maig de 2016 – El Blog d'Harca\nA propòsit d'Alfons el Vell. Una ressenya\n31 de maig de 2016 by Frederic Aparisi\nL’estudi de les senyories i de les formes del poder feudal ha estat un dels principals temes de recerca de la historiografia medieval valenciana. El llibre que ací presentem, El condado de Dénia en tiempos de Alfonso el Viejo. Rentas y poder señorial, arreplega el bo i millor d’aquesta línia de treball. Com s’explica a la introducció (p. 11-16), el marc cronològic de l’estudi comprèn el període entre 1369, quan es conserva el primer llibre de comptes després de la guerra de Castella, i 1392, any de Continue reading →\nFer Harca (2) al Levante-EMV, 22-5-2016\n24 de maig de 2016 by Grup Harca\nDiumenge el diari Levante-EMV va publicar un article sobre el nostre llibre Fer Harca (2). nike scarpe 2017 Més històries medievals valencianes. Maglie Portland Trail Blazers Si sou subscriptors el podeu llegir còmodament en aquest enllaç o, Womens Nike Roshe One si no ho sou,\n17 de maig de 2016 by Ferran Esquilache\nEn el post anterior sobre el Cid ens havíem deixat la ciutat de València en mig d’una revolta interna que havia expulsat al-Qadir del poder. També ens havíem deixat els almoràvits arribant a Alzira i establint la frontera del seu imperi en el riu Xúquer. I, com a conseqüència de tot plegat, ens havíem deixat al Cid partint ràpidament de Saragossa camí de València per a fer front a ambdues situacions i intentar així mantindre la seua hegemonia sobre la ciutat i el territori que Continue reading →\nUna primera versió d’aquest treball va aparèixer al periòdic Levante-EMV el 4 d’octubre de 2015. Ara reprenc el tema per a ampliar-lo i modificar algunes qüestions. Poca cosa sabem del nostre protagonista, llevat que li deien Sanxo, Sanxo Llop. D’entrada, els seus orígens ens són incerts, per bé que el seu nom i cognom suggereixen més aviat que procedia d’algun indret de l’Aragó o, més rarament, navarrés o castellà. I això perquè, si bé és cert que el cognom que ha quedat és Llop i, de Continue reading →\n3 de maig de 2016 by Vicent Baydal\nLa basílica de Santa Maria d'Elx i una torre del palau senyorial d'Altamira, des d'un hort de palmeres Elx, actualment amb 227.000 habitants (en 1900 en tenia 27.000), és una de les poques ciutats del món que ha donat lloc a dos Patrimonis de la Humanitat de la UNESCO: el Palmerar, un vast conjunt d’horts de palmeres iniciat en època islàmica que configura l’oasi més septentrional del món, i el Misteri, una representació lírica de caràcter religiós i d’origen medieval, quasi única en la seua Continue reading →


PopArb, el festival de la gent normal (Bibiana Ballbè)\nPopArb, el festival de la gent normal\nBIBIANA BALLBÈ 11/07/2011 00:00\n260x366 Mazoni Lluís Gavaldà Els Pets Martí Maymó Manel Marc Lloret Mishima Aina Clotet Òscar Dalmau Pere Mas Manel Manel Nacho Umbert Inspira Manel Mazoni Lluís Gavaldà Els Pets Martí Maymó Manel Marc Lloret Mishima Aina Clotet Òscar Dalmau Pere Mas Manel Manel Nacho Umbert Inspira Manel\nArribo a les dotze del migdia. El sol en el punt més alt, l'asfalt desafiant. Aparco a la porta del festival més esperat: el PopArb, referent i marca de prestigi. Mentre des de la dreta m'arriba la veu de Mazoni fent proves de so, a l'esquerra veig Lluís Gavaldà, que creua el carrer sense mirar. És la seva primera vegada al PopArb: No t'hi han convidat mai? Per tocar-hi, no. Al PopArb, les noves generacions demanen pas. Els Pets acumulen 25 anys d'estoica carrera, un menys dels que té d'edat Martí Maymó, el baixista dels cap de cartell, Manel. Quan un naixia, l'altre paria la seva primera cançó. Entre ells, respecte i una versió: No t'enyoro.\nEntro al recinte del festival. Per dinar, macarrons. Marc Lloret, membre de Mishima i un dels impulsors del PopArb, se'ls menja dret a la barra on hores més tard començaran a circular combinats. Al punt de les 12, quan els músics van passant per provar, falten 9 hores per trobar-me l'Aina Clotet sopant, 10 per preguntar-me on és l'Òscar Dalmau -sempre fidel al festival-, 11 per robar el primer gintònic al periodista Pere Mas i 12 per veure els Manel tocant. El PopArb és un festival mesurat. Res de masses, ni caminades, ni concerts a la mateixa hora: tu arribes a Can Cassó i et deixes portar. És assumible i molt familiar. Un festival fet aquí i amb gent d'aquí.\nAixò no és un festival\nDesprés de dinar, els bars del poble s'omplen de gent: l'ambient es comença a escalfar. A les tres, els Manel arriben al recinte per fer les proves de so. Vénen de Menorca, porten avarques, han dormit poc i estrenen pentinat. I de damunt l'escenari principal, a l'última fila del concert del Nacho Umbert als jardins de Can Torres: el Pop Arb és això, ara et vinc a veure a tu, ara pujo a l'escenari jo. Molt pantaló curt, xancleta i ganes d'estiu. Aviat començaran a circular vasos de plàstic, polseres de colors i acreditacions penjades al coll. L'ambient és festiu, però relaxat. Quan sonen els primers acords d'Inspira, me n'adono: el PopArb és un festival que no és un festival. Els concerts es veuen bé i sonen millor; la cervesa és bona i l'ambient es deixa respirar.\nLa nit esclata\nQuan es fa fosc el backstage s'omple sense quedar ple a vessar. A diferència dels grans festivals on no veus cap dels artistes del cartell, aquí hi són tots. Comparteixen actituds, tarannà i saber estar. Regnen la discreció, la normalitat i les bones maneres. No hi ha lloc per a cap estridència, ni tan sols en la forma de vestir: tots units en un mateix to. Tots es coneixen i tots parlen català. No hi ha barreres lingüístiques ni culturals. Se saluden i es conviden a copes que no han de pagar. A l'escenari, els Manel toquen amb seguretat. El públic entona les cançons amb educació, sense histèries ni groupies descontrolades. A les primeres files s'hi està ample i calmat. Tot discorre amb normalitat. I llavors toquen la versió que ho confirma: Common people , de Pulp. El que us deia, el festival de la gent normal.


El secretari general del COE, Víctor Sánchez, estarà al capdavant dels Jocs\nVíctor Sánchez assumirà la representació institucional dels Jocs.\nL’organigrama de l’esdeveniment canvia i Javier Villamayor deixa de ser la cara visible\nActualitzada 01/02/2017 a les 17:57\nVíctor Sánchez, secretari general del Comitè Olímpic Espanyol, serà el nou responsable de la part operativa de l’organització dels Jocs Mediterranis 2018. Tal com avançava aquest diari, ahir, el fins ara coordinador general dels Jocs, Javier Villamayor, deixa d’encarregar-se del dia a dia de l’esdeveniment, però mantindrà la tasca de representació institucional, és a dir tota la part d’infraestructures i de patrocinis. Així doncs, el Comitè Olímpic Espanyol s’encarregarà, a partir d’ara, de l’organització esportiva de Tarragona 2018, que deixarà de tenir un polític al capdavant.\nEl secretari general del COE, Víctor Sánchez, serà el responsable del dia a dia dels Jocs, com ara les relacions amb les federacions i de tota la part operativa de l’esdeveniment. Per altra banda, Javier Villamayor perd pes en l’organigrama dels Jocs i assumirà, que també ho feia ara, la part més social del projecte. Segons ha explicat Villamayor, «amb aquestes modificacions, el projecte surt reforçat i és un valor afegit. No ho hem fet abans perquè el 2016 era un any olímpic». Villamayor també ha confessat que posar un perfil polític al capdavant de l’esdeveniment no va ser una bona idea. «Que hi hagi algú de la solvència de Sánchez permetrà un canal de via directa amb les federacions i també que no hi hagi un element fàcilment criticable, ja que fins ara hi havia un polític al capdavant, que era jo».\nVillamayor continuarà al capdavant de l’àrea d’infraestructures i seguiment, però deixarà d’encarregar-se d’aspectes com per exemple, el marxandatge o l’oficina de Tarragona 2018. Això, a partir d’ara, serà feina de Víctor Sánchez. Segon Villamayor, aquesta decisió es va prendre de manera conjunta entre Madrid i Tarragona.\nA l’espera de la comissió\nL’equip de govern anunciarà als portaveus dels diferents grups municipals aquest canvi estratègic en l’organigrama dilluns vinent, durant la primera sessió de la comissió informativa de seguiment dels Jocs Mediterranis. Alguns portaveus han lamentat públicament que s’hagin d’assabentar d’aquestes notícies per la premsa. Pel que fa als treballadors de Tarragona 2018, haurien conegut el canvi al mes de desembre, quan van rebre una carta amb la informació.


Locazione Turistica Gocce di Capri.3 Massa Lubrense Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n-, Termini, Massa Lubrense, Itàlia, 80061 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Massa Lubrense, no busqui més enllà de Apartment Termini Province of Naples 2. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nApartment Termini Province of Naples 2 també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Massa Lubrense. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha habitació familiar.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, TV satèl•lit/cable, cuina americana, plat de dutxa a cada habitació. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de piscina exterior, parc infantil. Apartment Termini Province of Naples 2 és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Massa Lubrense.\nCal que informeu el Locazione Turistica Gocce di Capri.3 de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Interhome t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. En arribar, cal abonar un dipòsit de 100 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


Esquerra Republicana celebra un acte de la campanya “Stop Bretxa salarial” al barri d'Hostafrancs - EL3\nEsquerra Republicana celebra un acte de la campanya “Stop Bretxa salarial” al districte de Sants-Montjuïc\nEsquerra Republicana de Catalunya va celebrar el passat dijous el segon acte de la campanya “Stop Bretxa Salarial”. Elisenda Alamany va ser l’encarregada de presentar-lo als assistents que s’hi van acostar, al carrer Diputació amb el carrer Creu Coberta.\nDurant l’acte, es van ensenyar unes diapositives en què es mostraven diferents professions i el públic hi participava dient-hi a quin gènere atribuïen cadascun dels oficis que s’hi proposaven. També es va gaudir de l’actuació musical de l’Escola de Música Jam Session.\nEl tema central de l’acte és posar fi a la bretxa salarial, i fer difusió de la importància de posar èmfasi en aquest aspecte. “La bretxa salarial és una discriminació que existeix en el món laboral, però de vegades es confon amb la discriminació salarial. La bretxa salarial no vol dir que els homes i les dones en una mateixa feina cobrin diferent, això ja és il·legal. La bretxa salarial és aquella diferència que hi ha entre el salari mitjà de les dones i els homes”, apuntava Elisenda Alamany.\nMalauradament, el temps no va acompanyar i no es va poder complir amb tot el programa. Alba Alfageme, psicòloga especialitzada en victimologia i violència sexual, qui havia d’aportar el seu punt de vista no va poder intervenir arran de la suspensió de l’acte a causa de la pluja.\nAquest ha estat el segon acte de la campanya que està promovent Esquerra Republicana de Catalunya anomenada “Stop Bretxa Salarial”, una campanya que omple l’agenda amb múltiples actes arreu de Catalunya al llarg d’aquest 2022.


