrrec de la Júlia Prunés, especialista en el tema.\nPodeu realitzar les inscripcions a partir de dimecres 4 de juny, de manera presencial, a la Biblioteca Districte 6.\nRecordeu portar roba còmoda i una tovallola.\nEtiquetes: A flor de pell, Biblioteca Districte 6 (bd6), Júlia Prunés, massatges infantils, Nascuts per llegir, NPL


Comença la vacunació infantil a les comarques gironines i ja hi ha 4.800 cites donades - El Gerió Digital\nEls pediatres alerten que en aquest tram d'edat hi ha molts contagis\nDimecres, 15 de desembre de 2021 18:15h\nComença la vacunació pediàtrica a les comarques gironines i ja hi ha 4.800 cites donades arreu de la Regió Sanitària de Girona per als infants d'entre 5 i 11 anys. A la demarcació, el primer punt on ha començat la campanya és a la seu de la Generalitat a Girona.\nAquí, al llarg d'aquesta tarda 90 nens i nenes rebran el vaccí de Pfizer. Alguns han entrat mig espantats, però la majoria estaven tranquils. I convençuts, com els seus pares, que ara els toca a ells vacunar-se. "És important fer-ho per no agafar la covid" o "Hem de vacunar-nos perquè tots estiguem més segurs" són frases que ho demostren.\nEls pediatres demanen als pares informar-se bé, però també alerten que la incidència del virus és "especialment alta" en aquest tram d'edat.\n"No m'ha fet gaire mal"\nTé 11 anys i cursa sisè de primària. La Martina Amigo ha estat de les primeres a vacunar-se als boxs habilitats a la seu de la Generalitat de Girona. "Així ja està fet", ha explicat després de rebre la dosi de Pfizer -un terç de la dels adults- i tancar els ulls per no veure la punxada. "Era millor vacunar-me per seguretat i per estar més tranquil·la amb els amics i familiars; no m'ha fet gaire mal", ha dit.\nCom ella, aquesta tarda hi haurà 90 infants d'entre 5 i 11 anys que es vacunaran en aquest punt. Arreu de la Regió Sanitària, durant els propers dies, n'obriran fins a nou de diferents. Set a les comarques gironines i els altres dos, al Maresme. El de la Generalitat a Girona, conjuntament amb l'Espai Mercat de Calella (Maresme) són els primers que han començat a injectar dosis pediàtriques.\nAlguns nens entraven mig espantats (aquí, la feina de les infermeres ajuda a calmar-los) però la majoria estaven tranquils. I fins i tot, algun ja volia completar tota la pauta avui mateix. "Volia vacunar-me als dos braços", ha dit en Biel Sánchez, un nen de 8 anys que ha vingut a vacunar-se amb el seu germà de 5.\nS'haurà d'esperar vuit setmanes fins que li injectin l'altra dosi. Però ell ho tenia clar: "És important perquè no agafem la covid". I aquí, al darrere, també hi ha el convenciment dels seus pares. "No només per protegir-los a ells, sinó també als familiars i a tota la societat en general; ja que tenim aquest recurs disponible, ho aprofitem i els vacunem", ha dit el seu pare, Albert Sánchez, afegint que no els va costar "gens" trobar cites.\nNo tots els nens i nenes que es vacunin, però, rebran dues dosis. Aquells que ja han passat el virus en faran prou amb una. En Sergi Rueda, de 10 anys, fa un any que va passar la covid-19, pràcticament sense símptomes. Avui s'ha vacunat i ja té pauta complerta.\n"Ho he fet per ajudar les persones grans i no transmetre-ho", ha dit, admetent que a partir d'ara si hi ha un cas a la seva classe no s'haurà de confinar. "A casa tots estem vacunats, i perquè la covid vagi a millor, ara toca fer-ho amb els nens; dona més tranquil·litat", explicava la seva mare, Sara Sagrera. Sobretot, ara que també s'acosten les festes de Nadal i hi haurà més interaccions. "A casa, però, serem prudents", ha dit Sagrera.\nA la seu de la Generalitat a Girona, el punt de vacunació té dues cues diferenciades. Perquè en paral·lel a la pediàtrica, continua també la d'adults.\nEn el cas dels nens i nenes, per anar-se a vacunar sí o sí és imprescindible fer-ho amb cita prèvia. I qui l'ha de demanar són els pares. El pediatre referent de Pediatria a l'ICS Girona Xavier Duran admet que, fins i tot dins el mateix col·lectiu, hi ha debat al voltant de la vacunació infantil. Però ell assegura que els beneficis superen amb escreix els pocs riscos.\nXavier Duran recomana als pares que s'informin bé i que consultin tot allò que creguin. Però subratlla que el vaccí de Pfizer és "una vacuna segura", que ha demostrat la seva eficàcia en un 90,7%. "Als Estats Units s'ha administrat en més de cinc milions de persones i no s'ha demostrat cap efecte advers greu", ha conclòs, precisant que els que s'han vist són o bé dolor local o bé envermelliment a la zona de la punxada.