Apunts Romànic i Gòtic (1)  | Romànic i gòtic: l'art dels segles XII i XIII (UB) | Unybook\nApunts Romànic i Gòtic (1) (2015)\nApunts Romànic i Gòtic (1)\n29-9-2014 • El romànic és fruit d'una síntesi d'influències i sorgeix no ectament en un lloc determinat en una data concreta i per una única raó, sinó que en diversos llocs i cronologies i per diverss cause. I té formes diferents.\n• Es caracteritza per la seva originalitat i varietat, primer art internacional fortmanet marcat per contrastos regionals.\nArt carolíngi = punt de partida per l'art romànic + influència de l'art bizantí i 'art islàmic Herències Bizantines Conseqüències: • Revival del mosaic parietal • Increment de la popularitat de les imatges religioses emotives (pathos) • Transformació de la pràctica pictòrica L'artista i la promoció de les arts El concepte d'artista creador tal com el coneixem avui prové del pensament de l'època modrna (fruit del renaixement i el romanticisme), no existeix en segles anteriors com a tal.\nEn el romànic diferenciem: • Artifex theoricus – aquell qui proposa una teoria a seguir, defineix com ha de ser la producció • Artifex practicus – du a la pràctica la teoria, produeix Durant el romànic i bona part del gòtic, es tendeix a considerar que el veritable autor de l'obra és el promotor (artifex theoricus). Els mestres tendeixen a quedar en segon terme – la concepció actual d'arquitectura (disseny d'un edifici que abarca tota l'extensió de l'edifici) no es troba mai a l'edat mitjana: no hi havia un sol arquitecte o mestre, sinó vàris mestres majors que se succeïen seguint una planificació més o menys concretada pels promotors. D'aquesta manera, els grans creadors/autors de l'època seran els monjos, els abats, els bisbes... En el gòtic, amb l'adveniment de la ciutat, el col·lectiu civil també hi participarà.\nEclesiàstics constructors Promotors: • Anglibert de St Riquier (c. 800) • Abat Oliba (s. X-XI) • bisbe Roger de Salisbury (1102-1139) Promotors amb coneixements tècnics documentats: • Bernward de Hildesheim (c. 1022) • Heito I (c. 820) La literatura medieval parla sovint dels clergues que construïen els edificis amb les seves mans, participaven en l'obra – parlem de construccions molt primerenques o bé d'un recurs provisional.\n• Conforme avança l'època medieval, gradualment, s'observa una major professionalització del treball de la construcció i per tant una major autonomia del que avui anomenem artista, en aquest cas arquitecte. (Per l'augment de la complexitat de la construcció).\nPodem veure la progressiva professionalització en el sector de laconstrucció a través d'elements: Marca de picapedrer, (ex. Seu Vella de Lleida) = Marques que indiquen el cost de la pedra =/= signatures.\nEn el cas de les arts plàstiques hi havia un funcionament similar: els promotors condicionaven les obres d'una manera absoluta – els contractes inclouen indicacions detallades per l'elaboració de l'obra sense espai a la creativitat.. Vàris artistes per una sola obra o cojunt d'obres. Hi podia haver contractes vàris per una sola obra (ex, pintor i fuster...) o fins i tot el pintor a qui se li havia encarregat l'obra podria subcontractar a un altre mestre.\nArt = ofici, tècnica i artesania. La qualitat depèn de la seva capacitat per enfrontar-se a un problema artístic.\nArtistes i promotors Poca documentació referent a l'art als segles XI i XII. Tot i això existeixen una gran quantitat d'indicis que ens permeten plantejar hipòtesis sobre el tema, indicis que podem trobar sobretot en les mateixes obres.\nArqueta de San Millán de la Cogolla (c.1067) A la vegada que se'ns planteja el cicle egiogràfic, trobem tota una sèrie d'elements vinculats a l'execussió de l'obra, qui l'ha feta. En les inscripcions i figuració d'aquesta obra trobem esmentats tots aquells que van participar en la seva creació, des dels promotors econòmics (Abat Blas i Sanç de Peñalén), l'ideador del programa iconogràfic (Munio) i els mestres (Engelram i el seu fill).\nPoca informació sobre els artistes romànics = no es pot relacionar clarament una obra amb un mestre. Sovint es diu que els autors medievals voluntariament decidien no aparèixer com a autors de les obres; hi ha un gran temor a pecar d'orgull o equiparar-se a l'única forma creadora, però no es prescindei del crèdit per la seva feina.\nPart de la vida d'aquests mestres majors passava al peu d'una única obra, que duraven generacions.\nMolts cops es vinculaven vitalíciament en el contracte, tot i que no vol dir que fos d'exclusivitat.\nEls “artistes” romànics Trobem testimoni dels autors de les obres en: • Documents • Marques sobre la pedra (per cobrar el treball fet) • Representació dels treballs artístics ◦ Genèriques Figuracions convencionals sense voluntat retratística caracteritzades amb objectes de l'ofici.\n(ex. Arca de Noé (segona meitat de s.XII, Girona, claustre de la catedral) ◦ Concretes • Fórmules protocolàries ex. Claustre de Sant Cugat del Vallès No només apareixen representacions d'artistes, sinó que trobem una inscripció indicant que el retratat és l'autor dels capitells.\n2 hipòtesis principals per explicar les fórmules protocolàries • Reclams per a que els fidels preguin per l'ànima de l'artista – es troben sempre prop de les entrades de temples.\n• Indicadors de l'estatus social de l'artista o del prestigi assolit per la seva activitat professional.\n30-9-2014 L'IMPERI MONACAL DE CLUNY i l'arquitectura romànica La cultura monàstica és un dels elements extra-artístics que conformen l'estil romànic – monestir = element paradigmàtic de l'època. Destaca el Monestir de Cluny El monacat a l'Europa alt-medieval En època carolíngia es va iniciar una reforma, promoguda per Carlemany i Lluís el Piatós amb l'objectiu d'imposar la regla benedictina (Concili d'Aquisgrà, 816) – important transformació de la vida monàstica, basada en el principi de Ora et labora → Treball i oració. Valor de la dedicació en la feina física.\nLa regla benedictina era interpretada amb certa llibertat – aparèixen les consuetudines, regles complementàries sobre els costums pròpis de cada monestir.\nCircumstàncies favorables de l'època van permetre als monestirs de gaudir de bonança econòmica, i relacions amb l'èl·lit de la societat.\nFonts d'ingressos principals: • Promoció aristocràtica – donacions dels nobles, herències (molts nobles deixaven la seva fortuna “a la seva ànima”, indirectament a l'església).\n• Fe en les relíquies – la demanda de relíquies va provocar l'esquarterament de cossos de sants i altres, i en conseqüència la seva multiplicació.\n= Necessitat d'adequar els espais a grans volums de fidels, peregrins, etc.\nCaracterístiques dels monestirs: Funció espiritual i temporal ◦ Explotacions agràries ◦ Pràctica de la caritat i l'hospitalitat ◦ Centres culturals – nuclis generadors de cultura, grans escriptoria, biblioteques...\nModel de renúncia (no s'arribaven a complir) ◦ Renúncia a l'espasa → es promou el pacifisme.\n◦ Renúncia de la riquesa → es promou la pobresa individual.\n◦ Renúncia al sexe → es promou la castedat.\nUn monestir era: lloc de pregària, repositori de relíquies i centre d'aprenentatge.\nAny 910 – fundació de Cluny. Relació directa amb l'aristocràcia: Els nobles, per tal d'assegurar-se el cel, es van afillar abadies importants + donacions regulars. Bona part dels alts nivells del clergat eren part de famílies aristocràtiques = fons excessius = es renuncia al vot de pobresa i es du fins a l'extrem l'esplendor de les cerimònies litúrgiques, la magnificència del temple de Déu (també en arquitectura).\nL'Abadia de Cluny es constitueix econòmicament com un regne eclesiàstic, fundant un imperi monàstic – estableix vincles amb petites abadies amb bastanta independència, cosa que provocarà variacions de la regla benedictina, confirmant aquesta desviació cap al luxe i l'excés = es buscarà una segona reforma eclesiàstica + sorgiment de nous ordres que volien recuperar els costums de renúncia – reacció rigorista del císter (via de dissolució del que coneixem com a art romànic, evolucionant a gòtic) Ss. IX – XII = l'època daurada del monacat. A partir del s.XIII els monestirs aniran afeblint-se enfront les ciutats, les escoles episcopals dins les ciutats, les universitats...\nTot això succeeix a la vegada que es desenvolupa la reforma gregoriana a Roma per lluitar contra desviacions morals i relaxament dels costums que havia derivat de la regla benedictina carolíngia.\n• El Papa Lleó IX inicia la reforma per no estar per sota del poder monàrquic o civil.\n• El Papa Nicolau II aconsegueix que el pontífex sigui escollit per un grup d'eclesiàstics, deixant fora així la veu de l'emperador.\n• El Papa Gregori VII, antic monjo de Cluny acabarà amb la reforma emetent el dictatus papae. Tota la reforma cridava al reconeixement del poder papal, així com afirmava el dels bisbes dins els seus bisbats. Això va inicia la Querella de les Investidures: qui nomenava els càrrecs eclesiàstics, el papa o l'emperador? Cap a una arquitectura romànica Aquesta importància del centre de Cluny farà que s'hi apliquin grans reformes – lloc d'experimentació estilística que s'encomenarà a les seves abadies menors.\nSaint-Benoit-sur-Loire (c.1067/1080-mitjans s.XII) Es considera el model de Cluny III, construida aproximadament just abans de l'inici de les obres. Poseeix: absis amb deambulatori i tres capelles radials; dos transseptes; volta de canó de 25m d'alçada; tribuna; ampli claristori... tots aquests elements són imitats en la construcció de Cluny III.\n• En totes aquestes obres es van fer assajos sobre els efectes de lacombinació de masses ivolums, així com estudis pràctics d'estàtica i mecànica, que van facilitar el desenvolupament definitiu de l'arquitectura romànica coberta amb voltes de pedra.\nDestaca l'aparició del deambulatori, vinculada a unes noves necessitats litúrgiques: foment del culte a les relíquies + augment de peregrinació = es multipliquen el nombre d'altars en esglésies monàstiques, possibilitant fer misses privades al marge de les reglementàries (s.XI) i l'adoració de relíquies sense interrompre la cerimònia.\nPodem trobar formes arcaiques d'aquest deambulatori en construccions del s.X, així com en criptes, on trobem passadissos semi-circulars amb nínxols al voltant.\nCluny: un gran chantier al cor d'Europa Període Cluny I Fundat l'any 910 per Guillem el Pietós d'Aquitània en honor a Sant Pere. Nombra primer abat a Berno de Baume, i va estipula que els seus successors haurien de ser escollits per la comunitat de 12 monjos (al marge de l'aristocràcia). El seu successor, l'abat Odó planteja la configuració de Cluny I. Al 927 ja se li van sumar fins a 17 monestirs gràcies a donacions .\nEs segueix la regla benedictina, ora et labora, que posa gran èmfsi en el desenvolupament litúrgic: renova les cerimònies funeràries i dóna gran importància del cant coral (segons alguns autors, el desig de gaudir de bona acústica serà el que portarà als monjos de l'època a idear grans voltes de pedra en comptes de cobertes planes de fusta).\nPeríode Cluny II En govern de l'abat Aymard, es decideix substituir el temple principal per un de més gran. L'abat Maiol prossegueix amb les obres, finalitzant la primera fase d'ampliació l'any 981.\nCluny III Els seus successors Odiló i Hug de Semur, encara augmentaran en gran mesura la importancia del monestir, arribant a tenir sota el seu domini més de 1000 abadies i priorats. Hug de Semur inicia les obres de Cluny III.\n6-10-2014 Des del punt de vista arquitectònic, no es coneix res de les estructures de Cluny I, però sí de Cluny II.\nFonts per a l'estudi de Cluny II Planimetries fetes per K. J. Conant, basades en: • Biografia d'Olidó (994-1048) • Text d'un clergue romà que narra una visita a Cluny II l'any 1063.\n• Manuscrit del reglament interior del centre monàstic de Farva (al nord de Roma; c. 1042), les anomenades Consuetudines Farvenses. Al llibre segon d'aquestes es descriu un monestir ideal, que s'identifica amb Cluny II.