Aerotèrmia, una nova era de la climatització? - Tecnigrado\nCom tots sabem, la tecnologia avança amb passes de gegant en tots els àmbits i no podria ser menys en l’àmbit de la calefacció i la climatització.\nJa fa temps que en el mercat de la climatització el concepte de l’aerotèrmia està a l’ordre del dia en noves instal·lacions. Però Com funciona realment l’aerotèrmia?\nFuncionament de la aerotèrmia com a font d’energia\nL’aerotèrmia està basada en el principi de la termodinàmica: transporta aire calent (energia tèrmica) des d’un sistema a un altre. Mitjançant una bomba de calor, el sistema recupera de l’aire l’energia tèrmica existent i es fa passar per un circuit ple de refrigerant en el qual es produeix un intercanvi de temperatura.\nEn aquest circuit el refrigerant canvia d’estat gasós a líquid amb l’ajuda d’un compressor. Durant el procés, el gas dona la seva temperatura a l’aire o bé a l’aigua del circuit quan circula dins del bescanviador. Aquest intercanvi serà el responsable de transferir l’energia generada al circuit calent i a l’aigua sanitària.\nExisteixen diferents tipus d’ús de bombament per a l’aerotèrmia, sempre dependrà de com és la transferència de calor. Podrem distingir entre 5 tipus de bombament de calor.\nAigua: l’aire que és extret des de l’aire exterior és transferit cap al circuit intern d’aigua i distribuït pel sòl, sostre, radiadors, depenent del sistema de calor que tinguem a casa.\nAigua – aigua: bomba de calor que intercanvia la calor des de dins i fora usant un circuit d’aigua.\nAigua – aire: la calor és extreta de l’aigua i transferit mitjançant aire calent com a calor. En sistema de refredament, la calor és transferida cap a fora del circuit d’aigua, produint aire fresc.\nAire – aire: La calor que s’extreu de l’aire és transferit directament cap a l’aire de les habitacions bàsicament seria l’operació convencional de l’aire condicionat.\nGeotèrmia: la gran diferència entre la resta de les bombes de calor és que la geotèrmia utilitza el terreny o sòl de la instal·lació per a obtenir aquesta energia de calor.\nL’aerotèrmia té múltiples usos des d’habitatges unifamiliars o fins i tot centrals tèrmiques.\nAvantatges de l’aerotèrmia com a energia renovable\nÉs el sistema més eficient, consum reduït podent portar a més d’un 30% d’estalvi.\nNo serà necessari tenir instal·lació de gas o altres combustibles fòssils.\nPot ser utilitzat com a bomba de calor o bé bomba de fred.\nLa inversió pot amortitzar-se en uns 3 o 5 anys depenent del sistema.\nLa mitjana d’emissions d’una bomba de calor és de 71 g de CO2/kWh, mentre que la mitjana d’una caldera de gas natural aquesta entre 215 g/CO2/kWh.\nPrincipals inconvenients de l’aerotèrmia\nLa inversió inicial és una mica cara, però pot ser compensat per l’estalvi energètic.\nÉs necessari tenir un espai gran en la part exterior de casa o el pati.\nEn llocs realment freds, a l’hivern la temperatura no supera 0 °C, l’eficiència del sistema pot veure’s afectada.\nPerquè el sistema d’aerotèrmia sigui totalment eficient es recomana sempre sòl radiant, i en el cas de no tenir sòl radiant s’aconsella radiadors de temperatures baixes.\nAmb tot, podem dir que l’aerotèrmia és i serà juntament amb altres tecnologies el futur de la climatització.


Califòrnia acusa Activision Blizzard d'obstruir la investigació per discriminació a les seves treballadores\nPublicat 25/08/2021 13:46CET\nL'estat de Califòrnia (Estats Units) ha ampliat la seva investigació contra l'estudi de videojocs Activision Blizzard per presumpta discriminació a les seves treballadores, fent-la extensiva a les empleades temporals. A més, ha acusat la companyia d'obstrucció per interferir en la investigació.\nEl Departament d'Habitatge i Ocupació Justa de Califòrnia està duent a terme una investigació contra Activision Blizzard, que es va donar a conèixer des de juliol, per discriminar les dones que treballaven a l'empresa.\nLes autoritats van obrir el cas arran d'acusacions que s'han inclòs en la investigació: presumptament l'empresa no va protegir les seves empleades contra l'assetjament en l'ambient de treball i va cometre discriminació per sexe en els seus salaris, entre d'altres aspectes.\nAra, segons documents als quals ha tingut accés Axios, el departament californià ha decidit ampliar la investigació ja existent contra Activision Blizzard i ha afegit a la demanda no només les empleades fixes, sinó treballadores temporals.\nAixí mateix, l'organisme ha acusat l'estudi de videojocs d'intentar interferir en la investigació en contractar la firma WilmerHale, que ja va assessorar Amazon en el conflicte amb els seus treballadors a Alabama quan intentaven formar un sindicat.\nAquesta mesura "interfereix directament" amb la investigació de Califòrnia per presumpta discriminació. A més, la institució denuncia la destrucció de documentació per part d'alguns treballadors de l'empresa.


Tots, governants i ciutadans, sabem que a curt i mig termini NO hi ha feina per a tots i a llarg termini potser encara menys, si es segueix amb les tisores a les mans.\nTambé sabem que l’emprenedoria no és la solució però ens agafem a l’esperança que suposa com qui s’agafa a un clau roent.\nQue no hagi feina per a tothom no vol dir que una part dels treballadors, a temps complet, tinguin feines complementàries o facin hores extres, sent aquesta situació, una mostra vivíssima de la dualitat del mercat laboral i de la xacra de la desigualtat social que tenim. De fet, estem, terriblement, indignats, fins a la medul·la, però poc disposats a l’esforç que cal posar en dansa per combatre tanta desigualtat.\nRecordem que la Seguretat Social (remetent-me a les xifres de febrer 2013), és dirigeix cap a dos únics règims: un que inclogui al treballadors per compte aliè , el Règim General i l’altre, el RETA, als treballadors per compte propi.\nLes xifres de febrer 2013 mostren una prevalença absoluta del Regim General (R.G) amb un 81% de tot el Sistema mentre el RETA compta amb el 18, 56%: La resta són la Mineria del Carbó i el Treballadors del Mar, en retrocés i camí de l’absorció, abans o després, pel R.G. No fa tant que l' R.G, ha absorbit els sistemes especials agrari i d’empleats de la llar. (perdó, empleades).\nAquests percentatges,que en total i xifra absoluta són 16.150.746 treballadors, reben sacsejades cada dia que una empresa o un autònom tanca i tenen un denominador comú: la destrucció de llocs de treball i el transvasament d’assalariats a autònoms que poquet a poquet capgirarà l’estructura del sistema de la Seguretat Social.\nLa nova religió és, doncs, canviar aquestes proporcions entre assalariats i autònoms de la manera que sigui. Una de les maneres més fàcils i que pretén obtenir resultats tant immediats com a llarg termini, és començar per l’escola i fer potencials emprenedorets des de la més tendra infància. Més endavant, a l’ESO l’emprenedoria ja es pot estudiar con optativa i en els estudis potsobligatoris i universitaris, l’emprenedoria està molt incorporada als Plans Docents i a l’ADN del jovent . També els docents es formen en educació emprenedora i es multipliquen per atendre la demanda del sistema educatiu.\nEl medi: l’escola i la finalitat: estendre pel món mundial valors i actituds i a través del què s’anomena competències tranversals, a la manera com en el seu dia s’infiltrà la Religió a les escoles. No veig la diferencia entre l’ensenyament de la Religió i l’ensenyament de l’emprenedoria pel que fa a la manera com s’està imposant.\nAl meu entendre, s’està reduint l’espai del treballador assalariat que ven la seva força de treball a canvi d’un sou, en favor de l'autònom que “conjuga” empresa (la seva) i força de treball en una mateixa cosa.\nAquest desplaçament del treball assalariat cap el treball autònom té un gran avantatge per l’empresari: pocs drets laborals i supressió de dos drets concrets que l’empresari sempre té en el seu punt de mira : la indemnització per acomiadament i pagar la quota de la S.S.\nTinguem ben clar a qui beneficia que els treballadors es facin autònoms , més que res, abans de deixar-nos portat per tant “savi” que corre per aquest món i t’escura les butxaques de l’estalvi propi i de la prestació d’atur amb promeses de glòria laboral...eterna!


S’inicia el servei de wc’s públics a les platges de Roses | Tota l'actualitat de Rosersa - Rosersa\nS’inicia el servei de wc’s públics a les platges de Roses\nDes d’aquest dimecres 15 de maig han entrat en funcionament els mòduls de wc's de les platges de Roses, els quals estaran operatius fins el dia 15 d'octubre. L'horari d'obertura del servei és de 10 a 20 h, interrompudament. Durant aquestes hores, cadascun dels mòduls disposa d’un operari encarregat de la neteja i la vigilància d'aquest. El servei és totalment gratuït.\nCada mòdul està dotat de 4 wc (lavabo i vàter), són accessibles i un d’ells està habilitat per a persones amb mobilitat reduïda. Els mòduls són prefabricats i integrats per panells laminats d’HPL, un material molt resistent al medi marí.\nA més d'aquests mòduls, el passeig Marítim de Roses disposa durant tot l’any d’un wc automàtic autonetejable, situat davant del pàrking del final del carrer Bernat Metge, amb un cost de 20 cèntims d’euro per ús.\nRoses inicia els treballs de poda d’arbrat urbà\nViles Florides entrega de les Flors d'Honor 2018\nRoses revalida la qualificació “3 Flors d’Honor” de la convocatòria Viles Florides 2019


Jo, escriptora millennial? - Diacrític\nJo, escriptora millennial?\nSovint em pregunto per què escric. Per què m'entesto a parlar sempre, sempre des d'aquest jo que no acaba i per què corro a evidenciar-me abans no ho faci ningú més. Per què escric i per què accepto l'etiqueta d'escriptora millennial. Sí, i l'exploto, prenc el pa i m'enduc la bossa, però no sembla que em plantegi res en fer-ho.\nPot semblar simple. Escriptor és qui escriu i millennial qui ronda la vintena. Més o menys. Però tu i jo sabem que va molt més enllà. Els millennials vam ser els primers a recrear una i altra vegada el mite de Narcís amb les xarxes socials, sobrevivint-lo, guanyant; els que vam aprendre a performar la pena fins i tot quan no hi ha ningú a prop per veure-la i els que vam fer gran l'humor de "l'haber si me muero". Vam ser, també, pioners en fer bandera d'aquesta inadequació sense final triomfant, apropiant-nos de la impossibilitat de vèncer i transformant-la en victòria literària. Per sort o per desgràcia, d'aquestes tendències n'han acabat sortint personatges com la Hannah de Lena Dunham, de qui precisament algun cop n'he fet broma dient que bé en podria ser la versió catalana encara que, siguem sincers, ara preferiria mil cops ser Phoebe Waller-Bridge, progenitor escandalosament ric inclòs.\nSé que quan se'm demana que escrigui així, com de noia jove, se'm demana un paper molt concret. Simpàtic, segurament inofensiu i fàcilment ridiculitzable si n'acabés fent un gra massa. L'escriptora millennial. Però jo ho accepto perquè potser, de tant furgar dins el personatge, sembla que m'hi he acabat trobant. Tantes i tantes hores malgastades a Internet m'han fet insensible a la pròpia vulnerabilitat. No necessito cap escut. De les nits a Tumblr n'he après a compartir sense demanar permís, i els anys tocant Haydn m'han donat el ritme que et fa lliscar d'un paràgraf a l'altre al so del meu compàs. Podríem dir que en faig pornografia, d'aquesta vulnerabilitat, però jo dic que l'he sabut instrumentalitzar, mercenària de les paraules. Perquè jo et ploro sobre el meu pis-patera i et faig pensar en la crisi habitacional. Faig un monòleg sobre l'esbargiment ridícul de jugar als Sims però el que escoltes és jovent i precarietat.\nMés que qüestionar de la fortalesa de l'una o de l'altra, jo diria que no cal enfilar-se sobre el cadàver de ningú per poder-se reivindicar. No cal amagar la queixa escudant-se en com es queixen les altres. I fins i tot és possible ser conscient de la instrumentalització que el sistema en fa d'un arquetip o un altre sense degollar aquesta que consideres l'altra. De fet, no n'hi hauria d'haver, d'altres. Perquè qui ens alteritza, a les bitches, a les fifis i a les pallasses, és precisament qui es beneficia del fet que hi hagi un espai limitat pel qual ens hàgim de barallar. Qui ens acaba fent creure que ser dona s'ha de compensar evitant a tota costa les qualitats que se surten de l'estàndard masculinitzat, alhora premiant cínicament a les que ni ho intenten. Qui ens diu que l'autoparòdia, la vulnerabilitat, les llàgrimes i la inseguretat només poden ser dignes i conscients en els homes. I que qualsevol errada és política, perquè no ho oblidem, com a dones, cada una de nosaltres porta tot el pes i la responsabilitat d'esquerdar el patriarcat.\nSi no se'ns segrestés el talent en etiquetar-nos per gènere, sempre com a dones que fan coses, no hauríem de competir pel lloc de barrufeta. Podríem discutir per què al món li va bé que les dones en literatura siguin febles, boges, màrtirs, i també per què fer segons quines coses en femení sempre acaba prenent regust de feblesa, bogeria i martiri. Podríem acceptar que no passa res per parlar d'ansietat, i si ens volguéssim posar medalles podríem dir que visibilitzem el fet que afecti a tantes dones joves, afectades per una encara falsa igualtat d'oportunitats. Podríem dir que fer humor d'allò quotidià també funciona sent dona, i que no hauríem d'haver d'inventar una realitat de ferro, impecable, per fer-ho. Podríem anar cada una per la seva banda, assemblant-se més a Master of None o a Žižek, o fent alguna cosa completament nova que no hàgim de comparar.


