Taller de plaques de circuit imprès (4rt d'ESO del Pius) — Enginyeria de Sistemes TIC - EPSEM - UPC\nEsteu aquí: Inici › Bloc › Taller de plaques de circuit imprès (4rt d'ESO del Pius)\nTaller de plaques de circuit imprès (4rt d'ESO del Pius)\nEls alumnes de 4rt d'ESO de l'IES Pius Font i Quer han realitzat un taller de plaques de circuit imprès als laboratoris de l'EPSEM-UPC.\nAvui 18 alumnes de 4rt d'ESO de l'IES Pius Font i Quer, que fan l'optativa de tecnologia, han assistit al taller de plaquest de circuit imprès als laboratoris de l'EPSEM-UPC.\nEl taller ha consistit en una descripció del procés de realització de plaques de circuit imprès (PCB). Es comença elaborant un esquemàtic que després condueix a la realització del layout. S'ha vist somerament el programari usat per a fer el disseny de la PCB i s'han fet modificacions en un projecte ja existent. Un cop dissenyada la PCB s'ha continuat amb la realització de la PCB usant dos processos.\nEl primer procés consisteix en la utilització d'una fresadora de control numèric per a extreure el coure necessari per a dibuixarles pistes, fer el buidat de les zones que ho requereixen, fer els forats, escriure els textos i tallar la PCB.\nUna alternativa al fresat mecànic és l'atac químic. Aquest procés es pot realitzar sense una inversió costosa a partir de productes químics fàcils d'obtenir. Cal prendre precaucions per tal de no inhalar els vapors tòxics generats durant les reaccions.\nLa PCB construïda anteriorment s'utilitza per a la realització d'un pany electrònic. Cada pany disposa d'un codi únic que permet canviar l'estat d'un interruptor entre ON i OFF. L'alumnat ha explorat les possibilitats de combinar els panys en sèrie o paral•lel per a aconseguir (portes lògiques) diferents graus de seguretat. A cada alumne se li ha entregat tot el material necessari per a completar el projecte: PCB, microcontrolador, polsador, relé, terminals de connexió i tres LED amb resistència incorporada. El taller ha finalitzat amb la programació individualitzada de cada pany amb un codi de fins a 8 bits.


Tizè 18 Rosolina Mare Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nTizè 18Apartament-, Rosapineta, Rosolina Mare, Itàlia, 45010 - Veure al mapaTizè 18Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Rosolina Mare, no busqui més enllà de Tizè 18. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Rosolina Mare. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com bany, piscina exterior, massatge, parc infantil. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Tizè 18 és una selecció idònia per a la vostra estada a Rosolina Mare.


15 formes lliures d'augmentar el trànsit de blocs i crear relacions significatives\nTL; DR: L’augment del trànsit del bloc es redueix a crear relacions duradores amb altres blocaires i el vostre públic. Obteniu el contingut propi de les festes de hashtag i com podeu utilitzar les comunitats en línia per enviar trànsit al vostre bloc.\nSi no us podeu permetre moltes coses per ajudar-vos als vostres blocs, no us preocupeu: la majoria de bloggers van esclatar i no és cap problema.\nLa creació de relacions és realment tot el que es tracta de blocs Per descomptat, voleu generar trànsit de blocs, però no heu de comprar un programari de màrqueting car com HubSpot o contractar un equip de màrqueting si no us ho podeu permetre. No heu de gastar molts diners per aconseguir els primers visitants ni per fer créixer el trànsit i les conversions actuals. Si esteu creant grans relacions en línia, aneu en el camí correcte per donar un gran impuls al trànsit del vostre bloc.\nEn aquesta publicació, coneixereu 15 maneres gratuïtes d’augmentar el trànsit de blocs o generar trànsit des de zero, tant si heu començat com si esteu intentant recuperar la vida d’un bloc antic. Jo personalment utilitzo la majoria d’aquestes maneres i totes ajuden a crear relacions significatives. Us explicaré com.\n1 15 maneres de generar trànsit al vostre bloc de forma gratuïta\n1.1 1. Uneix-te a grups de promoció i promoció de blogs a Facebook\n1.1.1 Què poden fer aquestes comunitats per a vosaltres??\n1.1.2 Com promoure el camí intel·ligent\n1.2 2. Uniu-vos a enllaços de bloc o creeu-ne el vostre\n1.3 3. Participeu a les festes de blocs basades en Hashtag\n1.4 6. Intercanvi comentaris de blocs amb companys de blog\n1.5 7. Organitzeu un Concurs de blocs, un tour o un obsequi\n1.6 8. Amfitrió d’una Q&A al teu bloc\n1.7 9. Lectors de funcions al vostre bloc\n1.8 10. Invita als bloggers que admires a la publicació convidada del teu bloc\n1.9 11. Entrevistar persones de fòrums i comentaris de blocs\n1.10 12. Creeu una publicació d’anunci i correu electrònic als bloggers destacats\n1.11 13. Participa en les comunitats de lloc\n1.12 14. Pregunteu si els podeu enllaçar\n1.13 15. Més maneres de conduir més trànsit a la publicació al vostre bloc\n1.14 El contingut sempre és rei (i HARO és reina)\n1.15 Respon a la fam per contingut\n1.16 Demaneu la seva opinió a la gent\n1.17 Utilitzant HARO per conduir tones de trànsit de blocs\n15 maneres de generar trànsit al vostre bloc de forma gratuïta\n1. Uneix-te a grups de promoció i promoció de blogs a Facebook\nLes comunitats de Facebook són una bona manera de començar, sobretot si sou nous als blocs.\nVaig incorporar-me alguns durant els darrers dos mesos i vaig obtenir molt trànsit, comentaris i accions socials, a més de crear relacions amb altres bloggers a qui també vaig convidar a publicar els convidats al meu bloc d’escriptura. Aquestes comunitats funcionen perquè van ser creades amb aquest propòsit, de manera que estan molt enfocades i disciplinades. No veureu correu brossa en grups de compromís greus i els spammers solen quedar atrapats en les 24 hores posteriors a la publicació. Apuntar a les comunitats amb 1.000 membres o més. Mireu també com d’actius són aquests membres.\nQuè poden fer aquestes comunitats per a vosaltres??\nSi compleix els requisits per unir-te (és a dir, executant un bloc o almenys un compte de mitjans de comunicació social), hauràs de fer algunes connexions noves des del primer dia. Cada dia, administradors o membres crearan fils nous als quals us podeu unir o, (si les regles ho permeten) podreu crear els vostres fils de compromís. Per començar, us recomano que uniu els fils existents.\nPer exemple, si el fil d’avui és sobre la promoció d’una publicació de Facebook, en compartireu la vostra i en fareu comentaris i / o promocionareu les publicacions d’altres membres. L’objectiu és ajudar-nos els uns als altres, de manera que pugueu interactuar amb tants membres que vulgueu, tot i que l’administrador pot suggerir un nombre mínim d’interaccions i a quin tipus de contingut podeu enllaçar. Només heu d’aconseguir les normes de cada comunitat i us anirà bé.\nCom promoure el camí intel·ligent\nA l’exemple anterior, teniu l’oportunitat de compartir una publicació de Facebook, de manera que en lloc de triar-ne una a l’atzar, podeu crear-ne una de nova on convideu els espectadors a veure algun contingut fantàstic o a fer alguna cosa al vostre bloc (comenteu-vos, subscriviu-vos, compartiu-los, descàrrega, etc.). D’aquesta manera podeu aprofitar totes les oportunitats per promocionar el vostre bloc. Creeu contingut ad-hoc i compartiu-lo immediatament. Si voldríeu compartir una publicació al bloc, assegureu-vos de posar la vostra peça més important davant les persones adequades.\nObserveu la comunitat on esteu: si veieu que la majoria dels membres són bloggers de la mare, per exemple, podeu compartir consells de trànsit gratuïts o qualsevol cosa que coneguis pot facilitar la vida d’un blogger.\n2. Uniu-vos a enllaços de bloc o creeu-ne el vostre\nUn enllaç de blocs és un esdeveniment social setmanal o mensual de temàtica per a bloggers creat i allotjat per un altre blogger, on tots els lectors i visitants són convidats a afegir una publicació al bloc a una llista o a una graella i es relacionen amb totes les altres publicacions..\nTanmateix, abans de crear el vostre propi enllaç, uneix-vos a alguns per aprendre el seu funcionament, feu sortir les publicacions del vostre bloc i crear una comunitat. Quan us uniu a enllaços, no només compartiu la publicació per demanar compromís i retreu el favor, sinó que també sou xarxa amb altres blocaires. David Leonhardt, escriptor i president de THGM, és un gran aficionat als enllaços:\nEnllaços! Molts blocs participen en festes de Linky setmanals, com WordlessWed Wednesday, enllaços de regal o enllaços de concurs setmanals. Hi ha molts blocs en la revisió del producte, la criança dels fills, la llar d’habitatges / homeschooling i espais personals que hi participen. Molts bloggers construeixen una comunitat de bloggers amb mentalitat similar a la participació.\n3. Participeu a les festes de blocs basades en Hashtag\nLes festes Hashtag (com #MondayBlogs) tenen lloc principalment a Twitter, però es difonen a qualsevol lloc on puguis utilitzar hashtags..\nCom en qualsevol de les festes o enllaços del bloc, necessiten una mica de feina perquè no només compartiu la publicació i us n’envieu, sinó que espereu que us envieu trànsit màgicament, sinó que és un tipus d’esdeveniment obsequi i per tant, respondre i comentar les publicacions d’altres persones, posar-se en contacte, retuitar o compartir. Un cop hàgiu identificat una o més parts hashtag que siguin rellevants per al vostre nínxol, compartiu la vostra millor publicació (o la més recent) i torneu-ho a la llista de contacte. Creareu comunitat.\nSuggeriment: no accepteu contingut de baixa qualitat (encara que sigui dels vostres amics)\nDefinitivament, assegureu-vos que totes les publicacions i les infografies de convidats dels vostres amics que accepteu publicar proporcionin un valor real als vostres lectors i que tinguen suport de recerca, entrevistes i citacions d’experts..\nNo accepteu contingut de baixa qualitat i, si decidiu donar-li la possibilitat, demaneu als vostres amics que el millorin fins que pugueu encendre-lo de manera verda.\nEl SEO és fantàstic, però no ha de ser l’objectiu. Assegureu-vos que no hi hagi paraules clau sobre-optimitzades i que no hi hagi enllaços ocults en el contingut que rebeu, i, en especial, que no hi hagi contingut brossa a la publicació o als recursos enllaçats, perquè no només tindreu problemes amb els motors de cerca principals, sinó que – i això és molt pitjor: apagaràs els lectors. Sigui intel·ligent quan es tracta de SEO.\n6. Intercanvi comentaris de blocs amb companys de blog\nSempre és fantàstic convidar els vostres amics bloggers a fer una ullada a la vostra nova publicació després de comentar-ne la seva, però del que us parlo aquí és un intercanvi de comentaris més organitzat.\nPer exemple, podeu enviar un missatge de correu electrònic a tots els vostres amics i preguntar-los si han de canviar comentaris durant aquesta setmana, de manera que us poden notificar quan tinguin una publicació nova que pugueu comentar i viceversa. Aquest tipus d’intercanvi organitzat ajuda a crear debats i a mantenir el compromís viu al vostre bloc de manera que els vostres visitants no veuran publicacions amb zero comentaris i es sentiran més segurs per confiar en el vostre contingut. A més, és una manera excel·lent de fer més fortes les relacions de blogger existents a mesura que es coneixen millor mitjançant comentaris.\n7. Organitzeu un Concurs de blocs, un tour o un obsequi\nExemple de regal a SonyasHappenings.com (captura de pantalla)\nAra pot ser que sigui una mica més difícil si ets un nou blogger, ja que per acollir un concurs o un obsequi necessites un seguiment fidel i una forta presència a les teves comunitats. Tot i així, encara podeu aprofitar els vostres petits resultats actuals per difondre el vostre concurs o obsequi amb la major amplitud possible.\nPer al cas concret d’un regal, també necessiteu patrocinadors que oferiran alguns productes o serveis de forma gratuïta per als guanyadors de regal. Com a alternativa, podeu oferir un obsequi basat en productes i serveis propis. Així, per exemple, si sou un consultor o un dissenyador web, podeu oferir consultes gratuïtes o botons i plantilles gratuïts..\nQuan es tracta de concursos de blocs o excursions per blogs, es vol implicar els lectors en activitats que siguin significatives per a ells.\nAixí, per exemple, si teniu un blog de jardineria, pot ser que els vostres lectors no estiguin interessats a consultar els blocs de moda o que us agradi la pàgina de Facebook de la indústria del programari. S’adhereix al vostre nínxol. Si feu un bloc sobre màrqueting i voleu crear un tour per blogs, podríeu fer una sèrie de preguntes sobre un tema al vostre nínxol, que els vostres lectors estaran encantats de respondre i publicar als seus blocs..