\nCluny II [segons Conant] Basílica organitzada longitudinalment, de 3 naus de 7 trams. Capçalera d'estructura esglaonada amb diversos absis i espais on els monjos podien anar a retirar-se per als diferents exercicis de fortificació espiritual (importància de l'ordre de Sant Benet pel món místic vinculat heremites).\nFórmula respòn a la necessitat de vàris altars simultanis = gran transcepte amb diverses absidioles s'extén gràcies a la influència de Cluny (ex. Cuixà o Santa Maria de Ripoll).\nA darrere, una sèrie d'espais quadrangulars dels quals no se'n sap la funció, podrien ser més altars.\nCos adossat a l'entrada – tradició carolíngia. Des d'aquest porxo s'organitzaven les processons civils, al marge de l'activitat dels monjos.\nAlçat: 2 pisos – pis d'arcades + pis de finestres que il·luminaven.\nCovertes originalment de fusta, una mica més tard d'acabar les obres (1010 aprox), es va substitueix per unes voltes de pedra, sense arcs feixons.\nCluny III Noves necessitats En temps de l'abat Hug de Semur el nombre de monjos va augmentar fins a 300, i hi va haver també una gran afluència de fidels = les instal·lacions de Cluny II són insuficients Calia: • Capçalera més gran per a desenvolupar amb la pompa necessària les cerimònies litúrgiques al voltant de l'altar major i dels altars secundaris.\n• Transsepte amb capacitat per a monjos i novicis • Llarga nau il·luminada per als familiars dels religiosos, els servidors, els colons i altres seglars.\n• Torres i campanars • Avantnau més gran per a reunir les processons litúrgiques • Tribuna de grans dimensions per a evitar els amuntegaments Dades i dates Arquitectes: Gunzo, monjo amb coneixements tècnics i el seu ajudant Hezelon.\n30 de setembre de 1088 – es posa la primera pedra de Cluny III documentat.\n1095 – Urbà II consagra l'altar major, la capçalera devia estar acabada.\n1132 – consagració definitiva per part d'Innocenci II, en temps de l'abat Pere el Venerable.\nL'any 1122, Sant Bernat de Claravall escriu una apologia queixant-se de l'opulència de les arquitectures de Cluny.\nLes obres de Cluny III afectaran les obres de Santiago de Compostela, que havien de ser finançades pel mateix rei.\nL'any 1798, durant la revolució francesa, el monestir va ser ocupat i destruït, quedant-ne només el sector meridional del transsepte lateral.\nTenim prous documents per estudiar-lo – disseny esquema modular estricte (planificat per mòduls), que dóna lloc a un edifici d'una volumetria sumament expressiva, gràcies a la superposició de capelles, formes esglaonades, etc.\nPlanta de Cluny III 5 naus d'11 trams – és una característica pròpia d'edificis importants des del punt de vista tant arquitectonic com eclesiàstic: vinculades a les del Vaticà (Cluny estava directament vinculat a Roma) Gran avantnau – galilea o porxo occidental, més gran que la de Cluny II, també amb la intenció d'organitzar la gent a les processons.\nCapçalera organitzada en 5 naus, interrompuda per un segon transsepte rematat a cada costat amb dos absis. Hi ha poques esglésies amb dos transseptes. Deambulatori de circulació semi-radial absidiat amb tot de capelles.\nAlçat de Cluny III Alçat a 3 nivells, com Sant Benet sur-Loire Arcs forners apuntats, voltes de canó a 30m d'altura reforçades per arcs feixons, lleugerament apuntats com la volta de canó que cobreix l'edifici. Apuntament pensat per disminuir el pes + accentuar verticalitat de l'edifici – avançament del món gòtic? A cada arc forner = tres finestres del claristori.\nSeguint l'estil del món carolíngi, els creuers (on es creua la nau amb el transsepte) apareixeran torres quadrades o octogonals – ritme uniforme a l'arquitectura i li donaven juntament amb aquest absis amb la capçalera tota plena de capelles radials – volumetria sumament expressiva.\nArquitectura de gran monumentalitat – voluntat dels clunyassencs de fer assemblar l'edifici a la Jerusalemt celestia, seguint les indicacions dels textos dels pares de l'Església.\nNo queda vestigis del claustre de Cluny, sabem que era especialment ric en decoració escultural, descrita pel text de Sant Bernat, que fa una crítica molt precisa de la figuració que es trobava en els monestirs de l'ordre de Cluny.\nSeria similar el Claustre de Moissac, un dels primers amb un gran programa figuratiu, eregit en un moment en que està sota el control de Cluny.\nPrograma decoratiu pictòric complex i difícil, que està gairebé perdut del tot.\nTot i això, podem veure el que seria un reflex del que hi hauria a Cluny amb la decoració de BerzélaVille, (c.1120) = rèplica? Aquest priorat era el lloc d'estiueig dels abats de Cluny.\nCrist dóna un pergamí a Sant Pere, en companyia dels apòstols – traditio legis (empreador donant les lleis, donant el poder a Sant Pere com a primer Papa, com a antecessor dels següents, vinculats a aquesta lluita entre poder civil i poder eclesiàstic).\nS'han trobat una sèrie de capitells procedents del deambulatori, formen un cicle centrats en el simbolisme cosmològic i moral.\n• Apareixen figures al·legòriques de les virtuts, els rius del Paradís, les estacions de l'any i temes musicals. La seva plasticitat està per damunt de la seva lectura iconogràfica. Algunes composicions no se sotmeten al marc arquitectònic. La cronologia d'aquestes obres és molt discutida, encara que la tendència general és de situar-les en l'abadiat de Pons de Melgueil (finals s.XI comencements s.XII).\nGran influència arquitectònica a posteriori – iniciarà una nova etapa estilística en el romànic. La seva influència va ser més petita que el que s'imaginaria – voluntat d'evitar l'excés de riquesa de les reaccions rigoriestes (ordre del císter, Sant Bernat), es cercarà una arquitectura sobria i simplificada. Just 10 anys després de l'acabament de Cluny III comencen a aparèixer tècniques i formes de tendència gòtica, ja no es buscarà aquest estil sinó una arquitectura més moderna.\nVézelay: Sainte-Madeleine Alternativa estilística – simplificació del model clunyacenc sense arribar al model císter.\nVoltes d'aresta a la nau central (novetat: fins ara només es trobaven a les naus laterals). En època gòtica es van haver d'afegir arcbotants per seguretat. Es cerca amplitud i alçada.\nArcs feixons i arcs forners amb capitells plenament decorats escultòricament + decoració en bicromia per franges.\nAlçat de 2 altures, es prescindeix de la tribuna (Cluny III) – arcs forners + claristori per il·luminar.\nPortada propera a la magnificiència de Cluny III on es creu que hi va treballar el mestre dels capitells de Cluny.\nCapçalera plenament gòtica de finals de s.XII i començaments del XIII.\n13-10-2014 L'ANOMENADA ARQUITECTURA DE PEREGRINACIÓ: Sant Jaume de Galícia Peregrinatge – origen antic, ja existia el concepte en les religions paganes.\nPeregrinatge medieval queda reflectit en l'arquitectura i la llengua: Fins al 1050 la paraula llatina peregrinus = “viatger/estranger”.\nPosteriorment (segurament en relació a les croades) = “aquell que fa per devoció un viatge a santuaris o llocs venerats per religió” A l'època medieval es solien fer peregrinatges als escenaris de la bíblia, la terra santa. Destaca el peregrinatge a Sant Jaume de Galícia o Santiago de Compostela, que creà el camí reial francès i les seves ramificacions Algunes dades: • Descobriment de la tomba de Sant Jaume Major c. 812-814, important en el cristianisme.\n(eremita Pelayo; bisbe Teodomir; Rei Alfons II dels asturs).\nContext de d'accés difícil als principals llocs sants + baixada de poder de Roma = Santiago es converteix en una alternativa per les peregrinacions.\nEn aquella època trobem una majoria de relíquies fragmentades – Santiago, en canvi, tenia la relíquia sencera = importància. Des de començaments del s.X, tota l'Europa cristiana i el món musulmà va conèixer l'existència de la tomba de l'apòstol. Per primera vegada s'estableix una ruta d'orient a occident.\n• Moment d'esplendor – ss. XI-XII • Decadència a partir del s.XIII-XIV • Parcial abandonament al s.XVI (crítica humanista, tot i que mai va ser molt important als regnes hispànics).\nLa dinastia asturiana fundarà un altre centre de relíquies a Oviedo, buscant promoció política i consolidar-lo urbanament Primer camí de Santiago s.IX uneix les relíquies de Santiago amb Oviedo. Seguidament es va enllaçar amb els camíns que venien de França creuant els pirineus => ruta primitiva del camí de Santiago – s'abandonarà en favor del Camí Francès, que travessa per Rondesvalles – conjunció de 5 ramalls units a Puente la Reina (s. XII) Dificultats del camí: • Obstacles humans: lladres i bandolers, hostalers i encarregats de cobrar peatges • Obstacles naturals: Ports de muntanya, rius, rieres....\nResposta: Infraestructures del camí – hostals, hospitals, ponts, calçades: ciutats.\nEs dóna resposta arquitectònica a tots aquests obstacles, orientada a garantir la seguretat i facilitar el recorregut dels viatgers. Ex. Hostal dels Reis Catòlics. En tot el llarg de les vies apareix un seguit de monestirs pensats per a tenir cura dels peregríns.\nS'eregeixen ciutats de nova planta i es reconstrueixen ciutats sobre estructures romanes condicionades per la reconquesta i el Camí de Santiago, que maracarà els llocs on apareixeran les ciutats i la seva forma.\nOviedo es consolida gràcies a la seva adhesió al Camí de Santiago, amb la construcció de la catedral i ampliació de les muralles = Augment demogràfic, augment de visitants i augment del negoci arreu del Camí.\nEn els diferents ramificacions de vies cap a Santiago hi ha exemples d'esglésies de peregrinació – representants del romànic ple: • Sant Martí de Tours • Sant Marcial de Llemotges • Sana Fe de Conques • Saint Sernin de Toulouse • Santiago de Compostela Portarà a alguns experts a identificar-hi un tipus arquitectònic, etiqueta historiogràfica.\nVan existir com a tipus? Arguments a favor: Amb la ruta xacovea (dins la península) s'obre una via d'entrada d'idees artístiques de França = impuls renovador que marca la construcció de catedrals a llarg del camí durant el s.XII.\nArguments en contra: Dels edificis vinculats al Camí que es construeixen apart de Santiago, cap que es considera dins el tipus de peregrinatge en l'etiqueta historiogràfica, es parlaria de construccions dins del regne de França, un dels centres cultural-polítics de l'època. Es diu que Santiago de Compostela segueix l'estil francès. Coherència de l'estil, es tracta d'una afiliació d'escola? Coincideixen en característiques: ◦ Planta basilical de creu llatina, amb diverses naus tant en el cos ocm en el creuer, i capçalera molt desenvolupada.\n◦ En el deambulatori s'obren una sèrie de capelles radials ◦ La multiplicitat d'absidioles trenca el mur oriental Coincideix característiques amb Cluny , no són pròpies del tipus de peragrinatge, sinó que es troben en totes aquelles construccions de l'època que han de respondre a unes necessitats semblants.\nNo hi ha un model arquitectònic seguit per altres edificis – construcció paral·lela.\nProblemàtiques comunes: ◦ Ubicació dels pelegrins que arribaven multitudinàriament ◦ Necessitat de celebrar vàries misses diàries en diferents altars ◦ Circulació ordenada er les naus laterals i deambulatori ◦ Tribuna: espai transitable útil com a fórmula d'emergència en moments de màxima congestió del temple i com a lloc d'ubicació d'altars.\n14-10-2014 La meta del camí: Santiago Es descobreix la tomba de Sant Jaume Major i s'inicia la construcció Primer temple fet per Alfons II, post. 814. De fang i pedra. Església feta ràpidament, pobra, de petites dimensions.\nSegon temple: època d'Alfons III. Intencions de representivitat – gran riquesa de materials. Inclou dins el recinte l'església antiga, que no es va enderrocar. Gran pòrtic. Destruït per Almansur, rei musulmà que protagonitzà grans campanyes.\nTercer temple: construït ràpidament i consagrat l'any 1002.\nReaprofita estructures i elements anteriors. Es va deteriorar amb rapidesa i no tenia ni les dimensions ni l'estil ni la sumptuositat pròpies d'una gran església de peregrinatge = necessitat de construir una nova església.