Joan Brossa, inèdit\nTraficant d'idees. Crític. Poeta\nEl nen rebel que Brossa no deixà de ser mai va aconseguir una literatura formal i lliure gràcies a la poesia que transforma\nL’editorial Rata_ publica un volum Poemes inèdits de Joan Brossa. Aquest dilluns es presenta a la Llibreria NoLlegiu del Poblenou (Carrer Pons i Subirà, 3) a les 19.30h. Us oferim aquí l’epíleg que Vicenç Altaió, president de la Fundació Jona Brossa, ha escrit per tancar aquest volum.\nQuan es van escriure els poemes polítics aquí aplegats, Gual Permanent i Mapa de lluites, ja feia anys que al DNI de Joan Brossa hi figurava, com a ofici, «jornalero». L’error de la policia en traduir de la llengua ocupada la transcripció fonètica de paleta, per confusió amb poeta, a la llengua imposada i al registre oficial, li plagué prou i així n’assumí una identitat altra. Joc de màscares verbals. Ser un fora d’un mateix és una manera d’alliberar-se de la tirania del que l’altre vol que siguis tu. El llibre de formació, el missal. És també una manera d’apartar-se de la relació tirànica que s’estableix entre la literatura del jo i la psicologia. Els drames familiars i el teatre salesià. L’art ha d’alliberar-se, com els alienats del consum i els súbdits dels amos, i la sintaxi semàntica ha de driblar els seus canons. Saltar els sintagmes, retallar la prosa, engomar com en els somnis. Antielegies, sentències, retalls, papers burocràtics, acudits, denúncies, poemes visuals, somnis, endevinalles… etcètera. En proletaritzar el poeta que Brossa és de l’art del mercat, Brossa assumeix la condició obrera de productor, la d’escriure a llapis matí i tarda, i a cops, a moments, com llamps, sempre a punt per treure punta a la realitat. L’art de la poesia té alguna cosa de construcció i de mesura en el formal. Si no s’escriu, no es pensa. El pensament es troba en l’escriptura quan l’escriptura calla i parla el gest. La mà externa. La màgia de prop. Demanar-ne en aquest llibre voluminós quins són els mecanismes d’escriptura de paleta enfront de la poesia arquitectònica, en la culta tradició tardosimbolista, dels noucentistes pedants que Brossa veia pertot, deu ser tan necessari per a capir-ne el sentit com preguntar-se el perquè d’una poesia tan descamisada, de pantalons curts i de sabates foradades.\nEl nen rebel que Brossa no deixà de ser mai va aconseguir una literatura formal i lliure gràcies a la poesia que transforma, la que forja un home revoltat, preocupat per la realitat, i que aspira a convertir-se en un poeta revolucionari, això és a provocar un daltabaix de la realitat quan aquesta deixi de ser el que era. La falç és l’alfabet, i les lletres l’eina. Per això l’avantguarda catalana, com a sistema, de la qual Brossa és hereu, té l’experimentador en poesia J.V. Foix i Joan Miró, el pagès, com a models. Sense distinció de camp, sigui en el visual sigui en el literari; sigui en l’obra impresa, sigui en l’acció. També la suma dels dos personatges en una mateixa identitat fa que Brossa sigui no tant un intel·lectual engagé, com, des de dins, un poeta i paleta en combat. Au! Una revolta feliç. Perquè «l’avantguardisme es pot tornar acadèmic, com la religió es pot tornar buròcrata i tot partit polític, inoperant». Es tractava que la realitat del llenguatge fos l’eina transformadora d’una realitat que no és la realitat de la cultura, sinó del protocol de la història i la seva publicitat. Per això la nostra generació, la que emergí des del postmaig, va afegir Joan Brossa a la llista de referents, el poeta-paleta i, a més, el demiürg. Paleta perquè Brossa reivindica la figura de l’artesà i poeta perquè transforma la realitat prenent les paraules segons l’ordre que li dona la desconstrucció de l’ordre. En provocar efectes mirall deformats, la realitat s’embussa i s’esberla amb la paradoxa de la seva significació. Una realitat altra, transformada. Radiografiar i despullar de frac el financer, d’uniforme el militar, d’hàbit el capellà, de fotografia el polític i de llenguatge el poeta. Tirar les runes abans d’aixecar la bastida.\nBrossa ara té prop de seixanta anys. És un militant de la subversió en art i reïx a ser tingut en compte com a poeta de carrer en les manifestacions populars de la nova societat. No defalleix en l’espectacle, no s’afaita. La nova situació no li canvia el calçat encara que té cadira a la filmoteca. Aquests llibres són la crònica poètica del pas de la democràcia a la llufa de la realitat, de la transició a la recuperació. Els poemes, inalterables, podrien haver estat escrits avui. El poeta vigila el llenguatge i adverteix que canvien les formes però que els mots i el seu recorregut resten immutables. Brossa acusa la pervivència de les formes del passat i veu que res no salta pels aires. La lucidesa de la seva literatura d’índole moral estètica i política esparvera en llegir-la avui en l’estat amb què va ser escrita. Viure la història de la transició des dels papers dels diaris no és el mateix que llegir-la a través del poeta al carrer. El poeta paleta aparentment formava part de la festa de la democràcia, però és vigilant amb les finances i els sistemes d’ordre. Llegir el llibre de Brossa ens descobreix que el seu pensament crític no es fa des de la crònica sinó des de l’art de la poesia. De fet, ja ens advertia com s’estava processant un consens del qual la cultura crítica i inventiva no en formàvem part. La rebel·lió de les seves obres no anava a parar només al sistema artístic o lingüístic, sinó directament al polític. L’oportunitat d’aquests llibres ens hauria d’esperonar a la confiança més alta en la cultura i contra el despropòsit de la història. «Aquest moment / pel fet de ser viscut, / ja esdevé el passat. / El futur és cada dia.»\nL’acte s’esdevingué en uns anys de cultures polítiques en xoc, en què la imperial era atacada per una altra d’alternativa que havia de trobar el model en la transformació dels valors i la substitució de la jerarquia dels estaments. D’una realitat políticament acadèmica a una realitat literàriament i poètica subversiva. Després de la pretesa ruptura, vingué el procés de normalització. D’aquells anys són aquests poemes de crònica trapella i revolta mofeta.\nS’ha dit que el català literari té un estàndard que ve de la prosa de Josep Pla i arriba fins a l’ús sota llibret de normes en els mitjans de comunicació de masses, mentre que en subsisteix un model literari que ens arribava de la mà de J.V. Foix i els seus escrits de periodisme literari intemporals publicats abans de la guerra. Deutors de l’un i l’altre, n’hauríem d’afegir el sentit que Brossa fa amb la prosa retallada i mesurada, plena d’imatges, mutacions i xocs en els nuclis sintàctics, propis de la poesia contemporània. El català de Brossa en vers és prosa revolucionària. La llengua serveix no només per registrar «oficialment» i «normativament» la realitat, ans per transformar la realitat des de les imatges quotidianes poètiques. Els poemes són els totxos dels sense casa, un espai de la realitat on desitgem llegir. Terra lliure.\nPodeu comprar el volum ‘Poemes inèdits’ al portal llibreter Libelista.


El CN Minorisa és segon classificat per equips a l'Aquatló de Platja d'Aro - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl CN Minorisa és segon classificat per equips a l'Aquatló de Platja d'Aro\nL´equip del CN Minorisa va tenir una destacada actuació a Platja d´Aro arxiu particular\nAmb els temps dels germans Arnau i Guillem Montiel i de Jordi Vidal, el CN Minorisa va classificar-se segon per equips en l'Aquatló de Platja d'Aro, prova puntuable per al circuit català i la lliga catalana de clubs. La primera posició va ser per al Fasttriatlon.\nIndividualment, Arnau Montiel va ser segon a la classificació absoluta i primer entre els júniors; el seu germà Guillem va ser quart i primer cadet. També del CN Minorisa, Jordi Vidal va ocupar la catorzena plaça (quart sènior). Per categories, en sèniors, Sergio Burón (CERR Igualada), catorzè; Miguel Bejarano (CN Minorisa), vint-i-vuitè, Toni Pareja (T. Olesa), trenta-dosè i Jaume Valls (CERR Igualada), trenta-sisè. En sènior femení, Marta Marimon (CERR Igualada), onzena; i Carol Maldonado (CERR Igualada), catorzena.\nEn veterans 1, Héctor Colom (CA Igualada), tercer; Amand Redondo (Cube), quart; Jordi Badia (CN Minorisa), setè; Isidre Guixà (CERR Igualada), dotzè; Joan Vallejo (CN Minorisa), dissetè; i Alfons Martínez (CN Minorisa), dissetè. En veterans 2, Salvador Ponce (CERR Igualada), setè. En veterans 3, Antonio Pareja (T. Olesa), segon. En cadet femení, Eli Ibarra (CA Igualada), primera. En veterans 1 femení, Rosa Maria Giberna (CERR Igualada), cinquena. I en veterans 2 femení, Assumpta Castelltort (CERR Igualada), primera.


El tortell de reis dedicat a Valtònyc el·laborat per una pastisseria catalana - XCatalunya.cat\nEl tortell de reis dedicat a Valtònyc el·laborat per una pastisseria catalana\nEl Forn Baltà dedica un tortell a Valtònyc després de la seva victòria a Bèlgica\nJosep Miquel Arenas, més conegut com a Valtònyc, ha obtingut una victòria judicial clau a Bèlgica. La justícia del país europeu ha decidit no extradir-lo a l’Estado español, que demanava que el retornessin per complir una pena de més de 3 anys de presó per una cançó on, segons recull, la sentència s’atacava “gravemente” a la monarquia i als Piolins. Valtònyc va decidir exiliar-se a Bèlgica per evitar entrar a la presó i després d’anys d’incertesa, per fi s’ha fet justícia. L’independentisme ha celebrat la seva victòria mentre que autonomistes que cobren de l’amo espanyol com Gabriel Rufián han tingut la barra de fer befa del raper.\nQui sí ho ha celebrat és el Forn Baltà del barri de Sants de Barcelona. Mireu quin tortell de reis:\nForn Baltà a la bonica vila de Sants. Són molt grans @Forn_Balta pic.twitter.com/oA05VDT1qD\n— 🎗Agustí Argimon !!*!! – Ho tornarem a fer ! (@agustiargimon) December 30, 2021\nMolts tuitaires han aplaudit l’iniciativa: “Ben ensolsit, sí sinyor! Quin goig de vère recuperar les tradicions! Per tallar-lo cal un aparell de precisió, no?”\nUn altre preguntava l’adreça: “Pot facilitar l’adreça, siusplau? Freso per veure quina mena de faba posen al tortell… i de rei…”. Ja us la diem per si hi voleu anar a comprar. És al carrer de Sants 119.\nFins i tot M.Rajoy ha tingut el seu moment de glòria: “Los catalanes hacen cosas y no lo digo yo, lo dijo uno que nadie sabe quien es, me suena que lo dijo un tal M punto Rajoy”.\nUn altre usuari comenta que no és la primera vegada que al Forn Baltà fan un pastís amb “humor”: “Fan molta gràcia, sempre hi tenen coses així!! I fan uns crusants boníiissims! Això sí que els toca la fava… I el rei de dins, ben cremat! ;)”\nTags: tortell, Valtònyc\nAnterior La proposta ultra del PP per “militaritzar” les aules catalanes\nNePròximxt Un cuñado de First Dates diu que els catalans “son muy raros” perquè parlen català\n1 pensa en “El tortell de reis dedicat a Valtònyc el·laborat per una pastisseria catalana”\nRetroping: Boye dóna totes les claus de la darrera decisió de Bèlgica sobre Valtònyc - XCatalunya.cat