\n8. Amfitrió d’una Q&A al teu bloc\nP&A mesura que oferiu als lectors l’oportunitat de parlar sobre els seus problemes, preocupacions, els reptes més grans que tenen al vostre nínxol, així que d’aquesta manera generar trànsit al vostre bloc és guanyador, perquè necessiten les respostes igual (si no més) ja que cal fer les preguntes i publicar les respostes.\nMostrareu la vostra experiència i augmentareu la confiança com a recurs per a la blocosfera. Simplement anuncia una nova Q&Una sessió a la vostra llista de subscriptors o a les comunitats de blocs de què sou membre.\nUn cop comenceu a rebre preguntes, creeu una publicació al bloc (o un PDF) amb les respostes i, a continuació, promocioneu aquest nou tipus de contingut a les vostres comunitats, a la vostra llista i a les xarxes socials.\n9. Lectors de funcions al vostre bloc\nAquesta és una oportunitat fantàstica perquè els vostres lectors mostrin la seva experiència i obtinguin el reconeixement que mereixen per ser fidels membres de la vostra comunitat de blocs.\nPoseu-vos en contacte amb els lectors més compromesos i pregunteu si podríeu entrevistar-los. Si hi estan d’acord, feu els arranjaments i, a continuació, publiqueu l’entrevista al vostre bloc (com a Q ordinària)&Una publicació o un podcast), tant de la vostra comunitat com de la seva.\nSi no teniu ganes d’entrevistar persones, demaneu-los que us mostrin la seva publicació més important (rellevant per al vostre nínxol) i la presenteu en un amunt amb un comentari..\nSi encara no teniu una comunitat molt compromesa al voltant del vostre bloc, podeu implicar els vostres contactes amb les xarxes socials, sobretot si són influents.\n10. Invita als bloggers que admires a la publicació convidada del teu bloc\nAixò requerirà una mica més d’esforç de divulgació de la vostra part que el número 5, perquè aquí no demaneu als companys blocaires de la vostra xarxa que intercanviin publicacions de convidats, sinó que us adreçareu a persones que potser no us coneixen, i ho fareu. heu de donar-los una raó per publicar-los al vostre bloc.\nEl motiu podria ser una audiència al mateix nínxol que tingui gana de contingut nou, gran nombre de trànsit i altes tarifes obertes per al vostre butlletí. Si encara és petit i compta amb trànsit limitat, però, pot aprofitar altres actius, com un públic reduït però fidel (sobretot si teniu un o més influents entre els vostres lectors) i el suport de les mateixes causes o visions. És possible que comenceu a convidar contactes influents a la vostra xarxa. Per descomptat, potser no ho sabreu de seguida si us conviden a publicar els convidats, així que és millor que feu una mica de recerca primer: aneu al seu lloc web (o feu una cerca web) i esbrineu si han publicat anteriorment clients. en una altra part. Si no, és possible que no vulguin escriure de forma gratuïta.\n11. Entrevistar persones de fòrums i comentaris de blocs\nVisiteu les comunitats i els fòrums que feu freqüentment, trobeu totes les converses que teníeu amb altres membres en fils o a través de missatges privats i convideu-los a rebre una entrevista per al vostre bloc sobre un tema específic que tant us importi..\nAixò no és exactament com el número 9, perquè aquí no apareix els vostres lectors, sinó persones que encara no són a la vostra comunitat, però encara són el vostre públic. En el moment en què els convideu a rebre una entrevista i la vostra invitació rep una resposta “sí”, crearan una connexió amb vosaltres i el vostre bloc. A més, podeu fer el mateix amb altres comentaris sobre publicacions. Feu clic als seus noms i pregunteu-los si volen ser entrevistats per al vostre bloc.\n12. Creeu una publicació d’anunci i correu electrònic als bloggers destacats\nEscriviu una publicació detallada dels vostres articles preferits sobre un tema i, a continuació, feu-los conèixer als usuaris que heu enllaçat.\nTot i que us sentireu emocionats de crear una relació amb aquestes “celebritats blocades” que admireu, absteneu-vos de sonar amb força i escriviu-la en forma de suggeriment, no com a requisit. El missatge que voleu transmetre és que els aprecieu molt que vau decidir incloure el seu treball a la publicació.\n13. Participa en les comunitats de lloc\nL’objectiu de les comunitats de nínxol és que cada membre pot compartir o crear informació per facilitar el treball dels altres, de manera que no us promocionareu només aquí, sinó que intentareu despertar interès per les vostres idees, contingut i expertesa..\nPrenem Kingged.com com a exemple. En aquesta comunitat, podeu crear una publicació o un fil de discussió, parlar de la vostra idea i incloure enllaços a altres publicacions i CTA. Als altres membres de la comunitat els agradarà (King it) o ho comenten a la plataforma, però també poden anar al vostre bloc i comprovar què més teniu. Com més us dediqueu als comentaris que la gent deixa a la publicació, més interès creareu al vostre voltant i el vostre contingut.\nPer descomptat, no només publicareu tot el temps, sinó que també intervindreu amb el contingut d’altres (i ho heu de fer segons les directrius sobre Kingged), i us recomano molt que comenceu amb això tan aviat com registreu un compte a Kingged, de manera que pugueu crear les vostres primeres relacions i la comunitat ja us coneixerà i el vostre valor quan comenceu a publicar. Kingged és una de les 8 plataformes que recomano a tots els bloggers.\n14. Pregunteu si els podeu enllaçar\nAdithya Murali de TechWyse comparteix un consell desconegut:\nUna de les millors maneres que conec per crear relacions quan inicieu un nou bloc és posar-vos en contacte amb ells i preguntar-vos quan us enllaceu amb el vostre lloc web. I no – no bromejo. Quan us enllaceu a una gran publicació de bloc, estudi de cas o article en un altre lloc web, només cal que us poseu en contacte amb ells i pregunteu si podríeu enllaçar-vos amb el contingut. Pregunteu-los si podrien afegir informació addicional al vostre contingut. Això fa un llarg camí per establir relacions amb els influenciadors i blocaires, i us permet posar-vos en contacte amb el seu radar simplement enviant un correu electrònic sobre com fer-ne referència. En segon lloc, fer preguntes. Periòdicament fem entrevistes amb experts de la indústria al blog TechWyse, i una tàctica que funciona molt bé és arribar als bloggers i als influenciadors dirigits i fer preguntes. Es pot tractar de qualsevol cosa, de com tracta el problema dels comptes de tuits, o de per què poden o no utilitzar icones de quota social al seu lloc, una publicació nova del bloc o alguna cosa sobre la qual van parlar en una conferència. He considerat que aquesta és una de les millors maneres de començar converses.\nUn cop més, les relacions són el guanyador. Ningú no li negarà el dret a enllaçar-se amb contingut útil, però l’acte de demanar és per si mateix un acte amigable del que pot connectar tu i l’altra persona més a prop del que qualsevol enllaç pot fer.\n15. Més maneres de conduir més trànsit a la publicació al vostre bloc\nSara Duggan, de l’assistent de Blogger, suggereix que utilitzeu la plataforma CoPromote per relacionar-vos amb altres persones i generar trànsit i interès i compartir els seus resultats:\nObteniu el contingut compartit a Twitter amb CoPromote. Aquesta és una eina senzilla que utilitza el vostre compte Buffer per compartir a les xarxes socials. Primer, inicieu la sessió amb el vostre compte de Twitter i, a continuació, promocioneu una publicació que simplement afegiu la publicació a la cua de comunitat per compartir-la. Ara, per arribar a més persones amb la publicació, compartiu contingut d’altres persones. Cada vegada que compartiu una publicació, obteniu “Arribada”, que és la moneda que s’utilitza per compartir les publicacions. Altres xarxes en què podeu compartir són Tumblr, YouTube i Instagram. Fins i tot hi ha una aplicació per a iPhone que us permet compartir en qualsevol moment. Des de la seva incorporació al mes d’abril, he impulsat 9 publicacions que s’han compartit 85 vegades, a més de 300K persones.\nBryan Jaeger, fundador de No-Limit Web Design, LLC, va escriure un gran post sobre 12 tècniques per generar fonts de trànsit i fer créixer el vostre bloc, inclosos testimonis i convertir el vostre bloc en una aplicació. Quan li vaig preguntar a Bryan, també va compartir una paraula de precaució per als bloggers que busquessin augmentar el seu trànsit:\nSempre assegureu-vos d’orientar els vostres esforços per orientar-vos al públic “desitjat”. Una vegada tenia un client que rebia 5.000 visitants al mes, però no guanyava molts diners. Així que vaig retratar que a un grup específic de persones que sabia que estaria interessat en el seu servei. Ara només obté uns 750 visitants al mes, però n’aconsegueix 4 vegades més. Així, una frase que faig servir és “quantitat de trànsit no sempre és de qualitat”.\nEl contingut sempre és rei (i HARO és reina)\nNo és broma. Quan vaig sortir a preguntar als bloggers sobre la seva eina gratuïta favorita per conduir trànsit al seu bloc, vaig obtenir moltes respostes en què esmentava HARO i com funcionava com un encant per a ells. El propietari del Best of Fitness, Casey Miller, utilitza HARO per desenvolupar enllaços i col·laboracions:\nUna de ràpida que m’ha ajudat és HARO (ajuda a un periodista). He pogut obtenir alguns enllaços excel·lents de Shape.com per exemple i he estat treballant amb d’altres en diversos articles.\nPerò el primer ingredient que necessiteu és, per descomptat, un gran contingut que engolirà els vostres lectors. Es recorda a Irina Weber del rànquing SE:\nEl contingut continua essent eficaç per a la creació de relacions de qualitat. La creació de diferents tipus de contingut (estudis de cas, entrevistes, infografies i etc.) per a llocs web autoritzats relacionats amb nínxols és una bona manera d’augmentar la vostra autoritat, augmentar el trànsit i crear noves relacions. Proveu de participar a Twitter amb experts poderosos i de compartir-ne el contingut. La cooperació mútua amb altres blocaires també és una bona manera d’atreure més trànsit.\nRespon a la fam per contingut\nIke Paz Des d’IMG us encoratja a donar al vostre contingut una “oportunitat de lluita” (les seves paraules):\nHo diré una vegada i una altra vegada; Si el contingut és rei, és un home gran que necessita la vostra ajuda. S’acaben els dies de publicar cecs. Cal que el contingut estigui atrapat a la web del vostre nínxol. Per fer-ho, cal convertir-se en una font fiable per a periodistes i blocaires similars. Arribeu a aquests continguts influents famolencs i crideu a la seva NECESSITAT per obtenir contingut atractiu gratuït. Haureu de girar la informació en una nova llum. Ningú vol escoltar sobre “5 Tactiques de SEO obsoletes”. Volen llegir sobre “5 Tàctiques de SEO que mataran el vostre bloc!”. Assegureu-vos d’utilitzar moltes analogies excitants per acolorir el contingut.\nDemaneu la seva opinió a la gent\nAndy Nathan suggereix que us poseu en contacte amb la gent i que pregunteu directament què en pensen del vostre contingut:\nLa millor manera de crear relacions amb la gent és demanar la seva opinió per a publicacions de blocs, vídeos i altres continguts. Us dóna una raó per contactar-los i normalment us retornen el favor compartint el vostre contingut a la xarxa social. Algunes de les meves eines preferides per ajudar-me en això són MyBlogU i HARO.\nUtilitzant HARO per conduir tones de trànsit de blocs\nEric Brantner, fundador de Scribblrs.com, va trobar a HARO un gran recurs per mantenir el trànsit dels seus múltiples blocs:\nCom que algú que gestiona diversos blocs i veu més de mig milió de visitants mensuals acudeixen a alguns d’ells, una de les tàctiques més efectives que he utilitzat per conduir el trànsit de blocs és mantenir-se constantment actiu a HARO (Ajuda a un reporter fora). 3 cops al dia, rebo un correu electrònic d’HARO que conté desenes de consultes de periodistes que necessiten fonts per a les seves històries. Jo puc combinar detingudament la llista i respondre a cada consulta que crec que és una forma adequada. Però només és el començament. Com algú que també ha estat a l’altre costat de HARO utilitzant-lo com a reporter, sé quantes respostes tenen aquests periodistes, per la qual cosa, si els aneu llançant, haureu de recórrer la milió addicional per destacar-vos. Típicament, trobaré el periodista a Twitter, els faig un seguiment i els envia els caps sobre el meu terreny. També continuo fomentant aquestes relacions endavant, de manera que seré al cap del tot quan necessitin fonts en el futur. Això m’ha ajudat a aparèixer els meus llocs a tot arreu, des dels EUA Today Today fins a Fortune to Time i molts altres llocs més importants del web, i ha tingut un paper inestimable en la conducció del trànsit de blocs..\nHi ha tantes maneres de generar trànsit de blocs de forma gratuïta que no us haureu de sentir malament per haver de confiar en un pressupost reduït. Treballa pel teu èxit i fes-ho realitat!\nA mesura que treballeu una peça detallada per al vostre bloc o butlletí, potser\nPot ser que la teva publicació al bloc tingui tots els ingredients necessaris per\nNo és fàcil publicar contingut en un bloc amb diversos autors. Primer hi ha\nRecentment he rebut el meu 8.000è comentari sobre Blogging From Paradise. Després de colpejar\nCom trobar feina quan sou blogger de baix trànsit? El fet de ser un