\nDins el s.XI es projecta un nou temple que representa una triple fita dintre la cultura histpànica: • Obertura a corrents artístics i culturals europeus • Edifici romànic més important de la Península • Monument històric primordial de l'Espanya medieval cristiana, des del punt de vista religiós Impulsarà tsambé el creixement i creació de ciutats i nuclis urbans. Santiago de Compostela esdevindrà la ciutat de major població d'Espanya competint amb Toledo.\nFonts per l'estudi Gran quantitat de documents sobre la construcció de l'edifici, molt més que la majoria d'obres de l'època.\n• Concòrdia d'Antealtares (1078) – es parla de la destrucció del monestir situat prop de la primera església per a deixar lloc per al tercer temple.\n• Liber Sancti Jacobi (Codex Calixtinus; c.1130), d'Aimeric Picaud – obra de l'època. Crònica escrita per un clergue francès recolzat per Cluny on parla sobre les històries vinculades a Sant Jaume Major. Un dels volums tracta sobre consells per al peregrinatge, on descriu les obres de la catedral.\n• Història Compostel·lana (primer terç s. XII): crònica de Diego Xelmírez – principal promotor de la catedral de Santiago. Inclou un gran nombre de dades sobre l'obra.\n• Inscripcions • Contractes i altres fonts documentals Les fonts resulten difícils de llegir i moltes vegades contradictòries, complicat d'interpretar.\nUna catedral controvertida Promotors episcopals: els documents parlen d'un epíscop anomenat Diego, i pot ser Diego Peláez (c. 1070-1088) i Diego Xelmírez (c. 1093-1140) Promotors reials: construcció coincideix amb el regnat d'Alfons VI (1072-1109) i Alfons VII (1124 -1157) Dos responsables d'obra anomenats Bernat Les fonts escrites no concorden amb les restes materials de l'obra = falsificació de documents? Cronologia: 1078, 1103 o 1104? Els últims estudis consideren que el projecte es podria haver iniciat entre 1075 i 1078. Si fos 1075, Santiago seria la priemra de les esglésies de peregrinatge.\nLa Concordia d'Antealtares de 1078 indica que en aquell moment les obres ja s'estaven duent a terme o com a mínim a punt de començar.\nAl 1075 té lloc l'anomenat Concili Magne, el rei Alfons VI es troba a Santiago per presidirlo. Inicis de normalització de la litúrgia, buscant el canvi de la hispano-visigoda a la romana.\nSimbolisme de Santiago com a cap de l'església hispànica amb litúrgia pròpia, en paral·lel a Roma.\nLes obres van continuar ininterrompudes fins el 1088 – grans desavinences entre el bisbe Peláez i Alfons VI, ja que el primer no volia incorporar la litúrgia romana = es destitueix i empresona el bisbe i paralitzen les obres, amb la justificació que el bisbe Peláez havia pactat a traició amb els normands. El substitut no continua amb les obres – any 1088 s'inicien les obres de Cluny III; el rei Alfons VI invertirà en l'obra borgonyona, convertint-se en un dels promotors estrangers de Cluny III.\nAny 1086 – invasió almoràvit = paren d'arribar diners en impostos a la monarquia asturiana, destinven els recursos només a Cluny III. La monarquia ja no pot fer front a les promeses fetes en la planificació de Santiago, no té prous diners per tot.\nA partir de 1085 Toledo passa a mans cristianes – antic centre de l'església hispànica en època visigòtica, es busca reestablir un vincle entre l'imperi visigot i la monarquia asturiana, es podria situar el centre eclesiàstic a on era originalment – relació amb les revoltes gallegues contra el govern? Al Codex Calistinus se citen els mestres d'obres. Es creu que eren francesos, es dubta de si eren de la Borgonya o de Normandia, els dos punts de França on en aquelles dates s'havia desenvolupat un estil romànic més complex.\nLa gran obra va ser duta a terme per el bisbe Diego Xelmírez (c. 1093-1140), amb el mestre Esteve.\n1095 Raimon de Borgonya va ser anomenat compte de Galícia i va ser visitat pels seus familiars de Borgonya, un dels quals era una abat de Cluny III, i es va decidir tirar endevant la catedral.\nXelmírez donava suport a la reforma religiosa impulsada per Cluny. Va tirar endevant les obres de la catedral, directament vinculades amb la ciutat – es planifica aleshores la reforma urbanística de la Santiago medieval. Va crear el Palau Episcopal = es recuepera com a centre de poder.\nHi ha documents que fan referència a un altre mestre, el mestre Esteve, que l'any 1101 era contractat com a mestre d'obres de la catedral de Pamplona, que s'iniciava en aquell moment.\nTradicionalment s'havia pensat que la seva presència a Pamplona a aquell any implicava la seva participació en les obres a Galícia abans del 1101. Darrerament s'han trobat documents que constaten que ja havia estat prèviament a Navarra, ja que era casat amb una dona d'allà, cosa que porta a pensar que podia haver dirigit dues obres a la vegada. La major part de la crítica considerava el mestre Esteve com a escultor, però s'ha demostrat que era primàriament arquitecte.\nA partir del 1105 – consagració, estarien ja finalitzats els altars del transsepte i tota la capçalera. A la primera part de la construcció no hi havia marques de picapedrer = només hi treballava un taller. En època de Xelmírez hi ha gran varietat de marques – rapidesa de construcció.\nEconomia formal o tècnica en l'execució dels capitells – simples, esquemàtics... Els capitells de la part més nova del deambulatori relacionats estilísticament amb la Portada de Plateries – fets alhora? interès en que les obres vagin ràpid. En pocs anys arriben fins a la nau principal.\n1112 s'enderroca la basílica pre-romànica = la part central ja estava acabada i s'estaven començant les naus. Al 1115, la flota del bisbe Xelmírez va capturar uns pirates almoràbics i els van portar com a esclaus a les obres – molta mà d'obra. Es diu que podrien ser els responsables de formes polilobulades.\n1117 – revolta burgesa contra la monarquia i el bisbe, es saqueja la catedral i es crema; se'n parla a la crònica de Xelmírez però s'entén molt poc. Es diu que l'església estava coverta amb fusta – no s'havia acabat de tancar l'alçat en pedra. Xelmírez esclafarà la revolta i serà nomenat arquebisbe i llegat papal. A partir d'aquest moment, segons la Històia Compostel·lana, Xelmírez farà una intervenció molt gran en l'obra (sapiens architectus). S'ha pogut deduir que a partir d'aquest moment va ser quan menys es va dedicar a les obres; és llavors quan apareix l'operarius Bernat – realment era adminestrador de les obres, canonge obrer.\nXelmírez mor l'any 1140, les obres ja estan pràcticament acabades, quedava només pendent la façana occidental principal, acabada al 1152, ubicada cap al 8è tram de la nau. Cap al 1168, es contracta el mestre Mateo per acabar la nau principal.\nL'escultura dels capitells dels últims trams és molt diferent dels anteriors. La descripció que es fa de la catedral al Codex Calistinus és molt més breu que les dimensions actuals.\nEs devia acabar el 1188. Aquest mestre Mateo, com la majoria dles mestres d'obra de la catedral, era francès, provablement de la zona de París, directament vinculat amb allò que es treballa a Sant Denís de París.\n20-10-2014 Santiago de Compostela = prototipus de maduresa de l'estil romànic ple. Al mateix s.XII, el Codex Calixtinus en parla en termes vitruvians: de convenients mides; proporcionat d'amplada, longitud i alçada; d'admirable i inefable fàbria... = l'art medieval no és anti-clàssic.\nPlanta de creu llatina, tres naus de 10 trams de 8 metres.\nTancament típic – volta de canó a la nau central + volta d'aresta a les naus laterals, a la nau i al transsepte, que té capelles al mur oriental. Les naus laterals es perllonguen en el deambulatori semicircular.\n5 capelles radials + 4 del transsepte – per fer més litúrgia, cultes privats, oferir al viatger tota una sèrie de relíquies.\nEn alçada – 22m fins les voltes de canó. Voluntat de remarcar clarament verticalitat i alçada.\nNau de dues alçades, sense claristori; tribuna per sobre de les naus laterals – ús dubtós – funció mecànica, equilibrar l'edifici i contrarrestar el pes de les voltes + augmentar la capacitat del temple en moments de grans cerimònies + contenir altars.\nEs diu que destacava a l'exterior per unes formes potents i expressives. Volums molt àmplis = Cluny III. El Còdex Calixtinus parla de l'existència de 9 torres i 10 pòrtics, tres de princiapals – es conserva el meridionl, de Platerías, tot i que a l'edat mitjana mateix pateix modificacions. Es passen alguns elements d'altres portes retirades (Azabachería). El Còdex Calixtí parla d'unes portades amb representacions de tot tipus, vegetals i antropomorfes i animals. La literatura de l'època destaca la gran quantitat d'escultura en l'edifici.\nLA RECUPERACIÓ DE L'ESCULTURA MONUMENTAL: El pòrtic de Moissac Aplicació sistemàtica d'escultura monumental en l'arquitectura. = tret definitori del romànic. Gran col·laboració entre mestres d'obra i escultors, a vegades seran la mateixa persona = perfecta adaptació dels motius iconogràfics a les lleis de volum romàniques. L'estructura arquitectònica mana sobre la figuració.\n• Es generalitza l'aplicació de l'escultura als edificis: primer en elements petits però de • seguida en elements més grans.\nAmb la construcció de els grans esglésies del romànic plè apareixen: ◦ Les portades monumentals ◦ Els claustres historiats => Per primera vegada des de l'antiguitat, l'escultor s'incorporarà automàticament a la fàbrica, col·laborarà en la confecció dels edificis en un sentit global (exteriors, façanes, claustres, interiors...) A partir dels volts de 1100, els components escultòrics progressivament formaran part de les construccions de l'època. Abans, al s.XI trobem sol·lucions molt senzilles, aplicades només a alguns elements – caràcter experimenta. Es diu que no serien escultures pensades per aplicar en l'arquitectura, sinó per mobiliari litúrgic, mantenint vincles amb la producció per ús = planes. Amb el pas dels anys s'aniran complicant i engrandint, donant pas a una escultura més centrada en la volumetria. L'èxit d'aquesta tendència massiva escultòrica ve de l'estudi de l'escultura de l'antiguitat tardana (sarcòfags tardo-romans) – corrent classicista? La influència clàssica Recuperació d'un estil classicista tardo-antic ex Altar de St. Sernin, Bernat Guilduinus, 1096.\nFormen part d'aquesta mateixa línia clàssica els capitells del Cercle de Frómista i Jaca basats en un Sarcòfag de l'Orestiada a Snta Maria de Husillos, s.II dC. - volumetria, drapejats, moviment...\nEncara són figures sotmeses a la forma arquitectònia.\nEn altres llocs es feia transposició a pedra d'obres en estuc que es podien imitar i inspirar arreu ex.\n• El renaixement de l'escultura va ser possible per diverses raons, però especialment per l'interès que els artistes i promotors d'aquella època van sentir pels exemples d'escultura romana dels què es disposava.\nCaracterístiques generals de l'escultura romànica • Es torna a la representació de la figura humana, que pren volum fins arribar a la idea d'estàtua – tot i que s'utilitza com a ornament escultòric depenent de l'arquitectura, s'anira acomplexant.\n• Des del punt de vista estilístic: ◦ Definició clara de les masses i els volums ◦ Recerca d'expressió mitjançant les actituds i els gestos dels personatges ◦ Deformació de les figures a causa de diversos motius: ▪ Adaptació a les línies i esquemes arquitectònics ▪ Intent de buscar expressivitat ▪ Voluntat d'atorgar solemnitat i sacralitat a les figures.\n• Enriquiment iconogràfic: ◦ Abundal a iconografia sacra ◦ Gradualment van apareixent temes profans i al·legòrics.\nFinalitat de l'escultura romànica • Didàctica (ensenyar i narrar amb imatges) ◦ Missatge i llenguatge clars (parroquies i catedrals – bíblia dels pobres) ◦ Missatges i llenguatges obscurs (monestirs, complexitat per entorns cults) • Dedicació a la glòria divina • Lúdica Quan es comença a aplicar sistemàticament es creen elements petits i plans. De seguida que es guanya en massivitat i complexitat, l'escultura es centrara en les façanes (portades) i claustres.