Club de Futbol a Girona ciutat\nEl C.F. SANTA EUGENIA es va fundar 18 de MAIG del 1982 però no va ser fins el 27 de Juny del 1983 que el club va formalitzar els Estatuts Oficials i es va passar a dir C.F.P. SANTA EUGENIA.\nSota la ma del SALESIA JESUS MAQUIERA qui va demanar al Sr. RICARD CALVET, i a Don ANGEL PINTO que l’ajudessin a formar un club de futbol per els nens del barri que volien jugar a futbol, el Sr. Calvet va començar a buscar persones del barri, i que volguessin col·laborar i els agrades el futbol per tal de poder iniciar el futbol al barri, al mes de juliol del 1982 ja i havia un equip integrat per nens entre 6 a 14 anys que volien jugar i varen participar el Torneig de l’Amistat que es va fer amb equips de la ciutat i rodalies.\nEl 27 juny del 1983 el C.F.P. SANTA EUGENIA va fer els estatuts per formar la junta directiva i poder-ne FEDERAR ja que tindrien 2 equips mes.\nFundadors del club\nD. Ángel Pinto Comas (President).\nRicard Calvet Vila (Sots - President 1).\nAntonio Salguero de la Rosa (Sots - President 2).\nJosep Bosch Illa (Secretari).\nJosé María Marcos García (Tresorer).\nL’any 1985 la junta directiva va tindrà que modificar els càrrecs ja que en Josep Maria Marcos ens va deixar i es va incorporar a la Directiva la MARIA CARME CALVET SAURINA ocupant el lloc (Secretaria) i en JOSEP BOSCH ILLA a (Tresorer).\nL’any 1990 la Junta Directiva va tindrà que modificar alguns càrrecs degut que el president el SALESIA Don ANGEL PINTO COMAS va marxar a TERRASSA, el lloc de president el va ocupar en RICARD CALVET VILA i els (sots-president 1) el va ocupar ANTONIO SALGUERO de la ROSA i els (sots-president 2) el va ocupar JOSEP BOSCH ILLA i es va incorporar a la directiva el Salesià RAMON VERA que ocuparia el lloc de (tresorer).\nEl desembre del 2015 el club es va veure obligat a treure parroquial del nom del club.\nClausula inscripció jugadors\nDe conformitat amb el que s'estableix en la normativa vigent en Protecció de Dades de Caràcter Personal, l'informem que les seves dades i els del seu fill/a i/o tutelat/a seran incorporats al sistema de tractament titularitat de CLUB DE FUTBOL SANTA EUGENIA amb CIF G17586132 i domicili social situat en CARRER ENRIC MARQUES i RIBALTA, 1, GIRONA, amb la finalitat de poder formar part de l'equip esportiu i poder participar en les activitats pròpies de l'entitat. En compliment amb la normativa vigent, el CLUB DE FUTBOL SANTA EUGENIA informa que les dades seran conservades durant un termini legalment establert.\nAmb la present clàusula queda informat que les dades seran comunicades en cas de ser necessari a: bancs i caixes, administracions públiques i a totes aquelles entitats amb les quals sigui necessària la comunicació, amb la finalitat de complir amb la prestació del servei anteriorment esmentat. El fet de no facilitar les dades a les entitats esmentades implica que no es pugui complir amb les finalitats esmentades amb anterioritat.\nEl CLUB DE FUTBOL SANTA EUGENIA informa que procedirà a tractar les dades de manera lícita, lleial, transparent, adequada, pertinent, limitada, exacta i actualitzada. És per això que el CLUB DE FUTBOL SANTA EUGENIA es compromet a adoptar totes les mesures raonables perquè aquests se suprimeixin o rectifiquin sense dilació quan siguin inexactes.\nD'acord amb els drets que li confereix la normativa vigent en protecció de dades podrà exercir els drets d'accés, rectificació, limitació de tractament, supressió, portabilitat i oposició al tractament de les seves dades de caràcter personal així com del consentiment prestat per al tractament d'aquests, dirigint la seva petició a l'adreça postal indicada més amunt o al correu electrònic cfsantaeugenia@gmail.com. Podran dirigir-se a l'Autoritat de Control competent per a presentar la reclamació que consideri oportuna.\nD'acord amb el que estableix la Llei 1/1982, de 5 de maig, sobre el dret a l'honor, a la intimitat personal i familiar i a la pròpia imatge, sol·licitem el seu consentiment per a utilitzar les imatges del seu fill/a i/o tutelat/a, captades mitjançant fotografies o vídeos, per a publicar-les en la pàgina web de l'entitat, així com en xarxes socials o altres mitjans de comunicació.\nEn últim lloc, el CLUB DE FUTBOL SANTA EUGENIA informa que en realitzar la inscripció online atorga el consentiment explícit per al tractament de les seves dades i els del seu fill/a i/o tutelat/a.\nPreinscripció temporada 2019 - 2020\nAquells jugadors que desitgin ingressar al nostre club en la temporada 2019-2020 hauran d'imprimir i emplenar el següent formulari. La formalització de la preinscripció implica acceptar les condicions generals de preinscripció del Club de Futbol Santa Eugenia. Recordi: Adjuntar una foto del jugador al correo cfsantaeugenia@gmail.com.\nD.N.I N.I.E Llibre de família\nData, lloc país i província de naixement\nDomicili actual, localitat i codi postal\nPer tal de publicar imatges de tots els nostres jugadors a la web i a les xarxes socials necessitem la vostra autorització:\nAUTORITZACIÓ D’ÚS DE DADES / IMATGES\nEl club disposa d’un espai web on s’informarà i es farà difusió de tot el que es refereix al Club de Futbol Santa Eugenia.\nEn aquesta pàgina web es poden publicar imatges en què apareguin, individualment o en grup, jugadors/es del club.\nAtès que el dret a la pròpia imatge és reconegut en l’article 18.1 de la Constitució Espanyola i està regulat per la Llei Orgànica 1/1982, del 5 de maig, sobre el dret a l’honor, a la intimitat personal i familiar, la Junta d’aquest club demana el consentiment als pares, mares o tutors/es legals per poder publicar fotografies i vídeos on apareguin els seus fills/es i hi siguin clarament identificables.\nDades del jugador\nNom i cognoms del jugador/a\nNom i cognoms del pare, mare o tutor/a legal\nNúmero de DNI o PASSAPORT del pare, mare o tutor/a legal\nAutoritzo que el meu fill/a pugui aparèixer en fotografies corresponents a la seva activitat dins el club de Futbol SANTA EUGENIA.\nSignatura pare/mare o tutor/a legal


Parròquia de la Mare de Déu de Medina de Vilamur - SORIGUERA (CATALUNYA)\nAltitud: 1264 metres.\nEsglésia romànica del segle XII modificada amb fórmules gòtiques al segle XIV i amb elements barrocs i moderns en èpoques recents. Consta d'una nau coberta amb una volta de llunetes, d'un transsepte i d'un absis semicircular encara amb restes del primitiu romànic. Els seus murs són de carreus mitjans ben escairats en pedra rogenca avui força desgastats; té importants deformacions i esquerdes en perspectives de ser restaurats. Entre la volta de llunetes actual i la teulada hi ha restes de les antigues estructures romànica i gòtica, la primera de volta de canó de mig punt, la segona a base d'arcs diafragma apuntats que sostenien un embigat de fusta.\nCampanar barroc amb un primer cos de planta rectangular (2'60 x 3'00 m); el segon de caires aixamfranats està coronat per una cornisa i una agulla piramidal de pissarra amb lleugera inflexió a la base; la coberta és a base de petites lloses de pissarra negra i té una creu metàl·lica al cim. La cel·la queda oberta amb finestres d'arc de mig punt, una a cada cara; hi pengen campanes. Els seus murs, com a la resta de l'edifici, són de carreus de pedra rogenca, aquí força més matussers o molt desgastats per l'erosió.\nAlçada: 19'45 metres.


Mudhoney anuncien gira pel setembre de 2022 i reediten “Every Good Boy Deserves Fudge” – underground.cat\nLa banda nord-americana Mudhoney ens visitarà el setembre del 2022, passant per quatre ciutats: el 15 setembre, Barcelona (Razzmatazz); el 16, Benidorm (Visor Fest); el 17, Sevilla, (Alhambra Monkey Weekend); i el 18, Madrid (Mon Live). Serà una gira en què repassaran tota la seva carrera, amb la intenció de fer-ho des d’un prisma sonor molt agressiu i punk.\nLes entrades ja adquirides per als seus concerts de Barcelona i Madrid del seu ajornat tour de setembre de 2021 segueixen sent vàlides per a les actuacions que donaran a les dues ciutats el proper any.\nEn relació a la reedició del seu emblemàtic segon disc, “Every Good Boy Deserves Fudge” (1991), que va veure la llum en una edició deluxe remasteritzada amb motiu del seu 30è aniversari (al segell Sub Pop, distribuït a Espanya per PopStock!), cal apuntar que va ser l’àlbum que va revitalitzar la banda i els va assenyalar el seu futur. Aquesta nova edició inclou l’obra original al complet, més un LP extra amb quinze temes i un CD amb material addicional, on es troben set cançons mai abans publicades. Keith Cameron, periodista de la revista ‘Mojo’ i biògraf de Mudhoney (va escriure “Mudhoney: Sound and Fury From Seattle”), s’ha fet càrrec dels textos del llibret, on també hi ha noves imatges de portada, fotos de fitxer del grup i un pòster. La primera tirada serà impresa en color.\nMudhoney està considerada la banda que va posar els fonaments resistents del grunge, la que va donar el tret de sortida oficial, va obrir aquella espita i va col·locar els primers maons. Posem que parlem del 1988 i del seu single “Touch Me, I’m Sick” i el seu EP “Superfuzz Bigmuff”, grans inspiracions per a aquell so brut i distorsionat que, al seu rebuf i batejat com a grunge, va sumar a la causa a bandes com Nirvana, Pearl Jam, Soundgarden, Alice In Chains, Stone Temple Pilots, etcètera. Mudhoney va ser també el primer grup que va triomfar al segell Sub Pop, la discogràfica que des de Seattle va impulsar i capitalitzar la major part d’aquell moviment, i en què Mudhoney ha publicat gairebé la totalitat de la seva obra. A la seva música van confluir el múscul del heavy metall, l’actitud del punk i el primitivisme del garatge. El soroll i la distracció, l’amenaça i la diversió. Fundats el 1980, han tret una desena d’àlbums i mitja dotzena d’EPs, sent una mostra de la seva longevitat (i de la seva frescor) que tant el disc que van publicar el 1992, “Piece Of Cake”, com el que van treure el 2013, Vanishing Point, van arribar al número 9 de la llista del Billboard nord-americà al seu apartat Top Heatseekers, destinat a destacar les vendes tant d’artistes nous com d’aquells en desenvolupament. El seu darrer LP d’estudi és “Digital Garbage”, de setembre de 2018, i el seu darrer EP, “Morning In America”, del setembre de 2019.


Hola Marketing: chatbots amb base innovadora | Tecnocampus\nHola Marketing, empresa ubicada al TecnoCampus, ofereix solucions de màrqueting i tecnologia a administracions i empreses perquè puguin transformar-se digitalment.\nMarcia Rodríguez, sòcia fundadora i CEO de l’empresa, comenta que des del TecnoCampus ha rebut molta ajuda amb sessions d’emprenedoria per posar en marxa l’empresa, que va sorgir en veure que moltes empreses necessitaven no tan sols tecnologia, sinó també una estratègia per poder aprofitar aquests recursos. Ofereix solucions a administracions i empreses per a poder transformar-se digitalment i apliquen màrqueting i tecnologia com a valor afegit.\nL’empresa també ofereix chatbots, programes informàtics per mantenir una conversa en temps real, que incorporen intel·ligència artificial i integració multicanal, i, a més, una estratègia de màrqueting definida al darrera. Intenten que les empreses puguin comunicar-se d’una forma que sembli real, de forma eficient i innovadora amb els seus clients.\nConveni amb l'escola GEM (...) Anterior