Eth susvelhant deth far: Tòpics desemmascarats (8): «Grècia i Roma, bressols de la civilització europea»\nTòpics desemmascarats (8): «Grècia i Roma, bressols de la civilització europea»\nPer la filosofia grega, mestra de saviesa que segons molta gent encara no ha sigut superada, la distinció entre persones lliures i esclaves estava fonamentada en la mateixa naturalesa humana. Plató dóna gràcies als déus per haver nascut «lliure i no esclau» –i també, com aquell qui res, «home i no dona». Aristòtil elabora el seu sistema politicosocial amb el pressupòsit que «els bàrbars» han nascut per viure encadenats i servir «la gent normal».\nA Roma i a Atenes, els nadons no eren considerats persones. En alguns casos matar les criatures fins i tot estava prescrit legalment, i de tota manera no es considerava amb el mateix rang de gravetat que l’homicidi. Fins que no arribava el «reconeixement de paternitat» oficial, el fill o la filla no tenien el dret de viure: el pare podia decidir lliurement matar-los o indicar que els deixessin morir. Plató aconsellava que convenia deixar morir les criatures de les famílies massa pobres, i Aristòtil assegurava que pujar «criatures esguerrades» hauria de ser prohibit per llei.\nEncara no hem arribat en aquests extrems, però he escrit encara perquè quan sento segons quins arguments respecte a les persones amb síndrome de down o altres especificitats o peculiaritats de la raça humana –em nego a anomenar-les discapacitats, perquè d’incapaços en som o tothom o ningú–, de vegades sembla que algunes i alguns vulguin arribar-hi, si més no teòricament, com ho van fer, diuen –perquè vés a saber–, savis com Plató i Aristòtil.\nI ara m’ha vingut al cap una altra idea però l’explicaré un altre dia, que si no això seria massa llarg i ja m’han hagut de renyar uns quants cops per fer articles excessivament prolixos.\nEtiquetes Aristòtil, Grècia, Plató, Roma, tòpics desemmascarats


Les coses de la Clara: Botigues amb història\nCada vegada és més difícil trobar botigues centenà ries a Barcelona. Un bon exemple n'és la Casa Beethoven, que compta amb un arxiu de 120.000 partitures. El seu propietari, en Jaume Doncos, es reuneix cada dissabte per tocar el piano mentre la botiga s’omple de clients. Aquestes botigues antigues lluiten cada dia per mantenir el seus comerços, que amb el temps han començat a desaparèixer. Passejant pels carrers de la ciutat, encara es poden trobar alguns d’aquests establiments que segueixen conservant l'encant d’anys enrere.\nUn rellotge de paret aturat a dos quarts de dues de ves a saber quin any és el testimoni del pas del temps al bar Almirall. Les coses sembla que no hagin canviat per aquest bar fundat el 1860 per la família de Valentí Almirall. "L’Almirall a Barcelona no és com la Sagrada Família, però poc li falta", diu orgullós en Pere Pina, un dels actuals propietaris d’aquesta joia arquitectònica.\nPerò si ara en Pere ens pot estar explicant la història del bar que regenta des del 1977 és de pura casualitat. Acabada la guerra i l’època de la penúria econòmica de la postguerra, els bars com l’Almirall, on el seu mobiliari és pràcticament de fusta, van desaparèixer. Era l’època del cotxe Fiat 600 i del desenvolupament econòmic. Molts dels propietaris que volien anar a l’última moda van remodelar els seus locals a base de fòrmica i acer inoxidable. Com que el manteniment de la fusta era molt més car que la resta de materials, els bars van anar canviant la seva decoració. "Va tractar-se d’una època molt crítica", aclareix en Ramón Solé, l’altre propietari de l’Almirall. L’imponent taulell de marbre que regenta la sala principal ha aguantat bé el pas dels anys.\nDurant la Guerra Civil Espanyola el bar no va tancar ni un un sol dia, i fins i tot si va instal·lar un petit comitè de la CNT on un home, des d’una taula del fons del local, hi arreglava pistoles. Fills d’antics clients expliquen que netejava les pistoles carregades fins que un dia se li va escapar un tret i "tothom va haver de córrer". També hi havia dies en que no es tancava mai i el bar funcionava les 24 hores. Com si es tractés d’un casino, alguns aficionats anaven a l’Almirall a jugar al burro, un joc d’apostes. Però abans de poder-hi jugar cada jugador havia de pagar una mena d’impost de sota mà a l’amo del local. D’aquesta manera, en Manel Almirall, el fundador del local, en treia el màxim rendiment en èpoques de crisi econòmica. Tot i que en Manel era de dretes, tant anarquistes com comunistes, (la majoria política al barri) eren benvinguts. Possiblement importava més el catalanisme que la tendència política. D’aquí potser que Valentí Almirall sigui considerat un dels ideòlegs del catalanisme polític. Actualment no hi van polítics a fer una copa, però sí que hi podem trobar gent com l’actor Javier Bardem quan està de pas per la Ciutat Comtal.\nA la Casa Beethoven també hi han passat artistes de tota mena, sobretot gent vinculada amb el món de la música. Des de mossèn Jacint Verdaguer, que treballava a l’església del carrer del Carme a finals del segle XIX, fins a Lluís Llach, Montserrat Caballer i tants altres. El 1830, Rafael Guàrdia va fundar la Casa Guàrdia, un negoci de venta de partitures, que més tard, el 1915, va comprar en Rafael Jordà, un jove músic, oncle de l’actual propietari que fugia de Mèxic, on vivia des de feia anys, perquè havia esclatat la Revolució Mexicana. Aquest va ser qui va canviar el nom de la botiga a l’actual, Casa Beethoven.\nLa passió que sentia en Jordà per la música el va fer aparèixer a les "llistes negres" de la Guerra, ja que importava partitures d’Amèrica i d’Alemanya i tenia contactes amb l’exterior. Anys més tard, el fill del senyor Jordà es va fer càrrec del negoci fins el 1975, que va passar a la família actual. Tot i així, la passió del fill Jordà era el beisbol, esport que n’havia estat campió, i utilitzava l’altell de la botiga per fer reunions amb els amics i comentar les jugades del partit. En Jaume Doncos, fill de l’actual propietari, encara en conserva una pissarra amb una jugada dibuixada pel mateix Jordà. Però tot i que el negoci es trobi en un dels carrers més transitat del món, La Rambla, no n’hi ha prou per assegurar la seva continuïtat. La filla d’en Jaume estudia veterinària, per la qual cosa difícilment continuarà amb la botiga, i totes les esperances estan dipositades en un nebot que té traça en tractar la clientela.\nPossiblement per això, l’Ajuntament de Barcelona premia les botigues més antigues de la ciutat que durant més de cinquanta anys s’han dedicat al mateix ram del comerç i que conserven la façana i altres elements diversos, com el mobiliari de la botiga, igual que el primer dia. Aquests premis, que es concedeixen des de l’any 1994 s’anomenen "Guapos per sempre" i es poden veure en forma de placa quadrada a la vorera abans d’entrar als comerços antics. Això sí, de la mateixa manera que es pot ser "Guapo de Barcelona", també es pot deixar de ser-ho perquè ja no es compleixen els requisits, expliquen de des l’Ajuntament. Tot i així, el senyor Víctor Riera, propietari de la botiga per a roba de la llar El Indio, fundada el 1870, es lamenta que "L’Ajuntament només es dediqui a posar la placa i a posar problemes". Ja que per optar a el "Guapos per sempre" va haver d’arreglar els marbres, la façana i pintar, sinó no podien optar a aquest guardó. "Des de l’Ajuntament ens van dir: si feu això, allò, i el de més enllà els hi posarem la placa. Tot són coses honorífiques, però de quartos ni un", es lamenta l’actual propietari de El Indio.\nTot i això, en Víctor ens explica orgullós com ha aconseguit tirar endavant el negoci. El Indio, situat al carrer del Carme, va haver de passar per tres mans diferents per poder subsistir. Cap al 1900, la família Mitjans es va fer càrrec del la botiga i la va transformar en una botiga més gran: van construir el vestíbul i va ampliar-la comprant una nau annexa. Durant l’època compresa entre el 1900 i 1929 va ser l’etapa que el negoci va tenir més esplendor, ja que contava amb vint dependents, vint aprenents i sis mossos. "Però durant la guerra, tot va canviar. Va ser un període molt dolent per tothom, especialment pels comerciants", es lamenta en Víctor. "Es van quedar sense gent i sense gènere, fins que finalment van haver de traspassar el local", puntualitza.\nVa ser en aquest moment, quan el senyor Riera, decidit a "treballar molt i guanyar poc", com es defineix a ell mateix, es va fer càrrec de la botiga que encara avui regenta. Tot i que cada dia li resulta més difícil subsistir "perquè la pressió és més gran", explica.\nIgual que la decoració i els mobles (tots daten del 1850-1880) el nom de la botiga tampoc ha canviat. Aquest es deu a la guerra que es va produir a finals del segle XIX entre els indis i els americans i que l’antic propietari, admirador de la lluita duta a terme pels indis, va decidir posar en honor seu. D’aquí en va sorgir el nom de El Indio.\nCom tothom qui es dedica als negocis familiars, s’emociona quan recorda els vells temps en què ajudava al seu pare. Quan tenia aproximadament quinze anys va aparèixer a la botiga el pintor Salvador Dalí. Aquest es volia endur una de les cadires del famós dissenyador Antoinette que tenen al costat del taulell. "Molt Dalí però no volia pagar", diu entre dents l’actual propietari. El seu pare, un gran admirador de l’artista, li va proposar un intercanvi: donar-li la cadira a canvi d’un quadre. Però la proposta sembla ser que no va agradar el pintor.\nEl barri on està ubicada la botiga, el Raval, s’ha anat transformant molt des de que es van iniciar negocis com aquest. Actualment de negocis antics en queden pocs al barri, i els pocs que queden no tardaran gaire a tancar. És el cas de la sabateria La Ampurdanesa, al carrer nou de la Rambla, que enganxat al vidre de l’aparador hi llueix un cartell amb les lletres de "En Venta" ben clares. "Hem notat que molts dels clients habituals han marxat de barri i que la majoria que venen són estrangers", explica el propietari des de El Indio. Per això, la botiga també s’ha hagut de transformar adaptant-se a les necessitats que els clients els hi demanen avui en dia. Ara sobretot es venen confeccions com tovalloles, jocs de llit i mocadors. I han hagut de deixar de banda la roba que es venia a metres, l’article estrella que havia començat a vendre la família Mitjans. D’aquesta manera, difícilment algú de la seva família s’atrevirà a continuar amb el negoci d’aquí uns anys.\nPerò aquest canvi de mans dels negocis de tota la vida, sembla que no afecta a la barreteria Obach. La coneguda Sombrería Obach es va fundar el 1924 pel senyor Ramón Obach, i actualment està regentada pels seus dos néts, l’Antoni i en Ramon.\nL’Antoni explica la història de la botiga que va obrir el seu avi amb un somriure. "El meu avi tenia una mida de cap molt grossa. Aleshores, en aquella època, tothom portava barret i ell mai en trobava de la seva seva mida. Llavors es va dir: obriré una botiga i buscaré fabricants que facin barrets de mides grosses". D’aquesta manera tant curiosa va començar una de les botigues més cèntriques que es coneixen a Barcelona.\nA principis del segle XX estava molt de moda portar barrets, tant en homes com en dones. Va ser una època molt bona per a les barreteries. Només a la ciutat de Barcelona s’hi podien trobar al voltant d’unes vint o trenta botigues com la Obach. Entre aquestes, la famosa Barretera Mil del carrer Fontanella, al costat de la Plaça Urquinaona, o la botiga de barrets que fa poc va tancar a prop de Plaça Espanya. Amb el temps aquesta tendència a portar barrets va anar minvant i va venir l’etapa del "sinsombrerismo". La família Obach, per poder subsistir sense haver de tancar el negoci, també es va dedicar a vendre paraigües i barrets de capellà, però ho van deixar perquè segons la familia els hi portava mala sort.\nQuan Franco va arribar al poder, aquest curt període de "sinsombrerismo" es va a acabar. La dictadura franquista va obligar als homes a cobrir-se novament el cap amb barrets i van aparèixer anuncis publicitaris tant curiosos com el que portava d’eslògan "Los rojos no usan sombrero". Això va suposar la tornada dels barrets per evitar represàlies. D’aquí el gran creixement de la barreteria Obach, que tot i les dificultats no va decidir tancar mai, ni durant la Guerra, cosa que no va passar amb la resta d’establiments d’aquest sector.