\nAquestes grans portades esculpides apareixeran de manera coetània a diferents punts d'Europa: Borgonya, Languedoc i regnes hispànics, a les eslgésies vinculades al Camí de Santiago.\nL'era de les portades esculpides Estan situades al cos central de la façana, normalment enmarcades per dues torres.\nObertudes amb profunds esplandits – en princpi haurien de crear montllures molt dures – s'arrodoneixen.\nProgressiu enriquiment dels brancals.\nAquestes portades monumentals rebran àmplis continguts iconogràfics ideats per teòlegs.\n• Epressar allò essencial de la fe i l'esperança cristianes • Crist, l'Home-Déu ha estat i està entre nosaltrs • Reflexió teològica • Manifestar la glòria de Crist (teofanies) ◦ Ascensió ◦ Judici ◦ Crist apocalíptic ◦ Transfiguració El timpà = projecció sobre el pla de l'absis – part més important, es mostrarà la visió apocalíptica teofànica... s.IX es troben a l'interior de les esglésies sobretot en pintura, a partir del romànic ple es representaran a les portades.\nTambé s'usaran les arquivoltes, que faran profunds esplendits (més important en el gòtic, encara no està relacionat el tema amb el del timpà).\nBrancals i mainell (trencallum) també decorats. En el romànic sovint els podem trobar aprofitats, es desenvolupen en el gòtic.\nEs desenvolupa l'escultura en superfícies planes.\nHi ha importants escoles del romànic que no segueixen la tendència: Escola de Lleida (Porta dels Fillols, Seu Vella de Lleida) o Església de l'Assumpció de Gandesa, c. 1275 – sí que trobem figuració, perfectament sotmesa a les formes arquitectòniques.\n21-10-2014 La portalada esculpida serà important per l'evolució al romànic ple.\nToulouse: Saint-Sernin, Portada Miegeville, s.XII – precedent clau per les portades del romànic ple; petita i amb detalls arcaitzants.\nTemes: teofania -ascensió de Crist (timpà) Composició: personatges miren amunt = subratlla efecte ascendent – novetat.\nRelleu molt pla, figures determinades pel marc de la llosa.\nEL PÒRTIC ESCULPIT DE SANT PERE DE MOISSAC Abadia fundada al s.VII, no es desenvolupa pels freqüents saquejos.\n1042 – destrucció.\n1048 – incorporació a Cluny en l'abadiat de Durand de Bredons.\n1063 – consagració de la nova església. L'abadiat d'Ansquitil contrueix claustre + inicia el pòrtic – crònica d'Aymeric Peyae c. 1400.\nAny 1100, l'abat Ansquitil encarrega la construcció d'una torre-porti, acabada al 1135. Decoració escultòrica de façana meridional enfocada al poble, obra d'un taller diferent del claustre.\nSegons Meyer Shapiro – per la concentració i gran quantitat d'escultures, el pòrtic és comparable a un treball honorífic romà – empresa de grans fimensions.\nDimensions considerables + maduresa compositiva + qualitat estètica = rapidesa de desenvolupament + ambició de mestres i promotors.\n= > 1r testimoni de maduresa de l'estil.\nTimpà: Visió apocalíptica de St Joan (aleshores es desconeixia que era d'un altre autor= Grup central – Crist entronitzat = centre, coronat com a rei – magestuositat, busca impressionar. Al voltant els 24 ancians de l'apocalipsi dirigint la mirada a Crist = sensació d'ascensionalitat.\nLlinda – rodes remeten al foc de l'apocalipsi.\nIconografia: El timpà representa una visió genèrica de l'apocalipsi + serafíns de l'antic testament. Els 4 vivents (tetramorf) segueixen la descripció d'Ezequiel (orígen babilònic) – porten llibres = evangelistes segons Ireneu.\nEstil Expressió solemne i deshumanitzada del rostre de la diinitat. Tractament sumari dels trets facials i plecs de la roba. Rigidesa dels membres. Gradació jeràrquica de les proporcions de les figures + contrast expressiu entre Crist i ancians (espantats) – pathos dramàtic.\nDecoració al marge del timpà – relleus figurats als plans del pòrtic (dobles arcades + frisos correguts) completen estèticament contingut diferenciat.\nIconografia: Episodis neotestamentàris: ◦ Dreta – abans del naixement ◦ Esquerra – Llàtzar + crítica a l'avarícia i luxúria (en l'època vinculats als burgesos o comerciants, classe emergent).\nEstil diferenciat del timpà Detallisme, minuciositat – post. 1135 Cànon llarg + pathos violent – expressivitat i dramatisme, busca impressionar.\nEscultures als brancals i masnet – lleons.\nPerfil dentat característic i inusual. St Pere i Isaies (o St Pau?). Mateix estil que les figures de les arcades (elegància + nervi).\nEntorn als mateixos anys de Moissac es treballa en la portada teofànica a Conques: Santa Fe (Judici Final), s.XII – obra completament diferent, no hi ha pathos violents sinó serenor.\nImatges jutaposdes – perspectiv jeràrquica sense gradació perfectament ordenada/organitzada en frisos amb inscripcions explicatives. Cel a l'esquerra i infern a la dreta.\nNo és tan solemne ni impressionant – art més popular? 27-10-2014 Especialització en les tasques artístiques es produeix molt posteriorment (final del gòtic i renaixement). Col·laboració arquitectura i escultura es manifesta ene elements petits – capitells mostren una perfecta adaptació dels motius iconogràfics a les lleis del volum arquitectònic.\nEL CLAUSTRE HISTORIAT DE SANTO DOMINGO DE SILOS El claustre Origen – pot derivar dels atris porticats de les basíliques paleocristianes.\nParaula deriva de claustrum = tancadura, dels monjos de clausura.\nSegons Sant Isidor de Sevilla (c. 560-630), autor de les Etimologies, claustre = lloc segur, tancat – recurs d'acolliment per a tothom que no hagués fet els vots, es pensa que cap al s.IX el claustre ja té el significat que li donem modernament.\nEs considera més que provable que la idea d'un claustre de decoració sumptuosa existís ja des d'època carolíngia. Per ex. El planol de l'Abadia de Saint-Gall c. 800 li dóna gran importància al claustre = des del s.IX ja hi ha claustres ornamentats. Des de l'adveniment del romànic, els grans claustres es van començar a decorar d'una manera o una altra en base al joc de materials per donar colorit.\nEn el món monàstic es desenvolupa el claustre historiat: decoració narrativa amb gran quantitat d'iconografia – gràcies al renaixement i desenvolupament de l'escultura en època del romànic ple.\nEl claustre es considerava el vestíbul del paradís; el monjo s'acostava a Déu mitjançant una disciplina severa que el portava al silenci, la lectura, la pregària, meditació, contemplació... Té una funció espiritual.\nFuncions pràctiques: • Finalitat didàctica o contemplativa. L'observarvació de les imatges del claustre per a mantenir el seu fervor.\n• • • Funció litúrgica: s'hi feien processons Ús funerari: els personatges més importants hi eren enterrats Orgull i prestigi: tenir obres de gran valor artístic.\nCorrespondència entre els cicles iconogràfics i la vida claustral? Es representen els models de vida a seguir pels monjos (vides apostòliques etc) Decoració més lliure que la de les portades o altres punts de les esglésies = possibilitat d'experimentació, recerca de temes a desenvolupar i sol·lucions més originals, més superfície per decorar = sumptuositat. Amb més espai hi havia marge per desenvolupar, no només temes concrets (com passava amb les teofaníes en les portades), sinó també grans cicles narratius: ex. La vida de crist i els seus miracles, més representacions de vides de sants, escenes de l'antic testament, escenes al·legòriques... Tot acompanyat de decoració vegetal o geomètrica com a marc decoratiu.\nGran quantitat de capitells i cimàcis.\n• L'escultura romànica va saber trobar en els claustres un mitjà privilegiat per du a terme la recerca d'un estil propi, d'una narrativa en pedra: aquí,més que en les portades, l'escultura esdevé un art narratiu.\nCirculació de models de nord a sud.\nSant Pere de Moissac Documents indiquen que el claustre estaria acabat entorn el 1111, abans que el pòrtic.\nConstrucció a càrrec de l'abat Ansquitil. Dels primers claustres amb capitells decorats seguint una narració que va més enllà de temes iconogràfics aïllats. Es desconeix com era o funcionava.\nModificacions arquitectòniques al llarg de l'edat mitjana Els capitells pes recolzen alternativament en columnes úniques i dobles, original d'època de construcció del claustre. Les arcades són posteriors i difereixen estilísticament. Al s.XIII es fa una àmplia reforma del monestir, però es respecta la decoració = es mouen els capitells en diferent ordre del que s'havien ideat per la seva decoració.\n46 capitells i cimacis de pedra calcària que representen una gran varietat de temes i formes, des dels motius vegetals fins a escenes narratives protagonitzades per figures humanes que en moltes ocasions van acompanyades d'inscripcions que indiquen la iconografia.\nTemes bíblics i hegiogràfics (vides dels sants) que conviden amb la lluita amb perseverància contra les adversitats del vici i el pecat. Ex. El sacrifici d'Isaac, lluita de David i Goliat, Daniel al fossat dels lleons; les temptacions de Crist, episodis de la vida de Sant Pere i Sant Pau, apoteòsis de màrtirs... Similituds formals entre els capitells de Moissac i Toulousse – els models circulaven i es reproduïen.\nAls angles dels claustre, hi ha pilars quadrangulars amb la representació del total dels 12 apòstols + les imatges de 2 abats de Moissac: • Abat Duran de Bredons, responsable del desenvolupament de l'abadia en vincular-la amb Cluny, • Abat Ansquitil, promotor del claustre i el pòrtic.\nD'empeus, posició frontal, relleu molt baix, enmarcats en arcades = es segueix models en miniatura d'ivori. No hi ha pathos dramàtic, sinó elegància de les formes i la vitalitat de les composicions.\nQuan l'assumpte tractat només demana dues o tres figures, es desenvolupa l'ornament vegetal o animalístic = sumptuositat decorativa.\nFigures de cànon curt de petites dimensions en posició frontal o perfil o 3/4, vestits de tractament esquemàtic que recorda les plaques de marbre que s'atribueixen al mestre Bernat El claustre romànic a Espanya Model d'atri porticat lateral (San Miguel de la Escalada c.913) es manté als conjunts importants.\nEls primers claustres grans i tancats a Castella i Lleó es troben al voltant de Burgos: Santo Domingo de Silos i San Pedro de Arbanza destaquen i seran models.\nUn Jardí de pedra: Santo Domingo de Silos Situat prop de Burgos, fonamental pel desenvolupament del romànic. Construït entre s.XII i s.XIII (relació amb Moissac i Toulouse).\nOrigen: fundació vidigoda – edifici sota vocació de Sant Sebastià (s. VII). Invasió musulmana i devallada.\nS.X amb el compte de Castella Fernán González torna a prendre embranzida.\nA finals del s.X, Almansur ataca el nord i el monestir torna a quedar greument afectat i desapareix fins que entre 1035-1065 hi ha una nova reactivació amb Ferran I, en paral·lel amb l'advocació de Sant Domenec (Domingo Manso, abat 1040-1073).\n1073: mor Sant Domènec, enterrat al claustre. Es creu que efectivament l'abat Domingo Manso va ser enterrat en el claustre però un de construcció anterior a l'actual, ja que les dates no coincideixen.\n1088: l'abat Fortunio consagra la nova església – basilical de tres naus, amb transsepte i tres absis semi-circulars. Indica que a partir d'aquest moment es pot començar a construir un claustre adossat a l'església = claustre és posterior a 1088.\nDonacions del Cid (1075) i Alfons VI (1098), a partir de les quals es van reformes.\n1101: desapareix dels documents l'abat Fortunio = mort – final de l'activitat del primer taller (aprox) La galeria oriental i la nord són les primeres que es construeixen, ja entrats al segle XII es faran les restants + el claustre alt (construcció entre s.XI i principis s.XIII) – es produeix a la vegada que Moissac 1835 – desamortització, s'abandona. 1880 – reinstaurció de la comunitat.\nClaustre amb un procés de construcció relativament ràpid en relació al seu volum i el que era normal en aquella època – claustre de dos pisos. Un o dos estils. Erigit en un segle per tota una sèrie de tallers com a obra que no té comparació en tota l'edat mitjana castellana.