El Govern redacta 14 protocols de salut laboral per a garantir les mesures de seguretat cara a la reactivació d'activitats\nEls tècnics de l’IBASSAL realitzaran visites a establiments a partir de la setmana que ve per controlar la seguretat en el treball durant la desescalada\nL’Institut Balear de Seguretat i Salut Laboral (IBASSAL), en coordinació amb la Conselleria de Salut, han elaborat catorze protocols de seguretat i salut laboral per establir mesures preventives de cara a evitar contagis per la Covid-19 i facilitar així la reactivació d’aquestes activitats laborals durant les fases de la desescalada.\nEls protocols, presentats aquest dimecres pel director de l’IBASSAL, Rubén Castro, i el director general de Comerç, Miquel Piñol, estableixen mesures en les activitats relacionades amb el comerç, les clíniques dentals, perruqueries, perruqueries canines, veterinàries, empreses de neteja (edificis i locals, viaria i recollida de residus), tallers de reparació, taxi, repartiment a domicili, transport de mercaderies, oficines i restauració. L’objectiu és facilitar a les empreses i a les persones treballadores les instruccions a seguir per garantir la seguretat durant la recuperació progressiva de la normalitat en l’activitat econòmica i empresarial.\nEn aquest sentit, Castro ha explicat també que a partir de la setmana que ve els tècnics de l’IBASSAL realitzaran visites a les empreses per comprovar que s’estan prenent les mesures necessàries per complir amb els protocols i els criteris de seguretat laboral: “també es treballarà de manera coordinada amb la Inspecció de Treball i les forces i cossos de seguretat de l’Estat per detectar possibles irregularitats” per “mantenir la vigilància de les mesures preventives”.\nCARTELLERIA DISTRIBUÏDA ALS COMERÇOS\nPer part seva, Piñol ha valorat positivament els primers dies de desescalada (en fase 1 a Formentera i en fase 0 a la resta d’illes) i ha recordat que des de la Direcció General de Comerç “s’ha repartit cartelleria al sector per conscienciar envers les 3M: els dos metres de distància, l’ús de mascareta i el rentat de mans”. A més, tant Comerç com l’IBASSAL han habilitat canals de consulta per respondre dubtes: infocomerc@dgce.caib.es i consultes@ibassal.caib.es, respectivament.\nEn cas que la clientela d’un establiment comercial o les persones usuàries d’un servei no compleixin amb les mesures de seguretat, Piñol ha explicat que els responsables de l’establiment podran exercir el seu dret d’admissió al local.\nA més de les accions específiques a dur a terme en cada activitat i sector (com poden ser les mesures de protecció col·lectives i les individuals), els protocols (que des d’ahir es publiquen al BOIB) també recullen un breu qüestionari que es realitzarà al personal d’aquestes empreses que reinicien activitat. La finalitat d’aquest qüestionari, que realitzen la Direcció General de Salut Pública i Participació i l’IBASSAL, de forma coordinada amb els serveis de prevenció de les empreses i les mútues col·laboradores de la Seguretat Social, és fer un seguiment de les actuacions per garantir el control i la seguretat de la població, en relació amb el Reial Decret de l'Estat d'alarma per a la gestió de la crisi sanitària ocasionada pel COVID-19.\nL’IBASSAL també està confeccionant unes infografies que resumeixen els protocols, a fi de fer-los extensius a quantes més empreses possibles, i evitar així riscos de contagi. Com tota la informació oficial sobre els aspectes econòmics i laborals motivada pel Covid19, els protocols es poden consultar al web del Govern de les Illes Balears.\nEn aquest enllaç podeu trobar les guies: http://www.caib.es/sites/coronaviruseconomia/ca/dcouments_i_guies/


L’organització agrària reclama que s’incrementi de la dotació de la Política Agrícola Comuna (PAC) per contrarestar els efectes de la pujada d’aranzels imposada pels Estats Units, a la Taula Agrària que el Departament d’Agricultura ha convocat aquest matí amb caràcter d’urgència.\nJARC considera que el sector agrari no pot ser moneda de canvi per disputes comercials entre companyies aèries. És essencial que es doni més suport al sector que a Europa suporta un nivell d’exigència molt més alt pel que fa a la sostenibilitat i el benestar animal i se l’ha de dotar de més recursos per poder continuar avançant en aquests aspectes.\nProdeca i ACCIÓ, organismes de promoció comercial adscrits a la Generalitat, hauran d’impulsar especialment els sectors afectats a Catalunya (l’oli d’oliva, el vi, la carn de porc i en menor mesura el formatge), segons l’entitat.\nBarcelona, 7 d’octubre de 2019. Joves Agricultors i Ramaders de Catalunya (JARC) ha assistit, aquest matí a la reunió de la Taula Agrària que Departament d’Agricultura Ramaderia i Pesca (DARP) ha convocat amb caràcter d’urgència per tractar el tema dels aranzels del 25% que Trump vol aplicar a partir del 18 d’octubre a l’oli, el vi, el formatge, el porcí i la fruita espanyols, entre altres productes.\nJARC lamenta “que els agricultors siguin novament moneda de canvi”, com a conseqüència en aquest cas, de la decisió de l'Organització Mundial del Comerç (OMC) sobre els subsidis dels països europeus a l’Airbus i que els responsables de la Comissió Europea d’aquesta mala gestió assumeixin ara la responsabilitat i donin resposta als afectats pels aranzels. L’entitat demana que es creï un Fons de Garantia per poder compensar les pèrdues que acaba patint el sector primari derivades de decisions comunitàries que li són totalment alienes.


El Palau Solterra de la Fundació Vila Casas presenta les obres de Ricard Duran i Maria Alzamora - Bonart\nbonart torroella de montgrí - 12/02/21\nÀlex Susanna, director de la Fundació, durant la presentació de les exposicions ahir a Torroella de Montgrí\nLa Fundació Vila Casas ha presentat aquest dijous al migdia dues exposcions que es podràn veure fins al 2 de maig del 2021 al Museu Palau Solterra de Torroella de Montgrí:, “Mirada, llum i equilibri” de Ricard Duran i “El gest mínim” de Maria Alzamora. Aquestes exposicions responen als objectius de la Fundació Vila Casas de recuperar trajectòries, i per l’altra,donar suport als joves artistes. Ambdues exposicions es podran veure del 13 de febrer al 2 de maig de 2021 i\ncoincidiran en el mateix edifici amb l’actual presentació del fons de fotografia de la col·lecció de la Fundació, així com amb les exposicions de l’església a l’Auditori, organitzada pel Festival de Torroella, i Territori de Samuel Aranda, inaugurada el passat juliol i prorrogada fins al 2 de maig.\nRICARD DURAN- MIRADA, LLUM I EQUILIBRI,\n“ELOGI A LA QUOTIDIANITAT”\nL’exposició de Ricard Duran i Bargalló (1916-1986): Mirada, llum i equilibri,\ncomissariada per Eduard Bertran, convida el públic a fer un recorregut pel\nconjunt de l’obra de Ricard Duran, fotògraf català encara poc conegut tot i haver-nos\ndeixat un llegat fotogràfic de gran qualitat. A partir de l’esperit d’anàlisi visual\nque posseïa Duran, la mostra s’organitza al voltant de dos gran eixos de treball:\nuna primera part documental i de testimoniatge de la Barcelona de finals del\nfranquisme, i una segona amb clares influències de la fotografia directa nord-americana i sobretot de la Nova Objectivitat de l’Alemanya d’entreguerres.\nLa selecció de fotografies de Duran, fotògraf amateur, és un clar exemple de la\ncreativitat, domini de la tècnica, potència visual i conceptual que en moltes\nocasions pot arribar a tenir la fotografia pensada i realitzada per afeccionats. En\nparaules del seu comissari “ d’alguna manera aquesta exposició vol tornar a posar\nsobre la taula la dicotomia professional/amateur”.\nLes obres de Duran evidencien, tal com afirma Bertran, com “amb una mirada\nmoderna, sòbria i lúcida, Ricard Duran ens mostra una enorme curiositat per tot\nallò que l’envolta i expertesa a l’hora de jugar tant amb l’instant decisiu com de\nmostrar o suggeir les petites històries que hi ha darrere les seves fotografies”.\nEl gust exquisit per treballar la llum, els enquadraments, la composició i l’equilibri\nde masses són un bon exemple del procés de previsualització i planificació de que\nduia a terme l’autor abans de fer les fotografies. En paraules de Bertran “ell no\nprenia el botó disparador de la càmera fins que tots els elements- llum, composició, enquadrament- no jugaven el paper adequat. Res passava per atzar”.\nAmb aquesta exposició es vol recuperar la trajectòria d’un fotògraf que, com\nmolts d’altres, va quedar en l’oblit de la història de la fotografia catalana i\nespanyola, i la coneixença dels quals pot esdevenir essencial per a les actuals i\nfutures generacions de fotògrafs.\nEl fill de Ricard Duran, que també estava a la presentació ha explicat que “el meu\npare va mostrar una marcada vocació artística des de ben jove i crec que és un\ndels noms destacats de la fotografia entre els anys cinquanta i seixanta. La seva\nobra, de mirada moderna i segell particular, resta fins ara, això no obstant, en un\ndiscret segon pla”.\nAquesta mostra, està organitzada al voltant dels seus dos eixos fonamentals de\ntreball: el documental, testimoni de la Barcelona de finals del franquisme, i\nl’artístic, amb clares influències de la Nova Objectivitat de l’Alemanya\nLes fotografies presentades, gairebé totes en blanc i negre, són còpies per\ninjecció de tinta, tot i que l’exposició també es complementa amb algunes còpies\nd’època i, per primera vegada, es podrà veure una petita mostra de fotografies\ninèdites en color.\nRicard Duran va estar vinculat al teixit industrial català (tèxtil, metal.lúrgic, etc...)\ni associatiu com a fotògraf amateur d’aquella mateixa època com ara Josep Bussoms, Narcís Darder, Franesc Esteve o Joan Colom. Per altra part, Duran va ser membre de l’Agrupació Fotogràfica de Catalunya (AFC), i això el va fer entrar en contacte i relacionar-se amb grans fotògrafs que en formaven part en aquell moment, com Xavier Miserachs, Oriol Maspons, Ricard Terré, Francesc Català-Roca, entre d’altres.\nMARIA ALZAMORA- EL GEST MÍNIM\n“El gest mínim” de Maria Alzamora (Ordis, Girona, 1992), comissariada per Mercè\nVila Rigat, presenta 25 obres del projecte que ha realitzat després de guanyar el\nsegon Premi de Fotografia 2020 de la Fundació Vila Casas. L’obra premiada, un\nretrat de la músic i actriu Keeley Forsyth, és el punt de partida de l’exposició i tota\nuna declaració d’intencions: un cos palplantat en un espai indefinit pren\nconsciència de si mateix mentre resta immòbil.\nEl projecte parteix d’aquesta primera imatge per endinar-se en una sèrie de\nfotografies que se centren en els cossos i analitzen la relació que tenim amb ells,\nla capacitat d’aquests de contenir emoció i les possibilitats de la fotografia per\nplasmar-la. Les obres que es poden veure a l’exposició esdevenen així una\nexploració gràfica, corporal i fotogràfica al voltant d’aquestes qüestions i, per tal\nde fer-ho Alzamora ha capturat el moviment de Forsyth i vuit ballarins més\nprocedents de diferents punts del món: Azucena Momo, Clémentine Télesfort,\nLisard Tranis, Junyi Sun, Ossi Ritter, Vignesch Melwani, Moisés “Moe i Héctor\nTal i com ha afirmat la comissària, “aquest projecte no se centra en la dansa com\na disciplina: ens trobem davant d’una reflexió sobre la corporeïtat on es\ncontraposa la carn amb l’intel.lecte i on s’analitza la connexió del cos amb uns\nentorns – naturals i urbans- que cada vegada ens resulten més aliens”.\nD’aquesta manera, la càmera no es fixa en els aspectes tècnics de la dansa ni en\nels cossos des d’una visió formalista o romàntica, sinó que vol investigar la\ncapacitat de la fotografia per copsar les emocions i les experiències contingudes\no alliberades en els moviments dels models. Per això, tal com apunta Ana Blanco,\nl’obra d’Alzamora també “es converteix en un acte de resistència ja que es\nmostren cossos que s’alliberen per sentir i sentir-se, en un moment en què el\nsistema els ofega, estructura, mobilitza i condiciona”.\nSense planificar gaire les sessions, la fotògrafa se situa davant dels cossos i deixa\nque ballin lliurement – sols o amb parella, amb música o en silenci, en espais que\nprèviament ha triat- mentre els segueix amb la càmera. Els llocs queden a un\nsegon pla mentre els moviments s’apoderen de la imatge, que condensa tota\nl’esponteneïta i la improvisació de l’acció.\nMaria Alzamora és fotògrafa des dels quinze anys, . Ha exposat a la Galeria Km7,\na Leeds (Regne Unit), ha comissariat l’autopublicació With Myself Project, com\ntambé ha exposat un segon capítol de la sèrie “NUE” A Vallgrassa, Centre\nExperimental de les Arts (Begues, Barcelona), en una mostra dedicada al\nLa seva relació amb la Fundació Vila Casas comença l’any 2012, ja que dues de\nles seves obres van entrar a formar part de la col.lecció permanent.\nPRESENTACIÓ DEL CATÀLEG DE L'EXPOSICIÓ "TEMPORAL" DE MANEL BATLLE I LLUÍS ESTOPIÑAN\n'PETROMASCULINATS' AL BÒLIT SANT NICOLAU\n"DIARI DE VIATGES" DE BORJA DE MADARIAGA A LA GALERIA VIKI BLANCO


Qui som? – Joventut Comunista de Catalunya\nSom jovent combatiu. Som joves que creiem que el món en què vivim no és just i que un de millor és possible. Som gent de barri, de pobles i viles, estudiants, treballadors i treballadores, becàries, caixeres, repartidors, monitores de menjador i profes per hores. Som gent que es preocupa per la seva classe. Som catalans i catalanes, entenent com a català a tota aquella persona que viu, treballa i estudia a Catalunya, vinguin d’on vinguin i siguin com siguin.\nSom joventut revolucionària, entenem que el socialisme i el comunisme són la via per arribar a construir una societat d’homes i dones lliures i iguals. Som joves que sabem que sols no podrem res, i per aquest motiu ens organitzem i ho fem per construir un projecte de país basat en l’eliminació de les desigualtats, en la solidaritat entre tots els pobles i sota la premissa que tots els éssers humans mereixem viure amb dignitat.\nPerquè si el present és lluita, el futur és nostre.\nEns organitzem com estudiants als instituts i les universitats. Perquè ningú millor que nosaltres defensarà els drets dels i les estudiants, tothom ha de tenir accés a una educació pública, gratuïta, crítica i de qualitat.\nCom a treballadores que som, ens organitzem als centres de treball i per sectors laborals, com els treballadors del lleure o els qui currem a bars i restaurants.\nPerò som d’on vivim i actuem també en el conflicte al barri. Participem en els moviments veïnals i a les lluites transversals per la defensa dels drets de la joventut. Perquè tenim dret a emancipar-nos, a un transport públic al nostre abast i a tenir espais d’oci que no estiguin guiats només pel consum i l’alienació.