\nLa botiga del senyor Ramon va anar passant de generació en generació fins avui. Tot i que el pitjor moment els va arrivar quan la casa va amenaçar de ruïna cap al mitjans dels anys 80 i van haver de tancar la botiga durant gairebé dos anys. Per sort, el seu veí, el camiser Flotats (una de les poques botigues antigues que quedaven\nque va tancar el juny de 2007) els va cedir un petit taulell en un racó de la botiga fins que van poder tornar a l’edifici original del carrer del Call. Un cop reoberta la botiga es va conservar la decoració intacta i es va tornar a recol·locar tal i com estava.\nI de moment, tot indica que tenen feina per dies. Així es pot veure una tarda passejant pel carrer del Call mentre els estrangers resten embadalits davant els barrets i barretines que s’exhibeixen a l’aparador. Si la barreteria Obach tanqués, desapareixeria una peça important del paisatge de la ciutat de Barcelona. Tenen clients de tot el món. Fins i tot hi ha molts europeus que venen cada dos o tres anys a comprar els seus barrets a l’Obach. Atrets, en part, per la fabulosa decoració que data del mateix any en que es va inaugurar el comerç. Els armaris tenen més de vuitanta anys, i el taulell principal encara és més antic. "Quan el meu avi es va quedar amb la botiga ja hi era", recorda en Ramon. Inclús el famós Federico Fellini, director de cinema italià, s’ha passejat entre aquest mobles i hi ha comprat una barretina (potser com a souvenir de Catalunya) ara fa uns trenta anys, quan en Ramon en tenia quinze i ajudava al seu pare a portar el que anys més tard seria el seu propi negoci. Després de més de mitja hora parlant amb ell, la botiga es comença a omplir de curiosos i clients en busca de barrets per preparar-se per l’hivern. A fora al carrer ja hi comença a fer fred.\nEl fred, també beneficia a altres botigues. Com la Guanteria Alonso, situada en ple barri vell, en un dels carrers més transitats propers a Portal de l’Àngel. La guanteria es va inaugurar al 1905 però fins 38 anys enrere, no va passar a les mans de l’actual família Alonso. "La botiga la va inaugurar una altre família, la Mañós Barrera, però nosaltres ja ens coneixíem perquè el meu avi els venia guants de pell", explica la Victòria. L’avi de la Victòria Alonso, l’actual propietària, era un conegut modista al barri que es dedicava a elaborar guants de pell. Anys més tard, la mare de la Victòria va comprar l’establiment i, quan va morir inesperadament, la Victòria va passar a fer-se’n càrrec. Es va tractar d’un dels moments més decisius de la seva vida, segons la propietària, perquè va haver de prendre la decisió d’abandonar la carrera de psicologia que estava estudiant a la Univeristat de Barcelona. I això que només li quedava un any per estar llicenciada. Durant la guerra, les bombes explotaven molt a prop de la guanteria i la família que la portava en aquell moment, la Mañós Barrera, va haver de cobrir les finestres amb les reixes que es posaven als galliners perquè no hi entressin lladres. Les bombes havíen esmicolat el vidres i a tot Barcelona estava ple de gent que s’aprofitava de la situació difícil que es vivia per entrar a robar tot el que poguéssin a les botigues. Tot i així, ningú es va atrevir a entrar-hi.\nLa Guanteria Alonso encara manté intacte tant l’interior com l’exterior, i l’establiment conserva un aire noucentista. De fet, botigues com aquesta estan incloses dins de la ruta modernista que es programa des de l’Ajuntament de Barcelona, expliquen des de l’Administració.\nPerò per la majoria de botigues centenàries encara els queda el pitjor per sobreviure: el pas dels anys. La proliferació d’immigrants i de turisme estranger que arriba a la ciutat durant els darrers anys fan que les botigues de tota la vida es replantegin la seva situació econòmica. Entitats com la Cambra de Comerç de Barcelona reconeixen aquest comerç centenari, però no poden fer res per evitar que desaparegui. Els comerciants doncs, només poden limitar-se a esperar que des de darrera el taulell les coses canviïn. Encara que les botigues tanquin, quedarà per sempre la seva història.\nText i fotos per: Clara Cardona i Anna Salvador\nCoquito Rodrigues ha dit...\nDe fet la va canviar ahir no...???


Inici » Actualitat » Notícies » Els espais de trobada a La Palmira\nEls espais de trobada del centre cívic són aquests espais on la gent es relaciona, coneix a noves veïnes, crea vincles amb la gent del barri... No estan vinculats a activitats específiques, però són de vital importància a l’equipament.\nLa Palmira té quatre espais de trobada: un és al davant de la sala d’actes, al costat de recepció. L’altre és l’espai darrere recepció, l’espai on hi ha el microones i que compta amb diverses taules i cadires. El tercer és la sala gran, un espai per a la gent gran del barri a la primera planta. I quan arriba la calor... la terrassa es converteix en el punt de trobada favorit per a la gent que vol airejar-se una mica.\nQuè passa als espais de trobada?\nEn el dia a dia els espais de trobada s’omplen de gent de totes les edats amb interessos molt diferents: gent jove que s’apropa a esmorzar a l’hora del pati, estudiants que aprofiten les taules per fer treballs, l’home que ve a escalfar-se el tàper, les dones que es posen al dia mentre es prenen un cafè, nenes que juguen a jocs de taula... n’hi ha lloc per a totes.\nTambé s’organitzen activitats\nAixí mateix, els espais de trobada també són llocs on succeeixen activitats organitzades pel centre. Molts dijous a la tarda ens podem trobar a mares i pares amb la seva canalla fent manualitats a la tarda en família o a joves jugant a jocs de taula a les tardes joves dels dimecres. Els dimarts a la tarda, ens trobarem a veïnes xerrant en anglès mentre la nostra auxiliar de conversa Vicky ajuda a un parell de noies que no els queda clara la diferència entre el past simple i el past perfect i algun diumenge podem veure a la gent gran emocionar-se escoltant les cançons que han sigut importants a la seva vida. Gairebé cada dia hi ha activitats per a la gent gran (el grup de costura, entrena la ment, lectura en veu alta...) a la sala gran. Un cop al trimestre podrem compartir l’hora del dinar amb la gent del barri al Club del tàper i en època d’exàmens haurem de córrer per poder agafar un lloc a les taules per estudiar.\nEn definitiva, els espais de trobada són llocs d'on sempre ens emportarem alguna cosa; siguin amistats, coneixement, experiències... o simplement haver gaudit d'una bona estona. No és poca cosa!


Antoni Segura: “El Ministeri d’Exteriors ha de ser al CIDOB” | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nAntoni Segura: “El Ministeri d’Exteriors ha de ser al CIDOB”\nBarcelona 26 GEN 2017 - 10:07\tCET\nANTONI SEGURA Catedràtic d’Història Contemporània. Nou president del CIDOB, think tank d’estudis internacionals. Carles Gasòliba hi renuncià al·legant pressions de la Generalitat per convertir el centre en un altaveu de l’independentisme\n"Bòsnia és un model de revisió de les fosses en una guerra civil", diu Segura. Carles Ribas\nPregunta. Com va anar la seva selecció com a director del Barcelona Centre for International Affairs (CIDOB)? Qui el ve a buscar?\nResposta. No sé què hi ha hagut darrere el procés perquè jo no hi era. Per part de la Generalitat se’m va plantejar si volia presidir el patronat del CIDOB. Seguiré fent la meva vida acadèmica, el càrrec no ho fa incompatible. Les meves responsabilitats són més aviat representatives. La tasca del president no és acadèmica. Crec que soc el primer de perfil acadèmic. De fet, estic acabant dos llibres: un sobre l’oficina de l’ONU per als refugiats palestins i un altre de 1995 que estic revisant sobre la història mundial des de la Segona Guerra Mundial.\nP. Estrena el càrrec amb la informació d’EL PAÍS sobre la sortida de la fundació del Ministeri d’Exteriors. N’ha parlat amb el ministeri?\nR. Per part del ministeri crec que seria un error marxar d’un think tank del prestigi del CIDOB. Oficialment no en tenim cap comunicació. A nosaltres el ministeri no se’ns ha adreçat, no se’ns ha dit que vulguin deixar el patronat del CIDOB. Poca cosa més puc dir excepte que ni m’agradaria ni voldria que marxés. El ministeri hi ha de ser, fins i tot li demanaria més implicació, equivalent a la de les altres institucions, no només econòmicament, a tots els nivells; que faci arribar els seus suggeriments, que participi més en activitats del CIDOB.\nP. Javier Solana continuarà com a president d’honor? La seva figura potser no és ben vista per l’Ajuntament de Barcelona o la Generalitat...\nR. He parlat amb ell aquest cap de setmana, al seminari celebrat sobre la pau a Colòmbia. Solana organitza un cop l’any aquest seminari, War and Peace. No n’hem parlat, d’això. Si les institucions consideren en el futur que cal replantejar-ho... però a mi no m’ha arribat res en aquest sentit. També dependrà de la voluntat de Solana, i tampoc m’ha manifestat res. Ni ha sortit el tema, ni el plantegem. No és un front que m’amoïni ara.\nP. Vostè ha defensat que el CIDOB posi focus en l’anàlisi dels conflictes territorials. Entén les suspicàcies que ha provocat?\nR. El CIDOB ha de continuar fent les coses que ha fet fins ara; ara estudia tensions, al mar de la Xina o a llocs de l’Àfrica. L’únic que vaig plantejar és que els think tank a vegades són referències en determinats temes, malgrat tocar gairebé tot el que és important. Hi ha think tanks als quals t’adreces per a determinats temes. Per on estem ubicats geogràficament hi ha quatre qüestions amb les quals valdria la pena que fóssim referents. Una d’aquestes és el que ha sortit als mitjans. Tenim un tema damunt la taula, amb independència del posicionament polític de cadascú. En les dues darreres dècades sorgeixen tensions territorials en estats democràtics, com al Quebec, Escòcia, Flandes, potser Irlanda del Nord per la qüestió del Brexit, perquè no volen estar fora de la Unió Europea i no volen tenir fronteres i aranzels amb la República d’Irlanda. És Catalunya, és el País Basc, fins i tot podria ser Baviera i d’altres regions. De la mateixa manera que s’estudien altres coses, és el moment de posar això damunt la taula, sense apriorismes i sense arribar a conclusions del que s’ha de fer. Per determinar per què es produeixen, quins motius hi ha, com s’arriba a la situació, les diferents reaccions dels governs... Resulta una mica sorprenent que, sent un dels territoris afectats, no s’estudiï un fenomen relativament nou però que existeix.\nP. Com voldria fer-ho de tal manera que el CIDOB mantingui el prestigi?\nR. Tinc una experiència petita però important: el 2013, al Born, vaig organitzar una trobada internacional: Construcció de nous Estats al món? Vam portar experts que van parlar del Quebec, de Flandes, d’Escòcia, fins i tot d’un cas tan particular com el de Groenlàndia a Dinamarca. Es van exposar els casos, les reaccions dels governs afectats. No és problemàtic fer això. El segon tema en què voldria fer incís al CIDOB és el nou model de ciutat i els seus reptes. Ens trobem amb una situació inèdita: Brussel·les queda molt lluny, i determinades funcions els Estats les han deixat de fer emparats per les directius europees. Però les àrees metropolitanes, fins i tot comarcals, han de fer front a necessitats del dia a dia i no poden esperar a Brussel·les. En el cas dels refugiats, dit planerament, ho han externalitzat. La UE paga i signa un conveni amb Turquia perquè aquesta aculli els refugiats. Els Estats han signat el conveni, però els refugiats continuen arribant a les ciutats. I també dic comarques o àrees metropolitanes, perquè tinc present el model italià, que està acollint refugiats en petites ciutats perquè és més fàcil integrar-los. Un altre problema, el de la pobresa energètica, queda lluny per als Estats. Són els ajuntaments que han de fer-hi front.\nP. Conflictes territorials i models de ciutat són assumptes cabdals per a Generalitat i Ajuntament. Li demanen que hi faci incís? I el populisme, que també observem aquí, li demanen que el CIDOB l’estudiï?\nR. No només em demanen aquests patrons; és normal i tenen dret a demanar. Per això dic que el ministeri s’ha d’implicar més, i que demani més! El tema del populisme queda implícit en les tensions territorials; és evident que hi ha un component d’aquesta mena, a favor o en contra, i probablement molt més present en el repte de les noves ciutats. Perquè determinades respostes dels poders locals, pel que fa a immigració o a la pobresa energètica, també provoquen reaccions populistes en un sentit o en un altre.