\n28-10-2014 Santo domingo de Silos Planta irregular = no totes les galeries tindran el mateix nombre de capitells decorats. Es creu que es planifica sobre el claustre antic que el condicionara la disposició (irregular).\nIdees rectores del programa iconogràfic Relleus de les cantonades: Creació d'un cicle cristològic – fonament de la lectura del claustre.\nAl·lusió a la vita apostolica (vida dels apostols) com a model de la vita comunis (vida al claustre).\nImatge magnificades per un complex ornamentum en forma de capitells més o menys complicats amb decoració vegetal i animal.\nEls tallers de Silos Des de finals del s.XI trobem una sèrie de mestres que mostren una contínua evolució estilística.\nDesacords historiogràfics, poca claredat; es parla de fins a 5 tallers o mestres i els seus deixebles, mentre que d'altres consideren que només hi van treballar dos: • Primer taller (finals s.XI): capitells de les galeries E i N, i (W) Segon Taller (primer quart s.XII, o un poc més enllà): 6 relleus angulars centrats en la Mort i Resurrecció de Crist. - 1A FASE • Tercer taller (mitjan s.XII): Porta de les Verges – no és pròpiament claustre • Quart taller (final s. XII): resta de capitells del claustre baix i alt Cinquè taller (principis s.XIII): relleus del pilar SW – 2A FASE PRIMER TALLER Silos: Galeria oriental Taller especialment important, poc estudiat. Rellevància estètica + cronologia primerenca fan que sigui important a Europa.\nComposicions equilibrades que mostren clarament que els escultors coneixien les tendències del romànic europeu + tendències d'art hispànic o islàmic.\nDobles columnes amb el cos del tambor sempre de la mateixa forma paral·lelepipèdica. Part inferior trombocònica – part superior rectangular adaptada al cimàci, la inferior canvia per vincular-se a la forma rodona de les columnes.\nDecorats capitells i cimàcis, en forma de quart de cavet.\nDecoració en dos plans: pla de fons neutre + pla superior del relleu on hi ha la figuració.\nEstètica – sentit lineal i simètric, composicions que són d'un delicat grafisme, que podria estar vinculat al món dels ivoris hispano-musulmans (segons Ferrandis). La iconografia inclou representacions d'animals zoolmòrfics i fitomòrfics.\nAquests capitells són simplement ornamentum sense cap significat – es vincula aquestes representacions animals i vegetals a El fisiòleg llibre del s.II de gran èxit durant tota l'edat mitjana.\nFiguració adaptada a la funció estructural de l'arquitectura.\nEstruços, harpies... es creu que seria un ornament que subratlla i magnifica la lectura iconogràfica en que es basa el Segon taller SEGON TALLER Treballen durant el s.XII i omplen els relleus angulars de les cantonades del claustre. Presenten tots la mateixa composició, d'estil semblant al de les portalades. Model en petits ivòris lleonesos com per exemple l'Arqueta de les Beatituds c. 1063. Les figures de posició molt forçada i poc real; pel modelat del rostre i de les barbes = Moissac (contemporani).\nExplicant el tema de la redempció de l'humanitat, s'exalta el paradigma moral de la vida apostòlica.\nEvident evolució de les formes en aquests relleus – parlariem un mateix taller que evoluciona (pas del mestre al deixeble) Angle Sud-Est Dos relleus, els més primitius de tot el conjunt. Presenten una talla molt lineal – influència dels ivoris de tradició castellano-lleonesa. Figures estilitzades. Postures inversemblants.\n• Ascensió – dos frisos per presentar els apostols, es busca formar un esglaonament que reforci el caràcter ascensional de l'escena per centrar l'atenció en la Mare de Déu. Al vertex de la piràmide apareix Crist i els àngels – es reforça amb les mirades dels personatges cap a dalt (= Toulouse o Moissac).\n• Pentecosta – representació molt similar El Beat de Silos és una obra de la mateixa època i ens mostra Sant Miquel configurat de la mateixa manera que els apostols dels relleus del Segon Taller – composició molt característica.\nAngle Nord-Oest Estilísticament i compositivament més avançat, organització moderna. Les figures superen el marc i són més ben estudiades i modelades. Certa perspectiva jeràrquica. Exaltació del Camí de Sant Jaume en el relleu (es representa una bossa amb la petxina) – el moviment de les figures destaca la figura de Crist.\nIncredulitat e Sant Tomàs – testimonis de la ressurrecció de Crist. Apòstols nimbats amb els seus noms en aquest. Figures estereotipades, tractament més individualitzat de Sant Pau. Prototipus dels que no creuen per fe sinó que necessiten els sentits, monjos que necessiten les imatges per a creure i entendre la fe cristiana.\nA dalt, dues parelles tocant les panderetes = al·lusió als drames litúrgics que es desenvolupaven a l'abadia.\nAngle Nord-Est Estil més avançat – c.1040? Disseny basat en mòduls rectangulars i triangulars.\n• Davallament la creu divideix l'espai en quatre parts, dos rectangles i dos triangles on apareixen dos àngels tubiferàris amb el sol i la lluna, símbols de la resposta que el cosmos va donar a la mort de Crist, a més de representacions de l'antic i el nou testament; bonys = muntanyes – influència dels manuscrits il·luminats mossàrabs, sepulcre que posa Adam) • Enterrament i Visitatio Sepulcri – dos temes en un mateix espai. Intens moviment, encreuament de línies. Evocació paralitúrgica? Diagonal marcada pel sepulcre i la seva tapa dividint 3 espais, entrrament de visitatio sepulcri.\nTERCER TALLER Vinculat a l'escola de San Isidoro QUART TALLER Gran nombre d'obres esculpides. Taller heterogèni. Reprèn motius del Primer Taller. Fa temes evangèlics com profans.\nCINQUÈ TALLER Relleus del pilar Sud-Oest – discussió sobre la cronologia (finals XII començaments XIII) Lectura plantejada des de l'inici de les obres, encara que fóssin acabades molt més tard.\nAixò es creu perquè els dos relleus fets més moderns són fonamentals per fer una correcta interpretació de la història de repemció, el primer punt de la narració.\nPrograma 1. Genealogia humana de Crist 2. Anunciació de l'Encarnació de Maria – primer signe de redempció 3. Davallament de Crist 4. La imatge sintètica de l'Enterrament i la Visitatio Sepulchri; Emmanús, Dubte de Sant Tomas 5. L'Ascensió 6. Pantecosta 7. Ornamentum.\n3-10-2014 LES ARTS DEL COLOR A L'ÈPOCA DEL ROMÀNIC Origens i tècniques La riqueasa i la varietat de les arts al color del romànic no es poden estudiar només en la pintura major, sinó que inclou gran quantitat de suports i tècniques (mural, sobre fusta, miniatura, mosaic, esmalt, vidrieres, teixits...) Gran varietat d'estils que es superposen + gran diversitat tipològica i tècnica. Les decoracions del romànic eren intensament policromades segons es podia tècnicament i econòmicament. L'interior solia estar ple de teles i ciris. Destaca la importància de les arts del color.\nCom en el cas de l'escultura, des de principis del s.XI tenim mostres primerenques de la pintura romànica. Representen una part més dins els cicles murals que ja es realitzaven en època carolíngia i utònica. El problema, igual que amb l'escultura, és la manca de conservació d'elements materials.\nEs coneixen alguns pocs exemples del que va ser un dels orígens d'aquesta pintura romànica: Auxerres: Saint-Germain (cripta), c.855 Oberzll (illa de Reichenau): Sankt-Georg, c. 980 En part, la pintura romànica seria una continuitat d'aquests cicles. Una de les propostes estilístiques que conformaran la pintura romànica.\n2 grans corrents • Recull del llegat carolíngi – sobretot en zones de frança i alemanya • Corrent lligat a la tradició bizantina – zona italiana i d'altre regions del sud del continent.\nÉs important destacar la importància de la influència bizantina – tindrà una gran trascendència en l'evolució de l'estil romànic. L'Imperi Bizantí no va deixar mai de tenir contactes amb occident, però aquests es van enfortir durant el romànic sobretot durant les croades. L'art bizantí havia retingut tota una sèrie d'aspectes de la tradició clàssica que s'havien perdut a occident – tècnica dels draps mullats, modelat facial coherent, repertori de fòrmules convencionals que pretenien mostrar emocions.\nex. Catedral de Torcello: Judici Final s. XII Increment de popularitat d'imatges emotives, pathos + temes com la koimesis (adormició de la verge).\nLa influència bizantina transformarà la pràctica pictòrica a occident.\nTapís de Bayeux c. 1070 vs. Saltiri de la reina Melisende.\nTot i la influència de les dues vies principals i d'altres de locals, podem parlar d'un estil internacional, propi i definitt – gràcies a l'intercanvi de models i artistes itinerants El contingut de la pintura romànica i la seva codificació Des del punt de vista dels programes iconogràfics, a la pintura romànica se li podria atribuir la màxima de Sant Gregori Magne segons la qual a través de la contemplació de les imatges es pot entendre tot allò que sense educació no es pot llegir (dirigida a illetrats i analfabets) – funció didàctica i il·lustrativa. A vegades aquesta pintura il·lustrava les paraules pronunciades per el predicador. Aquests temes s'adjusten a la jerarquia de la composició arquitectònica. Cada tema té una ubicació determinada en l'edifici que ha de rebre les pintures, depenent de la importància de cada tema.\nPunt de vista formal • Ús de traços gruixuts en el contorn – tendècnia dibuixística • Colors plans • Absència de perspectiva • Hieratisme i convencionalisme de gradació jeràruquica a l'hora de resoldre les mides de les figures – perspectiva jeràrquica teològica • Tècnica: al fresc (enlluït humit) o al secco (enlluït sec) Pintura sobre taula No té molta importància en el romànic com la tindrà en el gòtic degut a una sèrie de canvis litúrgics, on esdevindrà punt focal de la cerimònia.\nMateixes característiques que les pintures murals. Es desenvoluparan sobretot en els antipedia o els frontals d'altar. S'hi afegien teles, pedres precioses, plata, orfebreria i pedreria... Les esglésies que noes podien permetre l'adquisició de frontals de materials luxosos, n'encarregaven de pintats.\nForma apaisada d'acord amb l'altar. Composicions organitzades en registres verticals, amb preferència per la representació de teofaniesEl vitrall Al gòtic, especialment al nord, el vitrall va ser una tècnica importantíssima, on es van traslladar els grans programes iconogràfics de la pintura mural romànica. El vidre policromat ja s'havia utilitzat per tancar finestres des de l'antiguitat.\nInterès en la intensitat cromàtica, la brillantor i la relació amb la llum.\nDels vitralls més antics conservats: Catedral d'Ausburg c.1100 – comparable a l'estil pictòric.\nRevitalització del mosaic Després d'uns 200 anys de virtual desús a occident, el mosaic es torna a practicar a la segona meitat del s.XI, al centre d'Itàlia a l'Abadia de Montecasino. Pocs anys després de que aquesta tècnica es treballi a Montecasino, es repetirà a les esglésies de Roma amb molta força, a Sicília i Venècia. Es pren com un retorn als principis del cristianisme (reforma gregoriana) – es relaciona la tècnica amb els períodes gloriosos del començament del cristianisme en els quals s'havien fet els monuments de Roma i Ravenna.\nMontecasino – abad Desideri esdevé papa sota el nom de Victor III entre 1086 i 1086. Segons narra el cronista (Lleó d'òstia), el que fa aquest abat és construir una gran església imitant la basílica paleocristiana de Sant Pere, decorant-la amb mosaics, contractant mestres de Constantinoble.\nTriomf de la creu, c. 1130-1138, Sant Climent. Es data en posterioritat a la construcció de l'església.\nAquesta conca absidal és una de les millors obres del s.XII romà. En lloc d'una imatge magestàtica de Crist (tipic bizantí), es crea una imatge gairebé simbòlica del crucifix, remetent als orígens paleocristians. Tot i així, no és un model de creu paleocristiana sinó que ve de models vinculats a models otonics. L'element central de la composició no acaba de quadrar del tot. Models carolíngis o otònics. Representació de les vinyes del Senyor, on es representen tots els estrats socials, busca la participació de tota la població.