Les colles de Valls desfermen l'eufòria per Santa Úrsula aixecant el primer 3 de 9 sense folre\n3 de 9 sense folre carregat de la Colla Vells dels Xiquets de Valls\n3 de 9 sense folre carregat de la Colla Vella dels Xiquets de Valls\n3 de 9 sense folre carregat de la Colla Joves Xiquets de Valls\nLa rivalitat tradicional a la plaça del Blat cedeix el pas als càntics a l'uníson\nActualitzada 27/10/2019 a les 18:43\nDia històric a la ciutat bressol del món casteller. La Vella i la Joves de Valls han escrit una nova pàgina en el món casteller després de carregar per primera vegada el 3 de 9 sense folre. Un castell de dificultat màxima que els rosats han coronat en la segona ronda de la diada de Santa Úrsula de Valls. Uns minuts abans l'havia provat en dues ocasions la Colla Joves Xiquets de Valls, però l'han desmuntat quan faltava per col·locar el pom de dalt. Amb tot, els de la camisa vermella no han defallit i han respost la colla veïna carregant-lo a la tercera ronda, posant la rúbrica final en una diada per al record. La rivalitat tradicional a la plaça del Blat ha cedit el pas als càntics a l'uníson i els caps de colla s'han abraçat a l'ajuntament.\nEl cap de colla de la Vella, Albert Martínez, ha reconegut en declaracions a l'ACN que tenia ganes «d'explotar» i celebrar-ho amb els companys, perquè fins llavors ha hagut de gestionar «emocions» i anar «pas a pas». «Ara toca gaudir-ho», ha reblat. En aquest sentit, celebra que aquesta construcció inèdita, que creu que «ha arribat per quedar-se» a les diades, «s'hagi estrenat a Valls» i treu importància a quina colla l'ha fet primer. «És igual, si hagués estat al revés, estaria igual de content», ha conclòs.\nEn una línia similar s'expressa en declaracions a l'Agència el cap de colla de la Joves Xiquets de Valls, Francesc Ramon, que assegura que la plaça recordarà «què ha passat, no qui l'ha fet abans» i ha qualificat la diada «d'històrica» i es mostra convençut que quedarà gravada al món casteller. «Encara no ho hem assimilat, ha estat complicat com s'ha anat desenvolupant, però la confiança i el treball ens ha permès assolir l'objectiu», justifica. En aquest sentit, veu justificades les «bones sensacions» i la «confiança» general en el castell, que ha acabat «tenint premi».\nUna jornada amb d'enorme dificultat\nEls rosats han començat la seva actuació amb el 4 de 9 sense folre. L’estructura presentava alguns canvis en el tronc respecte els que havien fet aquesta temporada i l’han pogut descarregar. A la segona ronda, tot i que havien anunciat en un principi el 2 de 9 sense manilles, han optat finalment pel 3 de 9 sense folre. Quan l'enxaneta ha fet l'aleta, la plaça del Blat ha esclatat en crits de celebració. Just després, l'estructura s'ha trencat. A la tercera ronda han descarregat un altre castell sense folre, el 2 de 8 sense folre i han acabat amb un pilar de 8.\nLa Joves ha començat amb el 2 de 8 sense folre, que han descarregat per tercera vegada aquesta temporada. A la segona ronda han fet l'assalt al castell inèdit, però la canalla ha reculat i l'han acabat desmuntant. A la ronda de repetició han optat pel 4 de 9 amb folre, que han descarregat. A la tercera ronda, després que la Vella hagués carregat el 3 de 9 sense folre, la Joves hi ha tornat. En el primer intent el castell s’ha fet molt llarg i quan aixecador i enxaneta arribaven a dosos s’ha acabat trencant. Però no han volgut renunciar-hi i després d’una reunió han decidit tornar-lo a provar. El castell ha pujat llavors sòlid i l'han acabat carregant.\nLa @collavella i la @JovesValls cantant junts "canta y no llores"... Històric!!! pic.twitter.com/jD6zdTcWz3\n— EL PUTU AMU! (@elputuamu) October 27, 2019\nDisney prepara una versió de 'Blancaneu' en ...


Cafè de Hawaii i el Carib - Amèriques | Setembre 2020\nCafès illencs: Hawaii i el Carib\nLes ressenyes d’aquest mes consideren cafès de dues famoses regions en creixement insular - Kona i les Muntanyes Blaves de Jamaica - juntament amb un grapat de cafès d’origen insular menys famosos: Puerto Rico, Haití, República Dominicana, a més d’una dispersió de cafès que no són de Kona Hawaii. .\nLes conclusions, més aviat tristament, són previsibles per a persones desconegudes, però potser una sorpresa per als bevedors de cafè més casual.\nTres cafès de la República Dominicana, el menys conegut d’aquests orígens insulars, van encapçalar les classificacions amb dues de tres mostres de 90 o més.\nKona, una regió que pot produir cafès delicats, subtils, de vegades extraordinaris, no va mostrar cap signe de conseqüència de la caiguda recent de la qualitat general del cafè. De les dinou Konas que vam tastar, només dues van atraure més de 90 qualificacions. Molta de la resta eren cafès decents, però sense excitació, silenciats per possibles descuits o dreceres en l'eliminació i l'assecat de fruites.\nLes tres mostres de la Blue Mountain de Jamaica que vam provar van mostrar una lleugera però tènue intensitat, una intensitat deguda a un assecat endarrerit o irregular després de l'eliminació de fruites. La profunda i tranquil·la riquesa del tipus clàssic Blue Mountain es va presentar en dues de les mostres, però en ambdós casos, una ombra exigència va mantenir els nivells de valoració.\nD'altra banda, un bon grapat de mostres de Hawaii de diversos districtes que no creixen Kona, particularment la regió de Ka'u al sud de Kona, però també la regió de Hamakua a l'altre costat de les muntanyes de Kona i la regió revirada al voltant de Kaanapali, Maui - va anar d’interessant a excepcional. Quatre d’aquests set hawaians no pertanyents a Kona van tenir 90 o més detalls i només un dels set era un dubte absolut. Sospito que aquí no hi ha màgia sobre el creixement de les regions, simplement el principi Avis: quan no teniu el límit de màrqueting automàtic proporcionat pel nom Kona, ho feu més difícil. Vostè té més cura de processar el cafè, assecar-lo i, generalment, codificar-lo. (La implicació 'no-Konas són millors' no s'aplicava a la mostra de l'illa de Kauai, procedent d'una gran explotació que, per sobreviure, ha revertit en pràctiques de producció industrial per controlar els costos i produir una Cafè Hawaii “ganga”.)\nTres Puerto Ricos van patir com a mostres de la Muntanya Blava de Jamaica un processament lleuger però distractiu i dessecació de les tintures: les tres es van situar en el rang de 85 a 87.\nNo ha d’estranyar que només dues mostres sortissin del desesperat i sofridor país d’Hait. La sorpresa va ser que una d’aquestes mostres, el Haití Ranquitte EcoCaf? de Clive Coffee (88), era un cafè sòlid que, malgrat l'omnipresent toc d'una falta d'assecat, mostrava el caràcter ric, bomboner i baix àcid que va ser associat abans amb Haití, fa dècades, quan es considerava un origen del cafè premium. Per obtenir més informació sobre el projecte que ha elaborat les mongetes verdes Ranquitte, visiteu www.ecocafehaiti.org.\nReptes de Kona i Jamaica\nPer què les principals indústries del cafè a Jamaica i Kona generalment no produeixen cafès que conformen el renom dels seus noms és una qüestió complexa. És cert que cap de les dues regions no té unes condicions de creixement absolutament ideals per començar: les elevacions són força baixes en ambdós casos i el sòl és baix en moltes parts de Kona. Ambdues regions solen conrear varietats aràbigues tradicionals i respectades, però no diferenciades pel perfil de sabor. Tot això significa que ambdues regions han de sobresortir en la puresa de la preparació per emmarcar millor el caràcter de sabor inherentment subtil dels seus cafès.\nTenint en compte els elevats preus pagats al mercat mundial dels cafès Kona i Jamaica, es podria pensar que els productors i elaboradors respondrien a aquest repte mitjançant la cura excepcional dels actes de recollida, eliminació i assecat de fruita. Però, segons el mostreig limitat d'aquest mes, no sembla ser el cas. No he estat a les Muntanyes Blaves des de fa deu anys o més, però sospito que el culpable de la indústria jamaicana gestionada centralment és el típic llarg camió que transporta les muntanyes des dels molins humits fins a les instal·lacions d’assecat a Kingston, que necessita força temps. mongetes mullades per començar a atreure míldora.\nrevisió hario v60\nCostos laborals elevats i queixa\nEn el cas de la indústria Kona dispersa i complexa, un dels culpables és, òbviament, uns costos laborals molt elevats. Però sospito que el propi nom Kona obté una qualitat de qualitat fomentant la complaença. En el cas dels molins més grans, en particular, sembla que hi ha poc al·licient a la qualitat. Es diu Kona i es ven, així que, per què no simplement es va estirar cap cafè vell per introduir-lo en una de les famoses barreges del 10% Kona? Tot i que, donat el caràcter més aviat senzill del genèric 100% de Konas que vam tastar aquest mes, no veig com aquests cafès decents, però sense caràcter, patirien molt en combinar-se amb Perus o Amèrica Central.\nPel que fa als productors més petits de Kona que venen directament de les seves explotacions, amb prou feines hem obtingut prou mostres per arribar a conclusions fermes, però, certament, com a grup, els sis Konas majoristes o comercialitzats per nom de granja eren dramàticament superiors als Konas més genèrics venuts simplement per Qualificat com a '100% Kona'. La Moonstruck Farm Kona (91) era tan pura i delicada com qualsevol Kona, i l'experimental, sec i en el fruit (i extra costós) 'fantàstic natural' de Hula Daddy ( 91) va fusionar la dolça subtilesa d'un Kona clàssic amb la frondositat i riquesa fermentada que proporciona l'exòtic procediment d'assecat en el fruit.\nComplint l'aspiració de la vall de Napa\nCal que hi hagi molts més cafès si Kona compleix finalment el seu potencial per convertir-se en la vall del cafè de Napa, el lloc de fàcil accés on els nord-americans van a conèixer veritablement la relació de la producció de cafè amb el gust i la coneixença. Els petits productors probablement hauran de triomfar en els seus esforços per derrotar els grans molins i les torradores que donen suport a la llei que permet vendre un cafè com a 'Kona Blend' amb només un 10% de Kona. Els mescladors compren els drets sobre una valuosa marca de marca adquirint volums relativament reduïts del que és probablement el cafè Kona més barat que poden trobar per enganxar en una llauna amb cafès econòmics, similars i desmesurats, d’Amèrica Central o el Perú. Potser els mateixos cafès genèrics Kona genèrics com molts dels que hem copat aquest mes es mostraran en un 80% de combinacions Kona o 50% en combinacions de Kona, però almenys tindrem una idea del que té la contribució de Kona.\nMés important encara, els petits productors hauran d’intensificar els seus esforços per participar en el creixent coneixement de coneixement a tot el món entorn de la relació de qualitat i caràcter de copa amb el processament i selecció de material vegetal. No poden suposar que, simplement a causa del seu cafè que surti de lava que passa a la regió de Kona, el seu cafè és 'el millor'. Tot i això, com demostra Konas el més ben valorat aquest mes, hi ha un munt de potencial a Kona. per obtenir cafè bo i fins i tot distintiu. Simplement no hi arribareu replantant varietats sense gust i, sobretot, seguint pràctiques de classificació, processament i assecat que resultin còmodes però que comprometin el sabor.\nampolla blava a l'engròs\nEl fet de produir un cafè artesà genuí és intensiu en mà d’obra, amb coneixement i sovint frustrant. Però si un nombre important de petits productors de Kona amb granges i molins d’exposició han pogut impulsar la seva pràctica cap a un estàndard internacional de sofisticació pel que fa a comprendre l’impacte de la varietat botànica i els detalls subtils del processament en el sabor, Kona accessible per a turistes. Podria dirigir-se veritablement cap a una comprensió més madura del cafè realment fi entre els consumidors nord-americans amb gust.