\nP. Quins són els dos altres focus d’estudi que el CIDOB ha de subratllar?\nR. El tercer focus és l’Orient Mitjà. La majoria de conceptes que estem fent servir, si estirem del fil, ens porten a un mateix lloc, la inestabilitat política a l’Orient Mitjà, un dels temes que més ha treballat el CIDOB. Però hem de focalitzar-nos més, perquè probablement és el que ens condiciona més la vida quotidiana... El darrer tema a destacar és l’Amèrica Llatina: és el que tinc menys perfilat, i un dels més ben desenvolupats al CIDOB, però cal donar-li més visualització. Les relacions amb l’Amèrica Llatina són innegables, per part de Catalunya i d’Espanya, per això ens ha de ser un tema proper, i més amb la immigració actual.\nP. S’ha perdut l’oportunitat de convertir Barcelona en el centre d’estudi i diàleg de la Mediterrània?\nR. Vaig participar el 1995 al Fòrum Civil del Procés de Barcelona. Després d’allò, Barcelona va perdre l’oportunitat de convertir-se en l’eix de l’estudi de la Mediterrània. Va ser manca de visió política de futur, segurament lligada al canvi de govern en els primers moments del president Aznar. Es va tancar la finestra perquè Barcelona fos el centre dels estudis de la Mediterrània.\nP. Hi ha opcions de construir el lideratge de Barcelona en aquest àmbit?\nR. Ara és difícil. S’haurien d’haver destinat més recursos. Fins i tot diria que pot ser tard. Es van perdre uns moments decisius i que eren idonis. A vegades hi ha una manca de visualització d’aquests centres, de l’Institut Europeu de la Mediterrània (IEMED) o de la Unió per la Mediterrània (UpM). La seva influència queda curta. Estic convençut que la majoria de gent no sap per què hi ha tantes banderes al Palau de Pedralbes [és la seu de l’UpM].\nP. Al seu darrer article a El Punt Avui comparava la memòria històrica dels morts de la Segona Guerra Mundial arreu d’Europa amb els de la Guerra Civil espanyola. Hi escriu: “L’excepció és l’Estat espanyol, que vuit dècades després de la Guerra Civil ha estat incapaç de rescabalar la memòria —i les despulles que segueixen en fosses comunes— de les víctimes de la brutalitat repressora del franquisme. Una raó més per exigir el dret a decidir”. Quin model posaria de revisió en una guerra civil?\nR. Bòsnia. A Bòsnia s’han recuperat les fosses, s’han dignificat, fa poc vèiem l’exemple de Srebrenica.\nP. A Srebrenica hi ha ara un alcalde serbobosnià que des de la comunitat musulmana se’l critica per etnicista.\nR. Però s’ha fet molta feina, i és un conflicte que va passar fa 22 anys. Aquí n’han passat 80 i estem com estem. I quan dic el dret a decidir, terme del qual n’estem abusant, vull dir que volem decidir rescabalar la memòria d’unes víctimes. Pel que fa a les fosses, és clar que Espanya és un cas singular al món. Països com l’Argentina o Xile han fet els deures molt abans.


Pas endavant - Diari de Sant Adrià\n26/1/2014.- L'equip resol amb solvència a la pròrroga i demostra que ha madurat, resolent amb confiança finals ajustats que a principi de temporada s'escapaven.\nL’equip va sortir molt motivat davant un equip amb el que van perdre el primer partit de la temporada. Va controlar el primer quart (22-16), amb un inspirat Adrià Tort.\nPerò al segon quart, el Viladecans va reaccionar amb un parcial d’11-20 del mà de Vila, que va acabar la primera part amb 20 de valoració.\nA la represa, partit d’alternatives per arribar a l’últim quart amb tot per decidir. Ruben Pérez va aparèixer al parcial definitiu per trencar la defensa rival a base de triples. Però el rival també va estar encertat.\nAl final del partit, no li va pesar la responsabilitat a Adrià Tort, que va anotar els dos tirs lliures que empataven el partit. L’Ubsa va tenir la opció d’anotar el tir guanyador, però va fallar i tocava jugar la pròrroga.\nEl temps extra no va començar bé pels locals (5-0) encara lamentant el tir fallat. Però la reacció va arribar liderada per Sergi Gil i Adri Muñoz per sumar la quarta victòria consecutiva d’un equip que ha madurat i on tots els jugadors assumeixen responsabilitats que a principis de temporada espantaven.\nL’equip es manté a la zona tranquil.la de la classificació amb dos partits per davant contra rivals de la part alta. Dissabte a les 20h, prova de foc en la visita a una de les pistes més complicades del grup, la dels Lluïsos.\nArticle anteriorCompetint fins el final\nArticle següentL’Espanyol desperta contra el Sant Gabriel (2-0)


Banc dels Aliments de Catalunya: 10/01/2011 - 11/01/2011\nLos países europeos, en tiempo de crisis deben ser ejemplo de solidaridad\nEn el momento en que se empieza a discutir el programa de la Política Agrícola Común, ha surgido un problema colateral que puede descalificar la política de la Unión Europea. En la última reunión del pasado 20 de octubre, los ministros de Agricultura no aprobaron el “Programa Europeo de Ayuda a los mas necesitados” que se abastece de los fondos de agricultura, que se utilizan para la política social debido a una minoría de bloqueo compuesta por Alemania, Suecia, Reino Unido, Dinamarca, la República Checa y los Países Bajos mantuvieron su oposición a lo que los fondos asignados por la Comisión Europea y aprobados por el Parlamento. En la actualidad, 18 millones de pobres de una veintena de países se benefician de este programa de 480 millones de euros, que representan solamente un 0,92% de la PAC.\n"Esta es una prueba de egoísmo, en una Unión Europea en el que necesitamos la solidaridad", se lamentó el comisario europeo de Agricultura Dacian Ciolos. "Si estamos en solidaridad con los bancos debemos ser solidarios con los pobres. La postura de seis estados han prevalecido sobre el espíritu de solidaridad”.\nQue países representan la minoría de bloqueo?\nEn primer lugar es preciso definir las razones de los estados. En el cuadro adjunto, vemos que dichos países, con la excepción de Chequia, tienen todos ellos un PIB superior al resto. El ministro alemán Ilse Aigner, insistió el miércoles en que "No queremos una política social a nivel europeo". "Es un problema nacional que debe ser resuelto a nivel nacional", agregó el sueco Eskil Erlandsson. La minoría de bloqueo está constituida por países ricos.\nPero estos mismos estados, con la excepción de Chequia y Países Bajos, son los que tienen, una tasa de pobreza -antes de las transferencias sociales- superior a la española. Son países con un modelo con altas desigualdades sociales, amortiguadas por transferencias sociales, que generan una baja cohesión social, con una alta tasa de asistidos.\n(2) Previsión reforma de la PAC. Massot\nEn estos países está creciendo una fuerte corriente en su contra, por su baja efectividad. Los bancos de alimentos de los Países Bajos, Chequia, Reino Unido (Fareshare) y Alemania (Tafel), están surgiendo como respuesta a la ineficacia de un sistema, dónde las revueltas sociales callejeras ya se hacen notar. En cambio, en los países mediterráneos, como España, se compensan la falta de ayudas por la fuerza de la familia y su espíritu solidario realiza transferencias económicas a los miembros con dificultades.\nLos países de la minoría de bloqueo, son precisamente los más beneficiados por la Política Agrícola Común.\nEl Programa Europeo de Ayuda a los más necesitados y la Política Agrícola Común surgen del mismo presupuesto y precisamente los países de la minoría de bloqueo, son precisamente los más beneficiados por la Política Agrícola Común. En efecto, los agricultores alemanes y daneses perciben tres veces más que el español, los del Reino Unido casi cuatro veces, los de Suecia y Países bajos el doble y finalmente los de Chequia ocho veces mas! O sea que los países que perciben mas, son los menos solidarios. Pues se equivocan, los pobres al salir de la pobreza podrian ser consumidores de los Skoda Checos, del Whiskey del Reino Unido, del Gouda o el Masdam holandés, de la mantequilla danesa, del Volkswagen alemán y antes de casar-se se pasarían por el IKEA sueco. La solidaridad ayuda al desarrollo económico.\nEl Comisario Cioloş manifestó desesperado al final de la reunión:\n«Estoy muy decepcionado por el hecho de que el Consejo no haya sido capaz de desbloquear nuestro programa alimentario a favor de las personas más necesitadas para 2012 y 2013. La Comisión Europea ha asumido hasta ahora sus responsabilidades y ha demostrado una gran flexibilidad para hacer posible que se alcance un acuerdo. Ahora hemos llegado a un punto en el que resultan obsoletos todos los argumentos técnicos o jurídicos utilizados por algunos Estados oponerse al programa. Quiero enviar un mensaje claro a los beneficiarios de este programa y a los bancos alimentarios, el de que la Comisión Europea mantiene su compromiso con este programa: aún estamos a tiempo de actuar, todavía hay tiempo para que los Estados miembros que obstaculizan esta decisión reconsideren su posición.\nEl escándalo, ya no es solamente por la falta de solidaridad con los más necesitados, sino también por el egoísmo en la defensa de unos privilegios que la Sociedad, el Parlamento y la propia Comisión ya no pueden entender. Quizás es por ello, que los ciudadanos de la Unión Europea sienten un desapego cada vez mayor por el modelo de la Unión Europea\nPublicat per Banc dels Aliments a 23:34 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nIncidència dels Bancs dels Aliments dins de l’economia\nLa situació actual de l’economia espanyola, ens porta a analitzar la pobresa i les accions que estan realitzant les entitats d’Interès social, i així descobrir una important aportació dins de l’economia. En aquestes notes valorarem les accions realitzades pels Banc dels Aliments per lluitar contra la pobresa i les valorarem pel cas del Banc dels Aliments de Barcelona. Els Bancs dels Aliments d’Espanya distribueixen unes 90.000 tones d’aliments. Això suposa una distribució d’aliments entre els pobres amb un valor estimat mig de 1,5€/kg que representa un valor total d’uns 120 milions d’Euros per a tot l’Estat. El Banc dels Aliments de Barcelona distribueix unes 10.000 tones (previsió 2011) valorades en 15 milionsd’euros, representant una important realitat a tenir en compte dins dels instruments d’ajuts a la pobresa de Catalunya. Els Bancs dels Aliments que varen ser fundats ara fa 24 anys al Estat, essent el primer el de Barcelona, han anat assumint les característiques d’una mitjana empresa. Actualment representen la clau de volta de la “Cadena solidària”, que parteix de les indústries alimentàries i acaba en el suport als més desvalguts. És per això, que aprofundirem una utopia feta realitat, com un model diferent de la resta d’empreses, analitzant els diferents factors originals que defineixen el seu rol dins la societat, i de quina forma incideixen dins de l’economia catalana. En resum els bancs dels aliments:\n- Representen una important eina de lluita contra la pobresa.\n- Generen riquesa a partir dels aliments consumibles, però no comercialitzables.\n- Redueixen les despeses del sistema productiu alimentariç- contribueixen a la reducció de les emissions de diòxid de carboni.\n- Supleixen les dificultats dels sistema públic en la distribució d’aliments als més necessitats.\n- Representen una resposta anticíclica als problemes de la fam, especialment en temps de recessió econòmica.\n- Redueixen els costos de distribució d’aliments als més necessitats.\n- Dinamitzen les transferències privades en forma d’aliments vers els pobres.\n- Suposen un mètode original de de solidaritat social, especialment en temps de crisi de valors.\n- Són reconeguts com institucions al servei de la societat.\n1.- Àmbit d’actuació dels Bancs dels aliments\n1.1.- Situació de la pobresa a Catalunya.\nLa Unió Europea ha unificat els criteris estadístics a fi de comparar la situació de la pobresa en els diferents països d’Europa. Les persones en situació de pobresa son les que tenen uns ingressos per sota del 60% de la mediana. En realitat aquesta definició ve a definir els diferents models estructurals d’ingressos segons cada país o regió estudiada. Aquestes dades varien també segons la qualitat de l’enquesta i de la importància de les transferències socials de cada país. A partir d’aquestes dades no es pot valorar l’evolució de la pobresa, només l’estructura dels ingressos.\nEl percentatge de persones amb risc de pobresa entre 2005 i 2009 pràcticament no varia. En tota la Unió Europea, el risc de pobresa se situa entre el 16/17%.\nA Catalunya entre el 17/18% i a Espanya pràcticament sempre se situa als environs del 20%.\nSi tenim en compte aquestes dades (2009), l’actual crisi econòmica no hauria tingut efectes especials sobre la pobresa.