No hi ha perspectives de treva – Cerco a la libertad\nNo hi ha perspectives de treva\nMarià de DelàsCoordinador de 'Públic'\nIndependentistes catalans de tota mena lamenten sovint el fet d’haver-se quedat sense ‘full de ruta comú’. Omplen places i carreteres d’inscripcions amb la proclama “Som República” però deixen en l’aire la pregunta sobre quina manera tenen de “fer-la efectiva”. Es mantenen mobilitzats i sembla que així seguiran, com en els darrers anys. Un moviment sense precedent comparable, estès per tot el territori, multitudinari i absolutament pacífic, però no prou potent per aconseguir els seus objectius.\nAlguns dels seus dirigents demanen inútilment als constitucionalistes que expliquin quin projecte tenen per respondre a l’anhel expressat per milions de catalans. I parlen tot sovint de la necessitat de guanyar força, o d’eixamplar la seva base, mentre els seus representants més coneguts protagonitzen entre ells picabaralles “tacticistes”, més o menys sonores, que deceben no poca gent.\nEl cap de govern espanyol accepta ara el tracte bilateral amb el de la Generalitat i ha reconegut l’existència d’un conflicte polític, però no ha donat cap mostra concreta de voler tractar-lo com a tal. El seu equip i ell mateix segueixen instal·lats en la lògica judicial. I exigeixen al mateix temps, amb la resta de constitucionalistes, que la majoria al Parlament de Catalunya es resigni a comportar-se com si fos minoria.\nPP, Cs, PSOE i de vegades també els Comuns acusen l’Executiu català de governar en favor del projecte independentista, com si en algun moment alguna autoritat espanyola s’hagués situat a mig camí entre la lleialtat al règim monàrquic i la defensa d’altres formes d’Estat. Els independentistes han obert, diuen els constitucionalistes, una ‘fractura social’, pel fet de reclamar llibertat pels presos i respecte pel que la població catalana ha expressat a les urnes. Pensen que la “cohesió social” vindria donada si es resignessin a donar per bo el criteri de la cúpula del poder judicial.\n“Hem fet coses malament”, reconeixen gairebé tots els actors polítics independentistes a la vista de la manca de resultats d’anys de manifestacions massives, perquè els governs espanyols, del PP i del PSOE, no han reconegut ni un bocí de sobirania a Catalunya com a subjecte polític, a cap nivell. Ni en polítiques socials, ni fiscals, ni educatives, ni econòmiques. Ni tant sols en l’àmbit cultural i lingüístic han aconseguit garanties de respecte.\nI això té dues explicacions: D’una banda, l’encara insuficient força social per actuar sobiranament, per millorar les condicions de vida de les persones, i d’altra, la incomprensió fora de Catalunya, la incapacitat de fer front a l’hostilitat propiciada contra el “procés” i de fer entendre que un fracàs del catalanisme actual significaria una derrota pels defensors de les llibertats arreu l’Estat. Les persones empresonades o exiliades segueixen essent tractades com a delinqüents. Encara que sigui evident, cal recordar que ells i altres dirigents polítics i socials han estat severament castigats per la seva implicació en crides a les urnes: el referèndum del passat 1 d’octubre i la consulta del 9 de novembre de 2014, en la qual també van participar més de dos milions de persones.\nCap governant ni dirigent significat de la política espanyola s’ha atrevit de moment a plantejar ni una sola iniciativa per reparar el dany causat amb “mesures cautelars”, sancions i sentències ja dictades per delictes inventats ni per evitar les condemnes que previsiblement es dictaran com a resultat de processaments plens d’irregularitats. En algun moment, però, hauran de començar a reconèixer la consulta de l’1 d’octubre a Catalunya com un acte democràtic.\nConvé recordar el significat de la paraula democràcia. Poder del poble. I tenir presents les dades d’aquell referèndum, que alguns es neguen a considerar com a tal, tot i reconèixer que es tractava d’una “important mobilització”: 2.286.217 ciutadans, sobre un cens de 5.313.564, que van anar a votar a favor o en contra de la construcció de la República catalana i van defensar pacíficament el seu dret a fer-ho, de manera organitzada, a 2.315 col·legis, amb 6.249 meses, malgrat la convocatòria havia estat declarada il·legal, a pesar dels centenars de citacions, interrogatoris, detencions, prohibicions, escorcolls, requises de propaganda, confiscacions de material electoral i episodis de violència policial de tota mena… Una consulta massiva que qualsevol demòcrata, li agradin o no els llaços grocs, haurà de considerar com un acte excepcional d’expressió de voluntat popular enfrontada a l’autoritat de l’Estat.\nPoden seguir discutint sobre si la Constitució permet o no un referèndum d’autodeterminació, però el que no és qüestionable és que l’1 d’octubre va posar de nou sobre la taula els valors socials i republicans que el règim monàrquic actual, heretat de la dictadura, va voler i vol ensorrar. Pedro Sánchez va advertir que la solució del conflicte exigiria una votació, però no va dir quan, ni sobre què. No hi ha solució a curt termini, segons ell. Espera “un pacte entre catalans”. Confia en que el pas del temps portarà “normalització”, com si fos possible una vida política normal amb presos polítics, exiliats i centenars de persones encausades.\nAra hi ha qui planteja la convocatòria d’un altre referèndum. Acordat o no, si es celebra, serà perquè hi ha poble disposat a passar per sobre de qui nega el dret d’autodeterminació. En qualsevol cas, no hi ha perspectives de treva. Comença una altra tardor intensa durant la qual es podrà prendre de nou la mesura sobre la capacitat de contestació des de dins i fora de Catalunya contra aquest règim, el del 78. Es posarà a prova la voluntat de crear espais de sobirania des dels quals es puguin defensar drets socials i llibertats democràtiques, individuals i col·lectives.


La Fundació Per Amor a l'Art posa en marxa al seu Centre Jove una escola d'estiu per a menors vulnerables - Valencia noticies\nValència Després de dos anys d’experiència positiva desenvolupant activitats extraescolars per a menors vulnerables en diversos centres educatius de València, la Fundació Per Amor a l’Art fa un pas més i posa en marxa en el seu Centre Jove una escola d’estiu per a estos alumnes. «El nostre principal objectiu és poder donar continuïtat al treball que s’ha estat portant a terme amb estos menors, també a l’estiu. És el moment en què estan menys atesos, i per tant quan més necessari es fa el nostre treball. És per això que anem a ampliar la nostra oferta de tallers de desenvolupament personal i cultural i ho farem a manera d’experiència pilot en el nostre Centre Jove, preparant així el que serà la nostra activitat a l’inici del nou curs. I sempre amb l’objectiu de que la igualtat d’oportunitats sigua més real, ací al barri de Marxalenes», afirma Susana Lloret, directora general de la Fundació Per Amor a l’Art.\nEl Centre Jove d’FPAA és un edifici de nova construcció situat en el conjunt Bombas Gens que funcionarà a ple rendiment el proper mes de setembre, quan albergue la major part de les activitats de l’Àrea Social de la Fundació. Mentrestant, esta primera iniciativa acollirà durant el mes de juliol a 20 menors d’entre 12 i 16 anys als quals se’ls impartirà una sèrie de tallers de reforç de les seues capacitats.\n«Volem crear un ambient propici en el qual els menors tinguen ocasió de compartir i construir models d’oci saludables, generar records positius, confiar en la seua capacitat de superació i vore augmentades les seues relacions socials i les seues habilitats artístiques. En FPAA creiem en el desenvolupament personal com a eina bàsica per aconseguir una igualtat d’oportunitats real, i anem a apostar per això», explica Sole Martínez, responsable de l’Àrea Social de FPAA.\nEl programa es divideix en tres blocs: art, música i activitat física, i inclou tallers lúdic-educatius com dansa urbana, creació d’instruments reciclats, cuina saludable, o customització de roba i complements diversos. I a això se li sumaran espais d’oci en què s’orientarà als menors a emprar el temps lliure d’una manera constructiva. També s’ha programat un dels tallers extraescolars amb més acceptació: el d’art terapèutic «Divertart». Així valora l’experiència la seua monitora i assessora de l’Àrea Social de FPAA, Deepti Patel: «L’art és una eina estupenda per a treballar l’autoestima i les emocions. Moltes vegades els menuts aconsegueixen expressar a través de les seues creacions el que no són capaços de dir amb paraules. Estem molt contents amb els resultats obtinguts en este taller i per això anem a repetir-lo».\nI tot això acompanyat d’un treball amb les famílies, de les quals es pretén obtenir la màxima implicació perquè els hàbits i valors adquirits a l’escola d’estiu puguen consolidar-se en les seues llars.\nLa impulsora d’esta iniciativa és la Fundació Per Amor a l’Art. Una entitat dedicada a l’art (busca desenvolupar la sensibilitat artística en la societat posant la col·lecció «Per Amor a l’Art» al seu abast), la investigació (estudia i divulga aspectes relacionats amb la malaltia de Wilson i altres malalties rares) i la ajuda social (atén els més necessitats, principalment menors en situació de vulnerabilitat). La Fundació desenvolupa en Bombas Gens la seua triple activitat.\nDimiteix el president de la Diputació de València investigat per malversació\nLa Fira Valenciana de la Música 2018: concerts, debats i jornades professionals per a fer front als reptes de futur de la indústria musical valenciana\nL'Invassat realitza un informe científic pioner sobre les condicions laborals de les cambreres de pis en hotels de la Comunitat\nEl Museu dels Ciències ofereix la conferència del premi Nobel Barish sobre la troballa de les ones gravitacionals


Qui som: malla Gepair\nGepairla malla se centra sobretot en el disseny i la fabricació de malla metàl·lica flexible, que té 20 anys d'experiència en aquest camp. Malla flexible de corda d’acer inoxidable flexible, malla de cable, una mena de malla feta a mà que s’utilitza àmpliament en tancaments de malla zoològica, aviar d’aus, escala, sistema de corda inoxidable de paret verda i paisatge, malla de decoració i art, balustrada i baranes de cable. malla de balcó, sistema de protecció contra seguretat i caigudes.\nEls nostres treballadors de fàbrica estan ben formats i qualificats en el camp de la malla de teixit d’acer inoxidable fet a mà. Tenim un sistema QC molt estricte i comproveu detingudament abans, durant i després de la producció de malla. Durant els darrers anys, sempre hem estat experimentant una valuosa experiència en la producció i vendes, i hi ha grans desavantatges en disseny, venda i servei postvenda. Els nostres productes s'han mostrat als mercats d'Austràlia, Estats Units, França, Espanya, Mèxic, Dinamarca, Suècia, Japó, Corea del Sud, Índia, Singapur, Kuwait. En línia amb l'objectiu que va viure amb crèdit, desenvolupat amb qualitat, Gepair Mesh acull la cooperació del món sobre la base del desenvolupament mutu de la confiança i del desenvolupament mutu!\nPropòsit•Ser líder en la indústria de malla resistent proporcionant productes de malla qualificats superiors, serveis millorats, relació i rendibilitat. Creix amb els nostres estimats clients a tot el món.\nVisió•Oferir serveis de qualitat que superin les expectatives dels nostres estimats clients.\nMissió •Per crear relacions a llarg termini amb els nostres clients i clients i proporcionar serveis excepcionals als clients, seguint negocis mitjançant la innovació i la tecnologia avançada.\nValors fonamentals• Creiem en tractar els nostres clients amb respecte i fe; creixem mitjançant la creativitat, la invenció i la innovació; integrem l’honestedat, la integritat i l’ètica empresarial en tots els aspectes del nostre funcionament empresarial.


Un tractament experimental de l'Hospital Clínic cura el càncer de medul·la òssia en divuit pacients\nUn tractament experimental de l’Hospital Clínic cura el càncer de medul·la òssia en divuit pacients\nLa immunoteràpia CAR-T Ari-0002 allarga substancialment l'esperança i qualitat de vida dels malalts\nL’Hospital Clínic de Barcelona ha desenvolupat un nou tractament CAR-T (Chimeric Antigen Recetor T-Cell) per a pacients amb mieloma múltiple, el qual és més eficient en fer retrocedir la malaltia i no genera efectes secundaris. La nova immunoteràpia, anomenada Ari-0002, ha estat testada en trenta malalts que no responien a altres tractaments. A tots els van reinjectar els seus propis limfòcits, modificats prèviament per a què fossin capaços d’atacar les cèl·lules tumorals. A diferència de l’Ari-0001, aquest cop el tractament s’ha centrat en el BCMA, l’antigen més estès en immunoteràpia en mieloma. Els resultats han demostrat que els pacients milloren la seva qualitat de vida i un 75% manté la resposta positiva un any després de les injeccions.\nEl nou tractament, pioner a Europa, consisteix en separar els components de la sang dels pacients per extreure els limfòcits T, un tipus de glòbuls blancs encarregats de la resposta immunitària. Aquests es reprogramen genèticament per a què puguin actuar contra les cèl·lules malignes del mieloma múltiple, un tipus de càncer de la sang concentrat la medul·la òssia –les cèl·lules plasmàtiques creixen de forma anormal i formen tumors en zones dels ossos-.\nDesprés d’un experiment amb èxit al laboratori, l’Agència Espanyola del Medicament va autoritzar l’assaig clínic en pacients que no havien reaccionat als tractaments convencionals. “A diferència dels CAR-Ts anteriors, aquest està humanitzat, fet que redueix la probabilitat de rebuig”, ha destacat aquest divendres el Doctor Manel Juan, cap del Servei d’Immunologia del Clínic (CDB), durant la presentació dels resultats.\nUna de les principals novetats del CAR-T testat ara és que es va fraccionar l’administració dels limfòcits en dues dosis, cadascuna formada per tres milions de cèl·lules per quilo. La primera dosi, injectada aproximadament onze dies després de l’extracció de la sang, es va dividir en tres de més petites per limitar la toxicitat. Quatre mesos més tard, es va administrar la segona als pacients a qui la malaltia no ha progressat.\nEntre els trenta malalts participants a l’estudi, els investigadors van constatar que el 75% va mantenir una resposta positiva al tractament i no van veure avançar la malaltia un any després de les injeccions. En un 60% dels casos, hi va haver una remissió completa, sense malaltia residual. Al mateix temps, els investigadors celebren que cap dels pacients va mostrar efectes secundaris severs.\n“Aquests resultats són comparables en eficàcia als CAR-T comercials que existeixen per al mieloma múltiple, però amb una toxicitat menor”, ha ressaltat el Doctor Álvaro Urbano-Ispizua, director de l’Institut Clínic de Malalties Hemato-Oncològiques. Al seu torn, el Doctor Carlos Fernández de Larrea, hematòleg de l’Hospital Clínic-IDIBAPS i coordinador de l’assaig clínic, ha apuntat que la reducció d’efectes adversos probablement s’expliqui per la fragmentació del tractament.\nA banda de la metodologia en la preparació del CAR-T, una altra de les novetats substancials de l’Ari-0002 ha estat el sistema d’administració, ja que els participants a l’estudi eren de diferents comunitats autònomes i han pogut rebre el tractament sense haver de viatjar a Barcelona. Fernández de Larrea ha celebrat la implicació de la Clínica Universitat de Navarra a l’hora de produir les injeccions, i dels hospitals Universitari de Salamanca, Virgen de la Arrixaca de Múrcia i Virgen del Rocío a Sevilla per administrar-les.\nRemet sense efectes secundaris després de dotze anys\nUn dels pacients que s’ha beneficiat dels bons resultats de l’estudi ha estat Joan Gel, a qui fa dotze anys li van diagnosticar un mieloma múltiple. Avui ha explicat que, després de sotmetre’s a un trasplantament de medul·la òssia i de provar un tractament d’immunoteràpia sense èxit, aquest cop ha vist “remetre la malaltia completament”.\n“No vaig dubtar ni un moment a l’hora de participar en aquest assaig”, ha relatat, satisfet amb l’experiència. Gel ha recordat com el trasplantament el va deixar “fet pols”, i s’ha mostrat gratament sorprès de no tenir “cap efecte secundari” després de les injeccions del tractament experimental. “Fa un any i mig que em vaig sotmetre a aquesta teràpia i ja no prenc cap medicament. Espero continuar així el màxim temps possible”, ha afegit, agraït, entre aplaudiments de l’equip mèdic.\nPer la seva part, el director general de l’Hospital Clínic, el Doctor Josep Maria Campistol, ha lloat de forma reiterada l’equip d’investigadors i ha recordat que aquesta recerca va néixer gràcies a l’Ariadna, una pacient que va esperonar l’hospital en la investigació de les teràpies cel·lulars abans de morir el 2016. Després dels resultats de l’Ari-0001 presentats fa gairebé dos anys i ara que s’ha desenvolupat l’Ari-0002, Campistol ha subratllat que “la força econòmica, mental i emocional de l’Ariadna i la seva família han estat decisives”.\nA partir d’ara, el centre és en converses amb l’Agència Espanyola del Medicament per rebre l’autorització per administrar aquest tractament més enllà de l’assaig clínic. L’Hospital confia que tota la documentació oficial estarà presentada a principis del 2022, de manera que al cap d’aproximadament sis mesos pugui arribar el vistiplau.\nPel que fa al finançament de tot el projecte, la Fundació “la Caixa’ n’ha assumit bona part gràcies a una aliança de cinc mil milions d’euros per potenciar la investigació pionera i de gran impacte contra el càncer, mentre l’Institut de Salut Carlos III (ISCIII) i la Fundació Bosch Aymerich també han aportat part dels diners.


“Building resilience in young people” | Anna Forés Miravalles\nmarzo 21, 2017 de afores\tDeja un comentario\nTina Rae, professora i doctora per la Universitat de East London, és especialista en trastorns socials, emocionals i de comportament i autora de nombrosos llibres i articles acadèmics.\nEls més de trenta anys d’experiència com a terapeuta i la seva investigació en l’avaluació de nens i joves pel que fa a les dificultats d’aprenentatge, al benestar emocional i la relació amb els cuidadors i professors, la porten a parlar i a formar a educadors de tot el món.\nEl terme resiliència -del llatí ‘resilio’ (saltar)- és un procés dinàmic pel qual la persona és capaç de recuperar-se i fer front a la diversitat. Amb la conferència Building resilience in young people, la vicepresidenta de SEBDA (Social, emotional & behavioural difficulties association), busca “crear una ‘caixa d’eines’ per a professionals i pares, perquè puguin fomentar, construir i mantenir als joves resistents, equilibrats i optimistes”.\nLa conferència ha estat organitzada per EASSE Catalunya (European Association Single Sex Education) en el compliment de l’objectiu de potenciar la creació de xarxes i trobades per a l’intercanvi d’experiències educatives.


Octubre 2017, entrevista a Alicia Bosch, guanyadora del Global Impact Challenge Spain organitzat per Singularity University — Antics alumnes de l'ETSEIB — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nInteressant però dur. Crec que ha sigut una experiència molt bona i que ha valgut la pena, però hi ha molta exigència, molta disciplina i a mi al principi em va costar adaptar-me.\nEl primer any vaig patir una mica. Però ara estic molt contenta, perquè lo bo del fet que t’exigeixin tant a l’ETSEIB és que després arribes a la feina i t’adaptes molt ràpid.\nQuina va ser l’assignatura que més et va costar aprovar? I la que més et va agradar?\nLa que més em va costar va ser Electrotècnia. Em costava molt perquè no l’estudiava suficient. Era la típica assignatura que em matriculava però la deixava de banda. Així i tot em va acabar agradant molt i el professor que tenia era molt bo.\nI la que més em va agradar, Mecànica dels Medis Continus. Em va encantar! I també Càlcul i Estadística.\nSi, el Luis Sainz Sapera d’Electrotècnia recordo que era molt bona persona i el Lucas Van Wunik d’Economia també. I al Josep Maria Pons, que era un gran professor!\nErets de les que anava justeta amb les notes o no tenies problemes?\nJo anava justa en algunes assignatures i en altres no tenia problemes. Tot i això, el fet de no ser de les millors de la promoció va incentivar molt que busqués altres camps en els quals poder destacar. Feia mil i una coses a banda de la carrera i m’he adonat que després, a l’hora de buscar feina, valoren molt tot el que has fet a part de la carrera.\nMolta disciplina, resiliència i ordre mental se’ns dubte. Surts amb la sensació que res pot amb tu.\nEn acabar el grau has estat bastant involucrada amb Telefònica...\nSi, a Telefònica he estat en un Graduate Program de 2 anys on es feien 3 rotacions, l’última internacional.\nEn la primera rotació vaig escollir Madrid i estava treballant en una startup dins de Telefònica. Era una aplicació mòbil que es deia “TuGo” i jo m’encarregava del User Research, però va acabar morint el projecte.\nDesprés vaig començar a l’àrea Open Future que engloba als Venture Capitals i a Wayra una acceleradora de startups que té Telefònica. Al cap d’uns dos mesos a Open Future vaig rebre la notícia que havia estat becada amb 40.000€ per anar a la Singularity University i vaig decidir deixar la feina a Telefònica.\nSempre has tingut al cap emprendre?\nSi, des de molt petita. Vinc de família emprenedora, i potser des dels 12 anys jo ja tenia molt clar que en quant pogués faria una empresa tecnològica que tingués un impacte social, tant a nivell local com global, i que el faria amb gent sènior. Amb algú sènior, perquè considero que si haig de fer una empresa que sigui d’alguna cosa tecnològica ho haig de fer amb algú expert en el tema i crec que sol ser gent sènior.\nEl problema és que amb 12 anys és difícil muntar una empresa, i el que feia era que solia escriure molts relats i em presentava als típics concursos de col·legis.\nQuan guanyava i em donaven diners, em comprava bitllets per anar a Bèlgica, França o a Anglaterra i anava a ONG. I passava els estius involucrada en projectes dins d’aquestes ONG. Suposo que sense saber-ho des de molt petita he estat una emprenedora social.\nFa poc vas guanyar el Global Impact Challenge, en què consistia el concurs? I el teu projecte?\nEl projecte amb el que em vaig presentar combinava drones i biotecnologia per aturar la desertificació, incrementar la productivitat del sòl i convertir CO2 en O2, i el concurs et permetia, si el guanyaves, accedir a la Singularity University.\nI que és la Singularity University?\nLi diuen la universitat del futur. T’explico el que vaig fer en el programa perquè sigui més entenedor.\nVaig estar a la NASA, a Silicon Valley. Allà venen speakers top com per exemple el president de la NASA o el CEO de GoogleX (la part d’innovació de Google) i fan workshops i conferències perquè aprenguis tecnologies com el Machine Learning, Block Chain, Nanotecnologia, Medicina... de tots els camps!\nT’expliquen la part visionària de cada tecnologia i et trenquen tots els esquemes. Per exemple recordo que deien que viurem eternament, que se’t pot injectar memòria, que una persona cega pot veure a través d’un sensor, coses d’aquest estil.\nAleshores les dues últimes setmanes del programa que tenia una durada total de 2 mesos, has de muntar una empresa que tingui base tecnològica i que en 10 anys tingui un impacte en 1.000 M de persones. Cadascú amb la seva idea ha de trobar un equip, i montes una empresa amb aquest equip. Al final, els equips que seleccionen es queden 2 mesos més.\nAquest any el tema era el canvi climàtic, i de les persones que van seleccionar (cada any són 90) hi havia 47 nacionalitats diferents. La mitjana d’edat era d’uns 35 anys i hi havia 2 perfils molt definits. Per una banda gent molt tècnica i experta en un camp i per l’altra gent emprenedora o amb esperit emprenedor.\nEn conclusió el que fa Singularity University és reunir a gent super diversa, experta o emprenedora, per canviar-los la mentalitat i que tinguin un impacte global i social.\nI que creus que és el que t’ha permès entrar a aquesta universitat?\nLa inquietud multidisciplinària. És a dir, el fet d’haver tocat molts camps diferents. Per exemple vaig guanyar un premi en un treball d’investigació que vaig fer sobre la filosofia i l’humor dels germans Marx i també fa temps em van donar una beca en el CSIC per fer un treball sobre exoplanetes. Com pots veure no té res a veure una cosa amb l’altre i ells valoren molt aquesta inquietud.\nLa gent allà era espectacular! Els hi podies parlar de qualsevol tema, d’abelles, de nanotecnologia, del que sigui, i alguna cosa sabien.\nTambé tenen molt en compte els valors humans. El fet d’haver estat involucrada en moltes ONG crec que m’ha ajudat.\nI amb tant geni com ho feies per no sentir-te “petita”?\nEl programa està tan ben organitzat que fins i tot tenies un coach personal! Hi havia dues parts, la intel·lectual i la de wellnes, que era esport i salut mental.\nAbans d’anar, ja ens van enviar un email que parlava del “El síndrome de l’impostor”, i posava: “si tens la sensació que tan escollit per error, que no encaixes amb el programa, que ets “tonto” en comparació amb la resta etc..” t’explicava que era normal, que inclús als genis els hi passava.\nAl Juliol vas co-fundar la startup COREx, en què consisteix?\nFruit del programa de Singularity University vaig co-fundar aquesta startup que transforma les emissions de CO2 de les centrals de gas natural i ho converteix en fertilitzants i altres productes químics. D’aquesta forma treus partit al CO2 i no només combats l’escalfament global sinó que incrementes la productivitat de les centrals de gas.\nQuins són els següents passos del projecte i a on voleu arribar?\nJa tenim la tecnologia i hem fet entrevistes amb les centrals de gas més importants que han mostrat molt interès. Hem identificat que hi ha un problema real, que hi ha un mercat i tenim una solució per aquest problema.\nAra els següents passos són buscar finançament per fer un prototip, fer el prototip i finalment comercialitzar-ho.\nCreus que el futur energètic és l’electricitat?\nPuc estar equivocada, però crec encara estarem 30 o 40 anys amb combustibles fòssils.\nCada cop menys, però si se segueixen implementant tecnologies com la de COREx el fas és revaloritzar els combustibles fòssils, perquè aprofites el CO2 que es produeix i el converteixes en altres compostos que no són nocius.\nSí que crec que ens tornarem cada cop més “verds” però no necessàriament perquè utilitzem més energia eòlica o fotovoltaica sinó perquè podem aconseguir que els combustibles fòssils es converteixin en “verds”.\nPot sonar molt a tòpic però m’encanta llegir, i no només coses de tecnologia, també història i filosofia. També m’agrada molt ballar salsa, sortir a córrer i fer ioga.


Els traspassos hauran de superar es 10 milions d'€\n16 maig 2021 04:02\nEl Mallorca estarà obligat a fer una ampliació de capital en cas de no vendre actius per un valor econòmic tan alt\nMaria Llull | 12 juny 2010\nVendre és una obligació. No queda més remei. El Reial Mallorca, si no aconsegueix col·locar cap actiu -futbolistes-, tancarà la temporada actual amb un dèficit superior a deu milions d'euros, una xifra que obligaria a l'entitat a una ampliació de capital. Evidentment, ni Mateu Alemany ni el grup que encapçala Llorenç Serra Ferrer no estan, ara per ara, en condicions d'afrontar una operació d'aquest tipus. El Mallorca, doncs, ha d'aconseguir, sí o sí, més de deu milions d'euros. D'aquesta manera, la Societat Anònima Esportiva evitarà l'ampliació de capital.\nDe moment, el club vermell ja ha aconseguit ficar-se a la butxaca uns 3 milions d'euros. 1.800.000 han estat fruit de l'opció de recompra exercida per l'Atlètic de Madrid sobre Mario Suárez. Els altres 1.200.000 euros vindran per mitjà de Delibasic i Emilio Nsue.\nEn el cas que el grup encapçalat per Llorenç Serra Ferrer agafi les regnes del Mallorca i la majoria de les accions del club vermell, haurà de continuar venent jugadors per evitar l'ampliació de capital. Perquè, en cas d'arribar, aquesta operació suposaria una despesa molt més elevada que el preu del 93% de les accions de la Societat Anònima Esportiva, encara en mans de Mateu Alemany.\nCal afegir-hi, a més, que el nou propietari de l'entitat tindrà encara pendents de desembutxacar 1.486.621 euros de la darrera ampliació de capital, que es va fer en temps de Vicenç Grande. Aquesta quantitat no s'ha d'abonar immediatament, però sí en un futur immediat. Malgrat que no es tracta d'una despesa que s'hagi d'efectuar només aterrar al Reial Mallorca, és tanmateix un desemborsament a tenir en compte.\nDe moment, poc se sap de l'opinió de l'equip encapçalat pel tècnic pobler. Fins que els auditors no finalitzin la seva tasca, no es coneixerà cap dels impediments que hi pugui haver per adquirir el club. I tampoc no es farà patent fins llavors si aquests impediments són un obstacle definitiu per procedir a la compra o només es tracta d'una pedra en el camí.\nEl que queda clar és que l'arribada d'un nou propietari haurà d'anar acompanyada d'una absoluta austeritat en els comptes de la Societat Anònima Esportiva. Així ho requereix el fet d'haver presentat un concurs voluntari de creditors. Evitar una nova ampliació de capital serà molt important per a aquesta nova política econòmica que s'ha d'implantar en l'entitat vermell.\nAixò explica la gran necessitat de traspassar jugadors i de potenciar el planter. En el cas que aterri el grup de Serra Ferrer a la planta noble de Son Moix, el designat per estrènyer el cinturó als nombres de l'entitat serà Pere Terrassa, a qui el tècnic poble vol incorporar al seu projecte per al Reial Mallorca. L'encara subdirector general i gerent d'IB3 seria el màxim responsable de l'àrea econòmica del club.\nEn qualsevol cas, cal anar passa a passa. D'aquesta manera, mentre els auditors examinen l'estat dels comptes de l'entitat per comprovar si hi ha cap impediment que sigui definitiu i impossibiliti la compra del club vermell, des de la planta noble de Son Moix fan tot allò possible per col·locar el màxim nombre de futbolistes en el mercat per tal de treure'n més de 10 milions.\nPer xec, fa mes de 10 anys\nNo hay problemas, ya que pueden seguir con la dinàmica de Jaume Matas,que daba millones a mantas.Aquì en Menorca ahora nos daràn dos millones de euros para hacer el depòsito en la ACB.No se preocupen que este Govern no siente la crisis,solo piensan en clave electoral.


Girona registra la xifra de blocs de pisos acabats més baixa dels últims 30 anys - Diari de Girona\nGirona registra la xifra de blocs de pisos acabats més baixa dels últims 30 anys\nEl nombre d'habitatges finalitzats va caure l'any passat un 36% respecte del 2017, incloses les rehabilitacions · La quantitat de contractes va créixer en canvi un 6,5% Un de cada tres edificis es va construir al Baix Empordà\nacn / ddg 16.01.2019 | 00:54\nEl president dels aparelladors, Miquel Vendrell, va presentar ahir l'estudi anual. marina lópez/acn\nEl president dels aparelladors, Miquel Vendrell, va presentar ahir l'estudi anual.\nLa construcció a les comarques gironines ha «punxat» durant el 2018. Segons recull l'estadística del Col·legi d'Aparelladors, l'any passat arreu del territori es van acabar 1.549 habitatges –entre els de nova construcció i les rehabilitacions-, 297 menys que el 2017 quan en van ser 1.846. És el primer cop que les xifres reflecteixen un descens des de l'any 2014. La situació encara es més geu si s'nalitzen les dades d'edificis de pisos -construccions plurifamiliars- que han registrat la xifra més baixa des de 1987, fa més de 30 anys.\nMalgrat aquestes nefastes xifres per al 2018, el president dels aparelladors gironins, Miquel Vendrell, assegura que aquest descens no indica una «frenada important» perquè durant l'any ha augmentat un 6,5% la contractació d'habitatges nous. Per això, auguren que el 2019 se situarà en les mateixes xifres que el darrer any o, fins i tot, hi pot haver un augment.\nLa davallada és especialment evident en la construcció d'habitatges nous, tant plurifamiliars com unifamiliars, on el descens ha estat del 36%. Al llarg del 2018, s'han acabat les obres de 651 immobles, 365 menys que l'any anterior quan en van ser 1.016. Vendrell admet que el ritme de construcció no ha anat «com s'esperaria» però assegura que tampoc és una dada especialment preocupant si es posa al costat de les noves contractacions, que han augmentat un 6,5%.\nEn aquest àmbit, durant el 2018 hi ha hagut 1.276 contractacions d'obra nova, 78 més que l'any anterior. A més, el president dels aparelladors subratlla que també augmenten els metres quadrats per pis, és a dir, que es preveuen construir habitatges més grans.\nDurant els anys de crisi en el sector, les rehabilitacions han estat el motor en la construcció. L'estadística del 2018, però, detecta una desacceleració en el ritme de creixement. Aquest darrer any s'han acabat 898 obres de rehabilitació i el 2017 en van ser 830. Al costat de les dades de la feina acabada, també hi ha la contractació que el 2018 ha estat per a 1.298 immobles, un 4% menys que el 2017 quan en van ser 1.354.\nMúltiples factors com a causa\nSegons Vendrell, hi ha múltiples factors que explicarien aquesta desacceleració com la revitalització de la nova construcció o la manca d'ofertes adequades al mercat que interessin els promotors. El president subratlla que han augmentat els preus tant dels pisos com dels lloguers i que això fa que, per als inversors, pugui resultar menys atractiu rehabilitar edificis existents perquè el marge de benefici és ara inferior.\nEl president, però, sosté que tenint en compte el nombre global de contractacions fetes, esperen que aquest 2019 la construcció a la demarcació es mantingui en xifres similars al 2018 o, fins i tot, creixi una mica. Tot i això, està lluny dels entre 3.000 i 4.000 nous immobles que, segons els aparelladors, s'haurien de construir a la demarcació anualment.\nL'estadística conclou que aquells municipis on més s'hi ha construït el 2018 són els del litoral. De fet, les comarques que acumulen més construccions noves són l'Alt Empordà (18%), el Baix Empordà (31%) i la Selva (15%). Vendrell apunta que això sobretot per l'interès en habitatges de segona residència tant d'estrangers com de persones del país amb un alt poder adquisitiu.\nCrítiques a la moratòria de les urbanitzacions. Economia


Ruta de la seda. Taixkent-Madrid | Carme Garrigós\nRuta de la seda. Taixkent-Madrid\n16 de setembre del 2016\nEls dos despertadors han sonat a les cinc menys quart de la matinada. M’he preparat pel viatge de tornada a casa amb etapes a Istambul i Madrid.\nLi he dit bon dia al jove de la recepció i ell m’ha donat un paperet ab el nom de l’hotel i m’ha dit que el necessitaria. Resulta increïble, però a principis del segle XXI la policia encara necessita controlar els moviments nocturn dels estrangers.\nMesures de seguretat extremes a l’aeroport\nA les cinc i mitja un taxista m’ha deixat en l’aeroport de Taixkent, la capital d’Uzbekistan. La situació m’ha resultat estranya. La gent que baixava dels cotxes i anava cap a l’esquerra. Jo he fet el que aconsella en romancer. Hi ha un control de seguretat. Uns homes amb unes varetes metàl·liques intenten detectar material perillós en les nostres bosses. He passat la prova a pesar de les sis figuretes xineses del meu aniversari. No havia passat mai tants controls dins el mateix aeroport. Quatre o cinc!. Jalol em va dir que després de l’atemptat en l’aeroport d’Istambul les mesures de seguretat han augmentat moltíssim.\nEl policia que havia de posar-me el segell d’eixida m’ha demanat els tiquets i rebuts dels hotels i campaments per on he passat aquests dies. Gràcies a Déu els tenia tots, i a més, molt ordenats.\nDesprés d’obtenir el segell d’eixida ens hem hagut de llevar les sabater i posar-nos peücs de quiròfan abans de passar el control. Amb quin plaer he guardat el passaport. No el volia tornar a veure fins a l’últim aterratge a Madrid.\nHe pagat cinc euros per un caputxino minúscul! He esperat asseguda que el temps passara mentre escrivia una miqueta. Per la megafonia ens han cridat per a embarcar cap a Istambul. Porta 9B. Des de la finestra del seien 29A m’he acomiadat de Taixkent, la capital d’Uzbekistan des del 1930.\nLa fam ha fet que, a pesar de la son i el cansament, no em poguera adormir, així que m’he posat a escriure mentre escoltava com avançava el carro del desdejuni.\nDesprés d’engolir-me la última gota de cafè he vist com els núvols han deixat de fer de barrera entre nosaltres i la terra. Això m’ha permès gaudir de la bellesa de la Mar Negra i de la Mar Càspia. També he vist muntanyes amb els cims nevats.\nEstic contenta perquè volant també he fet la Ruta de la Seda. Hem passat per Turkmenistan, Azerbaidjan i Geòrgia. També hem sobrevolat el mar Mediterrani. Al final he fet a Ruta de la Seda completa! Això sí, tres països els passat des de les altures.\nQuan el pilot ens ha dit que faltaven 20 minuts per a aterrar he tornat a fer un repàs ràpid per clausurar la Ruta de la Seda del 2016. Entre el 9 de juliol i el 16 de setembre. Més de dos mesos d’un viatge magnífic.\nTambé he tingut temps per a pensar en Ibi, el meu poble, perquè avui és el dia gran de les festes. L’entrada de Moros i Cristians. Jo torne a casa revivint-la. Crec que tornem és sàvia que en vaig eixir. Com diu el proverbi xinès, “el que torna no és el mateix que se’n va anar”.\nIstambul és el punt d’inici de les caravanes comercials i també el final per aquelles que sobrevivien. Jo forme part d’aquests que sobreviuen. Torne felç al niu, la mar Mediterrània.\nCap a Madrid\nFa sol a Istambul. És una de les meues ciutats preferides. I és un regal que el viatge de la Ruta acabe ací. I la ciutat ens ha rebut amb el perfum euroasiàtic.\nHe xafat terra amb molta força per celebrar el somni acomplert del meu viatge quixotesc. Enamorada del món que hem de cuidar.\nDesprés de fer cua en la porta 304 on s’anunciava el vol a Madrid m’he assegut buscant un endoll per a carregar el mòbil però l’avió de la Turkish no és tan modern, així és que no he pogut esborrar fotos del mòbil perquè m’he deixat el carregador portàtil en la maleta que he facturat.\nM’ha fet molta ràbia veure que entre les revistes que la companyia posa a disposició dels passatgers hi ha una revista de propaganda del règim d’Erdogan. La revista vomita verí contra aquells que van organitzar el colp d’estat avui fa exactament dos mesos. El llenguatge dels redactors demostra que tenen el carnet del partit del president. S’hi pot llegir el número de persones empresonades. La majoria són membres de l’exèrcit que està en desacord amb la megalomania i les tendències islamistes gens moderades d’Erdogan.\nErdogan és sunnita, amic dels saudites i els seus aliats que al mateix temps són aliats dels Estats Units i d’Europa. I així ningú dóna suport a qui vulga derrocar-lo. Això és el contrari del que passa amb el mandatari sirià que és de la branca xiïta de l’Islam. Iran és el país que té més xiïtes.\nHe mirat amb pena el nom d’Ataturk per qui tinc molt de respecte.\nAmb tots aquests pensaments i amb els dubtes sobre quan he d’anar a Ibi, he xafat amb força la T1 de l’aeroport de Barajas.\nEn un autobús groc he arribat a Atocha. I d’allí, un taxista m’ha dut a casa de Gloria, la meua amiga.\nBesades i abraçades i un skipe amb Cecilia, l’altra filla de Gloria.\nHem sopat amb cava i li he mostrat els meus mamarratxos. Demà arribaré a València.\nRuta de la seda. Taixkent-Madrid was last modified: octubre 9th, 2016 by Carme Garrigos