Etiqueta: implementació abm | Martech Zone\nEtiqueta: implementació abm\nDijous, gener 25, 2018 Divendres, gener 26, 2018 Douglas Karr\nQuan vaig escoltar el terme Màrqueting basat en comptes fa uns anys, vaig gemegar. Mentre treballava per a empreses mitjanes i grans, teníem representants de vendes clau que investigaven, orientaven i tancaven els comptes principals. ABM no és només una paraula de moda. ABM s’ha convertit en un procés provat i ajustat amb algunes eines fantàstiques per ajudar a identificar oportunitats i fer-ne un seguiment. ABM continua disparant en popularitat i adopció


Insígnies de plata per a un centenar de socis blaugrana\nL’Auditori 1899 ha estat l’escenari aquest dilluns del cinquè i darrer lliurament d’insígnies de plata als socis que es van vincular al Club l’any 1991 i que per tant porten 25 anys de fidelitat blaugrana. L’acte ha comptat amb la presència d’un centenar de socis que majoritàriament han assistit acompanyats dels seus familiars.\nJordi Cardoner ha felicitat els socis pels seus 25 anys de vinculació al Club i ha recordat el bon moment que han pogut viure durant aquests anys: “Vosaltres us vau fer socis quan començava un període d’èxits amb el Dream Team del sempre recordat Johan Cruyff i heu pogut viure uns anys fantàstics que ens han permès que ara es pugui dir que som el millor Club del món”.\nEl vicepresident primer blaugrana també ha volgut fer referència a la gran jornada de Sant Jordi viscuda el dia abans: “aquest és un acte en el què normalment no parlem de futbol, sinó de sentiments, però avui és obligat fer referència a la gran victòria aconseguida al camp del Madrid i que ha fet que avui tots ens trobem molt bé”.\nJordi Cardoner també ha indicat que “aquesta és una insígnia que valora un passat, però que també mira cap al futur i espero que d’aquí 25 anys més vingueu a buscar la vostra insígnia d’or”.


En aquest apartat poso a la vostra disposició els meus textos fabulats sobre fauna.\nHOMILIA 2004. Obra finalista al concurs de narracions breus del premi Homilies d’Organyà, edició de 2004.\nCom la neu, 184-189\nTALLER D’AUTORS, 22 autors del Pirineu escriuen pro taller Claror. L’any 1997, el Centre d’Estudis de l’Alt Urgell va tenir la feliç iniciativa de convidar un grup d’escriptors del Pirineu a fer un llibre els beneficis de la venda del qual van anar al taller Claror de la Seu d’Urgell. Hi vaig participar amb un conte sobre bolets i ocells migradors…\nL’estol misteriós, 33-39\nPAPERS DEL CENTRE. Cinc escrits de caire narratiu breu sobre ocells, publicats al butlletí del que fou el Centre d’Estudis de l’Alt Urgell.\nNovembre 1997. L’aspror de les teules\nMaig 1996. El pi del llamp\nFebrer 1996. El crit de la nit\nGener 1996. Jaç d’hivern\nMarç 1995. El concurs de pesca


Un caminet deliciós i no gens difícil d’una hora i escaig\nEl Refugi de Cabana de Coms de Jan. / Jordi Santañes\nFugiu, fugiu del fons de la vall; amunt els cors, amunt les mirades; ja a la carretera CG-2 que passa per Canillo, les muntanyes ens somriuen, cobertes de ginesta florida: “La ginesta altra vegada, la ginesta amb tanta olor...!”. Abans d’arribar a El Tarter, a la rotonda, girem a l’esquerra en direcció a Ransol, passem pel mig del poble i seguim la carretera fins a la Coma de Ransol. Deixem el cotxe a prop dels berenadors que fan olor a fum i carn i apleguen ja unes trenta o quaranta persones celebrant, a les portes d’estiu, l’arribada de la llargament esperada primavera. El bosc és màgic, amb vells arbres amb arrels al descobert. Semblen casetes de bruixa amb portes entreobertes per als infants curiosos: piqueu el tronc! entreu a dins!\nAgafem el camí del Refugi de Jan, que passa per darrere de les taules de pedra i les graelles, cap a la font de L’Ull de Poll. De tots els camins que hi ha, és el més curt (segons l’optimista que va fer el cartell a peu de l’aparcament, 35 minuts en un sol sentit; segons l’autor més caut de la web de Turisme de Canillo, 50 minuts en un sol sentit). La distància fins al refugi no arriba a 3 km i el desnivell de la pujada que et permet gaudir de vistes panoràmiques és un ridícul 250 m. Fa un diumenge solejat, i el bosc és ple de joves amb motxilles i pals, equipats com si anessin a passar una setmana lluny dels perills de la civilització. Caminen decidits entre tímids i abundants narcisos poètics. Verd, gel, pedra grisa, pedra marró i taronja sota torrents d’aigua. En una part del camí, encara hi ha un munt de neu, però no ens barra el pas del tot i el voregem per l’esquerra. El refugi es troba entre el Bony de la Pala de Jan i la Portella de Coma de Varilles, a l’esquerra del riu la Coma de Ransol, a l’alçada de 2215 m.\nDiuen que el Refugi de Cabana de Coms de Jan té 10 -14 places, però no veig com hi poden caber més de 8 persones. Potser dormen al terra, davant de la llar de foc. Diuen també que va ser inaugurat l’any 1981, però a la paret llegim “1979”, possiblement escrit per obrers impacients quan encara faltaven dies i dies per la inauguració. Com la majoria dels refugis de muntanya andorrana, és auster i net, amb una minúscula finestra en una de les parets gruixudes.\nAl voltant del Refugi de Cabana de Coms, des de ben lluny se sent la música d’esquelles. Les vaques i els cavalls de tots colors hi pasturen en perfecta harmonia. A prop del refugi, hi ha el torrent de Jan que atreu un munió d’excursionistes: descansen sobre les pedres planes, com si fossin granotes contentes, i assequen les botes mullades al sol. El sender fins aquí dalt no presenta cap dificultat seriosa, però per arribar-hi s’han de creuar rierols braus i plens, bonics i mega-ràpids, i els peus acaben xops en un tres i no res. N’hi ha qui treu les botes i passa descalç per les pedres lluentes, fent ganyotes a l’aigua freda, però de poc li serveix: la resta del grup t’espera impacient, i has de posar els mitjons als peus encara mullats.\nCarreguem energies, respirem, mirem i admirem per última vegada els Pics de Pala Alta i Pala Rodona, la Coma de Caraup i la Coma de Ransol. És un caminet deliciós, i no gens difícil. A nosaltres que som tortuguetes, l’anada i tornada ens ha pres 1 hora i 53 minuts.


Menys jihadistes detinguts a Espanya en 2018, però més control a les presons i a les xarxes - À Punt\nMenys jihadistes detinguts a Espanya en 2018, però més control a les presons i a les xarxes\nLa Comunitat Valenciana figura entre les deu autonomies on hi ha hagut arrestaments, a Alaquàs i Cocentaina.\nImatges del moment en què ix el detingut a Alaquàs després d'haver estat present en l'escorcoll de la seua vivenda durant 9 hores / Fàtima Palmer\n05 de gener 2019 - 13:57\nEl nombre de jihadistes que han sigut detinguts enguany a l’estat espanyol ha baixat sensiblement, tot i que les forces de seguretat no han abaixat la guàrdia en la lluita contra aquest tipus de terrorisme i ara estenen el focus a les presons i a les xarxes socials per tal de frenar-ne la radicalització.\nD’acord amb les xifres que ha proporcionat el Ministeri de l’Interior, que corresponen a l’any 2018, en aquests dotze mesos s’han desplegat 23 operacions antijihadistes, que han acabat amb 29 persones detingudes. Per contra, l’any anterior se saldà amb 52 intervencions i 76 persones arrestades.\nCatalunya torna a ser la comunitat on les forces de seguretat han dut a terme més operacions, en concret hui, que acabaren amb deu detinguts. Hi segueix el País Basc amb cinc intervencions i cinc arrestats. La Comunitat Valenciana figura entre les altres huit autonomies on s’han fet detencions per terrorisme jihadista. El passat mes d’octubre, la Policia Nacional va detindre dos homes a Alaquàs i Cocentaina per la presumpta participació en un delicte d’integració en organització terrorista, col·laboració, adoctrinament i enaltiment del terrorisme.\nLes forces de seguretat espanyoles han col·laborat també en actuacions antijihadistes desplegades en altres països, i en 2018 contribuïren a la detenció de 32 suposats terroristes fora de l’estat espanyol.\nDesplaçament a les xarxes socials\nFonts de la lluita antiterrorista subratllen la ‘‘pèrdua de capacitat’’ del Daesh per a planificar accions a Occident i detecten una ‘‘debilitat estructural’’ per la pèrdua ‘‘del seu espai físic’’. El grup islamista confia ara en l’activitat als països occidentals a atemptats ‘‘d’inspiració’’, és a dir, a la capacitat autònoma dels anomenats ‘‘actors solitaris’’, generalment adherits a la causa a través de les xarxes socials.\nDe fet, les fonts consultades han detectat un increment de l’activitat proselitista del Daesh a Internet, que desplega una cerca continua de persones vulnerables a les quals puga convéncer el discurs radical. Per això, els esforços de les forces de seguretat espanyoles se centren actualment a interrompre i combatre aquesta radicalització.


Torra, Puigdemont i Mas demanen per carta diàleg a Felip VI - El Gerió Digital\nLa missiva també manifesta al monarca la necessitat “d’obrir una etapa de negociació"\nDimecres, 20 de juny de 2018 12:15h\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, dirigint-se al líder dels comuns, Xavier Domènech, aquest matí © ACN\nTorra, Puigdemont i Mas han volgut ajuntar les seves veus i la força dels seus càrrecs aprofitant la visita de Felip VI a Catalunya per als Jocs de la Mediterrània de Tarragona. És per això que a la seva carta conjunta enviada al monarca afirmen que aquesta és “una ocasió que brinda la història” al Rei per “reparar i recosir allò que la violència, la repressió i la persecució contra el referèndum de l’1-O van provocar”. “Aprofiteu aquest moment i no deixeu perdre l’ocasió. Vindreu i us volem rebre amb la voluntat d’obrir una etapa de diàleg, negociació, reconeixement, respecte democràtic, modernitat institucional, i respecte pels drets civils i polítics, i les llibertats fonamentals”, escriuen.\nI és que tots tres consideren que “cal obrir una etapa de negociació que acabi sempre per donar la paraula a la ciutadania de Catalunya”, i així li ho fan saber al monarca espanyol. Així, dirigint-se a ell, afirmen ser “conscients de les limitacions” del seu paper que confereix la Constitució, però li demanen que aprofiti la “la capacitat d’exercir determinades funcions, entre els que hi ha la d’arbitrar i moderar entre poders de l’Estat”, reclamant així un paper de mediador entre els governs català i espanyol, i entre els poders executiu i judicial respecte del conflicte a Catalunya. “Escolteu-nos sense apriorismes ni prejudicis, no demanem res que no estigui al seu abast. Ajudeu a facilitar un procés d’obertura”, li reclamen a Felip VI.\nEn aquest sentit, Torra, Puigdemont i Mas expliquen al monarca espanyol que el Govern i els independentistes volen “implementar el mandat popular” sorgit dels processos electorals i de l’1-O “per vies pacífiques i democràtiques i prioritzant l’acord amb el govern espanyol”. “El moviment de llibertat no deixarà d’avançar davant la repressió, les presons o l’exili”, avisen, i per això li demanen “que escolti aquest clam democràtic, i que sigui un cap d’Estat que respecti les voluntats dels ciutadans expressades a les urnes”. “La democràcia és també la capacitat d’adaptar marcs legals a les realitats canviants configurades per les voluntats de la ciutadania”, afegeixen.\nLa carta, a més, comença recordant les paraules que el propi Felip VI va pronunciar l’any 1990 i que tots tres signants asseguren que “comparteixen i han respectat en tot moment. “Catalunya és la que els catalans volen que sigui”, recorden que va dir el monarca. A més, li remarquen que a les democràcies del segle XXI, “els poders emanen del poble i no a l’inrevés; i la voluntat de la ciutadania ha de prevaldre en última instància”. “Són valors que haurien d’haver estat compartits pel cap d’Estat, el govern d’Espanya i les institucions espanyoles”, ha dit.\nTorra, Puigdemont i Mas contraposen aquests plantejaments al que ha vingut passant darrerament amb Catalunya. “Hem vist com se’ns ha negat un cop darrere d’altre el diàleg, s’han incomplert els acords, s’ha violentat la decisió democràtica del poble de Catalunya. I tot això conclou en els mesos recents: amb un 1 d’octubre amb violència policíaca desmesurada i inacceptable, i amb un atemptat democràtic contra les institucions catalanes expulsant el Govern elegit democràticament i l’aplicació il·legal del 155”, afegeixen, tot recordant també la “persecució de membres del Parlament i del Govern, els presos polítics, els set exiliats i els centenars de ciutadans investigats” per l’1-O.\n“Tot això hauria d’interpel·lar-vos. En la compareixença del 3 d’octubre vau obrir una ferida considerable en molts ciutadans. De debò no hauríeu de situar-vos per sobre d’uns interessos particulars i mirar de ser una veu de conciliació i de defensa del diàleg?”, pregunten al Rei a la carta conjunta.\nTorra ha fet públic l’enviament de la missiva que tots tres han signat durant la seva primera sessió de control al Parlament. A una pregunta del portaveu de JxCat, Albert Batet, sobre el paper del Rei, el president de la Generalitat ha comentat que la carta ha estat enviada per “explicar-li el que està passant i que no pot ser que no hi hagi un pronunciament sobre aquesta qüestió, que no s’adreci explicant, reconeixent i comentant què va passar perquè el 3 d’octubre fes un discurs com aquell”. “Ningú pot imaginar-se Cameron enviant policies a atonyinar escocesos, ni a la reina d’Anglaterra fent un discurs com el del Rei d’Espanya. Que reflexioni, que tingui present el que està passant a Catalunya. El Rei ha de parlar”, ha sentenciat.\nI és que Torra creu que la visita del monarca a Catalunya després de tot el que ha passat i un cop conformat el nou Govern i recuperada la Generalitat del 155 “exigeix una resposta de país”. “Més enllà de l’anècdota d’un dia, el que està passant és estructural, una situació de fets que han passat des del setembre amb exiliats, presos, repressió indiscriminada. I no hem escotat d’això ni una paraula del Rei, com si no passés res en aquest país”, ha conclòs.