\nL’Institut d’Estadística de Catalunya calcula la situació de la pobresa amb la mediana segons el llindar de Catalunya. El INE, que és qui la tramet a Eurostat, ho fa amb la mediana de tot l’Estat. El llindar es basa en el 60% del valor de la mediana dels ingressos disponibles anuals equivalent de les persones. La taxa de risc a la pobresa és el percentatge de persones que queden per sota d'aquest llindar. El 2009, el llindar de pobresa a Catalunya per les llars d’una persona era de 8.992 €/any (749,3€/mes) i per llars amb dues persones adultes i dos infants era de 18.883 €/any (1.573,5€/mes).\nA Catalunya hi ha un milió i mig de persones de forma permanent es troben sota el llindar de la pobresa i perceben menys de 749,3€/mes per a llars d’una persona sola i de 1.573,5€/mes per llars de dos adults i dos infants.\n1.2.- Situació del atur a Catalunya.\nLes dades sobre l’atur, en canvi, són molt més significatives, ja que l’atur ara és de llarga durada i per tant incideixen directament en l’augment de la pobresa. En la portada hem preferit utilitzar aquestes dades, ja que reflecteixen millor la conjuntura, al basar-se en les declaracions realitzades en les oficines d’atur. La seva debilitat és que tampoc tenen en compte la realitat de les persones en economia irregular. A Catalunya, l’atur estructural se situa entre el 6 i el 7%, que és el que correspon a les adaptacions dels sectors econòmics a les noves situacions, i és el que hi havia els anys 2005-2007 ,afectant a un col•lectiu d’unes 250.000 persones. El 2008 ja es deixa notar la crisi, primer de la construcció amb un 9% d’aturats, el 2009 salta al 16% i finalment 2010 ja s’apropa al 18%. En tot cas, estar aturat no vol dir entrar en risc de pobresa, ja que es disposa temporalment d’una transferència social per fer front a la manca de feina. Però quan la economia no proposa nous llocs de treball, la situació s’enquista. És cer, que en els primer semestre de 2011, l’atur no ha augmentat, però tampoc s’ha rebaixat, excepte durant els mesos d’estiu en que el turisme ofereix llocs temporals de treball.\nA finals del 2010, les persones declarades oficialment en situació d’atur eren d‘uns 571.000 aturats. En els darrers 3 anys (2007/2010) el nombre d’aturats de Catalunya ha augmentat un 200%, es a dir s’ha triplicat, situant-se actualment en un 18% de la població activa.\n1.2.- Els nous rostres de la pobresa: les persones invisibles estadísticament.\nEn els darrers anys, les persones que s’apropen a les entitats benèfiques (que ara s’anomenen d’interès social) han canviat de rostre. En totes les ciutats ,és freqüent trobar persones, majoritàriament immigrades - es distingeixen pel color de la pell, més o menys torrada - que recorren sense parar els carrers amb carretons carregats d’andròmines, tot burxant contenidors i cercant l’oportunitat d’una desferra, d’un residu aprofitable. Els fils de coure són els més apreciats pel seu interessant valor en el mercat. També podem trobar, en les cantonades més turístiques, els “ top manta”, venent les coses més variades i que, en cas de visites intempestives, aixequen amb rapidesa la parada, per retornar quan la maror ja ha passat. Algú anomena aquesta activitat, economia irregular, d’altres els defineixen com els sense papers, uns quans els utilitzen (els exploten ?) com ma d’obra barata evidentment sense contracte. Les situacions són molt variades. En tot cas, com ja hem vist, existeixen i viuen a Catalunya, són ben visibles i no tenen esperances d’un món millor.\nSón pobres, però - pitjor que això - són invisibles, sense drets, i viuen amb l’amenaça permanent d’expulsió, la seva vida penja d’un fil, a vegades d’un fil de coure.\n2.- Generen riquesa a partir dels aliments consumibles, però no comercialitzables\nEls Bancs dels Aliments tenen com a missió prioritària la lluita contra el malbaratament. Les normatives estrictes fan que les dates de consum preferent i de caducitat s’adaptin amb dificultat a la complexitat de la cadena de distribució dels aliments, que exigeix disposar d’aliments amb temps suficient.\nEn la mesura que els aliments s’apropen a dites dates queden exclosos de la comercialització, i són tramesos als Bancs dels Aliments que ràpidament els distribueixen pel seu consum immediat.\nPerò hi ha moltes altres causes en que un aliment no es pugui comercialitzar: manca o excés de pes en relació a allò etiquetat, un idioma inadequat per a la seva comercialització, assaigs de nous productes, manca temporal de mercat, estacionalitat del consum, finalització d’una promoció....\nLa distribució que realitza el Banc dels Aliments de Barcelona representa generar una nova riquesa a partir de invenuts. Els productes procedents de les indústries, distribució i de tot el sector de la cadena alimentària, suposen unes 4.000 tones i es valoren en uns 6 milions d’Euros.\nLa generació de riquesa es valora en uns 6 milions d’euros.\n3.- Redueixen les despeses del sistema productiu alimentari\nEn el cas de que els productes no siguin destinats al Banc dels Aliments, les empreses els haurien de destruir, pagant les degudes taxes a l’Administració, així com les despeses per la seva eliminació; sovint el cost de destrucció equival al cost de producció, degut a la complexitat de destruir,el producte, així com els envasos i els embalatges.\nActualment en la major part de països d’Europa hi ha un Banc dels Aliments a cada província del Estat i del estranger; això fa que les indústries no precisin de logística pel seu reagrupament i destrucció. La logística és un dels costos que van creixent, ja que la distribució en el quilòmetre zero (a les ciutats), és un dels més cars. Es calcula que els costos de destrucció poden suposar com a mitjana del 10% del seu valor.\nEs considera, doncs, un estalvi d’uns 600.000 Euros, pels 4.000.000 quilos rebuts pel Banc dels Aliments procedents de les indústries, la distribució i de tota la resta de la cadena alimentària. A més, les donacions als Bancs dels Aliments permeten desgravar un 35% del cost de producció; això representaria un valor d’uns 1,6 milions d’Euros (35% sobre 4,7 milions del valor de les donacions que sol•liciten certificat).\nLa reducció de la despesa seria doncs de 2,2 milions d’Euros.\n4.- Reducció de les emissions de diòxid de carboni (CO2)\nTot producte que es destrueix i va a l’abocador representa una emissió important de diòxid de carboni,\nque avui dia està penalitzat per la societat i és d’obligatori compliment en el compromís assumit pels Estats més avançats per tal de lluitar contra el Canvi Climàtic i l’efecte hivernacle, doncs pot provocar greus perjudicis a l’economia així com a la salut de les persones.\nSi tenim en compte que els productes que es distribueixen tot evitant la seva destrucció representen unes 4.000 tones i es considera que cada tona d’aliments allibera 4,5 tones de CO2, suposa que el Banc dels aliments de Barcelona evita l’emissió de 18.000 tones de CO2 anuals. Aquesta és la nostra humil participació al greu problema de les emissions de CO2, que només a la Ciutat de Barcelona (desdes 2008) representen 4.053.765,5 tones de CO2-considerant el mix elèctric de Catalunya, valor que es tradueix en una ràtio de 2,51 t/hab any .\nActualment el dret d’emissió de CO2 es cotitza a 12€/tona; que representen 216.000€en concepte d'externalitats (serveis realizats a la societat i no cobrats) pel total de tones que s'han evitat que vagin al abocador.\nLa reducció d’emissions de CO2 per el 2010 representa un estalvi de 216.000€,\n5.- La distribució d’aliments als més necessitats, realitzada pels Bancs dels Aliments és més rendible que la realitzada pel sistema públic.\nEl sistema productiu actual es troba en constant canvi, generant un atur estructural important, especialment en economies com la nostra, que es basa en una important participació de ma d’obra no qualificada. L’atur representa no solament un greu risc d’exclusió social, sinó que a més suposa un cost afegit a la societat, que ha de desviar part dels seus recursos destinats al creixement vers la suavització de les condicions de la pobresa. Els Bancs dels Aliments localitzats en totes les províncies del Estat, ajuden a fer front a la pobresa, distribuint, a les entitats d’interès social, els aliments que recuperen, així com els que es reben mitjançant donacions o bé directament de l’Administració.\nActualment prop d’un 40% dels aliments distribuïts pels Bancs procedeix dels excedents alimentaris de la Política Agrícola Comuna. L’Estat s’estalvia els elevats costos de distribució i aconsegueix una distribució justa a partir de les entitats especialitzades en la lluita contra la pobresa. Aquest capítol és de difícil valoració, i per tal d’evitar duplicitats amb d’altres apartats s’hi aplica solament un 20% del Valor d’allò distribuïts. Pel cas de Barcelona es distribueixen 10.000 Tones, que representen un valor de 15 milions d’Euros. Val a dir que aquest programa està en greu perill de continuació, pel canvi de política europea, promoguda per diversos Estats del Nord.\nL’acció subsidiària del Banc dels Aliments de Barcelona es valora en uns 3 milions d’Euros\n6.- Resposta anticíclica dels Bancs dels Aliments, específica en temps de crisi.\n.......A l'agost de 2011 s'ha incrementat la xifra de persones sense feina en 14.000 i el nombre total d'aturats torna a rondar les 600.000 persones. En percentatge, l'atur creix a Catalunya el doble que en el conjunt de l'Estat. El sector que més creix és el dels serveis. Aquí s'inclouen els contractes de temporada relacionats amb la restauració. Els sindicats també destaquen que l'augment de l'atur és simplement un reflex de la recessió econòmica .........\nAquest apartat és de vital importància, precisament en els moments de crisi actual. Ara hem de fer front als problemes estructurals de la nostra societat, a més de l’atur conjuntural que estem travessant des de ja fa prop de 3 anys. Els Bancs dels Aliments han realitzat un esforç addicional per tal de trobar noves fonts de subministrament, amb un augment progressiu de les quantitats distribuïdes.\nL’objectiu és el de fer front al terrible augment a la demanda d’ajuts, d’una cruesa que exigeix respostes immediates. Ara és quan els Bancs dels Aliments realitzen una acció d’especial valor econòmic i solidari. Ja no es tracta només de lluitar contra la pobresa, sinó que a més representa evitar l’exclusió social,que pot provocar greus perjudicis pel futur del rellançament d’una societat productiva i arrelada.\nCal també tenir especialment en compte que una part important de la pobresa i de l’atur prové de la immigració, que en bona part ha assumit els treballs menys remunerats i on la integració és la peça clau per aconseguir establir unes bases fermes pel creixement futur de la societat.\nLa resposta del Banc dels Aliments en temps de crisi representa un dels principals valor ètics de la seva lluita.\n7.- Redueix els costos de distribució d’aliments als més necessitats.\nEls costos de distribució són variables segons el tipus de producte. Els productes que precisen d’una adequada xarxa de fred, i data de caducitat propera, tenen un cost molt més elevat, que els productes secs envasats. En el quadre adjunt es relacionen les dades dels costos per quilo del Observatori de preus del “Ministerio de Medio Ambiente y Medio Rural y Marino” del Govern del Estat espanyol, per la poma Golden que precisa magatzematge de fred, els costos de la campanya de distribució dels productes adjudicats dins del programa europeu pels pobres i el genèric dels Bancs dels Aliments.\nUna de les accions que realitza el Banc dels Aliments de Barcelona és la distribució del “Pla Europeu d’Ajuda als més necessitats”. El 2010 va distribuir 3.751 tones d’aquest programa. Per tal de portar-ho a termini, els Bancs dels Aliments reben del FEGA, responsable del Projecte a nivell d’Estat, 14 € per tona, però el cost del mercat és de 33,4 €/tona. A més, el Banc dels Aliments no només realitza la distribució sinó que a més controla l’adequada assignació dels productes als més necessitats. El cost total de dit programa pel Banc dels Aliments de Barcelona, una vegada deduïda l’aportació del Estat, seria de 51€/tona (191.301€/total)\nAquesta acció del Banc dels Aliments de Barcelona representa l’estalvi per el Estat de 191.301 €.\n8.- Una resposta de la societat a la crida per assumir els problemes social col•lectius: dinamitza una transferència de capital vers els pobres\nUna de les fonts que darrerament el Banc dels Aliments ha promogut és el de les captes socials. En efecte, ja fa més de 15 anys que el Banc dels Aliments de Barcelona va iniciar un programa de formació a les escoles sobre la realitat de la pobresa “d’Aquí i Avui”.Aquestes accions formatives finalitzaven en unes pràctiques al Banc dels Aliments i en una capta entre tots els nens de l’escola. Posteriorment es van promoure les captes en les empreses, i fins i tot en locals administratius entre el personal laboral, que sovint era complementat per la pròpia empresa. Finalment, el Banc dels Aliments realitza captes als supermercats (operació quilo) i altres captes públiques.