El tècnic diu que la seva única prioritat és recuperar el migcampista, que està lesionat, i ha assenyalat el director esportiu, Ramon Planes, com el portaveu del club per parlar de renovacions\nEFE Sant Adrià de Besòs Actualitzada el 16/11/2011 16:15\nEl tècnic de l'Espanyol, Mauricio Pochettino, s'ha desmarcat de la polèmica sobre la possible renovació del migcampista Javi Márquez, i ha apuntat que pel seu càrrec es preocupa del tema esportiu i necessita aquest jugador.\nL'entrenador blanc-i-blau ha subratllat que la seva única prioritat és recuperar el migcampista, lesionat en el turmell esquerre. "No em poso a pensar en altres temes, el que parlo amb ell correspon al dia a dia. Vull que estigui bé i que estigui tranquil", ha insistit el preparador argentí.\nA més, Pochettino ha assenyalat el director esportiu, Ramon Planes, com un portaveu més encertat per a l'assumpte: "La meva tasca és preocupar-me pels resultats, ell té un altre càrrec i ha de vetllar per interessos a mitjà termini".\nSobre el seu futur, el tècnic blanc-i-blau ha assegurat que ell no se centra en el futur i per això ara no pensa en una renovació més enllà de 2014.\nPel que fa al tema esportiu, l'entrenador ha destacat el potencial de la Reial Societat, pròxim rival espanyolista. "La classificació no està d'acord amb el seu joc i voldran guanyar davant la seva afició. Serà un partit difícil, hem d'igualar la seva ambició i la seva agressivitat. És un equip que juga molt bé i té bons futbolistes", ha dit.\nEn un altre àmbit, Pochettino ha reconegut que és "difícil" comptar aquest diumenge amb els lesionats Javi Márquez i Javi López.


Per: PAU ALTIMIRA\n42 / 190 €\nJa han aportat (25)\nAportant 16,50 €\nPau Altimira Marfà (Sabadell, 2002) és ballarí professional, que actualment treballa amb el Ballet Contemporani de Catalunya, i amb ànima humanística estudia a la UOC el grau en Humanitats. Després de dos anys d'escriure poemes per aquí i per allà, s'adona de tot allò que sense voler ha deixat per escrit. Així, doncs, premeditant i cuinant a foc lent ha creat el seu primer poemari: «Caurem». Aquest cul inquiet s'engresca a ordenar i a crear a través de les seves idees aquests versos d'inèrcia profunda i moguda.\nImport: 16,50 €\n1 Quorum = 16,50 €\nEstàs a punt d'aportar 16.50 €


Visita a Barcelona per Nadal i suggeriments de llocs pròxims a visitar | eluleka.cat\nVisita a Barcelona per Nadal i suggeriments de...\nRe #1: Visita a Barcelona per Nadal i suggeriments de llocs pròxims a visitar\nSi vas a Girona i decideixes anar amb cotxe, et recomanaria que visiteu el Museu Dalí de Figueres ( www.salvador-dali.org/ca/museus/teatre-museu-dali-de-figueres/visita-virtual/ ). Està a només 45 minuts de Girona en cotxe.\nEntre Barcelona i València els llocs que conec són: Tarragona, Port Aventura i Peníscola.\nTarragona durant l'Imperi Romà va ser una de les ciutats més importants de la Mediterrània i encara conserva moltes restes dels seus edificis com l'Amfiteatre Romà. Tarragona és una ciutat molt agradable per visitar.\nPort Aventura és un parc temàtic. És molt divertit i també té algunes atraccions per a nens petits (una de les seves àrees temàtiques està dedicada a nens petits, Sesamo Adventura). Els nens paguen entrada des dels 4 anys. A l'hivern està tancat, excepte les vacances escolars de Nadal, del 24 de novembre de 2018 al 6 de gener de 2019. Pots quedar-te als hotels dins del parc.\nPeníscola és un poble costaner molt bonic, amb muralles i un castell. A l'estiu és una destinació ideal per a famílies degut de les seves platges.\nUn altre lloc que he visitat, als afores de València, és l'Albufera. Un gran llac on pots donar un relaxat passeig en bot i observar aus.\nRe #2: Visita a Barcelona per Nadal i suggeriments de llocs pròxims a visitar\nHotels econòmics a Barcelona\nRe #3: Visita a Barcelona per Nadal i suggeriments de llocs pròxims a visitar\nRe #4: Visita a Barcelona per Nadal i suggeriments de llocs pròxims a visitar\nHola des d'Espanya,\n4-5 dies per visitar Barcelona és suficient.\nMadrid per Nadal està molt bé, però com dius fa molt fred i amb nens petits no t'ho recomano. Un altre inconvenient és que per Nadal hi ha molta gent i és difícil caminar pels carrers del centre de Madrid.\nUna ciutat que per Nadal no és tan freda i també és molt bonica és Sevilla. De Barcelona a Sevilla pots anar amb el tren d'alta velocitat ( AVE ) en 5 hores i quart. És més car que el tren normal que triga 11 hores i mitja, però el viatge és molt més ràpid i més còmode, especialment si vas amb nens petits. El tren AVE s'agafa a l'estació de Barcelona-Sants i arriba a l'estació de Santa Justa a Sevilla. He mirat a un lloc web per comprar bitllets de tren que faig servir habitualment i bitllets d'AVE per a les dates de Nadal, no es poden comprar encara, però pots veure els preus dels bitllets si consultes dates més properes ( www.viajeselcorteingles.es ). Per Nadal, a Espanya moltes persones viatgen en tren, especialment en trens d'alta velocitat per a celebrar el Nadal amb la família. Si decideixes anar en tren AVE a Sevilla des de Barcelona, per Nadal, has de comprar bitllets amb molta anticipació per evitar problemes.\nSi creus que Sevilla està massa lluny de Barcelona una altra opció interessant pot ser València. Amb tren AVE des de Barcelona hi ha 3 hores i 15 minuts. València té dues estacions d'arribada de l'AVE (Joaquim Soroya i Estació del Nord), pots baixar a totes dues, tot depèn d'on estigui el teu hotel, però has de saber que l'Estació del Nord està una mica més a prop del centre de València.\nValència és una ciutat que personalment em va agradar molt quan la vaig visitar, té diversos edificis únics com els de la Ciutat de les Arts i les Ciències dissenyats per un arquitecte espanyol de renom internacional, Santiago Calatrava ( Galeria Fotos València ). Una altra cosa bona de València si vas amb nens petits, és que té un dels millors aquaris d'Europa, l'Oceanogràfic i un zoològic molt maco, el BioParc.\nSobre el que comentes dels dies 24 i 25 de desembre, el 24 a Espanya és un dia normal (no hi ha res tancat), tot i que a les tardes si que tots els llocs tanquen una mica abans. El 25 de desembre només podràs passejar, està tot tancat.\nSalutacions des d'Espanya.\nMés preguntes sobre Barcelona


A Vila-real s'acaba el somni de deu anys de batalles europees\nL'equip groguet entra ara en el malson d'un descens a Segona\nNATALIA ARROYO Actualitzada el 15/05/2012 00:00\n260x366 A Vila-real s'acaba el somni de deu anys de batalles europees A Vila-real s'acaba el somni de deu anys de batalles europees\nEl 6 de juliol del 2002, amb només tres temporades -i no consecutives- a Primera Divisió, l'humil Vila-real va viure el seu debut en competició europea, en una ronda prèvia de la Intertoto contra l'islandès FH Hafnarfjordur. "Era una gran oportunitat per a un club que ha escrit la seva història futbolística des del 2000", destaca Víctor Muñoz, el tècnic que va consolidar l'equip groguet a Primera fa dotze anys i va encetar, ara en fa deu, el camí del Vila-real a Europa, un camí que no ha abandonat mai des d'aleshores. A més de tres estius jugant la Intertoto, el Vila-real ha acumulat cinc participacions a la UEFA (o Europa League) i tres a la Lliga de Campions. "Érem novells. Ara, en canvi, el Madrigal s'ha acabat acostumant a grans nits europees".\nA les 21.48 h del diumenge 13 de maig del 2012, però, el Madrigal va viure una de les seves nits més tràgiques, després que un gol de Falcao consumés el seu descens a Segona. "És un cop molt dur, un drama -analitza Muñoz-. Però el president de l'entitat, Francisco Roig, té una gran capacitat mental, molts recursos i una forta personalitat per remuntar la situació. Estic convençut que el club se'n sortirà".\nEn només catorze anys, la transformació del Vila-real ha sigut total, una barreja estranya entre boom accelerat i ascens moderat. "És un exemple de club amb un creixement racional i basat en el sentit comú", assegura Muñoz, que explica que Roig tenia molt clars els objectius ja el 2000, l'any en què ell va assumir el repte de liderar la segona campanya a Primera dels groguets. "Es va crear una estructura amb un fort futbol base i es van fer les inversions necessàries per fer un projecte sòlid. Ara s'estava en un procés de reestructuració per rebaixar el dèficit i reequilibrar els pressupostos. Serà més difícil dur-lo a terme a Segona que a Primera", afirma.\nCatorze anys després de debutar a l'elit del futbol espanyol al Bernabéu l'any 1998, el Vila-real processa ara un dolorós descens i deixa enrere el somni de tres semifinals europees: una de Champions l'any 2006 i l'última a l'Europa League davant el Porto fa poc més d'un any.


Cerca totes les ofertes d'hotels a Whitehall Entrada:\n1 ComentarisThe Whitehall Hotel...Habitacions per nit per només118 EUR 2 ComentarisAstley Bank Hotel...Habitacions per nit per només118 EUR Més zones a Blackburn\nEssent una localització molt desitjada, Whitehall és el lloc on anar quan es va a Blackburn. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Whitehall és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Planegi el seu proper viatge a Whitehall o qualsevol altra àrea a Blackburn amb Agoda.com, garantint-se el millor preu possible disponible. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Per trobar les millors ofertes d'hotels a Whitehall, simplement entri les seves dates de viatge a la pestanya de recerca.\nHotels destacats a Whitehall, Blackburn\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Darwen, The Whitehall Hotel és...\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Darwen, no busqui més enllà de Astley Bank...\nHotels a Whitehall: Astley Bank Hotel


El colós de Marussi (Edició homenatge) - Tushita Edicions\nNovetats/El colós de Marussi (Edició homenatge)\nEl colós de Marussi (Edició homenatge)\nEL COLÓS DE MARUSSI · EDICIÓ HOMENATGE\n«(Miller) era ben bé la persona del món que el meu pare admirava més, li escrivia cartes, li contestava les seves i, fins i tot, li enviava llibres autografiats». (Glòria Arbonès)\n«El llibre en si no és ben bé ni autobiografia, ni assaig, ni tampoc un llibre de viatges, sinó una barreja de totes aquestes coses combinades i convertides en un cant volador que des de la primera pàgina fins a l’última permet a Miller de rebolcar-se feliçment en l’estil entre poètic i de tocar de peus a terra que havia forjat a París». (Matthew Tree)\n«Miller i Arbonès han estat per sempre més associats en la ment de molts afeccionats a la bona literatura i són realment inseparables per a tots aquells que, d’una manera o altra, vam contribuir al fet que els lectors continuessin gaudint d’una extraordinària simbiosi autor/traductor». (Francesc Parcerisas)\n«Hi ha més de tres mil illes a Grècia. Algunes són tan sols illots rocosos despoblats, però se’n compten unes cent setanta d’habitades (...) és impossible esmentar-les totes. La gràcia està, en qualsevol cas, en anar-les descobrint a poc a poc». (Xavier Moret)\n«Assegut en un banc miro com un pi, encara jove, va resistint l’excés de sol i sequera a tocar del basament de marbre de les columnes del temple... Sembla admirar i alhora envejar, l’esveltesa de l’obra que els homes van bastir aquí. Elles va segles que aguanten vents i terratrèmols, malvestats naturals i humanes. Malgrat tot, m’agrada pensar que es fan companyia, com una parella que s’expliquen les seves coses». (Joan Vilardebò)


Inici » Actualitat » Notícies » L’Ajuntament del Prat adquireix un solar per promoure una setantena d’habitatges de lloguer social a l’Eixample Sud\nAvui, l’Ajuntament ha formalitzat la compra d’aquest solar a l’Incasòl. Els 71 habitatges que s’hi construiran formen part del total d’aproximadament 300 pisos de lloguer social que es faran a l’ARE Sud, corresponents a tres promocions diferents. D’aquesta manera, es duplicaran els pisos de lloguer assequible al Prat -actualment uns 300- fins arribar a prop de 600.\nL’Ajuntament del Prat ha formalitzat avui, dimarts 24 de maig, la compra d’un solar a l’Eixample Sud, on promourà la construcció de 71 habitatges de lloguer social. El solar adquirit avui es troba al creuament dels carrers de Jaume Casanovas i Jaume Codina.\nEl consistori ha comprat aquests terrenys a l’Institut Català del Sòl (Incasol) per un valor de 1.453.013 euros, amb la finalitat de poder ampliar el parc d’habitatge assequible a la ciutat. De fet, la promoció que es farà al solar adquirit avui és una de les tres que és previst desenvolupar a l’Eixample Sud per duplicar l’actual nombre d’habitatges de lloguer social i assequible a la ciutat. Si a dia d’avui al Prat hi ha 300 habitatges d’aquest tipus, amb les tres noves promocions de l’ARE Sud, s’arribarà a més de 600. La construcció de les altres dues promocions aniran a càrrec de la Cooperativa Obrera de Viviendas (COV) -en un solar municipal- i de l’Incasòl -tot i que la gestió recaurà en Prat Espais.\nConcretament, al solar adquirit avui per l’Ajuntament es construiran els denominats allotjaments dotacionals, promoció que anirà a càrrec de Prat Espais. Són habitatges que es construeixen en sòl destinat a equipaments, per tal de fer front a les necessitats d’allotjament de diferents col·lectius socials amb necessitats específiques (joves amb escassos ingressos, persones en situació d’exclusió residencial, dones, persones grans, etc.).\nCriteris de sostenibilitat social, ambiental i energètica en la construcció\nA més, en la construcció d’aquests habitatges, es tindran en compte criteris de sostenibilitat ambiental i energètica, tant pel que fa a l’elecció de materials i tècniques de construcció com pel que fa a l’aprofitament de la ventilació i la llum natural. També es prendrà com a referència, per integrar els habitatges a l’entorn, el llegat de les Cases de la Seda, que són properes a l’entorn dels nous habitatges. Així mateix, l’arquitectura del bloc també facilitarà les relacions mútues i la convivència entre els diferents membres de la comunitat i incorporarà la perspectiva de gènere, amb habitatges inclusius amb espais amplis i flexibles i evitant angles foscos per augmentar la sensació de seguretat, entre d’altres criteris.


Ja tenim equip artístic per a Les Dames del Perpetu Socors! - ONYRIC\nJa tenim equip artístic per a Les Dames del Perpetu Socors!\nLes Dames del Perpetu Socors ja té directora d’escena i directora musical! El director artístic d’ONYRIC, Daniel Anglès, ha anunciat que Alícia Serrat serà la directora del primer musical amb segell ONYRIC, que arribarà al Teatre Condal a partir de febrer del 2019, i Laura Andrés en signarà la direcció musical.\nLa directora, dramaturga, compositora, lletrista i adaptadora Alícia Serrat serà l’encarregada de portar a escena l’adaptació en català del musical guanyador del premi Laurence Olivier 2017 a millor comèdia de nova creació. Serrat ha escrit i dirigit el musical Per si ens tornem a veure, i és una de les creadores de Pegados, muntatge guanyador del premi Max al millor Espectacle Musical i de dos premis Butaca: Millor Actriu de musical i Millor Musical. A més, també ha dirigit Mierda de artista, Escape Show, i el concert benèfic Amor x Amor.\nLa músic, professora i pianista professional Laura Andrés serà la directora musical de Les Dames del Perpetu Socors. Andrés ha treballat d’assistent de direcció musical a Gente Bien, de La Cubana, ha format part de l’orquestra de músics de Scaramouche, de Dagoll Dagom. I darrerament ha estat professora a l’Acadèmia d’Operación Triunfo (TVE).


L’home invisible | Des de la Mediterrània\nPàgina d'inici › Cultura i Societat › L’home invisible\nPosted on 13/11/2010 by Àlex\nAl sortir al carrer amb la meva baguette sota el braç vaig comprovar que la ciutat no m’estimava. Buscava els ulls de la gent com un nàufrag mira l’horitzó a l’espera d’un vaixell salvador. Algun d’aquells ciutadans em tornava la mirada, però la majoria s’estimava més ignorar-me. Patia en els passos de vianants. Em detenia abans de creuar per si de cas. Algunes vegades els cotxes s’aturaven disciplinadament. No obstant, en altres ocasions semblava que no m’havien vist. Potser no era del tot invisible. Qui sap, és possible que tan sols fos invisible per a algunes persones i que la part pessimista que porto a dins s’entestés a pensar que les molècules del meu cos s’havien tornat transparents de mica en mica, quan en realitat la culpa era dels altres.\n‹ Assumiràs la veu d’un poble\nOne comment on “L’home invisible”\n14/11/2010 a les 15:04\nAquest article m’ha fet recordar un cop que algú va dir que ell va notar que es feia gran quan les dones van començar a mirar-lo amb una mirada neutra.


Esquerra Unida i Alternativa – Catalunya en Comú Podem impulsa una comissió parlamentària d’estudi amb partits i entitats per “assolir grans consensos” i “trobar solucions”\nCatalunya en Comú Podem (CatECP) està impulsant la creació d’una comissió parlamentària d’estudi formada pels partits i també per entitats de la societat civil per tal “d’assolir grans consensos” i “trobar solucions” sobre “allò que ens bloqueja”. Així ho ha anunciat avui en roda de premsa el president de CatECP, Xavier Domènech, que ha concretat que la comissió hauria d’abordar aspectes com la judicialització i la situació dels presos i també fer propostes sobre l’estatus polític de Catalunya i “avançar en temes concrets”, per exemple “com avançar en matèria de finançament” o la recuperació de lleis socials tombades pel TC.\nD’aquesta manera, Domènech ha concretat la proposta de “taula del diàleg” plantejada pel seu grup “en una comissió parlamentària que ens obligui a tots i totes a seure i parlar en profunditat sobre els consensos de país”. El diputat ha explicat que ja es troba en converses amb el PSC, ERC i Junts per Catalunya per a poder concretar la comissió, si bé ha defensat que aquesta hauria d’incloure a totes les forces parlamentàries, a mes d’una “forta participació de les entitats de la societat civil” que en els darrers mesos “s’han destacat per fer propostes”.\n“Estem plantejant una comissió per trobar solucions”, ha resumit Domènech. En aquest sentit, el líder dels comuns ha subratllat que la comissió d’estudi, que ha defensat que hauria de durar un any per no allargar-se en excés, no només hauria de servir per “assolir grans consensos sobre allò que ens bloqueja”, com podria ser la “retallada de drets i llibertats”, sinó “anar un pas més enllà” i plantejar propostes que permetin “avançar”.\nEl president de CatECP ha defensat que amb els canvis de govern a Catalunya i a l’Estat s’ha generat una “nova situació” després d’una “una etapa llarguíssima en què el Govern de la Generalitat i l’Estat han viscut d’esquenes un de l’altre”, i ha destacat que “aquesta nova etapa només pot donar fruits reals si assumim que el gran tema de la legislatura és el diàleg”. “És la gran responsabilitat col·lectiva”, ha conclòs.


Barça B – Acanor Atlético Novás (29-30): Sense sort\nEls blaugranes volien tornar-se a fer forts a casa, després que la bona tasca feta no es veiés reflectida en els darrers resultats. A la primera part, la igualtat va ser la clau entre ambdós equips i, en els segons 30 minuts de joc, ratxes del dos equips per finalitzar amb cara o creu que va ser favorable als gallecs.\nIgualtat inicial a la Ciutat Esportiva Joan Gamper tot i que, un parcial inicial de 0 a 3 permetia als visitants liderar el marcador (5-7) en el minut 10. A poc a poc el blaugranes prenien el ritme del partit i empataven a 9, en el minut 17.\nEl Barça B seguia ferm a la pista i se situava un gol per sobre (14-13) en el minut 25, però la igualtat era la tònica i les alternances en el marcador eren predominants a la part final del primer temps. Uns primers 30 minuts que finalitzaven amb el 15 a 17 favorable als gallecs.\nAmb una dinàmica similar, a la de la fi del primer temps, s’iniciava el segon temps. Igualtat però amb l’Atlético Novás amb curtes avantatges en el marcador (21-22) en el minut 42. Els blaugranes tornaven a empatar (24-24) en el minut 48 i tot restava per decidir. Dues exclusions dels gallecs donaven aire al Barça B en el marcador (27-24) quan quedaven una mica menys de 10 minuts per a la fi.\nEls gallecs tornaven a posar pressió (28-28) a dos minuts per a la fi del partit. A 30” segons es mantenia l’empat i la pilota era blaugrana. Els blaugranes perdien la pilota i el darrer llançament dels gallecs s'escolava per l’escaire de la porteria blaugrana (29-30)\nAquí podeu consultar les dades del Barça B – Acanor Atlético Novás (29-30)


Pimec: el divorci entre l'economia i la política\nEconomia i política, un divorci amb pressupostos "poc industrials"\nPimec recorda que les pimes són les que generen llocs de feina, que és "acció social"\nMarta Escobar Martí Barcelona. 28 de gener de 2020 14:02\nJosep González i Modest Guinjoan presenten l'informe de les pimes industrials | ACN\nMés exportacions i menys vendes a l'Estat espanyol. El 49% de les pimes industrials venen més a l'exterior que el 2018, cosa que demostra "un lleuger augment del pes dels mercats internacionals" i un descens del nacional. Així es desprèn de l'informe presentat per Pimec Evolució de la pime industrial catalana 2019, que posa de manifest que el 2019 "es nota un cert alentiment", però que la situació evoluciona favorablement. Les perspectives per al 2020 són, en paraules del director de l’Observatori de la patronal, Modest Guinjoan, "relativament optimistes". Però caldrà veure què passa. Amb uns pressupostos "socials, però no industrials" a Catalunya, el president de Pimec, Josep González, creu que el futur pinta més difícil perquè, en definitiva, "generar indústria i llocs de treball és fer acció social i les partides són insignificants en relació a partides de sanitat o educació, que són sensiblement molt superiors". I, per això, agents econòmics i socials haurien de revertir el divorci patit entre les dues parts per anar a l'una i tornar a sumar.\nUns comptes que tornen a contemplar una pujada d'impostos, cosa que no agrada gens a la patronal, que considera que el camí que hauria d'agafar el Govern és precisament el d'abaixar-los i no contemplar un augment del salari mínim català. I és que, recorda González, "quan hi va haver la crisi, amb motiu de la caiguda d'ingressos es va justificar que s'augmentaven una sèrie d'impostos i es va dir que si millorava l'economia es podien baixar". Però l'economia ha millorat i els impostos tornen a anar a l'alça: "Sembla com si només tinguéssim com a solució augmentar la contribució dels ciutadans i de les empreses", es lamenta.\nSegons el seu parer, si els impostos baixen, s'acaba el debat sobre el salari mínim de Catalunya. "Una cosa és pujar-lo de tot el territori espanyol i l'altra fer-ho només aquí", subratlla, al mateix temps que posa de manifest que aquí, per exemple, "tenim cada any una reiterada pujada de l'IBI i unes pujades d'impostos que també encareixen la vida dels ciutadans", cosa que demostra que "hem d'actuar en aquests aspectes i no amb un SMI català que afecten la nostra competència amb la resta d'Espanya".\nCompetir en impostos?\nPartint de la base que "ja patim prou els comparatius de la fiscalitat" i que "només falta que haguem de competir en tema d'impostos més alts per culpa d'un SMI", el president de Pimec admet que "som optimistes tenint en compte que estem en un context de desacceleració econòmica", però demana que política i economia tornin a anar de la mà perquè, tot i que "durant molts anys hem dit que l'economia va al marge de la política", "això aviat es paga perquè si no tenim governs que facin polítiques econòmiques no anirem bé".\nGonzález: "Podem dir que hi ha un divorci entre l'evolució de l'economia i com va la política"\n"Si comparem la mala evolució de la política i la bona de l'economia, podem dir que hi ha un divorci entre l'evolució de l'economia i com va la política", posa damunt la taula González, que afegeix que en aquest sentit ningú no els ha consultat en matèria pressupostària i "sabem molt poc dels pressupostos". És el reclam de sempre dels agents econòmics, però encara els mantenen al marge a l'hora de consultar qüestions com els comptes públics.\n"Demano que s'aprovin, fa molt temps que no en tenim i seria molt greu que per les circumstàncies que siguin no s'aprovin", ha reclamat González, que ja abans d'acabar l'any recordava que "tenim les condicions perquè estem en un moment on podem tenir canvis significatius".\nPatronals vs. Cambra\nPràcticament un any després que Pimec i Foment signessin la pau patronal, ara torna una nova guerra. Després que la setmana passada, les dues patronals ja van avisar que presentarien un estudi que "desmuntarà bona part dels plantejaments" recollits en la proposta del Consell General de Cambres de cara l'avantprojecte de la futura llei, González assegura que l'esborrany presentat per les cambres és un "despropòsit" perquè "posa en qüestió la representativitat legítima" de CCOO, UGT, Foment del Treball i Pimec.\nMés info: Pressupostos 2020: Govern i comuns pacten més despesa i inversions\n"Les cambres han presentat una proposta de llei de cambres a la Generalitat de la qual no tenim ni la versió oficial perquè no hi ha hagut un diàleg de les cambres amb els agents socials respecte l'intent de fer una nova llei", critica el president de la patronal de les pimes, que torna a insistir en la idea que el document presentat per les cambres "vol alterar i perjudicar la representativitat dels agents socials".\nPrecisament per això, Pimec i Foment presentaran aquesta proposta conjunta que previsiblement sortirà a la llum a principis de febrer. Les patronals catalanes han encarregat un informe a un lletrat per avaluar el document, un document que titlla d'"insòlit i inacceptable" i que faran arribar a la Conselleria d'Empresa i Coneixement.\nMés exterior i menys Espanya\nD'altra banda, i en relació a l'informe, les pimes catalanes venen un 44% a Catalunya són del 44%, a la resta d'Espanya del 27%, a la zona euro del 20% quan el 2018 eren del 19% i a la resta del món el 14%, quan l'any anterior era un 12%. L’informe destaca que els resultats de l’any passat per a les pimes industrials no han estat tan bons com els del 2018: el 40% del sector ha enregistrat millors resultats, un 35% iguals i un 25%, inferiors, i el saldo entre millors i pitjors resultats (15%) és una mica inferior al del 2018, any en què es va xifrar en el 19%.\nGonzález: "Hem d'actuar en els impostos i no amb un SMI català que afecten la nostra competència amb la resta d'Espanya"\nA més, l’edició d’enguany, és relativament optimista amb les previsions, ja que les perspectives en relació amb l’activitat global són d’un augment del 54%, mentre que la disminució representa un 11%. Així doncs, s’obté un saldo de respostes del 43% positiu, i, pel que fa a les inversions, la previsió també és positiva, amb un saldo del 15% favorable a l’augment.\nMés exportacions, menys vendes a Espanya, pressupostos més socials però menys industrials i un debat sobre el salari mínim català que encara posa encara més llenya al foc en la qüestió de la pujada d'impostos. I, mentrestant, la pugna entre patronals i agents socials amb les cambres per la futura llei continua més calenta que mai. A només un mes de començar l'any, les perspectives són positives, però caldrà solucionar unes quantes coses i que la política torni a tenir en compte l'economia a l'hora de legislar.\nLa nova llei de cambres, un full en blanc (però amb limitacions)\nUn estudi "desmuntarà" el plantejament de les cambres sobre la futura llei


Citysens destina els benficis de la seva botiga online a l'associació AFANOC\nAmb motiu del Dia Mundial contra el Càncer, el pròxim 4 de febrer, Citysens destinarà tots els beneficis obtinguts en les vendes de la seva botiga online a l'associació AFANOC (Associació de Nens amb Càncer).\nAFANOC ajuda a les necessitats que sorgeixen quan un nen és diagnosticat de càncer. Acompanya a les famílies durant tot el procés de la malaltia, aportant una atenció psicològica i social integral. El seu projecte amb més impacte és la Casa dels Xuklis, que acull fins a 25 famílies que han de viure temporalment a Barcelona perquè el seu fill pugui rebre el tractament corresponent en els hospitals de la ciutat. Un cop els nens finalitzen el seu tractament, les seus d'AFANOC a Tarragona i Lleida atenen i cobreixen les necessitats que poden tenir famílies un cop arriben a casa. Així, donen respostes concretes en el mateix territori on els nens viuen. L'objectiu: proporcionar i millorar la qualitat de vida en els moments més vulnerables que es deriven arran del diagnòstic de la malaltia.\nCom ja saps, en Citysens tenim un fort compromís social amb les persones més vulnerables del nostre entorn. És per això que el nostre equip de muntatge l'integren persones amb capacitats diferents de la Fundació Santa Teresa del Vendrell.\nEns identifiquem amb la tasca que realitza AFANOC pel càncer infantil. Ens sentim molt propers al seu projecte i per això destinarem íntegrament tots els beneficis obtinguts en les vendes del dilluns 4 de febrer a aquesta associació.\nAquest 4 de febrer, amb la compra d'un jardí Citysens ajudaràs que infants, adolescents i famílies afectades pel càncer infantil tinguin una millor qualitat de vida. Gràcies!\nIMPLICA'T AMB AFANOC!\nSi t'ha agradat aquest article pots subscriure't just aquí sota a la Newsletter per rebre al teu email els últims articles i així estar al dia de les novetats de Citysens.


LA TEVA WEB | Disseny web per Amics de la Bressola\nDisseny web per Amics de la Bressola\nDisseny web i marketing online per a L'Associació d'Amics de la Bressola, entitat de protecció del català i el foment de l'educació laica.\nL’Associació d’Amics de la Bressola té com a objectiu divulgar la tasca i aconseguir fons per la Bressola, l'escola catalana de la Catalunya nord. Amb més de 50 anys d'existència i 7 escoles en actiu, la Bresola té 3 pilars principals a nivell educatiu: catalanitat, laïcisme i qualitat educativa.\nAmb aquestes premisses La Teva Web ha treballat un disseny web funcional i amb format de revista que facilita l'accés a la informació per part de l'usuari i també la distribució de la mateixa per part de l'administrador de la pàgina web.\nA més, amb el disseny web Responsive que incorpora, la pàgina web permet als usuaris de la mateixa poder consultar-la amb qualsevol dispositiu. Facilitant d'aquesta manera la difusió de la tasca que realitza aquesta associació entre socis i usuaris.\nTambé a nivell de disseny web hem treballat amb una estructura clara i amb colors i imatges alegres. Tot això d'acord amb l'esperit que engloba al món dels nens i la seva educació.\nPel que fa referència al màrqueting online, la pàgina web disposa d'una potent eina d'email màrqueting: la newsletter de l'associació, totalment integrada en el seu gestor de continguts.\nAmb aquesta aplicació L’Associació d’Amics de la Bressola pot informar puntualment als seus socis de totes les novetats de forma ràpida, senzilla i econòmica.


Dimecres, 6 de novembre del 2013 | 21:21\nLa davallada del conglomerat socialista ha tingut un efecte limitat en les expectatives d'ICV. Al PSC hi han coexistit perfils i devocions molt diferents sense acabar de gestar un veritable projecte polític català; és a dir, no subordinat als interessos i l'estratègia espanyola del PSOE.\n"En el pitjor dels casos, tancar RTVV suposaria només un parèntesi. Allò que un govern desfà, un altre ho pot refer"\nQue els partidaris d'una consulta amb tres respostes possibles són els "amants dels grisos" només pot entendre's en el sentit que mantenen relacions furtives amb guàrdies civils.\n"SIM", pintor de guerra\nTerricabras: "Amb els torrons arribarà el llagrimeig del diàleg i la unitat. Convé que una gran majoria de catalans no es deixi enredar"\n"Per molt que es digui, va ser amb l'exèrcit, no amb diàleg, que es va aprovar la Constitució del 78".


"És necessari que la dona no només sigui més escoltada, sinó que la seva veu tingui un pes real" | Catalunya Religió\nPer Papa Francesc. Dij, 16/04/2015\nAudiència general del papa Francesc a la plaça Sant Pere del Vaticà. Dimecres 15 d'abril de 2015\nLa Família - 10. Home i Dona (I)\nLa catequesi d’avui està dedicada a un aspecte central del tema de la família: el del gran do que Déu ha fet a la humanitat amb la creació de l’home i de la dona i amb el sagrament del matrimoni. Aquesta catequesi i la següent es refereixen a la diferència i la complementarietat entre l’home i la dona, que estan al cim de la creació divina; les dues que vindran després, tractaran d’altres temes del Matrimoni.\nComencem amb un breu comentari sobre el primer relat de la creació, en el Llibre del Gènesi. Aquí llegim que Déu, després d’haver creat l’univers i tots els éssers vius, va crear l’obra mestra, o sigui l’ésser humà, que va fer a la seva pròpia imatge: «a imatge de Déu el va crear: home i dona els va crear» (Gen 1,27), així ho diu el Llibre del Gènesi.\nI com tots ho sabem, la diferència sexual és present en tantes formes de vida, en la llarga escala dels éssers vius. Però només l’home i la dona porten en ells mateixos la imatge i la semblança de Déu: el text bíblic ho repeteix tres vegades en dos versets (26-27): l’home i la dona són imatge i semblança de Déu. Això ens diu que no només l’home sol pren en ell la imatge de Déu, no només la dona pren en ella sola la imatge de Déu, sinó també l’home i la dona, com a parella, són imatge de Déu. La diferència entre l’home i la dona no ho és per la contraproposició, o la subordinació, sinó per la comunió i la generació, sempre a imatge i semblança de Déu.\nL’experiència ens ho ensenya: per conèixer-se bé i créixer harmònicament l’ésser humà necessita la reciprocitat entre l’home i la dona. Quan això no es fa, se’n veuen les conseqüències. Estem fets per escoltar-nos i ajudar-nos els uns als altres. Podem dir que sense l’enriquiment recíproc en aquesta relació –en el pensament i en l’acció, en l’afecte i en el treball, també en la fe– ambdós no poden entendre plenament què significa ésser home i dona.\nLa cultura moderna i contemporània ha obert nous espais, noves llibertats i noves profunditats per a l’enriquiment de la comprensió d’aquesta diferència. Però ha introduït també molts dubtes i molt d’escepticisme. Per exemple, jo em pregunto, si l’anomenada teoria del gènere no és també expressió d’una frustració i d’una resignació, que pretén esborrar la diferència sexual perquè no sap com enfrontar-s’hi. Sí, ens arrisquem a fer un pas enrere. L’eliminació de la diferència, de fet, és el problema, no la solució. Per resoldre els seus problemes de relació, l’home i la dona haurien més aviat de parlar-se més, escoltar-se més, conèixer-se més, estimar-se més. Han de tractar-se amb respecte i cooperar amb amistat. Amb aquestes bases humanes, recolzats per la gràcia de Déu, és possible projectar la unió matrimonial i familiar per tota la vida. El vincle del matrimoni i de la família és un assumpte seriós, ho és per a tots, no només per als creients. Demano als intel·lectuals que no deixin de banda aquest tema, com si s’hagués convertit en secundari en el compromís en favor d’una societat més lliura i més justa.\nDéu ha confiat la terra a l’aliança de l’home i de la dona: el seu fracàs asseca el món de les emocions i enfosqueix el cel de l’esperança. Els senyals ja són preocupants, i els veiem. Voldria indicar, entre molts, dos punts que crec que de manera urgent demanen el nostre compromís.\nEl primer. Sens dubte hem de fer molt més en favor de la dona, si volem donar més força a la reciprocitat entre els homes i les dones. De fet, és necessari que la dona no només sigui més escoltada, sinó que la seva veu tingui un pes real, una autoritat reconeguda, en la societat i en l’Església. La mateixa forma en què Jesús va considerar la dona en un context menys favorable que el nostre, perquè en aquells temps la dona es trobava realment en segon lloc, i Jesús la va considerar d’una manera que projecta una llum potent, que il·lumina un camí que porta lluny, del qual només n’hem recorregut un trosset. Encara no hem comprès de manera profunda quines són les coses que ens pot donar el geni femení, les coses que la dona pot donar a la societat i també a nosaltres: la dona sap veure les coses amb uns altres ulls que completen el pensament dels homes. És un camí que cal recórrer amb més creativitat i audàcia.\nUn segon punt es refereix al tema de l’home i de la dona creats a imatge de Déu. Em pregunto si la crisi de confiança col·lectiva en Déu, que ens fa tant mal, ens fa emmalaltir de resignació a la incredulitat i al cinisme, no va lligada a la crisi de l’aliança entre l’home i la dona. De fet el relat bíblic, amb el gran fresc simbòlic sobre el paradís terrestre i el pecat original, ens diu precisament que la comunió amb Déu es reflecteix en la comunió de la parella humana i la pèrdua de la confiança en el Pare celestial genera divisió i conflicte entre l’home i la dona.\nD’aquí ve la gran responsabilitat de l’Església, de tots els creients, i principalment de les famílies dels creients, per redescobrir la bellesa del designi creador que inscriu la imatge de Déu també en l’aliança entre l’home i la dona. La terra s’omple d’harmonia i de confiança quan l’aliança entre l’home i la dona és viscuda en el bé. I si l’home i la dona la cerquen junts entre ells i amb Déu, sens dubte la troben. Jesús ens encoratja explícitament a donar testimoni d’aquesta bellesa que és la imatge de Déu.


Jordi Pedret Blog: Pals a les rodes\nÉs ben clar que hi ha qui vol convertir el posar pals a les rodes en la principal activitat pública a Catalunya, una mena d'esport nacional a l'estil del llançament de troncs que practiquen els escocesos.\nVegeu sinó el que està passant amb les negociacions sobre el finançament i les votacions sobre els Pressupostos Generals de l'Estat.\nAquí no queda dubte de cap mena de que els qui van pactar el desastrós finançament que tenim ara, és a dir els de CiU, miren d'impedir que hi hagi un nou finançament, que sempre serà molt millor, simplement per tal d'evitar que el Govern de la Generalitat pugui demostrar que defensa Catalunya molt més enllà del que ells van fer mai.\nAixí han intentat d'una banda carregar-se els Pressupostos Generals de l'Estat, el que és el menys adient per a negociar després amb el Govern contra el que es vota. Per això varen vetar els Pressupostos al Senat, i varen votar també en contra al Congrés dels Diputats, tot i que en els Pressupostos aprovats es compleix la Disposició Addicional Tercera de l'Estatut i es preveu la quantitat de 4.625.000.000 euros per a inversions a Catalunya.\nAixí critiquen a tort i dret tota activitat negociadora, sigui la que sigui i sigui quin sigui el capteniment del President de la Generalitat, fent una pinça amb el PP contra el nou finançament.\nAixí algun dels seus més destacats - per via familiar - representants es permet de dir que el President de la Generalitat fa comèdia i que no es creu les negociacions que s'estan desenvolupant.\nAixí, arraconats per la seva pròpia decisió en una oposició plenament irrellevant al Parlament i al Congrés dels Diputats, es dediquen a la seva passió: posar pals a les rodes!\nEtiquetas: Catalunya, crònica, economia, política\nEnviado por Jordi Pedret a las 00:06\nAdéu al Senat?


Pere Comellas guanya el IV Premi PEN Català de Traducció - PEN Català\nInici > Actualitat > Notícies > Pere Comellas guanya el IV...\nPere Comellas guanya el IV Premi PEN Català de Traducció\nEl jurat ha reconegut la seva tasca per la versió catalana de Teoria general de l’oblit de José Eduardo Agualusa.\nEl traductor i professor de la Universitat de Barcelona Pere Comellas (1965) és el guanyador de la quarta edició del premi PEN Català de traducció. El jurat format per per Joan Casas (president), Anna Aguilar-Amat, Anna Soler Horta, Xènia Dyakonova i Ricard Ripoll han reconegut la seva feina traduint per a Edicions del Periscopi el llibre Teoria general de l’oblit, de José Eduardo Agualusa. En el seu moment aquesta novel·la ja va ser reconeguda amb el premi Llibreter.\nComellas competia amb Marta Pera (nominada per Les formes del verb anar, de Jenny Erpenbeck, publicat per Angle Editorial); Carles Llorach (que competia amb l’Ulisses de James Joyce que ha publicat Funambulista); Elena Rodríguez (que arribava amb Lèxic familiar de la Natalia Ginzburg publicat per Ático de los Libros) i Miquel Cabal (seleccionat per la seva versió de L’ofici de Serguei Dovlatov publicat per Labreu).\nRicard Ripoll, membre del jurat i vocal de traducció del PEN Català explica que “En el panorama català no existeixen gaires premis a obra publicada i aquest premi, associat als valors del PEN, suposa un reconeixement a la tasca dels traductors que són imprescindibles per acostar-nos a cultures diferents, a literatures que, sense ells, desconeixeríem. En català hi ha grans traductors i traductores, però la seva feina és encara massa sovint silenciada, apareixen a l’ombra dels autors, i les editorials no sempre els consideren com una peça clau entre el públic i el/la creador/a”.\nPere Comellas és un dels principals especialistes del país en la traducció d’escriptors portuguesos i sobretot d’autors provinents de la lusofonia africana, com testimonien les seves traduccions del moçambicà Mia Couto, de l’angoleny José Eduardo Agualusa o del capverdià Baltasar Lopes da Silva, entre molts d’altres autors. És l’únic traductor que ha guanyat dues vegades el prestigiós premi Giovanni Pontiero.


IX Cursa de Muntanya i Mitja Marató Ocaive Pedreguer - Ajuntament de Pedreguer\nEl passat diumenge 13 de febrer es va disputar la IX Cursa de Muntanya i Mitja Marató Ocaive Pedreguer, tenint com escenari la Muntanya Gran de Pedreguer i el sender PRV-53. La matinal esportiva va estar organitzada per les entitats esportives locals, Club d’Atletisme Cametes i Centre Excursionista de Pedreguer, amb el suport i patrocini de l’Ajuntament de Pedreguer i altres empreses locals i comarcals.\nLes proves de la matinal han segut la cursa speedtrail de 11 km, la mitja marató i la marxa per a caminants. La participació ha estat la següent: 90 caminants, 135 en la cursa i 170 en la mitja marató. A les 09.00 h del matí tingué lloc la primera de les proves, la mitja marató i a continuació la resta, totes elles trepitjant les diferents sendes i paratges de la nostra muntanya.\nEls guanyadors de la mitja marató van ser el corredor del Club Entrena Benissa, Llorenç Monserrat, en la categoria veterà, amb un temps de 2h 29’. En la modalitat femenina va guanyar Ana Berglind, del Dénia Corre, en la categoria veterana, amb un temps de 2h 39’.\nL’esdeveniment esportiu va transcórrer amb una bona climatologia i sense cap incidència. L’alcalde de Pedreguer, Sergi Ferrús, i el Regidor d’Esports Pepe Cabrera, junt a representants del Club Cametes i del CEP es van encarregar de lliurar els trofeus de les diferents proves i categories.


Holiday home Larsbovägen Köinge Ullared Ullared Suècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHoliday home Larsbovägen Köinge Ullared-, Koinge, Ullared, Suècia, 311 61 - Veure al mapaExcel·lent8,8Basada en4comentarisHoliday home Larsbovägen Köinge UllaredVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 28 fotosMolt bona ubicació 8,8Veure al mapa8,8UbicacióParticularitats que li encantaranaparcament de cotxes\nSobre l'allotjamentDescripcióConvenientment situat a Ullared, Holiday home Larsbovägen Köinge Ullared és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Holiday home Larsbovägen Köinge Ullared ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD a cada habitació. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com pesca. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Holiday home Larsbovägen Köinge Ullared.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióforn microonesreproductor de DVD/CDempolles d'aigua de cortesianevera Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. NOVASOL t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus.


Avui fa anys Jordi Hurtado, però saps quants?\nAvui fa anys Jordi Hurtado: així el feliciten a les xarxes\nActualitzada 16/06/2021 a les 15:09\n© Jordi Hurtado, l'incombustible.\nDe Jordi Hurtado es diu que no envelleix, fins i tot que és immortal i que per a ell no passen els anys. No obstant, avui el presentador de 'Saber i Ganar' demostra que és humà complint 64 anys. Molt ben portats, això sí.\nHurtado fa tant que treballa a TVE (presenta 'Saber i Ganar' des de 1997) gairebé sense mostrar signes d'envelliment que és objecte d'acudits i memes sobre la seua suposada immortalitat. Jordi s'ho pren amb bon humor i fins i tot va aparèixer en un cameo a la sèrie de televisió 'El Ministerio del Tiempo', on revelava que era un agent.\nLa mateixa RTVE l'ha felicitat amb un post en què li recorda quan ja a l'edat mitjana presentava programes a la casa.\nNo va ser a l'Edat Mitjana, però si fa uns quants anys, el 1985 quan Hurtado va debutar com a presentador al programa 'Si lo se no vengo i des de llavors pràcticament no ha deixat de treballar per a RTVE ('Pictionary', '3x4' , 'Carros de juego' i, des de 1997, 'Saber y ganar'.)\nCom cada 16 de juny des de fa diversos anys, les xarxes socials s'han bolcat en l'aniversari de Jordi Hurtado, demostrant grans dosis d'humor i enginy.


Quan l'èxit d'un jove es converteix en el de tota una comunitat - Social.cat\nQuan l'èxit d'un jove es converteix en el de tota una comunitat\nEl 29,2% dels alumnes immigrats no assoleixen l'ESO, unes xifres que superen de llarg el 10,3% de joves autòctons que no aconsegueix treure's aquest títol\nDilluns, 23 de juliol de 2018 | 14:00 h\nFernando Macías, impulsor de la primera xarxa universitària gitana de Catalunya | Mar Barberà\n“Un 40% de l’alumnat d’origen senegalès o gambià suspèn l’ESO. Si no fem accions de prevenció, la xifra suposarà una bomba social que pot esclatar d'aquí a cinc o deu anys”, diu el secretari adjunt d'Igualtat, Migracions i Ciutadania, Carles Macian. Una investigació recent de la Universitat Autònoma de Barcelona revela que el 17,3% dels fills de famílies d’origen estranger que ja han nascut a Catalunya i el 29,2% dels alumnes d’origen immigrant no assoleix l’educació secundària. Ambdues dades superen de llarg el 10,3% de joves autòctons que no assoleixen aquest nivell. Per aquest motiu, és clau tenir referents educatius, joves que són exemples d’èxit en cadascuna de les comunitats d’origen estranger que viuen a Catalunya. Per què? Per al futur de les noves generacions, per a l’èxit comunitari i, sobretot, com diu Macian, “per trencar estereotips”.\n“Hem de treballar molt perquè l'èxit escolar arribi a tothom”, afegeix Macian. Seguint amb aquesta idea, des de l’any 2005 el sistema educatiu català preveu la inclusió de classes de llengua i cultura xineses. La idea inicial era afavorir la integració de l’alumnat d’origen xinès i establir ponts entre el centre educatiu i les famílies, sobretot amb l’objectiu de convertir el català en la llengua comuna de comunicació i aprenentatge d’aquest alumnat, sense que deixés de respectar la seva pròpia llengua. El Huanghong Zhou, d’origen xinès, va arribar a Catalunya l’any 2007 i assegura que en aquell moment “no sabia res” de la cultura autòctona i es va sentir “molt exclòs i apartat”. Ara, ha impulsat la xarxa juvenil Youth Plus per ajudar els altres joves que acaben d’arribar perquè no estiguin “marginats”.\nLa mateixa “soledat” que senten alguns membres de la comunitat gitana, com el Fernando Macías, quan decideixen tirar endavant i continuar els seus estudis, en un entorn que no els ofereix referents en els quals fixar-se. Amb l’objectiu de generar suport mutu entre els estudiants d’origen gitano que estan intentant accedir a la universitat o a algun grau formatiu d'educació, doncs, el Fernando impulsa la Xarxa Campus Rom. Una xarxa formada per diferents persones gitanes de Catalunya que comparteixen un somni: una educació de qualitat i d'èxit per al poble gitano. “La gent d’aquesta xarxa ho han fet molt bé: una comunitat que s'ajuda entre ella. Cada cop que un gitano entra a la universitat ho celebren com si fos una festa. Han treballat molt l'aspecte col·lectiu d'ajudar-se i alegrar-se de l'èxit de tots i aquest fet reforça moltíssim”, destaca Macian.\nLa història de la Komal parteix d’un denominador comú amb les trajectòries del Fernando i el Huanghong: la incomprensió a dues bandes. D’una banda, la que senten ells en un entorn que no és el seu habitual i, de l’altra, el desconeixement dels altres cap a ells i el seu món. “Quan vaig arribar tenia la sensació de ser una maleta més”, ens diu la Komal. Una maleta més que els seus pares van portar de Gujrat, el poble pakistanès on va néixer i créixer.\nPer això, l’administració catalana “llença la llavor” per trencar uns estereotips, en molts casos, “massa arrelats”. I ho fa treballant de la mà de diferents associacions i entitats d’altres comunitats que viuen i conviuen a Catalunya. “Trencar l'estereotip fa que el potencial que tenen les criatures, siguin del país que siguin, es pugui desenvolupar”, diu Macian. “És molt important que es desenvolupin perquè, si no, acabem estratificant la societat i permetem que només certes classes socials amb determinats nivells econòmics accedeixen a un tipus de feines i, a sobre, si hi vincules el color de pell o la religió, no cal explicar que aquesta situació no acaba bé. La millor eina que tenim per ajudar-los és l’educació”, sentencia.\n“A Campus Rom intentem que cap gitano que vulgui estudiar se senti sol”\n“La meva identitat d'infantesa es construeix des d'una perspectiva antigitana; negant i ometent la meva identitat. Llavors, arriba l'època universitària i curso els estudis de Magisteri. Allí començo les pràctiques en una escola de primària i visc un episodi molt racista i antigitano. En aquell moment me n’adono que he de fer alguna cosa per contribuir a que els professors vegin quina és la realitat gitana i canviïn la seva mentalitat. Aquest fet suposa un esclat personal. A partir d'aquí vaig començar a fer molt més d'èmfasi en qui era i d'on venia, reivindicant els meus orígens.\nEn algunes escoles d’alumnes gitanos hi ha una reducció de continguts tan bèstia que és impossible que la població gitana ens puguem equiparar a la resta de la societat. Aleshores començo a participar en una formació de familiars per fer la prova d'accés a majors de 25 anys empenyent a d'altres gitanos i gitanes perquè ho aconsegueixin. Actualment, des de la meva posició treballant a la Generalitat, concretament, pel Pla Integral del Poble Gitano, el que faig és impulsar la primera xarxa gitana universitària de Catalunya, Campus Rom. El nostre lema és que cap gitano o gitana que vulgui continuar els seus estudis obligatoris se senti sol. Perquè el que compartim tots els gitanos és la soledat. Tu t'enfrontes a un món molt diferent al teu, sense cap referent darrere que ho hagi aconseguit. No pots mirar a cap banda perquè dins la pròpia comunitat no hi ha referents i, a l’altre costat, hi ha uns prejudicis molt grans cap a la teva comunitat.\nAfortunadament, crec que això està canviant. D’entrada, cada vegada hi ha més gitanes i gitanos que ocupem llocs de presa de decisions i això fa que cada vegada la gent tingui més exemples directes de referents. I gitanos decideixen el seu propi futur, és a dir, polítiques i pràctiques socials educatives per als gitanos i de gitanos. Sincerament, estem molt millor però la lluita continua”.\nFernando Macías Aranda, impulsor de la primera xarxa universitària Campus Rom\nKomal Naz, fundadora de l'associació Pakmir | Cristina Garde\n“A Catalunya es mouen coses i espero que se segueixin movent si volem una convivència social harmònica”\n“El 14 de març de 2006 vaig arribar a Catalunya. Tenia 12 anys. Ara estic molt bé, però quan vaig arribar no ho estava gens.Tenia la sensació de ser una maleta més. Una maleta més que els meus pares van portar de Gujrat, al Pakistan. Eren els dos professors, vivien bé, no entenia per què vam haver de venir i deixar tota la nostra vida enrere. Quan vaig arribar, amb els meus companys ens comunicàvem amb signes, dibuixos o fèiem sons, imagina't! Malgrat tot, ells es van portar bé amb mi, però va ser difícil perquè, en certa manera, jo suposava una càrrega, ja que m'havien d'ajudar en tot. A vegades no volien que m'assegués amb ells, i ho entenc. El fet de no sentir-se desitjat fa mal. Necessitava un canvi de mentalitat i els meus pares em van ajudar a afrontar la nova situació amb més optimisme. Vaig aprendre a ser pacient. Després de fer la selectivitat, vaig decidir fer Humanitats, sense saber ben bé per què. Quan els meus pares em van preguntar a quina carrera m'havia apuntat finalment, vaig haver de buscar al traductor de Google per saber una mica millor de què anava! És una carrera molt bonica.\nNo m'agrada la paraula integració. Penso que cadascú té la seva individualitat i crec que he anat aportant i aprenent al mateix temps. L'any 2014 vaig muntar l'associació Pakmir al lloc on vivia, a Montcada i Reixac. Una entitat per a dones on atenem i rebem gent que acaba d'arribar del Pakistan i tenen dubtes de tot tipus, com matricular-se, etc.\nL'últim projecte que hem fet ha estat amb el Consorci d'Educació. Es diu projecte Junts i és un intercanvi de cançons i poemes populars. Amb quatre escoles d'aquí i una del Pakistan. El projecte ha estat bianual. Jo crec que si tu t'espaviles i et fas notar, te'n pots sortir. És com quan estàs a l'aigua i t'estàs ofegant: quan comences a moure les mans i els peus és quan algú et veu. Però si vols que t'ajudin i et quedes tancat a casa ningú no t'ajudarà, t'has de moure. He estat treballant a diferents llocs: a Casa Àsia, dinamitzant el projecte AFEX. Vaig treballar també en el projecte Xeix del districte de l'Eixample. Hem treballat amb els comerciants d'altres orígens i hem treballat amb l'Associació de comerciants del Fort Pienc. Aquest projecte van ser només sis mesos, però van ser els millors de la meva vida laboral.\nA Catalunya es mouen coses i espero que se segueixin movent si volem una convivència social harmònica. Vaig fer el meu treball de final de carrera sobre perfils emergents de dones de la comunitat pakistanesa: una dona amb perfil de metgessa, de biòloga, entre altres, perquè pensava que hi havia molt d'estigma amb l'educació i la nostra comunitat. Sovint la gent pensa que si ets dona pakistanesa no estudies. Arran d'aquest treball se'ns va acudir una idea i vam fundar una associació d'estudiants catalans d'origen pakistanès. Nosaltres hem obert camí, ara hem d'ajudar als que arriben. El nostre objectiu és que els nouvinguts se sentin acompanyats. Es diu Associació ECOP: estudiants catalans d'origen pakistanès. Som 16 persones voluntàries i hem creat una gran família. Fem reunions amb l'Ajuntament i amb la Secretaria d'Igualtat, Migracions i Ciutadania, Casa Àsia, etc. Tenim xarxa i moltes ganes de seguir treballant”.\nKomal Naz, fundadora de l’associació Pakmir\nHuanghong Zhou, impulsor de la xarxa Youth Plus | Cristina Garde\n“Quan vaig arribar a Catalunya em vaig aïllar però ara tinc nous amics i compto amb el seu suport”\n“Vaig arribar l’any 2007, en aquell moment no sabia res de la cultura catalana. El primer any vaig estar a Santa Coloma de Gramenet. Ara vivim a l’eixample on el meu pare ha començat amb el seu negoci. Després d’aprovar l'ESO al Sagrat Cor de Ribes i fer batxillerat i ara estic cursant un grau de màrqueting.\nHe ajudat al meu pare en tot el que he pogut, però tampoc massa, perquè el fet d'adaptar-me ja m'ha suposat una feina en si. Quan vaig arribar aquí, em vaig trobar amb el problema que existeix, que es troba tothom i que és bastant greu: els nens i nenes xinesos no entenem l'idioma d'aquí. Aquest fet dificulta molt la integració a l'aula.\nAixò fa que ens sentim exclosos i apartats. Per aquest fet ens sentim molt sols i sembla que estiguem marginats. No coneixem altres nens xinesos i amb els catalans és difícil comunicar-nos. Conec molts casos així, amb el risc que això comporta d'agafar hàbits viciosos, com per exemple, els videojocs o internet. Jo mateix vaig passar una època molt tancat. Fins a Batxillerat va ser una època complicada. L'idioma va ser la primera barrera, està clar. Sort que a segon d'ESO ja parlava bastant bé.\nLa diferència de cultura també ha estat un altre factor. Per exemple: els meus companys d'universitat acostumen a sortir de festa. I a mi no m'agrada sortir de festa, no sé si pel meu caràcter o per la meva cultura. No bec alcohol. No tenim les mateixes costums o aficions. Això crec que, a llarg termini, s'acaba convertint en un problema. Jo he fet nous amics i he comptat amb el seu suport. Tanmateix, podem dir que no ha estat un procés fàcil.\nHe creat una societat de joves xinesos, la xarxa Youth Plus: Fundació Educativa Xinesa, per ajudar-los a integrar-se a la societat local. Ara hi ha més de 60 usuaris. Ajudem a joves xinesos que no tenen amics, intentem que no es quedin a casa. Ara intento fer una escola d'idiomes dins l'organització. Considero que la barrera idiomàtica és la primera que s'ha de superar.\nEspero tirar endavant amb l’associació i poder aconseguir la plena integració dels xinesos en la societat. M'agradaria que els joves que arriben ara tinguin més facilitats que quan vaig arribar jo. Amb tot, penso que la integració hauria de ser bidireccional, és a dir, que els catalans també coneguin la nostra cultura, perquè si només s'esforça una de les dues cultures, l'intercanvi no és tan fructífer. Hi ha molt desconeixement i confusió al voltant de la cultura xinesa. Per exemple: la gastronomia. Tinc amics que em veuen i em pregunten si menjo rates. Preguntes d'aquest estil no m’agraden. Per això, vull transmetre la meva cultura”.\nHuanghong Zhou, impulsor de la xarxa juvenil Youth Plus


Resident a Espanya, mediador d’Al-Qaida | Internacional | EL PAÍS Catalunya\nResident a Espanya, mediador d’Al-Qaida\nMohamed Bahaiah, vell conegut dels serveis secrets espanyols, va ser assassinat per l'Estat Islàmic quan intentava aconseguir un pacte entre forces radicals a Síria\nMadrid 2 AGO 2015 - 08:16\tCEST\nMohamed Bahaiah a Síria, en una fotografia del Front Islàmic.\n“Aixafeu-los completament i mateu la conspiració al seu bressol”. L'ordre del portaveu de l'Estat Islàmic (EI) Abu Mohamed Al-Adnani de declarar la guerra a la resta de grups rebels que actuen a Síria per enderrocar el règim de Baixar Al-Assad no va respectar ni l'intermediari que va acudir a negociar, esgrimint una bandera blanca i un llarg full de serveis a la gihad global, un sirià amb residència a Espanya que va viure durant anys a Madrid i Granada i que va pagar la gosadia amb la seva vida.\nEl 23 de febrer del 2014, dos mesos després que aquest missatge implacable aparegués a les xarxes socials, Mohamed Bahaiah, conegut com Abu Khaled al-Suri, i diversos dels seus homes van ser assassinats a Alep, el seu bressol, en un atac suïcida protagonitzat per una katiba (brigada) del mateix Estat Islàmic. Bahaiah era l'enviat d'Ayman al-Zawahiri —el pediatre egipci que va substituir Ossama bin Laden al capdavant d'Al-Qaida central—, per negociar un acord i posar fi a les disputes amb l'EI.\nSetmanes abans de la seva mort, els serveis d'intel·ligència espanyols van intentar una trobada a Turquia amb Bahaiah, però la cita es va frustrar, segons asseguren a EL PAÍS fonts de la lluita antiterrorista. “Es va confiar massa. Tenim la certesa que la seva mort va ser ordenada per l'Estat Islàmic. El van matar quan acudia a una cita amb ells. Una cita a la qual va anar en qualitat d'enviat d'Al-Zawahiri”, afirma una font autoritzada.\nBahaiah era un vell conegut de la policia espanyola i als arxius es conserven imatges en blanc i negre i vídeos dels seus passejos i cites inconfessables en mesquites i parcs de Madrid. Llavors, més prim i estilitzat, encara que amb la mateixa barba que lluïa ara. Igual que el seu cap i amic Mustafà Setmarian, un altre sirià nacionalitzat espanyol, va ser objecte d'especial atenció quan va aparèixer a Espanya i va iniciar la seva tasca de proselitisme i finançament.\nL'escuder de Mustafà Setmarian\nGermà Musulmà. Mohamed Bahaiah va fugir de Síria per militar en aquest moviment islamista radical.\nSoldats d'Al·là. Va ser un actiu militant dels Soldats d'Al·là, un grup de sirians que als vuitanta va implantar a Espanya el salafisme.\nRefugi a l'Afganistan. Als noranta es va unir als talibans del mul·là Omar i a la gihad global d'Ossama bin Laden.\nLloctinent de Mustafà Setmarian. Durant tres dècades va ser el braç dret del sirià-espanyol que va fundar Al-Qaida a Espanya i número quatre de l'organització.\nEls dos sirians van anar a parar a Madrid als anys vuitanta fugint de la persecució a la qual el Govern de Hafiz al-Assad, pare de l'actual president sirià, va sotmetre els Germans Musulmans, el corrent rigorista creat a Egipte pel professor Hassan al-Banna. Amb Imad Eddin Barakat, àlies Abu Dahdah, també sirià, van crear la primera cèl·lula d'Al-Qaida a Espanya quan només un grapat de policies observava les seves anades i vingudes a l'aeroport de Barajas (Madrid) per acomiadar els mujahidins que viatjaven a l'Afganistan, Bòsnia o Txetxènia a fer la gihad.\nEl mediador d'Al-Zawahiri es va convertir llavors en un dels correus de Bin Laden a Europa i, segons una investigació del jutge Baltasar Garzón, va finançar des d'Espanya Al-Qaida Central. Una carta intervinguda per la policia a les empreses immobiliàries a Madrid del seu cunyat Ghaleb Kalaje assenyalava que els diners rebuts per Nabil Kousaibati, un sirià espanyol condemnat a mort al Iemen, van ser enviats per indicació de Bahaiah. Kalaje va ser condemnat a nou anys de presó per col·laboració amb Al-Qaida, però l'astut Mohamed Bahaiah va aconseguir fugir a l'Afganistan amb la seva dona, que és la germana petita de Ghaleb.\nDurant l'última dècada, la seva sort va estar unida al pèl-roig Setmarian, que va aconseguir el lloc número quatre al capdamunt d'Al-Qaeda Central. “Era el seu braç dret”, afirma un agent de seguretat. Va ser detingut el 2005 a Quetta (Pakistan) amb Setmarian i tots dos van desaparèixer als llimbs dels forats negres —presons secretes— de la CIA, fins a reaparèixer junts en una presó siriana abans de la revolta contra Baixar al-Assad. El 2012 el Govern sirià el va alliberar, cosa que va facilitar a Bahaiah retrobar-se amb la seva família. Després es va integrar a Harakat Ahrar al-Sham, una de les faccions rebels més poderoses de la revolta.\nUna etiqueta va commemorar al Twitter la mort del “màrtir”, el confiat mediador que buscava un acord impossible.


Karl Marx: La revolució a Espanya (1856)\nClou la revolució a Espanya\nArticle publicat originàriament al New-York Daily Tribune, n. 4783, el 18 d’agost del 1856, com a article de portada. En el New-York Weekly Tribune, n. 780, del 23 d’agost del 1856 aparegué amb el títol «The Spanish Revolution Closed»\nSarragona es rendí l’1 d’agost, a les 1.30 de la vesprada, i així s’esvaïa el darrer centre de resistència a la contra-revolució espanyola. Hi havia, des d’un punt de mira militar, poca probabilitat d’èxit després de les derrotes de Madrid i Barcelona, la feblesa de la diversió insurreccional a Andalusia, i l’avançament convergent de forces aclaparadores des de les Províncies Basques, Navarra, Catalunya, València i Castella. Fos quina fos la probabilitat fou paralitzada per la circumstància que era l’antic ajuda de camp d’Espartero, el general Falcón, qui dirigia les forces de resistència; que «Espartero i Llibertat» fou pronunciat com a crit de batalla; i que la població de Saragossa s’havia assabentat del fiasco incommensurablement ridícul d’Espartero a Madrid. A banda, hi ha ordres directes de la plana major d’Espartero als seus fidels de Saragossa que deposassen tota resistència, com es veurà del següent extracte del Diari de Madrid del 29 de juliol:\n«Un dels ex-ministres esparteristes prengués part en les negociació entre el general Dulce i les autoritats de Saragossa, i el membre esparterista de les Cortes, Juan Martínez-Alonso, acceptà la missió d’informar els líders insurgents que la Reina, els seus ministres i els seus generals, eren animats per un esperit molt conciliador».\nErl moviment revolucionari era ben estès per tot Espanya. Madrid i La Mancha a Castella; Granada, Sevilla, Málaga, Cádiz, Jaén, etc., a Andalusia; Murcia i Cartagena a Murcia; València, Alacant, Alzira, etc., a València; Barcelona, Reus, Figueres, Girona, a Catalunya; Saragossa, Teruel, Huesca, Jaca, etc., a Aragón; Oviedo a Asturias; i Corunha a Galícia. No hi hagué moviments a Extremadura, León i Castella la Vella, on el partit revolucionari havia estat sotmès dos mesos abans, sota els auspicis conjunts d’Espartero i O’Donnell – les Províncies Basques i Navarra també romangueren tranquil·les. Les simpaties d’aquestes darreres províncies, però, eren amb la causa revolucionària, encara que no es podien manifestar en vista de l’exèrcit francès d’observació.. Això és ben remarcable si es considera que fa vint anys aquestes mateixes províncies formaven el baluart del carlisme – llavors amb el suport de la pagesia d’Aragó i Catalunya, però que, aquesta vegada, s’arrengleraven ben apassionadament amb la revolució; i que s’haurien demostrat un element formidable de resistència si la imbecil·litat dels líders a Barcelona i Saragossa no hagués impedit que les llurs energies fossen tingudes en compte. Fins i tot el The London Morning Herald campió ortodox del protestantisme, que trencava llances pel Quixote de l’auto-da-fe, Don Carlos, fa vint anys, ha caigut en aquest fet, cosa que és prou mereixedora de reconeixement. Aquest és un dels molts símptomes de progrés revelats per la darrera revolució a Espanya, un procés la lentitud del qual astorarà tan sols els no familiaritzats amb els costums i maneres peculiars d’un país on «a la mañana» és el mot d’ordre de la vida quotidiana, i on tothom és disposat a dir-vos que «els nostres ancestres necessitaren vuit segles per foragitar els moros».\nTot i la difusió general de pronunciamientos, la revolució a Espanya es limità tan sols a Madrid i Barcelona. Al sud fou trencada per la cholera morbus, al nord per les morenes d’Espartero. Des d’un punt de mira militar, les insurreccions a Madrid i Barcelona ofereixen pocs trets interessants i escassament nous. D’una banda – l’exèrcit – tot era preparat amb antelació; de l’altra tot era extemporani; l’ofensiva ni un sol moment canvià de bàndol. D’una banda, un exèrcit ben equipat, que es movia fàcilment des dels fils dels generals en comandament; de l’altra, líders llençats a desgrat per l’empenta d’un poble imperfectament armat. A Madrid els revolucionaris d’entrada cometeren l’error de bloquejar-se en les parts internes de la vila, en la línia que connectava els extrems oriental i occidental – extrems comandats per O’Donnell i Concha, que es comunicaven mútuament i la cavalleria de Dulce a través dels bulevards externs. Així el poble se separava i s’exposava a l’atac concèntric preconcertat per O’Donnell i els seus col·laboradors. O’Donnell i Concha tan sols hagueren d’efectuar la llur connexió i les forces revolucionàries foren dispersades als barris del nord i sud de la vila, i privades de tota cohesió posterior. Fou un tret distintiu de la insurrecció de Madrid que les barricades s’utilitzaren escadusserament i tan sols en cantonades prominents, mentre que les cases foren convertides en els centres de resistència; i – cosa inoïda en la lluita al carrer – atacs amb baioneta reberen les columnes assaltants de l’exèrcit. Però, si els insurgents aprofitaren l’experiència de les insurreccions de París i Dresden, els soldats no n’havien après menys. Les parets de les cases foren aterrades una rere l’altra, i els insurrectes quedaren atrapats, mentre que les sortides als carrers eren agranades a canonades. Un altre tret diferenciat d’aquesta batalla de Madrid fou que Pucheta, després de la connexió de Concha i O’Donnell, quan fou empès cap al barri sud (Toledo) de la vila, trasplantà la guerra de guerrilles de les muntanyes d’Espanya als carrers de Madrid. La insurrecció, dispersada, confrontada sota l’arc d’una església, en un carreró estret, en les escales d’una cada, s’hi defensà fins a la mort.\nA Barcelona el combat fou encara més intens, en no haver-hi lideratge de cap mena. Militarment, aquesta insurrecció, com tots els aixecaments previs a Barcelona, perí pel fet que la ciutadella, el Castell de Montjuïc, romangué en mans de l’exèrcit. La violència de la lluita la caracteritza la crema de 150 soldats en les casernes de Gràcia, un suburbi que els insurgents disputaren ardentment, després d’haver estat desallotjats de Barcelona. Mereix esment que, mentre a Madrid, com hem mostrat en un article previ, els proletaris eren traïts i abandonats per la burgesia, els teixidors de Barcelona declararen des d’un bon començament que no tenien res a veure amb un moviment muntat per esparteristes, i insistiren en la declaració de la República. En ésser refusat això, amb l’excepció d’alguns que no pogueren resistir la pudor de pólvora, romangueren espectadors passius de la batalla, que fou així perduda – totes les insurreccions a Barcelona les decideixen els seus 20.000 texidors.\nLa revolució espanyola del 1856 es distingeix de totes les seues predecessores per la pèrdua de tot caràcter dinàstic. És sabut que el moviment del 1808 al 1814 fou nacional i dinàstic. Malgrat que les Cortes del 1812 proclamaren una Constitució gairebé republicana, ho feren en el nom de Ferran VII. El moviment del 1820-23, tímidament republicà, fou del tot prematur i tingué en contra les masses al suport de les quals apel·lava, masses lligades del tot a l’Església i a la Corona. Tan fermament arrelada era la reialesa a Espanya que la lluita entre la societat antiga i la moderna, per fer-se seriosa, necessità un testament de Ferran VII, i la encarnació dels principis antagonistes en dues branques dinàstiques, la carlista i la cristina. Fins i tot per combatre per un nou principi l’espanyol volia un penó secular. Sota aquestes banderes es menà la lluita, del 1833 al 1843. Llavors s’aturà la revolució, i la nova dinastia fou posada a prova del 1843 al 1854. En la revolució del juliol del 1854, hi havia necessàriament implícit un atac a la nova dinastia; però la innocent Isabel fou coberta per l’odi concentrat envers la seua mare, i el poble es revelà no tan sols per a la pròpia emancipació sinó també per a la d’Isabel de la seua mare i la camarilla.\nEl 1856 la coberta havia caigut i la mateixa Isabel confrontà el poble amb un coup d’état que fomentà la revolució. Es demostrà com la merescuda, fredament cruel i covardament hipòcrita filla de Ferran VII, que era tan donat a mentir que malgrat la seua mentida pacata mai no assolí a convèncer-se ell mateix, fins i tot amb l’ajut de la Santa Inquisició, que personatges tan exaltats com Jesucrist i els seus apòstols havien dit la veritat. Fins i tot la massacre de Murat dels madrileños el 1808 empetiteix en un avalot insignificant al costat de les massacres del 14-16 de juliol, sota el somriure de la innocent Isabel. Aquells dies tocaren la campana de mort de la reialesa a Espanya. Tan sols els legitimistes imbècils d’Europa s’imaginen que caiguda Isabel, Don Carlos pot alçar-se. Sempre pensen que quan la darrera manifestació d’un principi es mor, és tan sols per donar a la seua manifestació primigènia un altre torn.\nEl 1856, la revolució espanyola havia perdut no tan sols el seu caràcter dinàstic, sinó també el militar. Per què l’exèrcit jugava un paper tan important en les revolucions espanyoles, es pot dir en uns pocs mots. L’antiga institució de les capitanies generals, que feia dels capitans els paixàs de les províncies respectives; la guerra d’independència contra França, que féu l’exèrcit no tan sols l’instrument principal de defensa nacional, sinó també la primera organització revolucionària i el centre d’acció revolucionària a Espanya; les conspiracions de 1814-19, totes emanades de l’exèrcit; la guerra dinàstica de 1833-40, que depenia dels exèrcits de tots dos bàndols; l’aïllament de la burgesia liberal que la forçava a emprar les baionetes de l’exèrcit contra el clergat i la pagesia en el camp; la necessitat de Cristina i la camarilla d’emprar baionetes contra els liberals, com els liberals havien emprat baionetes contra els pagesos; la tradició derivada de tots aquests precedents; aquestes eren les causes que imprimiren a la revolució a Espanya un caràcter militar, i i a l’exèrcit un caràcter pretorià. Fins el 1854, la revolució sempre s’originava en l’exèrcit, i les seues manifestacions diferents fins a l’època no oferien cap signe extern de diferència més enllà del grau en l’exèrcit on s’originaven. Fins i tot en el 1854 el primer impuls encara procedia de l’exèrcit, però hi ha el manifest de Manzanares d’O’Donnell per mostrar com de fina s’havia fet la base de la preponderància militar en la revolució. Sota quines condicions es permeté finalment a O’Donnell de mantindre la seua escassament equívocament promenade de Vicálvaro a les fronteres portugueses, i de tornar l’exèrcit a Madrid? Tan sols amb la promesa de reduir-lo immediatament, de substituir-lo per la Guàrdia Nacional, i de no permetre que els fruits de la revolució fossen compartits pels generals. Si la revolució del 1854 es limità així a l’expressió de la seua malfiança, tan sols dos anys més tard, es troba obertament i directament atacada per aquell exèrcit – un exèrcit que ha entrat ara merescudament en les llistes al costat dels croats de Radetzky, els africans de Bonaparte i els pomeranians de Wrangel. Fins a quin punt les glòries de la seua nova posició són apreciades per l’exèrcit espanyol, ho demostra la rebel·lió d’un regiment a Madrid, el 29 de juliol, que insatisfets amb els simples cigarros d’Isabel, es plantà per les peces de cinc francs, i les salsitxes de Bonaparte, i els aconseguí, també.\nAquesta vegada, doncs, l’exèrcit ha estat completament contra el poble o, de fet, tan sols ha combatut contra ell i els guàrdies nacionals. En breu, hi ha un final de la missió revolucionària de l’exèrcit espanyol. L’home en el qual se centrava el caràcter militar, dinàstic i burgès liberal de la revolució espanyola – Espartero – s’ha enfonsat encara més que la llei comuna del destí hauria permès als seus més íntims connoisseurs d’anticipar. Si, com es rumoreja generalment, i és ben probable, els esparteristes són a punt d’aplegar-se sota O’Donnelll, hauran confirmat el llur suïcidi amb un acte oficial propi. No se salvaran.\nLa propera revolució europea trobarà Espanya madura per cooperar-hi. Els anys 1854 i 1856 foren fases de transició que havia de passar per arribar a aquesta maduresa.


Pure Inspiration - Parc de Recerca\nParc de Recerca > Entitats > Cercador d'entitats > Pure Inspiration\nPure Inspiration és una empresa spin-off sorgida de l'Institut d’Investigació en Intel·ligència Artificial (IIIA-CSIC), ubicat al Campus de la UAB.\nAvui dia és gairebé inimaginable pensar en la indústria de la música sense tenir en compte la seva dimensió a la xarxa. Existeixen infinites xarxes de recomanació musical així com plataformes des d’on pots escoltar, provar i interactuar amb la música que t’agrada. I si s’aconseguís el mateix impacte dins la indústria de la moda? Aquesta és la idea que va fa néixer l’empresa Pure Inspiration, de la mà dels investigadors Àngela Fàbregues i Carles Sierra, juntament amb l’emprenedor Carlos Mas.\nTelèfon: 650 751 085


recomana.cat - Fitxa d'obra: Compra'm\nInsectotròpics presenta a "Compra’m", un artefacte complex de digestió ràpida però no necessàriament fàcil. La juxtaposició d’il·lustracions (gràcies a la tècnica dels chroma), vídeo i interpretació de les protagonistes (Lulú i Pandora) basteix un vestit barroc, carregat d’imatges amb màximes contundents (“la felicitat és eterna; tu, no”) que permet veure, pla a pla, la majoria de les accions en pantalla. La reina Pandora abdueix els que persuadeix a partir d’una caixa màgica que sembla que ha de poder satisfer la felicitat però que només serveix per augmentar la cobdícia d'aquesta bruixa malèvola i persuassiva. El muntatge compleix notablement el repte d’inaugurar una edició de Fira Tàrrega ambiciosa.\nOn segeixen excel·lint els d'Insectotròpics és en aquesta capacitat de barrejar l'artesania (art plàstic, interpretació en directe) amb la tecnologia. Fa olor a una nova fura dels Baus perquè sap manteni un equilibri entre la tecnologia i l'artesania. És un plaer veure com elaboren uns cartells impactants, clars i contindents, que en segons destrueixen. La seva iconografia valdria per decorar tot un centre social autogestionat que coincideix amb el seu discurs contrari al capitalisme. Les seves pantalles s''autodestrueixen en segons. Tot es fa en directe i es mostra al públic (semblant als treballs de grups molt més minoritaris i de culte com son Agrupació Sr. Serrano o Macarena Recuerda...). La diferència és que insectotròpics afronta el gran format sense complexes. Amb moviments que involucren una desena de persones.. amb músics (Za!) que toquen en directe i entren en el joc videogràfic.\nEl mercat global no sap entendre les diferències entre els individus ni les comunitats: tots són consumidors a qui delectar amb una felicitat més efímera encara que la vida d'un ésser. És molt agradable sentir a cau d''orella que un àngel t'espera, et convida, et venera però tot es desfarà com un castell de cartes. Una altra cosa és que la caiguda a la massa informe que segueix enganyada pel soroll provoqui algun remordiment de consciència.Lulú segueix ballant, acceptant el nou rol del ball, El seu mussol blanc ha desaparegut (s'ha fos a negre per tall en la terminologia audiovisual) com també l'àngel que, sembla, la deuria acompanyar: ella ha pujat fins al gratacel de Pandora i se sent algre ballant amb un logo estampat a la front, com els seus companys.


Inici / Saps què…? / Hi ha dubtes comuns entre els manipuladors d´aliments (Part 2.)\nA continuació presentem la segona part del recull de preguntes més freqüents entre els manipuladors d’aliments, resultat de l’experiència:\n* Respostes basades en les normatives vigents (Reglaments europeus, Reial decrets i Decrets), Guies de Bones Pràctiques Oficials i en la pròpia experiència professional.\nSi tinc el cabell molt curt haig de portar gorro?\nSegons la Normativa vigent els manipulador han de portar gorro i no especifica excepcions. Es tracta d’una qüestió higiènica per evitar la caiguda de cabell sigui quina sigui la seva mida, i per retenir suor.\nPuc venir vestit amb l’uniforme des de casa?\nL’uniforme és d’ús exclusiu pel lloc de treball (inclòs el calçat), per tant, no es pot venir canviat de casa. L’establiment ha de disposar d’un recinte per poder fer aquest canvi de roba.\nQuina és la temperatura màxima en que puc acceptar una matèria primera?\nLa normativa estableix temperatures d’arribada per producte o grups de productes. Cal establir els marges de tolerància d’aquesta temperatura i descriure’ls en el Pla de proveïdors i matèries primeres.\nA continuació, un exemple de quadre de temperatures de recepció:\nHaig d’aturar els bufets després dels esmorzars?\nDependrà del temps que passi entre serveis i la capacitat del bufet per assolir la temperatura necessària per mantenir els aliments a més de 65ºC els calents i menys de 8ºC els freds. Si disposem d’un equip que assoleix les temperatures correctes de manteniment en curt temps, s’aconsella aturar l’equip per estalvi energètic.\nPer contra, si a l’equip li costa molt de temps assolir aquestes temperatures correctes d’exposició d’aliments, cal mantenir-lo encès per seguretat alimentària.\nHem de mirar el clor a la cuina si el de manteniment ja ho mira a les habitacions?\nAmb independència del que es fa a habitacions i altres punts de sortida d’aigua de l’edifici, a la cuina, cada dia s’ha de mirar el nivell de clor per assegurar-nos que l’aigua que es fa servir per cuinar/netejar està correctament clorada.\nSegons el RD 140/2003 que estableix la qualitat de l’aigua de consum humà, l’aigua de l’aixeta de consum ha de tenir com a mínim 0,2 ppm de clor lliure. El correcte és comprovar cada dia a una aixeta diferent de la cuina, i aquestes tenir-les numerades i identificades januvia medication. Tota aquesta informació ha de formar part del Pla de l’aigua de consum de l’establiment, juntament amb els resultats dels controls analítics corresponents.\nPuc fer servir un esprai insecticida per matar formigues a la cuina o menjador si es fa servir només a ran de terra?\nA les zones per on circulen aliments no es pot fer servir cap producte insecticida que no sigui aplicat per una empresa especialitzada. No està permès l’ús d’ esprais d’ús domèstic.\nCada quan haig de canviar l’oli de les fregidores?\nEl canvi d’oli va en funció del seu ús. No es pot determinar una freqüència donat que no sempre es fan servir igual. L’oli es va fent malbé en funció de diferents factors. La temperatura és un factor determinant i és molt important no superar els 180ºC.\nExisteixen tècniques per poder determinar el punt d’oxidació de l’oli per conèixer quan no està correcte i pot ser tòxic, però generalment es tracta de canviar-lo quan s’ha fet servir vàries vegades i augmenta la seva viscositat.\nPer establir una periodicitat de canvi, haurem de tenir en compte: manteniment/neteja i capacitat de les fregidores, tipus de producte, quantitats a fregir, tipus d’oli utilitzat, etc.\nLa carn que sobra del bufet es pot reciclar per fer amanides?\nFer servir aliments (carn, peix, etc.) que han sortit al bufet i han sobrat per preparar altres plats és córrer un gran risc, principalment si és per preparar aliments que no tenen tractament tèrmic, com és el cas de les amanides.\nHem de tenir molt en compte que el menjar que surt al bufet en moltes ocasions al final del servei està a una temperatura fora del seu òptim (trencament de la cadena de la temperatura) i a més a més pot haver estat tocat per els clients.


blog d'en Pep » 2012 » febrer » 13\nArxivar per 13, febrer de 2012\nSenderisme amb en Casi i l’Antoni\nEl diumenge dia 5 de febrer passat en Casi, com fa moltes vegades, em va convidar, com en ell és costum, a caminar amb ell a Esparraguera i es va presentar amb el seu amic de l’ànima l’Antoni.\nLes xerrades i anècdotes i les explicacions i escoltar a aquell parell de mites, és el millor regal per una matinal.\nDe fet, quan acabes no estic gens ni mica cansat i en part és per què mentalment fas una bona desconnexió. A més tens l’oportunitat d’anar per carenes, corriols i llocs que d’una altre manera ni pensar-hi d’anar-hi sol. Cada cop que veu algú, en Casi li arrenca moments de conversa i no estalvia donar-se a conèixer. La veritat és que haver fet 100 maratons és una bona medalla que molts no tindrem mai.\nEL senderisme forma part dels ingredients que fan més atractiu el contacte amb la natura i els racons que te la nostra geografia més propera i que no cal anar massa lluny per passar un dia immillorable.\nGràcies al dos per aquesta jornada !!\nL’Antoni sempre va pel davant, seguit per en Casi, incrïblement abrigat i darrera jo, aprenent dels mestres\nLlocs acuradament ben cuidats\nEls voluntaris que es diposen a avituallar als senderistes\nEn Casi gaudint d’un brou que a Collbató li donen\nLlocs prou coneguts pels que ens agrada anar per Montserrat, a la vora de Montserrat\nUn bon home que treballa a l’empresa Suzuki d’aquí Terrassa ens retrata una vegada ja hem deixat Collbató\nL’Antoni és un enamorat de la muntanya i no tan sols li agrada anar-hi sovint, si no que si cal marca rutes i reforça i marca llocs tant de Montserrat com de Sant Llorenc, proveint de cadenes i ganxos per que la gent no caigui i que deixa com a contribució a la societat. Fa nou mesos que no fuma, encara que tot i fumant segur que a Terrassa poca gent ha fet de forma anònima tot el que atresora en quan a proves de muntanya.\nEn un racó del camí, el parell de mites\nTambé m’agrada endurme’n aquest record cap a casa per compartir-lo\nl’Antoni i deixa anar i córrer sempre que pot per aquests entorns que tant coneix\nEn Casi, mirant de no ensopegar a la baixada\nEns fan passar per un llocs que no sabria dir com és que tenen aquestes textures.\nSempre s’apren un munt anant al costat de persones que tenen tan a ensenyar. A més, et queda un bon record d’una caminada, que ja no oblidarem mai. Gràcies parella !\nComentaris tancats a Senderisme amb en Casi i l’Antoni