plantes – CDR la Safor\n8 Mai 2017 8 Mai 2017 per cdrlasafor\t♥ 1 Comment\nDiumenge hi va haver una bona mostra dels sabors i productes de les comarques centrals valencianes al Mercat del Trenet celebrat a Almoines i organitzat pel CDR la Safor i l’Ajuntament d’Almoines. Els visitants van poder tastar verdures ecològiques, formatges, melmelades, mel, bunyols… i comprar una gran varietat de plantes ornamentals i aromàtiques, tots productes arribats de la Safor i les comarques del voltant.\nA banda de la vintena de parades de productes de la terra, hi va haver una activitat molt novedosa: el portdance, ballar portant els bebés.\nA continuació, Irene Verdú i Maria Martínez van presentar el seu darrer llibre “Joan Miró, un món de colors” amb la seua representació i un taller per a menuts. A més, l’associació del Tren Alcoi-Gandia va regalar bitllets gratuïts per passejar amb el trenet d’Almoines.\nAlmoinesIrene VerdúJoan MiróMaria MartínezplantesSafortrenetverdures ecològiques


Orbeliani Hostel Tbilisi Geòrgia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nOrbeliani Street 20, Bldg 4, Tbilisi Centre, Tbilisi, Geòrgia, 0115 - Veure al mapa\nHabitació Doble Estàndard - 2 Llits amb Aire Condicionat (Standard Twin Room with Air Conditioning)\nExcepcional 9,2 (572 comentaris)\nExcepcional 9,3 (170 comentaris)\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Tbilisi, Orbeliani Hostel és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nOrbeliani Hostel també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Tbilisi. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, transport hotel/aeroport, habitació familiar, visites turístiques.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, ventilador per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Tbilisi, faci de Orbeliani Hostel la vostra llar.\nTots els tipus de viatgers (135) Parelles (45) Viatgers en solitari (11) Famílies amb infants petits (15) Famílies amb infants grans (12) Grups (52)\nHabitació Doble Estàndard - 2 Llits amb Aire Condicionat


Qui som Summum Events - Organitzem el teu esdeveniment\nSom un equip que el primer que ens identifica és que gaudim de la nostra feina i estimem el que fem. Cada un de nosaltres aportem el nostre granet, ja que disposem d’un equip molt variat de professionals i això enriqueix els nostres esdeveniments.\nLa direcció va a càrrec meu. Sóc la Laura. Una enamorada de la meva professió. Els que em coneixen diuen que no paro de parlar sempre d’esdeveniments, però és que la meva feina és també la meva afició.\nQuan em pregunten a què em dedico, m’agrada dir que sóc dissenyadora de moments, perquè això és el que fem: crear records i emocions per a tota la vida.\nLa meva formació principal és Relacions Públiques amb especialitat en protocol i la meva altra formació, però no menys important, és decoració d’espais, dissenyadora i creadora de pastissos d’alta costura. La meva altra gran afició també és la formació on intento transmetre el meu amor per la professió, respecte, professionalitat i sensibilitat per la feina ben feta.\nEl nostre mètode de treball està basat amb el sistema anglosaxó-americà on la professionalització i la metodologia és important per la bona organització de l’esdeveniment.\nEns encanta l’estil vintage i fer casaments Flea market, però per a nosaltres és important cada esdeveniment sigui l’estil que sigui perquè cada nuvi és diferent per això no fem dos casaments iguals. El nostre sistema és incloure detalls que marquin la diferència.\nSummumSublim catering & events és un equip de professionals preparats per respondre a les teves necessitats a l'hora d'organitzar un càtering, un casament o un event de la teva empresa.


Els sanitaris demanen “paciència” a la ciutadania i “confinar-se sí o sí” - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEls sanitaris demanen “paciència” a la ciutadania i “confinar-se sí o sí”\nPersonal del SAAS asseguren que “de moment el sistema està tirant” i reclamen fer pinya en aquests moments complicats i aparcar els retrets “per quan tot hagi passat”\n25/03/2020 (12:15 CET)\nQue hi ha coses que no s’estan fent del tot bé és gairebé tan clar com que n’hi ha moltíssimes més que s’estan duent a terme de meravella. Alguns dels professionals de la salut que aquests dies no s’atrapen la feina són els primers crítics amb algunes decisions o maneres de fer, però en general, ara per ara, “el sistema està tirant” i “no és moment de fer retrets; ja hi haurà el moment d’avaluar què ha fallat”. Per això, de manera general, els sanitaris demanen fer pinya. Que la ciutadania, tota, a la qual demanen “paciència”, es mostri unida en un moment de màxima complicitat.\nFonts consultades del personal del SAAS asseguren que “s’està fent molta feina, i molt bé. Hi ha moltes coses que es fan rere el mostrador, que no es veuen, però que són essencials”. Així, els diversos sanitaris consultats, entre els quals no sempre hi ha ni consens ni unanimitat, expliquen que si un metge de primària referent no respon al telèfon d’un pacient seu, no cal caure en el desànim o la crítica. “Hi ha molts d’aquests metges que estan literalment tancats als seus domicilis o a la seves consultes elaborant protocols d’actuació que són del tot necessaris”.\n“Quan passi tot això, ja ens posarem a veure què ha fallat. Però ara no toca. Hem d’anar tots a l’una”, diuen professionals de la salut\nLes fonts consultades expliquen que la crisi és d’un abast imprevist i, per tant, cal actuar sobre la marxa però no de forma improvisada. D’aquí que si fa falta incorporar nous llits UCI això necessita una organització: “Buscar el material, planificar el personal, s’han d’elaborar protocols”… i més quan pensant científicament que la malaltia no afectaria de manera greu la gent jove, ara es comença a evidenciar que això no és així. Són moments complexes, amb professionals assumint responsabilitats que potser no els toca. “Quan passi tot això, ja ens posarem a veure què ha fallat. Però ara no toca”.\n“El que cal és tirar endavant tot això. I la població també hi té la seva responsabilitat. No hi ha més remei que confinar-se. I la realitat és que molta gent està fent el confinament com toca”, afirmen els consultats, que hi afegeixen que malgrat que costi, aquesta és la única manera. Seguir les directrius que van donant les autoritats. Mirar que la corba de casos baixi tan aviat com sigui possible. La lluita global, entre administració, ciutadans i sanitaris, és evitar que el sistema col·lapsi. “La gent pot tenir una sensació d’abandonament. Però no és això. S’han de prioritzar els casos més greus.”\n“La malaltia és molt contagiosa. Si no s’acudeix a fer una revisió és per no exposar més el personal sanitari. Però si t’ofegues, si realment costa respirar, truca al 116 tants cops com calgui”\nLa setmana passada va ser especialment dura al 116, segons expliquen els consultats. La posada en marxa del 188 va alleujar la tasca mèdica, que no obstant això està desbordada. “Si t’ofegues, si no pots respirar, truca al 116 tantes vegades com faci falta”, indiquen els consultats. Però sí els símptomes són lleus, si hi ha “poca clínica”, cal tenir paciència. “Et trucarem, però et trucarem quan puguem”, indiquen les fonts, que recorden que hi ha molts metges donant servei des de casa, treballant, tot i estar confinats per prevenció o, fins i tot, havent estat diagnosticats.\nEls sanitaris consultats també expliquen perquè no s’acudeix als domicilis. “La malaltia és molt contagiosa. Si no s’acudeix a fer una revisió que en un altre escenari seria normal i ordinària és per no exposar més el personal sanitari. Ja hem tingut prou baixes i no ens podem permetre quedar-nos sense professionals.” Si la situació és greu, evidentment que els equips necessaris, degudament protegits, faran els viatges que calgui. En aquest sentit, el SUM té marge de recorregut. Però s’autoprotegeix. No deixa de ser personal sanitari a la reserva.\nEl personal sanitari “hi està posant el coll”. Però “s’ha de tenir paciència. És una situació excepcional per a tots. S’ha de controlar tot el que es pugui”. Totes les estructures sanitàries de país treballen sense parar per preparar-se pel moment que, ara per ara, sembla que pot ser el pitjor: entre final d’aquesta setmana i la setmana que ve. Mentrestant: “confineu-vos. Quedeu-vos a casa!”