\nPotser els més coneguts darrerament, són el que es va realitzar amb el Barça aquesta primavera, i la Gran Recapta que ja es tradició realitza a la tardor. A més, hi ha una colla de captes que es realitzen de forma repetitiva en salons de l’alimentació, fires de productes de consum, reunions col•lectives...\nCal destacar també les donacions que es realitzen on-line. Les donacions populars d’aliments varen suposar el 2010, unes 1.000 tones. La solidaritat de les persones ve a substituir l’incapacitat de la fiscalitat per tal de redistribuir els costos socials i assumir els problemes de la pobresa. Els Bancs dels Aliments han proposat que s’incentivés la desgravació de les donacions per lluitar contra la pobresa, pujant-les d’un 35% al 50%, com així va ser aprovat pel Senat i tramés al Govern del Estat espanyol, .....................que no ho ha assumit encara.\nLes donacions rebudes mitjançant les captes suposen un traspàs de riquesa entre classes socials d’uns 1,5 milions d’Euros.\n9.- Un mètode per lluitar per la defensa de la utopia, en uns moments de crisi de valors.\nEls banc dels aliments han construït la cadena solidària, que permet consolidar una estructura d’ajut permanent. La posta a punt “d’una Xarxa de Fred”, ha permès equipar les entitats benèfiques per tal de posar-les en normes, i així de rebre nous productes en creixement. Tot això ha estat possible fent una crida al voluntariat. Els 150 voluntaris que treballen al Banc de Barcelona suposen una resposta positiva contra les acusacions de manca de solidaritat de la societat en la participació en el tractament dels problemes col•lectius.\nTambé és important la col•laboració de prop de 7.000 persones anònimes en les captes públiques. El Banc dels Aliments demana la mobilització de la societat per una acció concreta, clara i transparent. Per la seva carta fundacional, accepta la col•laboració de tothom sense cap discriminació. Actualment el voluntariat es molt variat i es nodreix bàsicament de recursos que no s’havien tingut en compte: jubilats, prejubilats, aturats, estudiants, titulats a la fi dels seus estudis, voluntaris per un dia.... Amb les administracions busca la complementarietat i suposa un element estratègic valuós al servei de la societat.\nDiversos fenòmens emergents de conflictivitat social molt variats proliferen arreu, degut a que “la crisi econòmica ha generat el caos” (S. Aguilar). Els disturbis de Tottenham al Regne Unit o els incendis de vehicles als suburbis de les grans ciutats europees són només uns punts visibles de patologies socials en creixement. Cal donar respostes integrant-los en una societat que cerca un nou futur, una nova ètica de viure, o millor per sobreviure.\nLa lluita contra la pobresa a partir del voluntariat te una alta valoració ètica\n10.- El Banc dels Aliments de Barcelona està reconegut com una institució al servei de la societat.\nEl Banc dels Aliments de Barcelona, participa en diferents fòrums oberts de lluita contra la pobresa i la exclusió social. Paral•lelament, es posa a disposició de la societat per a participar en tasques col•lectives d’integració. També garanteix una borsa d’aliments i de persones amb total disponibilitat en cas de situacions extraordinàries. Els Bancs dels Aliments van ser un dels primers a acudir amb aliments a socórrer els afectats del terratrèmol de Lorca. Des de Barcelona es va realitzar una transferència urgent, mitjançant el Banc dels Aliments de Múrcia (Cartagena). Així mateix col•labora amb les campanyes d’estabilització de preus agraris, en cas de forts excedents, a efectes d’estabilitzar les rendes.\nEn el Banc dels Aliments també es pot realitzar “la prestació social substitutòria per la redempció de penes”, afavorint la integració de persones i evitant despeses innecessàries al sistema. En el Banc dels Aliments no es discuteix la necessitat de motivació en el treball, ja que el voluntariat ho assumeix especialment. La força del Banc dels Aliments la constitueixen les entitats d’interès social, que es troben a la base de la seva acció. Aquest reconeixement de la notorietat del Banc dels Aliments, fa que sigui tingut en compte en les accions de “màrqueting amb causa”. La notorietat dels Bancs dels Aliments és molt elevada i el nivell de confiança també.\nL’acceptació dels valors ètics de la lluita del Banc dels Aliments és la millor recompensa que reben els voluntaris que hi participen\nPel que fa al Banc dels Aliments de Barcelona, es considera que la seva aportació a l’economia catalana es pot valorar en uns 13,5 milions d’euros a l’any. Però més important és que proposa una nova ètica, interpel•lant a les persones per tal que participin a la solució dels problemes col•lectius de tota la societat.\nEls problemes socials no solament són responsabilitat de les Administracions, sinó també de tots els ciutadans, en la mesura de les seves possibilitats.\nPublicat per Banc dels Aliments a 18:02 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: banc dels aliments, pobresa\nLos países europeos, en tiempo de crisis deben ser...\nIncidència dels Bancs dels Aliments dins de l’econ...


La llei del silenci masclista\n06 maig 2021 08:16\nMiguel Lorente Acosta | 09 abril 2021\nEl masclisme no vol que es parli de violència de gènere i per aconseguir-ho utilitza les estratègies més diverses. D’una banda, l'ultradreta, amb l’acompanyament freqüent de la dreta, diu que la violència de gènere no existeix i que s’ha de parlar de violència familiar o domèstica; i de l’altra, a nivell social, es critica que les dones parlin de les seves experiències de violència, com ha passat ara amb Rocío Carrasco, sota l’argument que s’està acusant un home de maltractador. És a dir, envien el missatge que no es pot parlar de violència de gènere en la societat, i que l’únic context en què es pot plantejar aquesta realitat és en el context judicial per intentar que allà s’amagui darrere d’allò familiar o d’allò domèstic.\nNo es diu res a fi que no es parli d’altres casos amb derivades judicials com, per exemple, 'els papers de Bárcenas', 'la situació de Puigdemont', o els 'abusos sexuals a menors', o tants altres temes socials amb una trajectòria que pot acabar o ha acabat als jutjats, i que són presents als mitjans de comunicació i a les xarxes diàriament. L’únic que importa és que no es parli de violència de gènere. Queda prohibit fer-ho per la 'llei del silenci masclista', però alhora des del masclisme sí que es pot acusar les dones del delicte de 'denúncia falsa'.\nAquesta estratègia té dues conseqüències:\nLa primera és evitar el debat social i la presa de consciència sobre una violència que es caracteritza per la invisibilitat, l’anonimat i la falta de consciència per part de la mateixa societat que hi conviu, i que pateix cada any 60 homicidis de dones de mitjana i més de 600.000 casos, sense que aquest resultat generi un nivell de coneixement sobre la seva transcendència i sobre el seu significat. És el que reflecteix el fet que només es denunciïn un 20-25% del total dels casos, i la demostració que la societat viu aliena a la seva gravetat enmig dels silencis i les negacions imposades, fins al punt que només el 0,2% de la població l’inclou entre els problemes greus, tal com recull el Baròmetre del CIS de febrer de 2021.\nLa segona és confondre la realitat social amb la resposta judicial. Una realitat que, d’entrada, queda reduïda als casos que arriben a les portes dels jutjats (en violència de gènere un 20-25% del total), i que després es redueix encara més en associar veritat amb condemna. L’actuació judicial no defineix la realitat, sinó allò provat, i la seva resposta es basa en la valoració dels elements de prova tenint en compte tots els principis que caracteritzen el dret penal, entre ells la presumpció d’innocència.\nPer tant, tal com recull la Memoria de la FGE de 2012 a la seva pàgina 642, no es pot prendre allò no provat com a no ocorregut, com explica al qüestionar l’associació que fa molta gent entre 'denúncia falsa' i 'sobreseïment provisional' o 'sentència absolutòria'. Una cosa és allò ocorregut i una altra allò que es pugui demostrar què ha passat.\nLa violència de gènere és un problema social amb moltes dimensions diferents, entre elles la judicial, però també la sanitària, la laboral, l’econòmica... i cal tractar-la com a tal problema social, no reduir-la i limitar-la a algun dels contextos en què se n’aborden les conseqüències, i encara menys fragmentar-la com si fossin qüestions distintes sense l’element comú de la dona que la pateix.\nL’argument que la dona que pateix violència no en pot parlar llevat que ho faci mitjançant una denúncia és fal·laç, ja que llavors tampoc podria referir-se a la seva situació en una consulta mèdica, o en el seu lloc de feina, o en qualsevol altra circumstància abans de decidir-se a denunciar, perquè si ho fes, algú podria dir que està acusant el seu marit o la seva parella.\nLes dones que pateixen violència de gènere tenen tot el dret a explicar les seves experiències vitals en les formes establertes, com passa en tants altres casos en els quals veiem víctimes d’altres delictes parlar del que han patit, sense que ningú faci l’associació directa entre relat i culpabilitat, ni tracti d’imposar un silenci generalitzat sobre el tema en qüestió, ni tampoc instrumentalitzi les seves paraules.\nEl relat d’uns fets fa compatible la veracitat de les dues posicions contràries, a falta de la demostració objectiva en el fòrum en què es dugui a terme aquest esmentat plantejament, sigui social, judicial o de qualsevol altre tipus.\nQuan algú posa una denúncia, qui la rep i qui jutja els fets actua considerant que allò que diu la persona denunciant i allò que diu la persona denunciada és veritat, altrament no hi hauria investigació ni judici i bastaria amb la paraula de la part que resultés més creïble. Però a la pràctica no és això el que passa, sinó que s’investiga i s’avança cap a la veritat mitjançant elements de prova que donen la raó a una o altra part. Mentrestant, les dues versions són creïbles, amb independència que hi hagi persones que es posicionin amb una o altra versió.\nÉs més, fins i tot en circumstàncies en què s’accepta que les dues versions son veraces, amb freqüència es prenen decisions en contra d’una d’elles sense qüestionar la seva innocència o la veracitat de la seva posició, com s’esdevé amb l’adopció de mesures cautelars. La violència de gènere no és diferent en aquest sentit, encara que sí que ho és en la falta de credibilitat que es dona a la paraula de les dones i en la seva posada en dubte des dels mites de la perversitat i la mentida.\nEl masclisme vol imposar la 'llei del silenci' a fi que s’uneixi a la 'llei de la invisibilitat' que ja va imposar fa segles, i d’aquesta manera poder aconseguir la seva anhelada 'negació de la llei de violència de gènere'.\nNo ho aconseguirà, avui les dones parlen de la violència que exerceixen els homes, i la societat escolta atenta per actuar-hi en contra i eradicar-la de la nostra realitat.\nMiguel Lorente: Doctorat en medicina, és especialista en cirurgia i mèdic forense. Trobareu els seus articles al Blog: https://miguelorenteautopsia.wordpress.com/\nFotografia: Manifestació a Palma dia 8 Març 2020. Autor: Biel Servera


Contigo cat – Rita Valero\n— Contigo cat\nContigo és un disc amb deu temes en què es constata el moment creatiu en el qual es troba Rita Valero. És el resultat d’un any de concerts i de viatges on ha anat perfilant el seu estil musical i també la forma expressiva de mostrar les imatges que ha anat captant al llarg del camí. Un estil de música que crea atmosferes.\nContigo és tota una declaració de principis. Té una doble interpretació: Contigo no es refereix només a compartir amb l’altre sinó també amb tu mateix, si estàs en harmonia amb tu, entres en contacte amb el teu do, la teva intuïció.\nMentrestant, en el musical, Contigo és la continuació natural de l’anterior àlbum de Rita Valero; si aquell era 100% autèntic, aquest és el seu còmplice, l’autenticitat compartida 100% amb tu, però sempre autèntica.\nTot el disc ha estat produït per Marc Martín, al costat de Santi Maspons, a Estudi La Vall, i masteritzat a Stering Sound (New York) per Alex Psaroudakis.\nÀlex Arza signa el disseny del disc i la direcció del videoclip del primer single. Joan Agramunt és l’autor de les fotografies de portada i interiors. BodyPaint a càrrec de Susana Puigsegur.\nA tots ells els hi devem aquest Contigo.


El FC Barcelona Lassa incorpora el base Alex Renfroe - FC Barcelona\nHomeSeccionsBàsquetPrimer EquipNotíciesEl FC Barcelona Lassa incorpora el base Alex Renfroe\nEl Club ha arribat a un acord amb el Bayern de Munic per incorporar el base nord-americà, amb passaport bosnià, que arriba lliure fins a final de temporada\nGregory Alexander Renfroe, de 30 anys i 1'91, és nou jugador del Barça Lassa fins a final de temporada. El base es trobava jugant la Lliga alemanya i l'Eurocup amb el Bayern de Munic i aquest dimarts ha passat les proves mèdiques i es posarà a les ordres de Georgios Bartzokas en la sessió vespertina de l'equip.\nRenfroe compta amb passaport bosnià i, per tant, no ocupa plaça d’extracomunitari, té experiència a la Lliga Endesa -Valladolid (2012/13) i Baskonia (2013/14)- i la passada temporada va signar unes mitjanes properes als 10 punts, 5 rebots i 5 assistències per partit tant en l’Eurolliga com a la Lliga alemanya.\nUna carrera a Europa\nFormat a la Universitat de Belmont, el seu primer equip a Europa va ser el VEF Riga el curs 2009/10. Des d’allà va fer el salt al KK Zagreb (2010/11) i de Croàcia va marcar cap a Itàlia, on va jugar al Brindisi. El curs 2012/13 el va fer a mitges entre Valladolid i Bamberg, mentre que el curs 2013/14 va jugar a l’Enisey Krasnoyarsk rus i va acabar la temporada al Baskonia.\nEl curs 2014/15 va fitxar per l’Alba de Berlin i va jugar dos partits contra el Barça Lassa en el Top 16. Finalment, l’estiu del 2015 va signar pel Bayern de Munic, equip amb el qual havia començat la temporada tant en competició domèstica com a l’Eurocup.\nDe la Fuente: “És un jugador intel·ligent”\nRodrigo de la Fuente, Mànager Esportiu del Barça Lassa, explica que Renfroe “és un jugador que compleix el perfil que busquem i que ha evolucionat molt al llarg de la seva carrera. Entén el joc, pot aportar direcció i punts en els moments en què l’equip ho necessiti”. De la Fuente, a més, explica que “és un jugador intel·ligent i capaç de sumar en altres facetes com en assistències o rebots. Coneix la competició i arriba en un bon moment de forma per poder integrar-se ràpidament a l’equip”.\nPrimer entrenament d'Alex Renfroe


Viatges pastorals del prelat al juliol i l'agost - Opus Dei\nMons. Fernando Ocáriz anirà a Espanya, Nigèria, Argentina, Bolívia i Paraguai per estar amb fidels i amics de la prelatura. Oferim les principals etapes del seu pròxim viatge pastoral.\nDel Prelat 24/06/2018\nDescarregar la imatge.\nCom el 2017, Mons. Fernando Ocáriz durà a terme els mesos de juliol i agost diversos viatges pastorals, que li permetran saludar a fidels de la prelatura, cooperadors i amics.\nA final de juny, el prelat anirà de Roma cap a Pamplona. El 13 de juliol visitarà el santuari de Covadonga, on concelebrarà l'Eucaristia amb l'arquebisbe d'Oviedo, Mons. Jesús Sanz, amb ocasió de l'Any jubilar marià del santuari. Tornarà a Pamplona, i el 19 de juliol anirà de Madrid a Lagos (Nigèria), país on romandrà fins al 26 de juliol.\nTornarà a Espanya i el 2 d'agost viatjarà de Madrid a Buenos Aires (Argentina). El 8 d'agost anirà a La Paz (Bolívia) i el 13 d'agost a Asunción (Paraguai). Aquest mateix dia s'aturarà unes hores a Santa Cruz de la Sierra. El 16 d'agost tornarà d'Asunción a Pamplona.\nL'1 de setembre participarà a la Jornada de la família al santuari de Torreciutat i, l'endemà, a les ordenacions sacerdotals de tres diaques de l'Opus Dei: Gabriel Robledillo, Javier Pérez i Emanuel Estrada. Pocs dies després tornarà a Roma.\nViatges pastorals del prelat al juliol i l'agost de 2017\n4. Missa d'acció de gràcies per la beatificació de Guadalupe a Sabadell\n5. El Papa demana un aplaudiment per a la beata Guadalupe\n7. Carta del Papa Francesc sobre la beata Guadalupe Ortiz de Landázuri


Duran i Lleida es reuneix amb el sector de la tonyina vermella a l'Ametlla de Mar - 08/04/2010 » La Cala RTV\nDuran i Lleida es reuneix amb el sector de la tonyina vermella a l'Ametlla de Mar\n08 . Abr, 2010 a les 14:32\nJosep Anton Duran i Lleida es va reunir ahir a l'Ametlla de Mar amb els representants del Grup Balfegó, empresaris locals del sector de la tonyina vermella, per tal de conèixer de primera mà la pesca, engreix i comercialització de la tonyina roja que duu a terme aquesta empresa calera.\nDuran i Lleida va visitar les instal·lacions acompanyat dels representants del Grup Balfegó, Manel Balfegó i Pere Vicent Balfegó, de l'alcalde del municipi, Andreu Martí, el regidor de Turisme, Antoni Montagut, i el diputat provincial Joan Josep Malràs.\nEl diputat de Convergència i Unió va voler transmetre, a través d'aquesta reunió, el suport al sector de l'encerclament de la tonyina vermella. "El diputat Jordi Jané, al Congrés, el Maldonado, al Senat, i tot el Grup Parlamentari de CiU hem donat suport al sector de la tonyina vermella. Jo mateix m'he reunit amb la ministra i ho fet davant els representants de les confraries de pescadors. Per tant, nosaltres donem suport a aquesta activitat, considerem que és vital per un conjunt de famílies que viuen de la pesca de la tonyina. Per tant, jo expresso el suport tota, de fet, la meva visita respon a una gestió prèvia que vaig fer i per això em van convidar", va explicar Duran i Lleida. El diputat de Convergència i Unió va afegir que "a més, la pesca de l'encerclament és la que garanteix aquelles prevencions ecològiques que, lògicament, molts sectors tenen respecte aquest tipus d'activitat".\nPer la seva part, l'alcalde del municipi Andreu Martí, es va mostrar satisfet amb el suport que ha demostrat sempre Josep Anton Duran i Lleida i Convergència i Unió. "Nosaltres com a grup municipal i, també, com Ajuntament pensem que com més suports tinguem en la defensa del sector pesquer i altres qüestions millor. Duran i Lleida com a portaveu del grup parlamentari al Congrés dels Diputats sempre ha estat informat i ha donat suport al sector de la tonyina vermella. Per aquest motiu ha volgut conèixer de primera mà l'opinió d'aquest sector a l'Ametlla de Mar i estem molt agraïts", va explicar Andreu Martí.\nA la tarda va continuar la reunió de treball i després el diputat es va traslladar a Tortosa.\n0 respostes a "Duran i Lleida es reuneix amb el sector de la t..."\nDescarrega'l (19,88 MB)\nalcalde, balfegó, ciu, duran i lleida, encerclament, reunió, tonyina, vermella


Illa culpa el procés de les crisis: “Preferien buscar una República imaginària” – CATzona\nIlla culpa el procés de les crisis: “Preferien buscar una República imaginària”\nEls darrers 10 anys s’han perdut i el procés és el principal culpable de tots els problemes derivats de la crisi immobiliària del 2008 i de la crisi de la Covid-19. Així de contundent i simple ha estat la conclusió a la qual ha arribat aquest dimarts el candidat del PSC, Salvador Illa, en una taula rodona amb els responsables del partit en Salut, Educació i Polítiques Socials.\n“Els Governs [independentistes] han tingut prioritats equivocades que es basaven en aïllar-nos del món i independitzar-nos. Totes les energies dels Executius han estat centrades en coses que dividien la gent i en buscar repúbliques imaginàries on màgicament tot aniria molt bé“, ha etzibat Illa.\nEl líder socialista també ha fet referència a la resposta que tant el govern de la Generalitat com el d’Espanya a la crisi del 2008, que al seu entendre va ser “equivocada” per basar-se en “l’austeritat, les retallades sostingudes en el temps i el deteriorament del sistema públic”. “I vull recalcar que aquests anys al Govern hi ha hagut partits que es diuen d’esquerres”, ha retret amb un punt d’ironia, en clara referència a ERC.\nAcompanyant el candidat hi havia els diputats Assumpta Escarp, Esther Niubó i Raúl Moreno, responsables socialistes en Salut, Educació i Polítiques Socials respectivament. Tots tres han dibuixat un escenari gairebé apocalíptic que, al seu parer, és resultat de la barreja entre les aspiracions nacionals i la incompetència de l’independentisme.\nDenúncies i propostes\nEscarp ha denunciat que “la ciutadania ha perdut serveis”, “han augmentat les llistes d’espera”, “els professionals han perdut la seva retribució i ha augmentat la seva precarietat” i s’han abandonat “les inversions en infraestructures i la digitalització” del sistema. Al torn de propostes, Escarp ha promès arribar al 7% del PIB en Salut en els pròxims 4 anys, que l’atenció primària tingui un pes del 25% en el pressupost de Salut -ara en té un 13%, ha denunciat- i un pla de xoc contra les llistes d’espera.\nNiubó ha acusat l’independentisme d'”oblidar les polítiques pilars de l’estat del benestar” posant com a exemple que la inversió de PIB en Educació està en el 2,8% “quan segons la llei hauria d’estar al 6%”. També ha recordat que l’alumnat pobre “repeteix tres cops més”. Igual que Escarp, al torn de propostes Niubó ha apostat per “l’universalització de les escoles bressol, potenciar l’ensenyament d’anglès i modernitzar i augmentar les places de Formació Professional”. També ha reclamat “desplegar” el pacte contra la segregació escolar.\nPer últim, Moreno ha criticat que “Catalunya ha estat la comunitat autònoma que més ha retallat i la que més lentament ha començat a revertir les retallades”. Com a solució, entre altres coses, ha promès coordinar-se millor amb els serveis d’habitatge, reforçar els serveis socials municipals i “intentar que el sistema sigui eficient”, fent esment a la crisi de les residències durant l’alerta sanitària.\nRèplica fulminant de Junts: envia a Estraburg la querella contra la Mesa\nTV3 discrimina RAC 1 i lloa Cat Ràdio: cas flagrant que denuncia un VIP de Godó\nColau crea un sistema de radars dins de Barcelona per controlar la velocitat\nTwitter bloqueja Alerta Solidària després de demanar aportacions pels detinguts