La Cua de Lleó: de març 2012\n30 de març de 2002... Torredembarra es va sacsejar.\nXoc de l'Euromed amb un exprés regional\nDos trens van xocar el dissabte 30 de març de 2002 a Tarragona, Espanya, deixant un saldo de quatre morts i 90 ferits. La violenta col•lisió va ocórrer aproximadament a les vuit i trenta de la nit hora local. Un tren de passatgers d'Euromed que feia la ruta entre Alacant i Barcelona va xocar amb un tren exprés regional que sortia de l'estació Torredembarra, a uns 90 quilòmetres al sud-oest de Barcelona.\n4 persones van resultar mortes i unes 90 ferides com a conseqüència de la col•lisió de dos trens, un Euromed i un exprés regional; a l'estació de Torredembarra (Tarragona), segons van informar els bombers.\nUna vintena de dotacions de bombers treballaven en el rescat de les víctimes, moltes de les quals han quedat atrapades entre els ferros retorçats.\nSegons els bombers, cinc vagons de l'Euromed - que abasta una velocitat de 220 quilòmetres per hora en alguns trams i cobria el trajecte entre Alacant i Barcelona- van resultar especialment danyats en la col•lisió. El xoc va ser qualificat de bestial i increïble per un testimoni.\nUn veí de Torredembarra, Jordi Torrent, que va presenciar el xoc, va explicar a la televisió que, quan els dos trens van col•lisionar de front, l'exprés regional sortia a poca velocitat de l'estació en direcció a aquesta ciutat (nord); però que l'Euromed circulava molt ràpid en el sentit a València (sud).\n( text íntegre i traduït d'una web de "catastròfes")\nImatges: Pablo Rivadeo - Torredembarra\nPublicat per la cua de lleó a 21:11 Cap comentari:\nVolar sota el radar / Volar per sota del radar\nÉs una locució verbal, figurada, significa treballar per fora del medi dominant, amb un perfil baix de risc i, en algunes ocasions, sense avenir-se a las normes i/o costums més generals tot i que no implica, necessàriament, cap il·legalitat.\nTambé se li diu “volar per sota del radar” a ser capaç d'actuar discretament en un entorn d’abundància d’iniciatives, d’empreses i de informació, que fan o venen o podrien vendre el mateix. És difícil, requereix molt esforç però sovint és el millor que es pot fer en aquest món actual amb escreix d’informació i d'accessos a ella i en l’àmbit de la gestió empresarial actual.\nLa interpretació de “referir-se a les actuacions de perfil baix, després d’un càlcul per minimitzar els riscos, exercí una funció, un paper o una activitat, passant desapercebut” ha estat afegida des de l’editorial del Som-hi de gener i febrer número 63.\nPodríem coincidir fins que seguim llegint i es va erigint un abanderat de la veritat i la valentia. Podeu recuperar aquesta editorial? Seria bo fer-ho.\nA Torredembarra no hi ha cap “radar” literari o simbòlic amb prou eficàcia. N’hi ha un de mecànic que ha evidenciat, un cop més, que enlloc de fer el més enraonat: senyalitzar, preguntar, advertir, millorar i pensar en el millor per a tots.. es prova sort i es tira pel mig amb la tèrbola seguretat de que l’individualitat pot desactivar les queixes més coincidents.\nDoncs, no ha estat així. S’ha format una plataforma que tot i mancar força gent era prou important com per fer desdir al Sr. Masagué. Cosa difícil, sens dubte. També ens caldrà analitzar perquè hi faltava gent, però avui el més important és establir que amb la gent al carrer, legalitzar qüestions, o una constitució… o una contra reforma… o deixar de retallar en un sol sentit no és una proesa democràtica. És senzillament, com proclama la dita “a la força, els pengen”, fer el que les circumstancies dicten.\nTreballar sense buscar la polèmica també se li diu volar per sota del radar. Si hi ha malícia, també és buscar eludir les normatives o, senzillament, que la gent s’assabenti i pugui denunciar. Possiblement es digui igual però és un acte antidemocràtic i de prepotència tàctica.\nA Torredembarra, no tenim “radar”. Els avions programats, amb horari i data, s'enlairen cada dos mesos. No sortim al “radar”, ni per sota i per sobre.\nLa informació, és a dir els avions, no tenen ni manteniment ni programa. Ara s’enlairen per arranjar el barri marítim, ara tornen a volar cap al Centre CAR, o volen sense cap ordre ni concert per a fer de l’accés a les sales del poble un problema, on no n'hi havia. I el radar “boig” amb tants viatges no programats i sense lloc per aterrar.\nL'editorial també ens fa saber que L’alcalde pren decisions contínuament ¿? I quan afecten a l’interès general ¿? O els (als) ciutadans de Torredembarra, que per a ell és al mateix ( potser per algú no?) prefereix “llum i taquígrafs”. Sí punt i seguit ¿?. Davant el radar de l’opinió pública.\nLa llum i els taquígrafs, fan referència a que tothom ho pot veure i que queda registrat per gent que sols reflecteix el que es fa, que no ho interpreta. És això el que passa a l’ajuntament?\nFitxant “fidels” per a poder seguir dominant la situació, la llum i la taquigrafia, de moment la cosa no pinta bé. Tenim uns trams a 90 Km/h. (si no vols brou, pren dues tasses) i un “fidel” prou impertinent i “afortunat” per encendre la xispa de l’esgotament de la paciència definitivament.\nPublicat per la cua de lleó a 20:47 1 comentari:\nAquest diumenge a les sis de la tarda... Flower Power\nPublicat per la cua de lleó a 12:41 Cap comentari:\nNo em resisteixo a referenciar un comentari.\nEl company i diputat, Joan Rangel, va iniciar la seva intervenció a la XXV Escola d’Hivern del PSC llegint aquest article. Benvingut sia, cal reflexionar i llegir i pensar sobre les coses amb valentia i ganes d’aprendre. Les referències a l’article són nombroses i han estat reflectides en força bloc’s.\nCal deixar l’autocrítica com a sinònim d’autoflagel•lació per tenir-la com a eix inspirador en les noves etapes de reconstruir els missatges i establir les estratègies de treball.\nI no em resisteixo a referenciar un comentari. En la segona reunió de l’Àmbit de Reflexió Socialista, es va sentir, “ja ens hem sentit prou… ara que vinguin de fora a parlar-nos” Sens dubte hem d’estar atents a la societat i a cada entorn, però també estar disposats a parlar i a extreure’n conclusions.\nI un darrer comentari. Pep Fèlix Ballesteros en el seu discurs com a nou primer Secretari del Camp de Tarragona, “I ara ens cal parlar dels problemes de la gent, no dels nostres”, Estar clar som una formació amb vocació de servei i peça clau en el sistema democràtic… però sinó tenim la maquinaria a punt, ben xerrada i a gust de tots, anirem deixant un seguici de ex socialistes. Potser solament una mica decebuts, però el just suficient per deixar de treballar. I la taca pot neutralitzar les grans estratègies.\nQuan cal recuperar l’ànim i la presència podem començar pels de casa, això sí, sense perdre l’oportunitat de treballar enfora i per fora. Som prou per fer-ho tot.\nJordi Muixí Rosset 14 MAR 2012 - 00:08 CET\nPublicat per la cua de lleó a 17:35 Cap comentari:\nUn diumenge aprofitat malgrat no haber-se manifestat\nDiumenge vàrem assistir a un concert. Tocava manifestació, però ni hi havia massa gent per anar-hi en el moment de sortir ni d’altres que poguessin substituir el paper de coordinació, i ja que l’activitat ja estava programada i atendre els que venen a les activitats és sagrat… doncs va prevaler la música. Cosa que no vol dir cap absència més enllà de les voreres d’un diumenge concret.\nEl diumenge, paradoxes de la vila, va esdevenir molt aprofitat. Un parell d’hores de caliu, d’afabilitat, de companyona, de record pel desastre japonès d’ara fa un any…\nEl concert pertany al Cicle d’hivern de joves intèrprets de l’auditori pau casals de El Vendrell. Actuava el Cor “Todos Unidos de Japón”, amb un repertori que anava des d’Albeniz, fins a Bizet, passant per La Traviatta. No van oblidar cançons japoneses, fins i tot vàrem poder cantar-ne un parell, partitura en mà.\nCuriosa experiència… de les bones… de les que es recorden.\nAh!! Per cert, la imatge va ser el Consul General del Japó a Barcelona traduint i marcant el ritme a l’alcalde de El Vendrell. Tota una escena!! Es tractava de no correr i pronunciar bé.\nPublicat per la cua de lleó a 19:38 Cap comentari:


Es cuinons de s'àvia Juanita: Bunyols de Tots Sants\nJa tenim l'arrop fet. Per Tots Sants és tradició menjar un dels dolços més tradicionals, els bunyols, una bomba calorífica que prepara el cos per a l'hivern. El moniato és opcional, però molt recomanable perquè queden més gustosos.\n200 gr. de patates i moniato\n25 0 50 gr. de llevat de forn\n1 cullerada de mantega o oli\nEs posa a bullir la patata i el moniato (pronunciat munyaco en menorquí, boniato pels catalans) i una volta cuit es passa pel passapuré o simplement s'aixafa amb una forqueta. S'hi afegeix el sucre i els dos ous batuts. Després s'hi posa el llevat esmicolat. Si es vol que tovi ràpid s'hi posa més quantitat, tal com indicam als ingredients. S'hi afegeix primer la mantega i llavors la farina i es pasta fins que quedi una textura blana. Es deixa tovar una hora tapada amb un pedaç. Es posa una paella fonda al foc amb molt d'oli. Es modelen els bunyols mirant de formar un forat amb els dits i es tiren a l'oli ben calent. Cal que es vagin girant per coure'ls de manera uniforme de cada costat. Es fan ràpid i cal estar alerta. Com que la pasta és enganxosa convé de banyar-se amb aigua o oli els dits. Quan es treuen els bunyols cuits els hem de posar damunt paper de cuina per absorbir l'oli. Per presentar-los s'espolsa amb el sucre glacé. Se sol menjar sucant el bunyol dins l'arrop o mel.\nPublicat per florit nin a 11:44\nRosa 31 d’octubre de 2020, a les 4:54\nLlentilles, pronunciat llenties\nCalamaret cap secret


Canigó. Actualització archetype 1.7.3 i plugin Eclipse 1.8.3\nS’ha actualitzat l’arquetipus i el plugin de Canigó per a generar projectes amb Canigó 3.6.3 per a resoldre la vulnerabilitat de log4j. Podeu consultar l’abast complet de la nova versió a les Release Notes 3.6.\nLa versió 1.7.3 de l’arquetipus de Canigó incorpora les següents novetats:\nCreació de projectes amb Canigó 3.6.3 per a resoldre la vulnerabilitat de log4j utilitzant la versió 2.17.0 de la llibreria log4j\nLa nova versió 1.8.3 del plugin fa servir la versió 1.7.3 de l’arquetipus per a generar projectes amb Canigó 3.6.3. Per a instal·lar o actualitzar aquesta versió del plugin serà necessari seguir els passos descrits a la secció “Instal·lació” de la documentació del plugin Canigó per a Eclipse.\nEn el següent enllaç, podeu consultar la notícia de la publicació de la versió 3.6.3 de Canigó.


Escola d’Hostaleria de Castelló, el niu dels grans cuiners « Mira que bo!\nEscola d’Hostaleria de Castelló, el niu dels grans cuiners\ndimarts desembre 20, 2011\t[vimeo id="33543080" width="615" height="340"]\nL’Escola d’Hostaleria de Castelló és una referència al món de la cuina, d’on han sortit grans cuiners, com per exemple el nostre amic Juanjo Roda. Avui vos ensenyem les entranyes d’aquest centre educatiu de la mà de José Manuel Avilés, un ex-alumne, que ha tornat per ser professor de cuina i cap d’estudis.\nAquest centre es va fundar l’any 1969, i actualment hi ha més de 600 alumnes, procedents de tota Espanya i d’arreu del món, com podeu comprovar al programa. Alguns alumnes han treballat a reconeguts restaurants com El Bulli o El Celler de Can Roca entre altres, ja que finalitzen molt preparats, a la mateixa escola, hi ha un menjador real, on per 22€ pots degustar un excepcional menú, amb plats com escerificacions, que no té res que envejar als grans restaurants; i també disposa d’una pastisseria on s’elaboren dolços i pastissos.\nConeixerem a Miguel Sánchez, que ens elaborarà una escereficació amb uns sabors molt coneguts: meló i pernil. També un altre plat que podeu preparar per aquestos Nadals, canelons de morro de vedella amb crema lleugera d’api i pastanaga, per Patri Rodríguez.\nCati Piñana, s’ha passat d’un equip creatiu de ceràmica industrial a la cuina, i ho fa igual de bé amb aquest marmitako de calamarsons i escalunyes confitades, i finalment, Junior Franco, un colombià enamorat de la cuina espanyola, ens deixa tastar un gaspatxo amb cargols punxents i verduretes escabetxades.\nSegur que vos han deixat sorpresos aquestos joves cuiners amb aquestes creatives receptes, si les voleu tastar, dirigiu-vos al restaurant de l’Escola d’Hostaleria, situada a l’Avda. Ferrandis Salvador, 6 del Grau de Castelló, o per a més informació www.ifpscostadeazahar.com


Informe absentisme laboral. 2n trimestre 2020\nRandstad Research ha elaborat un nou butlletí trimestral centrat en l’estudi de les principals magnituds vinculades a l’absentisme laboral, a partir de xifres oficials procedents de l’Enquesta Trimestral de Costos Laborals de l’Institut Nacional d’Estadística (INE), i en aquest cas , corresponents al segon trimestre de 2020.\nL’absentisme laboral es configura com un problema greu per a les empreses espanyoles, amb un impacte directe sobre la productivitat i els costos empresarials, llastrant així mateix la seva competitivitat.\nL’informe revela que cada dia 367.000 persones no van acudir al seu lloc de treball malgrat no estar de baixa mèdica, el que va suposar la pèrdua d’un 2% de les hores pactades en el període referit. D’altra banda, un total de 918.000 persones es trobaven cada dia, de mitjana, de baixa mèdica durant el segon trimestre del 2020, el que correspon amb la pèrdua d’un 6,9% de les hores pactades.\nL’anàlisi sectorial mostra que hi ha una gran dispersió pel que fa a l’absentisme: mentre que alguns sectors compten amb un nivell reduït, com els sectors d’Activitats relacionades amb l’ocupació (2,8%) i Programació, consultoria i altres activitats relacionades amb la informàtica (3,3%); altres s’enfronten a un greu problema, com sectors d’Activitats postals i de correus (14,4%) i serveis socials amb allotjament (13,2%).\nL’anàlisi regional també apunta que en certes comunitats autònomes el problema de l’absentisme és més seriós, com a País Basc (10,1%), Cantàbria (7,7%) i Catalunya (7,5%), mentre que a La Rioja (5,5%) o Extremadura i Balears (5,9%) el problema, tot i que és rellevant, no té la mateixa magnitud.\nPots consultar l’informe complet clicant el següent enllaç: