Les Arts Volant portarà ‘El tutor burlat’, de Martín i Soler per la geografia valenciana – Compromís Diputació de València\nEl Palau de les Arts ha albergat, dijous 11 de juny de 2020, la presentació d’aquest nou muntatge, amb la presència del diputat de Cultura de la Diputació de València, Xavier Rius; la regidora de Cultura de l’Ajuntament de València i dipuatada, Glòria Tello; el director artístic de les Arts, Jesús Iglesias, i el director d’escena de ‘El tutor burlat’, Jaume Policarpo.\nValència (11.6.20). ‘Les Arts Volant’ portarà l’òpera ‘El tutor burlat’ del compositor valencià Vicente Martín i Soler, a diferents poblacions de la geografia valenciana en una gira que, per primera vegada, aconseguirà àmbit autonòmic.\nLa regidora de l’ajuntament ha ressaltat que “he tingut ocasió d’assistir a quasi totes les representacions, i m’ha resultat molt emocionant veure al públic captivat per actors i cantants que s’entreguen per complet”. Des de l’Ajuntament de València, ha prosseguit Tello, “tractem de fomentar nous hàbits de consum cultural entre el veïnat i estem convençuts que un any més ‘Les Arts Volant’, provocarà la satisfacció dels nostres conciutadans, als qui vull convidar a no perdre’s esta singular representació”.\nLES ARTS VOLANT 2020 EL TUTOR BURLAT PRESENTACIÓ Fotografía Miguel Lorenzo\nAquesta primera comèdia de Martín i Soler resulta jovial i fresca com el paisatge de la campanya romana on ocorre la seua trama. Evoluciona des de la crítica vetlada a les fèrries normes socials de mitjan segle XVIII cap a la defensa de la llibertat i l’amor per damunt de la convenció i la conveniència. Exposa al seu torn, amb una amable clarividència, el nou posicionament social de la dona en els anys previs a la Revolució Francesa\n←Mentxu Balaguer: «Tenemos que integrar la tecnología para optimizar los recursos municipales y ponerla al servicio de la ciudadanía»\nLes Arts Volant portarà ‘El tutor burlat’, de Martín i Soler per la geografia valenciana→


Comentaris de la novel·la - Pàgina 4 - Tenkū no dōbutsu\nEntrada Autor: AkirA » 26/08/2004 a les 00:07\nSi... aquesta Hermi està "brillant" pel que l'interessa XD\nEntrada Autor: Ait » 26/08/2004 a les 00:14\nEstà brillant? Que és com un gusiluz o com una cuca de llum? xDDDDD...\nEntrada Autor: AkirA » 26/08/2004 a les 00:26\nsi, doncs més aviat se li estan acabant les pil·les a la gusilus-Hermi XD\nEntrada Autor: Ran » 26/08/2004 a les 00:30\nÉs que brilla de tant en tant, hi ha temporades i temporades...xD Ànims Hermi!! xD\nEntrada Autor: Hermione99 » 26/08/2004 a les 16:01\nRan ha escrit: És que brilla de tant en tant, hi ha temporades i temporades...xD Ànims Hermi!! xD\nSuposo que com tothom xD Gràcies wapa! Igualment\naKirA ha escrit: si, doncs més aviat se li estan acabant les pil·les a la gusilus-Hermi XD\nJa me les canviaré un dia d'aquests per unes duracel xD\nEntrada Autor: AkirA » 26/08/2004 a les 16:18\nJa sabem que regalar-li a l'Hermi quan faci anys doncs! XD\nEntrada Autor: Esbotzegat » 26/08/2004 a les 19:41\nUnes piles recarregables... no?\nEntrada Autor: Ait » 28/08/2004 a les 20:56\nPer a les càmeres digitals tinc unes piles recarregables que estan força bé i són de llarga durada, són un bon invent ^_^ xD.\nEntrada Autor: Hermione99 » 30/08/2004 a les 17:06\nJo en tinc però no funcionen amb mi xD\nEntrada Autor: Ran » 30/08/2004 a les 19:54\nDoncs ja és un problema, n'haurem de comprar de les normals... xD\nEntrada Autor: AkirA » 30/08/2004 a les 20:35\nEntrada Autor: Ait » 04/09/2004 a les 12:21\nEntrada Autor: koemma » 04/09/2004 a les 13:15\nhmmm difisil dessio..... les k durin+ ^Q^\nEntrada Autor: Ran » 04/09/2004 a les 19:53\nQue digui l'Hermi quin tipus de piles vol, total, són per ella xD\nEntrada Autor: Hermione99 » 04/09/2004 a les 20:25\nJa probaré d'endollar-me a la corrent a veure que... xDD\nEntrada Autor: Ait » 04/09/2004 a les 22:10\nEntrada Autor: Ran » 05/09/2004 a les 01:14\nI tan valenta...\nResarem perquè tornis\nEntrada Autor: koemma » 05/09/2004 a les 14:03\nreseem (podem teni de kapella en wolfwood??)\nEntrada Autor: Ait » 09/09/2004 a les 13:18\nEntrada Autor: Ereza » 09/09/2004 a les 13:23\nHermione99 ha escrit: Ja probaré d'endollar-me a la corrent a veure que... xDD\nNoooooh!! Que encara petarà alguna nuclear per excés de demanda... I que si peta, jo desaparec... (sóc dins del radi de "mort instantània" si peta la nuclear d'Ascó xD)


‘L’Équipe’ ha tingut accés a una imatge del cos de la jugadora, que té un hematoma i un tall a la cuixa.\nÉric i Hayet Abidal volen declarar al més aviat possible per acabar amb la polèmica.\n17 de de novembre del 2021. 20:46\nCada vegada arriben més dades sobre l’agressió que Kheira Hamraoui va patir el 4 de novembre a París. La jugadora del PSG va difondre, a través del diari ‘L’Équipe’, les dures seqüeles després de l’atac. La imatge mostra un hematoma a la part superior de la cuixa i un tall. Aquest mitjà assegura que la jugadora està sota tractament psicològic com a teràpia pal·liativa pel succés que ha patit.\nL’ex del Barça va relatar que tot va passar a pocs metres de casa seva. Una furgoneta es va aproximar a la jugadora i de la furgoneta van baixar dos individus amb el rostre tapat amb un passamuntanyes negre que van cridar «¡Obre la porta!» successives vegades, segons va declarar a la policia judicial de Versalles. Els assaltants van fer fora del vehicle Hamraoui, que va caure a terra, i van començar a colpejar-la a les cames amb una barra de ferro rectangular. «Vaig mirar de protegir-me amb les mans com vaig poder», assegura. Després de diversos segons colpejant-la van fugir i Aminata Diallo, la conductora del vehicle en el qual es trobava la centrecampista del PSG, va alertar els cossos de seguretat del club, que la van portar a l’hospital de Poissy, on els metges es van encarregar de curar-li les ferides i tranquil·litzar-la. Després de conèixer-se la notícia, el club li va prescriure diversos dies de descans per recuperar-se físicament i mentalment.\nÉric i Hayet Abidal volen declarar al més aviat possible\nDiallo va ser interrogada després del succés, quan era la principal sospitosa. Ara tots els ulls estan posats en l’exfutbolista Éric Abidal i la seva dona Hayet, que volen declarar per acabar amb tots els rumors que els involucren en els fets. Així ho han transmès a la fiscalia de Versalles. A tot això, l’advocat d’Hamraoui assegura que la veritable víctima de tot el succeït és la seva clienta, que ja ha tornat als entrenaments de forma individual, allunyada de les seves companyes. «El meu client mai ha declarat, per exemple, als investigadors de la Policia Judicial de Versalles de qui era el xip del telèfon. Es tracta d’informació errònia que es va difondre, en detriment de la senyora Hamraoui. La pregunta és: ¿amb quin propòsit?», va precisar el lletrat de la francesa.\n‘L’ Équipe’ també ha assegurat que, donada la transcendència mediàtica que ha aixecat el cas en les últimes setmanes, el degà dels jutges d’instrucció de Versalles, Joëlle Nahon, ha emès una comissió rogatòria als investigadors de la policia judicial de Versalles per així poder rastrejar els responsables.


Apunts de Viatge: enero 2009\nAcabo de visitar, just al penúltim dia d’obertura, l’exposició Modernitat Americana, a la Fundació Miró. Amb poc més de 100 obres de diferents artistes americans, es repassen els diferents moviments artístics que van dur l’art pro-europeu influenciat per París de finals del segle XIX fins a l’expressionisme abstracte de finals del XX. Amb obres de singulars artistes com Cecilia Beaux, George Bellows, John Singer Sargent, Edward Hopper, Mark Rothko o Willem de Kooning, l’exposició mereix ser visitada. Si no hi heu estat a temps, podeu veure tots els quadres a la Corcoran Gallery el proper cop que visiteu Washington, ja que totes les obres mostrades provenen d’allà.\nSi ho feu, no deixeu de fixar-vos en l’obra Monadnock in Winter, pintat el 1904 per Abbott Handerson Thayer. De tots els pintors que van fer seus el tema recurrent d’una muntanya solitària, Thayer n’és probablement el més compromès. Nascut el 1849 a Boston, va passar la infància a New Hampshire, al peu del Mount Monadnock. Durant tota la vida, guardaria el record d’aquells temps passats en plena natura, i quan més tard es dedicà a la pintura, després d’una època de retratista de figures, es passà a la pintura paisatgística, posant especial esment en plasmar a la tela tots els aspectes de la muntanya de la seva joventut. El seu compromís amb la muntanya va anar més enllà i lluità en política per a aconseguir que tota ella fos nomenada Parc Estatal. Excèntric de mena, solia dormir al ras durant tot l’any per tal d’estar més en contacte amb la natura, però segurament aquest hàbit li va permetre estudiar la naturalesa de tal manera que acabà publicant un parell de llibres sobre l’art críptic dels colors dels animals salvatges, que va fer avançar enormement a l’exèrcit americà en les tècniques de camuflatge durant la primera guerra mundial.\nThayer no ha estat l’únic pintor en estar obsessionat amb una muntanya. Paul Cézanne pintà diverses vistes de La montagne Sainte-Victoire des del poble de Le Tholonet, on va passar una temporada.\nSense anar més lluny i tirant cap a pintors més propers, Pablo Picasso va retratar unes quantes vegades la muntanya de Santa Bàrbara, propera a Horta de Sant Joan. A tot arreu on va viure hi tenia una fotografia de la muntanya on s’havia recuperat d’una mala salut jovenil. De fet l’obessió de Picasso per les muntanyes el va dur a instal•lar un estudi al Château de Vauvenargues, just sota el peu de Sainte-Victoire, seguint els passos de Cézanne.\nAixí que el proper cop que veieu el quadre d’una muntanya, recordeu aquests tres artistes i comenceu a pensar si el pintor no té alguna obsessió muntanyenca. Podria ser. Aquesta mena d’obsessions s’encomanen molt fàcilment.\nEtiquetas: Art, Català, Exhibitions, Muntanya


Documentació tallers infants i joves : Barcelona Consensus\nEn aquesta pàgina es recull la informació bàsica que motiva i estructura la proposta de realitzar tallers de transformació social per a infants i joves.\nSegurament estaríem d’acord en afirmar que les institucions educatives han d’atendre la formació integral d’infants i joves, amb igualtat d’oportunitats, perquè puguin desenvolupar totes les seves capacitats. I en que la incidència en la transformació social, potser és una capacitat difícil d’abordar, des de l’escola i/o les entitats d’educació en el lleure, i, per tant, una de les menys desenvolupades. En aquests moments de crisis, més que mai, és necessari pensar què podem fer els educadors en aquest sentit.\nA Nova – Innovació social, creiem que infants i joves tenen coses a aportar i també tasques a fer. Per això hem fet un acord amb Projectes ELET per oferir a les escoles tallers que aportin eines per analitzar la situació del seu entorn proper, identificar problemes que els afecten i somiar com voldrien que fossin les coses, i així poder dissenyar i portar a la pràctica una transició cap a allò plantejat que suposi una millora social, no només per a ells.\nPensem que és d’aquesta manera com infants i joves podrien tenir experiències viscudes que els facin conscients del seu poder col•lectiu per a la transformació social, de la necessitat d’una ciutadania activa. Per aquest motiu, s’han dissenyat uns tallers, que suposarien el punt de partida d’aquesta experiència, que després es pot continuar amb un projecte del propi grup, ampliar a d’altres grups, implicar les famílies o d’altres entitats de la comunitat, etc. L’èxit dels tallers –i del projecte- estarà vinculat al compromís dels educadors i del grup amb la pròpia proposta.\nConscients de la importància de l’acompanyament i de la constància que ens fa reflexionar i interioritzar valors, actituds, hàbits etc., afegim alguns suggeriments per un major aprofitament del taller, per donar major continuïtat a la tasca educativa i transformadora que us proposem.\nAbans i després del taller\nUs fem algunes propostes que, juntament amb els tallers, poden contribuir a desvetllar la inquietud de transformar. És a dir, conèixer la urgència del canvi a nivell global i local, exercitar la mirada crítica sobre el propi entorn, prendre consciència de la pròpia capacitat d’incidir-hi. Abans del taller convé que el grup tingui interès en participar-hi. Un cop acabat el taller és important mantenir i acompanyar la motivació, ajudar al grup a concretar el seu projecte, a fer accions i reflexionar-hi. Recollim alguns suggeriments tot assenyalant en cursiva aquells que van acompanyats d’algun material de suport\nI. Alguns suggeriments per a grups d’infants\n• Fer conversa sobre temes socials: què sabem? Què ens preocupa? Què ens afecta? Hi ha una situació paral•lela a l’escola?\n• Fer fotos a l’escola: identificar situacions, espais, aspectes que ens agraden / no ens agraden.\n• Parlar-ne. Hi ha alternatives? Què podem canviar nosaltres per millorar la convivència, la sostenibilitat, la democràcia…? Quines ajudes necessitem per arribar més lluny?\n• Lectura i comentari d’una notícia. Què ens preocupa? Què ens afecta? Hi ha alternatives?\n• Lectura i comentari de curts, pel•lícules i llibres amb contingut social.\nII. Alguns suggeriments per a grups de joves\n• Fer fotos al barri. Identificar situacions, espais, etc. que ens agraden / no ens agraden.\n• Parlar-ne. Hi ha alternatives? Què podem canviar nosaltres per millorar la convivència, la sostenibilitat, la democràcia…? Quines ajudes necessitem per arribar més lluny? Qui és responsable de les diferents situacions o espais identificats?\n• Aproximar-se al graffiti com a eina de denuncia social: primer es poden buscar i analitzar graffitis reconeguts per després documentar la denuncia social al barri.\n• Llegir i reflexionar amb el grup sobre les preguntes i/o fotos de les capses del taller.\n• Llegir i comentar la declaració del Consens de Barcelona (o un fragment).\n• Lectura i comentari de notícies o diaris. Què ens preocupa? Què ens afecta? Hi ha alternatives?\n• Dinàmiques de grup per reflexionar sobre l’entorn social disponibles als bancs de recursos.\n• Investigar, fer cerques per: descobrir què és el Consens de Barcelona; el Consens de Washington; aprofundir sobre la trajectòria i propostes d’algun dels membres del consell assessor o bé sobre altres referents de canvi.\n• Treballar en grups per concretar el PT amb l’ajuda de la guia dels plans de transició.\n• Signar declaració del Consens de Barcelona i publicar el propi Pla de Transició.\nÍndex i enllaços dels Materials annexes\nAquí podeu trobar els documents i materials de suport relacionats amb els tallers. Us convidem a visitar-los i enriquir-los amb les vostres aportacions:\n1. Textos i materials de referència\nAlguns del documents que han inspirat la creació dels tallers. Són d’interès per als educadors, per a infants i joves es recomana seleccionar els fragments adients als interessos i capacitats.\n1.1. Full de presentació del taller: Taller per infants // Taller per joves\n1.2. Guia de com fer les transicions del consens de Barcelona.\n1.3. Declaració del consens de Barcelona\n2. Material del taller d’infants\n2.1. El conte: La Calle es libre\n2.2. Targetes per a l’anàlisi del conte\n3. Material del taller de joves: Les capses\n4. Bibliografia per a infants i joves.\nSuggerim alguns documents que ens semblen interessants per compartir amb infants i joves. Els trobareu en el següent enllaç: Bibliografia complementaria\nSuggerim alguns links que ens semblen d’interès.


Presentació del +60 Alt Empordà a Roses – +60 Alt Empordà\nPresentació del +60 Alt Empordà a Roses\nmoon +60 Alt Empordà, Roses, Sessions locals 20/10/2016 20/10/2016\nL’equip del projecte +60 Alt Empordà. Propostes per a un envelliment actiu va presentar ahir el procés participatiu a les persones i entitats membres del Consell sectorial de la Gent Gran de Roses.\nAmb aquesta presentació es dona el tret de sortida del procés de participació +60 Alt Empordà al municipi de Roses, que acollirà 3 sessions de participació els dies 14, 21 i 28 de novembre.\n+60 Alt Empordà. Propostes per a un envelliment actiu és un procés de participació amb persones de més de 60 anys de la comarca per a la definició de polítiques locals i actuacions d’envelliment actiu al municipi per millorar la qualitat de vida.\nEl procés de participació preveu la realització de 3 sessions de treball a Roses que tindran com a objectiu millorar el coneixement sobre les situació i necessitats de les persones +60 del municipi per tal de definir línies de treball i accions i acordar prioritats d’intervenció en cadascun dels municipis que participen en el projecte.\nLes sessions de participació, que es celebraran els dies 14, 21 i 28 de novembre de 16 a 18h a Ca l’Anita, estan dirigides a la població +60 del municipi i a les entitats locals. Les places del tallers són limitades, pel que és indispensable fer la inscripció prèvia a través del web http://mes60.cat/inscripcio o adreçant-se a les Oficines de Benestar Socials de Roses (c/Tarragona, 83, de dll a div, de 10 a 14h).\n← Fes arribar les teves propostes al +60 Alt Empordà\nPrimera sessió de participació del projecte +60 a Llançà →


Montón fa negoci de la salut i utilitza les portes giratòries en fitxar per les farmacèutiques – RiberaTV\nMontón fa negoci de la salut i utilitza les portes giratòries en fitxar per les farmacèutiques\nSanitatSolsUna critica durament que menys d’un any després de ser ministra de Sanitat i consellera d’aquesta mateixa cartera “s’aprofite dels seus recents càrrecs públics per a treballar per a un poderós lobby.\nFa un any, quan Carmen Montón era encara ministra de Sanitat, va assegurar en la presa de possessió del Comité Directiu i dels vocals de secció del Consell General de Col·legis de Farmacèutics: “Ens tenen al seu costat”. Per a SanitatSolsUna, l’associació que defensa l’ex- celencia en la gestió sanitària, aquesta frase “va ser premonitòria”. Hui, menys d’un any després que Montón dimitira per l’escàndol del seu treball de fi- nal de màster, s’ha fet públic el seu fitxatge per Fundamed, una fundació participada per les grans i mitjanes farmacèutiques. Sens dubte, “la tenen al seu costat”, asseguren des de SanitatSolsUna.\nPer a aquesta associació “menys d’un any després de deixar el càrrec de ministra es demostra que qui fa negoci amb la salut és la mateixa Carmen Mon- tón” i recorden el seu “obsessiu discurs” en contra de les empreses privades en Sanitat. “Una vegada i una altra repetia que la Sanitat és un dret i no un nego- cio, quan s’ha demostrat que els qui posen en perill aqueixos drets i no tenen escrúpols, i els qui juguen amb la salut dels ciutadans són els qui gestionen tan mal com ella, que va afonar la Sanitat valenciana, du- plicando les llistes d’espera i sense posar en marxa cap projecte més que el de destrossar un model que funcionava”, asseguren.\nDes de SanitatSolsUna s’assegura que “sens dubte, l’ex consellera i exministra s’ha aprofitat dels seus tres anys de responsable de la Sanitat Valenciana i espanyola per a arreglar-se el seu futur i treballar per a un grup vinculat a far- maceúticas, que fins fa ben poc, formaven part del seu discurs “pro sanitat pública” demonitzant tot el privat. “S’ha demostrat, una vegada més, el contradictori del seu discurs”, després de recordar que informes oficials com el del Síndic de Comptes asseguren que les concessions sanitàries no solament són més eficients i estalvien diners a l’Administració. El més important és que donen millor servei als ciutadans amb més inversió, més serveis i menys llestes d’espera.\n“En les notícies que publiquen hui diversos mitjans de comunicació la mateixa Montón es nega a confirmar si cobra o no, ni el lloc que ocupa en la fun- dació de les farmacèutiques, la qual cosa no fa sinó confirmar la seua relació amb les grans empreses del sector”, expliquen. Pel que sembla, han intentat “suavitzar” el seu fitxatge amb una entrada gradual de la exministra i exconsellera, invi- tándole a participar en lliuraments de premis i jornades per a passar ara a in- corporarse amb sou que, llaures de la transparència, hauria de fer públic.\n“Cal defensar la salut com un dret, no com un negoci”, assegura- ba Montón fa un any. “El seu eslògan hui és paper mullat”, asseguren des de SanitatSolsUna\nMontón fa negoci de la salut i utilitza les portes giratòries en fitxar per les farmacèutiques added by Ribera Televisió on 25 Juliol, 2019


Acord sobre l'ERO a l'empresa de l'enllumenat de Granollers | NacióGranollers\nRedacció | 17/01/2013 a les 20:00h\nArxivat a: Economia, sindicat, temporal, treballadors, ero, imesapi, acord, cnt, cgt\nEls sindicats CNT i CGT han arribat aquest dijous a un acord amb la direcció d’Imesapi, l’empresa que fa el manteniment de l’enllumenat públic de Granollers i les Franqueses del Vallès, sobre l'aplicació de l'ERO temporal al centre de treball de la capital de la comarca. Treballadors i companyia posen així punt i final a un conflicte que va suposar una vaga indefinida de 36 dies al servei de manteniment d'enllumenat públic d’ambdós municipis, i al manteniment dels equipaments municipals, tasca que també porta a terme Imesapi.\nDe fet, va caldre més d'un mes de vaga indefinida per a que empresa i treballadors, amb la mediació de l'Ajuntament de Granollers, assolissin la setmana passada un preacord que finalment ha permès posar fi al conflicte. Un conflicte que va suposar una dotzena de manifestacions i protestes, amb el suport de veïns del Vallès Oriental.\nLes seccions sindicals de CNT i CGT i la direcció de l'empresa assoleixen un acord sobre l'aplicació al centre de treball de Granollers de l'ERO temporal signat a Madrid. La mesura es basa en la rotació de tota la plantilla. És a dir, que cada setmana, i durant 19 setmanes, un dels treballadors s'haurà de quedar a casa sense cobrar. Així, la mesura l'impacte de l'ERO recau "solidàriament" sobre el conjunt de la plantilla, segons apunten els sindicats. Només dos treballadors no entraran en aquesta rotació. La CNT i la CGT consideren que "és un bon acord, perquè no suposa enviar a ningú a l'atur tant de temps com es pretenia en un principi". Els treballadors iniciaran la rotació que marca l’ERO temporal el dilluns 21 de gener, i l’acabaran el 31 de maig.


XELU.NET - LLIBRES - El noi del pijama de ratlles - Xevi Vilardell Bascompte\n:: L'illa del tresor (76899 )\n:: Tot el que podríem haver (76882 )\n:: Aiguafang (76855 )\n:: A Clash of Kings (Choque d (76854 )\n:: Travels in the Scriptorium (76851 )\n:: El club Dumas (76851 )\n:: El Tiempo Entre Costuras (76849 )\n:: A Feast For Crows (Festín (76849 )\n:: The Windup Girl (76848 )\n:: Anathem (Anatema) (76848 )\nxelu.net >> àgora 2.0 >> llibres (219 llibres disponibles) >> El noi del pijama de ratlles\nAutor/a del llibre: John Boyne\nAquest llibre ha rebut 76797 visites\n>> Crítica de la pel·lícula en aquesta mateixa web\nCopio directament de la contraportada:\nBerlín 1942. La guerra no afecta gaire la vida de Bruno, un noi de nou anys que viu en un barri residencial. Però un bon dia arriba a casa i es troba totes les coses empaquetades: el seu pare, membre de l'elit militar, ha rebut un nou destí i es veu obligat a marxar i instal·lar-se amb tota la família en una àrea rural mig deserta i molt depriment. Bruno s'avorreix i passa els dies obsessionat amb una tanca que s'alça davant la finestra de la seva habitació. Fins que no coneix Schmuel, el noi del pijama de ratlles, que viu a l'altra banda del filferro espinós, Bruno ni tan sols comprèn que ja no és a Alemanya sinó a Polònia. Tampoc no és conscient del que passa a la vida de Schmuel fins que és massa tard per escapar dels horrors que es viuen a l'altre costat de la tanca.\nUn llibre senzillament genial. Per moltes coses: per la seva senzillesa, pel punt de vista narratiu (tota la història l'explica Bruno des dels seus ulls de 9 anys), per d'innocència que transmet... És cert que hi ha un punt del llibre que vaig arribar a tenir certa mania a Bruno pel seu comportament innocent, inconscient i a vegades de poca empatia cap a Schmuel. Però després te n'adones que realment la ment d'un nen deu funcionar com la de Bruno i te n'adones de l'importància de l'educació en una persona i de com de malvada o maquiavèl·lica es pot arribar a tornar. Interessant també el diferent nivell de creixement com a persones dels dos amics: Bruno (que no li ha faltat mai de res i li han explicat ben poca cosa de la vida) i Schmuel (que per desgràcia ha hagut de créixer 20 anys de cop per la situació que li ha tocat viure).\nUn llibre recomanable per a tots els públic, que té unes escasses 200 pàgines amb lletra bastant gran, amb un llenguatge molt planer, però que explica uns història colpidora. Segur que tot el llibre i especialment el final, no deixaran indiferent a ningú!\nAutor/a del comentari: Conxita Casas - Data: 06/01/2014\nUn llibre que em va colpir fort. Fa temps que l'he llegit i no puc comentar gaires detalls, per'o es d'aquells\nllibres que deixa empremta.\nUn altre llibre que recomanaria es COMETAS EN EL CIELO. ( Perdoneu però el títol exacte en català no el sé,\nel vaig llegir en castellà). Es molt bó.\nVaig llegir el llibre i em va agradar força. Penso que és un altre punt de vista, una altra mirada del nazisme amb ulls de nen, innocents però no per això ignorants. Penso que és un llibre fàcil de llegir, amè i entretingut. No he vist la pel·lícula, tot i que me l'han recomanda. Salut!\nLa seva senzillesa i l'enfocament que li dona l'autor a l'hora d'explicar una història tan colpidora (i trobo que en Xevi ha trobat una molt bona paraula per definir-la) fan d'aquest llibre un petit tresor, fàcil de llegir i totalment recomanable. Durant tota la lectura et poses en situació amb la ingenuïtat, posada gairebé al límit, d'en Bruno. El final difícilment et pot deixar indiferent. A mi no em va sortir cap més paraula que: "collons!". I és que tot plegat et fa rumiar i t'arriba al cor.\nAutor/a del comentari: Miki - Data: 05/11/2007\nEl tinc a casa des del nadal passat i sempre se m'oblida que el tinc! Aquesta setmana el començaré, m'has convençut


[19/08] «La Solidaridad» - «Spanish Revolution» - Montseny - Delorme - Marie - Ruff - Zaccaria - Sancho Gracia - Malaspina - Bernabéu - Benesperi - Corominas - Navarrete - Ortiz - Héritier - Darien - Gros - Élosu - Vivas - Berga - Gordillo - Albiol - Fabbri - Scarfó - Imbernón\nefemerides | 19 Agost, 2019 13:08\nAnarcoefemèrides del 19 d'agost\nCapçalera de La Solidaridad\n- Surt La Solidaridad: El 19 d'agost de 1888 surt a Sevilla (Andalusia, Espanya) el primer número del setmanari anarcocol·lectivista La Solidaridad. Portava el lema «Anarquia. Federació. Col·lectivisme». Va ser dirigit per Ricardo Mella, encara que hi figurava oficialment Mariano Calleja. Entre els col·laboradors comptava, a part de Ricardo Mella --que publicarà en les seves pàgines en 1889 el cèlebre text «La anarquía no admite adjetivos» contra el dogmatisme anarquista-- i Mariano Calleja, R. Cano, Emilio de Motta, Clemente Cea, Nicolás Alonso Marselau, Roscoe, Anselmo Lorenzo, entre d'altres. Va desaparèixer l'any següent, el 17 de novembre, havent editat 59 números, i va donar pas el 22 de novembre de 1889 al periòdic La Alarma, també de caràcter anarcocol·lectivista. Segons Max Nettlau La Solidaridad pot considerar-se «l'últim baluard del col·lectivisme a Espanya».\nPortada del primer númer d'Spanish Revolution\n- Surt Spanish Revolution: El 19 d'agost de 1936 surt a Nova York (Nova York, EUA) el periòdic quinzenal anarquista Spanish Revolution. A bulletin published by the United Libertarian Organizations. Editat per la coalició de grups anarquistes United Libertarian Organizations (ULO, Organitzacions Llibertàries Unides) de Nova York, va informar sobre la Revolució espanyola i la guerra civil. L'ULO va ser una organització creada ad hoc per Maximiliano Olay, aleshores representant de la Confederació Nacional del Treball (CNT) als Estats Units, amb la finalitat d'aglutinar diverses organitzacions anarquistes nord-americanes –Jewish Anarchist Federation (JAF, Federació Anarquista Jueva; editora de Freie Arbeiter Stimme), General Recruiting Union (GRU, Unió General de Reclutament), Russian Federation (RF, Federació Russa; editora de Dielo Trouda), Libertarian Workers Group, Vanguard Group (editor de Vanguard), Spanish Younth Group (Grup Juvenil Espanyol, editor de Cultura Proletaria), Il Martello, diversos sindicats dels Industrial Workers of the World (IWW, Treballadors Industrials del Món), grups anarquistes canadencs, grups anarquistes italoamericans de Nova Anglatera, diversos sindicats, etc.)– per a realitzar actes propagandístics de suport a la Revolució espanyola. Olay va deixar la seva feina de traductor professional a Chicago (Illinois, EUA) i es traslladà a Nova York, on muntà una oficina propagandística a la part baixa de la Cinquena Avinguda i que posteriorment comptà amb el suport de tres representants de la CNT arribats expressament des d'Espanya. L'ULO organitzà nombrosos mítings de masses i actes públics de tota mena a moltíssimes ciutats nord-americanes que recaptaren milers de dòlars que van ser enviats al moviment llibertari espanyol. No obstant això, l'activitat principal de l'ULO va ser la publicació d'Spanish Revolution, que comptà amb una política editorial col·lectiva i per aquest motiu els articles no solien anar signats. Els temes centrals van ser els referents a l'obra constructiva de la Revolució espanyola (les col·lectivitzacions agrícoles i industrials, la funció dels comitès revolucionaris, l'educació, l'anarcofeminisme, etc.), les tasques de les organitzacions anarquistes i anarcosindicalistes –CNT, Joventuts Llibertàries, «Mujeres Libres», Federació Anarquista Ibèrica (FAI), etc.– i els aspectes militars de la guerra civil que no tractava la premsa capitalista. Molts d'articles eren traduccions de diferents textos publicats per la premsa llibertària de la Península (Amigo del Pueblo, CNT, Fragua Social, Frente Libertario, Juventud Libre, Nosotros, Nueva España Antifascista, Solidaridad Obrera, Tierra y Libertad, etc.), però també estrangera (Barcelona Bulletin, La Bataille, Cultura Proletaria, L'Espagne Antifasciste, L'Espagne Nouvelle, Le Libertaire, La Lutte Ouvriere, Manchester Guardian, New Statesman and Nation, New Times, Le Réveil, La Révolution Prolétarienne, Spain and the World, etc.). Les opinions dels anarquistes nord-americans a les pàgines d'aquesta publicació gaudiren d'una llibertat absoluta i no mancaren crítiques a les polítiques progovernamentals de les organitzacions llibertàries espanyoles i a les seves posicions, considerades «toves», davant els estalinistes i la seva contrarevolució. Aquestes posicions van fer que moltes vegades donessin veu al sector dissident de la Revolució llibertària, com ara les Joventuts Llibertàries, els «Amics de Durruti» o grups importants de la FAI. Spanish Revolution va publicar 36 números, l'últim l'1 de maig de 1938, i deixà d'editar-se quan el Govern comunista de Juan Negrín López s'assentà fermament al poder i la contrarevolució estalinista havia triomfat. En 1968 l'editorial Greenwood Reprint Corporation en va treure una edició facsímil.\n- Joan Montseny i Carret: El 19 d'agost de 1864 --algunes fonts citen erròniament 1863-- neix a Reus (Baix Camp, Catalunya) el pedagog, propagandista, intel·lectual i teòric de l'anarquisme català i hispà Joan Montseny i Carret, més conegut com Federico Urales. Nascut en una família humil, son pare, d'idees republicanes, era terrissaire i sa mare, de família carlista, obrera tèxtil, encara que ambdós alternaven aquestes feines amb la venda de teles i flassades als pobles propers. Va haver de compaginar des de jovenet l'aprenentatge de l'ofici de boter amb els estudis lliures en classes nocturnes, i les lectures, fins que un professor va decidir ajudar-lo a costejar-se la carrera de Magisteri. En 1885 va començar a militar en les lluites obreres i dos anys després organitzà les manifestacions de protesta contra l'execució dels anarquistes nord-americans de Chicago. Va començar com a secretari de la Secció de Boters de Reus i en 1887 ho era de la Federació Comarcal Catalana adherida a la Federació Regional Espanyola de l'Associació Internacional del Treball. En 1888 va arribar a ser secretari general de la Federació de Boters d'Espanya. En 1890, a causa de les manifestacions i de les vagues del Primer de Maig, va patir la primera detenció governativa. El 19 de març de 1891 es va unir civilment amb Teresa Mañé i Miravent, coneguda ja en el món literari anarquista pel pseudònim de Soledad Gustavo; mestre d'escola com ell, feia feina com a professora de primera ensenyança a Vilanova i Geltrú (Garraf, Catalunya), on havia nascut. En 1892 es farà càrrec, amb sa companya, de l'escola laica de Reus. Aquest mateix any, Federico Urales, va ser novament detingut per un full que va publicar protestant per les execucions d'anarquistes a Jerez (Andalusia, Espanya) de febrer del mateix any. Quan el 7 de juny de 1896 va explotar la bomba durant la processó religiosa del Corpus Christi al carrer Canvis Nous de Barcelona, Urales va ser detingut de bell nou, considerat com a un «element anarquista molt perillós», a la seva escola de Reus en mig dels alumnes, per la Guàrdia Civil i va haver de recórrer els 115 quilòmetres que separen aquesta ciutat de Barcelona, a peu i emmanillat. La seva activitat com a escriptor anarquista i com a agitador havia assolit ben aviat força ressò a tot l'àmbit estatal. D'aquesta època són les seves col·laboracions literàries i ideològiques en El Corsario, de la Corunya, i la publicació dels seus primers fullets doctrinaris i llibres. Les seves activitats sindicals i anarquistes i la seva acció educativa anticlerical van engegar els odis locals. Va ser a conseqüència de la pressió de les forces reaccionàries reusenques que va ser acusat i implicat en el procés de Montjuïc de 1897, incoat a resultes de la citat atemptat del Corpus. És des de les immundes cel·les del castell de Montjuïc que començarà a signar sota el pseudònim Federico Urales els articles que sortiran clandestinament, que seran publicats en el periòdic madrileny El País, i que denunciaran la situació que patien els presos anarquistes. Per la seva campanya en defensa de la llibertat dels presos de Montjuïc va patir un any de presó i va ser expulsat del país, juntament amb altes llibertaris, i desembarcat a Liverpool (Regne Unit) en 1897. Després de passar dos mesos al Regne Unit i altres dos a París, va decidir tornar a la península, entrant a Madrid clandestinament el 28 de novembre de 1897, quan encara estava en vigor el decret d'expulsió. En arribar a Madrid, va fer contacte amb Alexandre Lerroux, que aleshores dirigia el periòdic radical El Progreso, per proposar-li una campanya de premsa i d'opinió a favor dels presos tancats a Montjuïc. La campanya de premsa, unida a manifestacions públiques a tots els indrets importants de l'Estat, sincronitzada amb altres grups europeus, va ser un èxit total, ja que Urales va saber unir a la campanya de revisió del procés totes les forces progressistes de l'Estat (republicans, catalanistes, federalistes, etc.) i només va minvar quan Espanya va entrar en guerra amb els Estats Units. El juny de 1898 Federico Urales i Soledad Gustavo funden La Revista Blanca, publicació quinzenal que va reunir les firmes més notables i brillants de l'esquerra intel·lectual de l'època (Giner de los Ríos, Cossio, Ricardo Rubio, Azcárate, González Serrano, Dorado Montero, Miguel de Unamuno, Jacinto Benavente, Clarín, Anselmo Lorenzo, Teresa Claramunt, Fermín Salvochea, Ricardo Mella, Pi i Margall, Jaume Brossa, Pere Coromines, etc.). Un any després, La Revista Blanca va ampliar-se amb un Suplemento setmanal, que dos anys després es va independitzar, rebent el nom de Tierra y Libertad, un dels diaris anarquistes més influents de tota la història. Per aquella època Urales ja havia estat processat 95 vegades i pres, cinc, amb la particularitat que quan estava processat no estava pres i que quan estava pres no estava processat. Per aquests anys és acusat sense cap fonament d'enriquir-se, a causa d'una campanya orquestrada per Camba, Azorín, Polo, Romeo i Nakens, entre d'altres. A partir de 1905 es va retirar parcialment de la propaganda activa i es va consagrar a escriure i a treballar en diversos oficis, alternant Madrid i Catalunya. Per poder subsistir va haver de sol·licitar una plaça de redactor en el periòdic oficialista El Diario Universal. El 31 de maig 1906 va tenir l'atemptat de Mateo Morral contra els reis el dia de les seves noces, i, com molts altres anarquistes, Urales va ser detingut uns quants dies. En ser alliberat va visitar a la presó el seu amic Francesc Ferrer i Guàrdia, i cada dia algun membre de la família li portava el dinar. El comte de Romanones, propietari d'El Diario Universal, va fer triar a Urales entre la feina i Ferrer i Guàrdia, acusat de complicitat d'atemptar contra els reis. Urales no només va renunciar a la feina sinó que va buscar advocat per Ferrer i va ser testimoni durant el judici. Desterrat de Madrid per uns processos de premsa, va instal·lar-se a Barcelona en 1911, i va entrar a fer feina en la redacció d'El Liberal, alhora que escrivia obres de teatre que eren estrenades per Ricardo Puga al teatre barceloní Romea (Flor deshojada, La conquista del pan, El aventurero desventurado, El último Quijote, Fanatismo contra amor, etc.). Durant la Gran Guerra signarà un manifest a favor dels aliats. Va reprendre la publicació de La Revista Blanca l'1 de juny de 1923, que havia estat suspesa des de 1905, ajudat ara per sa filla Frederica Montseny, i que arribarà a tenir un tiratge de 12.000 exemplars. També començarà a publicar unes populars novel·letes socials, resposta anarquista a les populars sèries de l'època (El cuento semanal, La novela corta, La novela de bolsillo, Los contemporáneos,etc.), en dues col·leccions: «La Novela Ideal» (1925), amb un tiratge de 50.000 exemplars, i «La Novela Libre» (1929), entre 25 i 30.000 exemplars. A partir de gener de 1931 començarà a publicar el setmanari El Luchador, que publicarà 182 números. En els últims anys de sa vida va desenvolupar una incessant activitat, amb el suport de sa filla Frederica, representant de la nova generació. Durant la guerra civil no va ocupar cap càrrec. Unes febres tifoïdals aparegudes en 1935 havien minvat la seva salut, però va seguir escrivint novel·les i material de propaganda. Després de la caiguda de Barcelona va traslladar-se a Montpeller (Occitània) i el 5 de febrer de 1939 moria en un hospital de Perpinyà sa companya Soldedad Gustavo. Després va anar a París per reunir-se amb la resta de sa família, però va haver de fugir de la capital francesa quan els nazis l'ocuparen. El govern de Vichy li va assignar com a lloc de residència Salon (Aquitània, Occitània) on va morir, sense forces físiques ni morals, el 12 de març de 1942. Entre les seves obres podem destacar Sociología anarquista (1890), Las preocupaciones de los despreocupados (1891), Consideraciones sobre el hecho y muerte de Pallás (1893), La ley de la vida (1893), El proceso de un gran crimen (1895), Sociología anarquista (1896), La religión y la cuestión social (1896), La religión y la cuestión social (1902), La anarquía en el Ateneo de Madrid (1903), Sembrando flores (1906), Una pelotera (1909), Los hijos del amor (1922), Los grandes delincuentes (1923), El sindicalismo español y su orientación (1923), En la sociedad anarquista, la abolición del dinero (1924), Consideraciones morales sobre el funcionamiento de una sociedad sin gobierno (1926), La anarquía al alcance de todos (1928), Los municipios libres. Ante las puertas de la anarquía (1932), El ideal y la revolución (1932), Mi vida (1932, autobiografia en tres volums), La barbarie gubernamental en España (1933), La evolución de la Filosofía en España (1934), entre d'altres. A més de Federico Urales, va fer servir altres pseudònims, com ara Mario del Pilar, Siemens, Doctor Boudín, Remigio Olivares, Un profesor de la normal, Rudolf Sharfenstein, Ángel Cunillera, Antonio Galcerán, Ricardo Andrés, Un Trimardier, Charles Money, Ricos de Andes, etc.\nFoto policíaca de Joseph Delorme (ca. 1894)\n- Joseph Delorme: El 19 d'agost de 1866 neix a Viena del Delfinat (Roine-Alps, Arpitània) l'obrer filador anarquista Joseph Delorme, també conegut com Frick Delorme, Bechuel, Bechnel, Berknell o Becknel. Desertor del 97 Regiment de Línia, a començament de la dècada dels noranta es refugià a Suïssa. Expulsat d'aquest país per les seves activitats anarquistes, passà a Anglaterra, primer a Sheffield (South Yorkshire, Anglaterra), on va fer servir el pseudònim de Frick Delorme; cap el 1894 a Liverpool (North West England, Anglaterra) i, a partir de 1896, a Londres (Anglaterra), on usà el nom de Bercknell. L'abril de 1893 marxà cap a Brussel·les (Bèlgica), amb Errico Malatesta i Charles Malato, per a participar en un eventual cop de mà durant una vaga general. En 1894 el seu nom figura en un llistat d'anarquistes a controlar establert per la policia ferroviària de fronteres francesa. Aquest mateix any, segons informes policíacs, muntà a Liverpool, amb Gustave Mollet, un serradora. El juny de 1895 es va casar i en aquest any treballava en una fusteria a Londres. Desconeixem la data i el lloc de la seva defunció.\nFoto policíaca de Léon Marie (16 de març de 1894)\n- Léon Marie: El 19 d'agost de 1870 neix a Beuzeval (Côte Fleurie, Normandia, França; actual Houlgate) l'anarquista Léon Louis Marie. Es guanyava la vida com a obrer especialitzat en l'ensostrament d'edificis i com a lampista. Viva al número 8 del passatge Vanves de París (França). El 16 de març de 1894, a resultes de la mort de l'anarquista Amédée Pauwels el dia abans quan intentava posar una bomba a l'església parisenca de la Madeleine, va ser detingut amb altres 11 persones i fitxat com a anarquista. Desconeixem la data i el lloc de la seva defunció.\nPierre-Jules Ruff al pati de la secció política de la presó de la Santé (ca. 1930)\n- Pierre-Jules Ruff: El 19 d'agost de 1877 neix a Alger (Algèria) el militant anarquista i antimilitarista Pierre-Jules Ruff, conegut com Epsilon. Nascut en una família burgesa jueva, va llicenciar-se en Matemàtiques, però va trencar amb el seu cercle i sa família per a militar en el moviment anarquista, guanyant-se la vida com a corrector d'impremta i fent classes particulars. En 1904 col·laborà en la revista anarquista Libre Examen, editada a París per Ernest Girault. Antimilitarista convençut, va patir nombroses condemnes per propaganda anarquista i antimilitarista. El 14 de setembre de 1907 va ser jutjat per l'Audiència del Sena i va ser condemnat a tres anys de presó per «provocació a la desobediència i a la mort dirigida a militars» arran de la publicació d'un manifest contra la matança d'obrers sabaters de Raon-l'Étape (Lorena, França) el 28 de juliol d'aquell any. En 1911 va ser assenyalat com a membre de la Federació Comunista Anarquista i com a gerent del Moviment Anarquista. Detingut amb Louis Lecoin, va ser condemnat el novembre de 1912 a cinc anys de reclusió per «provocació a la mort, a l'incendi i al pillatge». L'agost de 1915 signà, amb Louis Lecoin, la crida Aux anarchistes, aux syndicalistes, aux hommes (Als anarquistes, als sindicalistes, als homes). Va ser alliberat el novembre de 1916, però va ser detingut un mes més tard amb Lecoin per la distribució del pamflet pacifista Imposons la paix! («Imposem la pau!»). L'octubre de 1917 va ser de bell nou condemnat, amb altres companys, a 15 mesos de presó per haver editat, el 15 de juny de 1917, un número clandestí de Le Libertaire. Després de la guerra, continuà col·laborant en Le Libertaire i treballarà com a corrector d'impremta, adherint-se al seu sindicat l'1 d'agost de 1920. El 4 d'octubre de 1930 va ser detingut i tancat a la presó parisenca de la Santé, on romangué sis mesos sota l'acusació d'haver signat un article contra Clemenceau sota el pseudònim d'Epsilon. Entre el 12 i el 13 d'abril de 1936 va prendre part en el congrés de la Unió Anarquista (UA), on presentà un informe sobre el feixisme i va ser elegit membre de la Comissió Administrativa. Durant l'ocupació alemanya participà en diverses assemblees generals del Sindicat de Correctors. El 24 d'agost de 1942 va ser detingut pel fet d'haver expressar obertament les seves opinions i pel seu passat militant i internat l'octubre, per després ser deportat a Alemanya, al camp de concentració de Neuengamme (Hamburg, Alemanya), sota la matrícula 30.574 (Block 6), d'on no va tornar. Es pensa que va ser portat al forn crematori l'1 de maig de 1945, el dia abans de l'alliberament del camp per les forces britàniques. Son germà Paul Ruff (Charles Lussy) fou un destacat militant comunista i socialista.\nPierre-Jules Ruff (1877-1945?)\nCesare Zaccaria fotografiat per Vernon Richards (ca. 1946)\n- Cesare Zaccaria: El 19 d'agost de 1897 neix al barri de Borzoli de Gènova (Lugúria, Itàlia) el propagandista anarquista Cesare Zaccaria, també conegut sota el pseudònim D. Levi. Amic de la infància de l'intel·lectual anarquista Camillo Berneri. En 1916 participà activament en la propaganda antimilitarista contra la Gran Guerra a Gènova. En 1926 s'instal·là a Nàpols, on trobà feina com a enginyer naval en una companyia naviliera. Íntim amic de la família Berneri, a partir de febrer de 1943 es convertí en el company de Giovanna Caleffi, vídua de l'intel·lectual anarquista Camillo Berneri, assassinat per agents comunistes el maig de 1937 a Barcelona. A Nàpols, amb Pio Turroni, Giovanna Caleffi i Armido Abbate, creà a finals de 1943 el grup Alleanza dei Gruppi Libertari (Aliança dels Grups Llibertaris) per promoure una plataforma per reestructurar el moviment anarquista al sud de la península italiana. En 1948 participà en el Congrés Nacional Anarquista de Canosa. Fou redactor del periòdic clandestí La Rivoluzione Libertaria i de Volontà. Amb Caleffi publicà La società senza stato (1947), i la traducció del francès de l'obra de Volin La rivoluzione sconosciuta (1950). El maig de 1950 la parella fou processada per un delicte de propaganda contra la procreació per l'edició del fullet neomaltusià Il controllo delle nascite l'any anterior, però ambdós van ser absolts. En 1951 ajudà Caleffi a crear la «Colonia Maria Luisa Berneri» en uns terrenys de la seva família a Piano di Sorrento. A finals de l'estiu de 1957 se separà de Caleffi i del moviment anarquista i retornà a la política liberal de la qual provenia, fet que li reportà nombroses crítiques en els cercles llibertaris. Cesare Zaccaria va morir per problemes cardíacs el 18 d'octubre de 1961 a Nàpols (Campània, Itàlia). Part de la seva correspondència es troba dipositada a l'International Institute of Social History (IISH) d'Amsterdam.\nCesare Zaccaria (1897-1961)\n- Fernando Sancho Gracia: El 19 d'agost de 1898 neix a Cucalón (Terol, Aragó, Espanya) el republicà i anarcosindicalista Fernando Sancho Gracia. Moliner com son pare, gaudia d'una situació econòmica benestant. Durant la II República espanyola freqüentà el Casino Republicà, s'afilià al Partit Republicà Radical Socialista (PRRS) i va ser elegit primer alcalde republicà d'Almonacid de la Cuba (Saragossa, Aragó, Espanya), repartint les terres comunals entre els pagesos més pobres. Quan esclatà la Revolució espanyola, Almonacid de la Cuba va ser controlat per les milícies anarquistes i adscrit al Consell d'Aragó. Afiliat a la Confederació Nacional del Treball (CNT), participà com a regidor en el Consell Municipal de la població. Quan l'11 de març de 1938 les tropes feixistes ocuparen la població, aconseguí fugir cap a Barcelona (Catalunya), però sa companya i sos infants restaren a la població. El gener de 1939, quan el triomf franquista era un fet, passà a França i va ser internat al camp de concentració de Sant Cebrià. Posteriorment va ser integrat en la IV Companyia de Treballadors Estrangers (CTE) i enviat a treballar a les defenses frontereres a Toet de Var (Provença, Occitània). El febrer de 1940 va ser enviat amb la seva companyia a les tasques de reforç de la «Línia Maginot». Apressat pels alemanys, va ser reclòs primer al Frontstalag 140 de Belfort i després a l'Stalag XI-B de Fallingbostel (Baixa Saxònia, Alemanya). El 27 de gener de 1941 va ser enviat al camp de concentració de Mauthausen (Alta Àustria, Àustria) sota la matrícula 6.538 i el 17 de febrer de 1941, sota la matrícula 10.617, va ser traslladat al camp auxiliar de Gusen. Fernando Sancho Gracia va morir el 2 de novembre de 1941 al camp de concentració de Gusen (Alta Àustria, Àustria).\nFernando Sancho Gracia (1898-1941)\n- Vittorio Malaspina: El 19 d'agost de 1904 neix a Sanremo (Ligúria, Itàlia) el socialista i comunista, i després anarquista i activista antifeixista, Vittorio Malaspina, també conegut com Giovanni Massari. Sos pares es deien Bernardo Malaspina i Emilia Garibaldi. D'antuvi milità en el Partit Socialista Italià (PSI) a Sanremo i es guanyava la vida en el sector de la construcció, com a pintor i com a fuster. En 1921 s'afilià al Partit Comunista Italià (PCI) i en aquesta època participà en el moviment d'ocupació de fàbriques. En 1923 emigrà a França on esdevingué anarquista. Sota una falsa identitat visqué a París (França) i en 1924, amb altres companys, com ara Ugo Fedeli (Hugo Treni), participà en la fundació del projecte internacional «Edicions Anarquistes», que arreplegava militants de diverses llengües. L'agost de 1926 retornà a Itàlia i a Sanremo fou salvatgement apallissat per un escamot de camises negres, tornant a passar a França en un estat lamentable. El juliol de 1927 va ser detingut arran de l'atemptat amb granada contra la «Casa del Fascio» de Juan-les-Pins (Antíbol, Provença, Occitània). En els cercles anarquistes es parlà de «fals atemptat», la finalitat del qual seria servir de justificant per engegar una campanya repressiva contra la colònia anarquista establerta a la Costa Blava. Després de dures tortures, va ser empresonat i, posteriorment, sense proves, va ser expulsat de França, juntament amb altres companys (Carlo Costantini, Henri Mattias, Jean Pirisi, Ettore Scolpatti i Georges Spinella) acusats de cometre atemptats contra les línies fèrries a Golfe-Juan (Vallauris, Provença, Occitània), el consolat d'Itàlia a Niça (Provença, Occitània) i diversos establiments d'oci de la Costa Blava en protesta per l'empresonament dels militants italoamericans Nicola Sacco i Bartolomeo Vanzetti, el 21 de setembre de 1927. Sota el fals nom de Giovanni Massari, passà a Bèlgica, on fou atacat per la tuberculosi i malvisqué sempre perseguit per les autoritats belgues que el consideraven, juntament amb Tomaso Serra, el cap de l'organització anarquista italiana que operava a França. S'instal·là a Dudelange (Esch-sur-Alzette, Luxemburg) i l'1 de desembre de 1927, requerit per la justícia belga, va ser detingut sota l'acusació d'haver participat en l'execució dels feixistes Giuseppe Graziano i Bergossi el 18 d'octubre de 1927 a Chokier (Lieja, Valònia). Negà tota participació en aquests fets i amb una coartada irrebatible fou finalment, després d'haver passat dos mesos empresonat, alliberat a començaments del febrer de 1928. El juny de 1928 entrà clandestinament a França. Vittorio Malaspina va morir l'11 de juliol –algunes fonts citen l'11 de juny– de 1928 a Bobigny (Illa de França, França) a resultes del lamentable estat de salut que arrossegava des que fou torturat un any abans. El 20 de juliol de 1928 se celebrà a l'església parroquial de San Giuseppe de Sanremo una missa en sufragi de la seva ànima. La Diana, de l'1 d'agost de 1928, a París, i L'Adunata dei Refrattari, de l'11 d'agost d'aquell any, a Nova York (Nova York, EUA), li reteren homenatges.\nLiberto Bernabéu Vilaplana\n- Liberto Bernabéu Vilaplana: El 19 d'agost de 1906 neix a Barcelona (Catalunya) el maçó, anarquista i anarcosindicalista Liberto Bernabéu Vilaplana. Sos pares, militants anarquistes, es deien Bautista Bernabéu Sirera i Dolores Vilaplana Abad. A començament dels anys trenta regentava un quiosc de periòdics i fou un dels iniciadors del Sindicat de Venedors de Periòdics «El Apoyo», fundat en 1932 i que s'adherí a la Confederació Nacional del Treball (CNT). Durant el «Bienni Negre» republicà (1933-1935), fugint de la repressió, s'establí a Palma (Mallorca, Illes Balears), on es recuperà d'una malaltia. Membre de la maçoneria, sota el nom simbòlic de Besnard, formà part de la lògia «Pitàgores» de Palma. Després de les eleccions de febrer de 1936, s'establí a Alacant (Alacantí, País Valencià), on formà part de la lògica «Numància» d'aquesta ciutat, on arribà al tercer grau i assolí el càrrec de «Garant de la Pau i l'Amistat». En aquesta època treballava de mecànic i estava casat amb Vicenta Sellés Pérez, filla d'una mestra de primària alacantina, que restà a Alacant al final de la guerra. Arran del cop militar feixista de juliol de 1936, el 7 de setembre d'aquell any va ser nomenat secretari provincial de la CNT d'Alacant. També exercí el càrrec de president de la Federació Local de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI) i assolí responsabilitats en la Direcció de Vigilància i Seguretat d'Alacant. El 12 de març de 1939, quan el triomf franquista era un fet, pogué fugir, amb son germà Gerardo Bernabéu Vilaplana, confederal destacat com ell, cap a Orà (Algèria) a bord del Ronwyn. Van ser enviats primer a la «Caserna Berthezene» del camp de concentració d'Orléansville (actual Chlef, Chlef, Algèria) i després a Orà, i finalment ambdós acabaren al camp de concentració Camp Morand (Boghari, Alger, Algèria), on restaren fins el febrer de 1940, quan s'establiren a Alger. En 1942 muntà a Orà un taller de reparació de màquines d'escriure de la companyia «Remington». Posteriorment va ser nomenat inspector mecànic de la «Remington Rand» a Alger. A Algèria tingué com a companya Conchita Pons. El gener de 1946 les autoritats franquistes li obriren un expedient de responsabilitats polítiques. El 22 d'agost de 1963, acollint-se a les lleis de repatriació, retornà a la Península, establint-se a Santa Pola. Liberto Bernabéu Vilaplana va morir en 1971 a Santa Pola (Baix Vinalopó, País Valencià).\nArtese Benesperi fotografiat per l'historiador Carlo Onofrio Gori (2004)\n- Artese Benesperi: El 19 d'agost de 1915 neix a Pistoia (Toscana, Itàlia) l'anarquista i resistent antifeixista Artese Benesperi. Poc després del seu naixement son pare morí i quan tenia nou mesos va ser donat en adopció a una família de Lucca (Toscana, Itàlia). A 17 anys retornà amb sa mare biològica, que es va tornar a casar i vivia a Casalguidi (Toscana, Itàlia). En aquests anys difícils va ser empresonat per robatori. El 25 de juliol de 1943, el dia de la caiguda de Benito Mussolini, es trobava tancat i, després de l'armistici, el 15 de setembre de 1943 va sortir en llibertat. L'octubre de 1943 pogué robar una metralladora al post militar d'Ombrone, a Pontelungo (Toscana, Itàlia), i la vengué a un partisà per 500 lires. Aquesta metralladora passà a la formació guerrillera encapçalada per Magnino Magni, que el 17 d'abril de 1944 a Treppio (Toscana, Itàlia) va ser utilitzada per a cobrir la fuga dels seus companys, assetjats pels alemanys, i en la qual Magni perdé la vida. El febrer de 1944 Benesperi conegué el partisà anarquista Silvano Fedi i s'integrà en l'Esquadra Franca Llibertària, formada per una vintena d'homes (Tiziano Palandri, Marcello Capecchi, Enzo Capecchi, Danilo Betti, Tito Eschini, Carlo Giovannelli, Giovanni Ieri, Brunello Biagini, Santino Pratesi, Giulio Vannucchi, Giovanni La Loggia, Giovanni Pinna, Iacopo Innocenti, etc.) i que s'organitzava en petits escamots. La trobada amb aquests companys llibertaris actuà com una mena de «redempció» i a partir d'aquest moment participà activament en la lluita armada antifeixista al costat de Silvano Fedi, actuant a la ciutat de Pistoia i als turons que l'envolten. El 29 de març de 1944, juntament amb Silvano Fedi, Tiziano Paladri i altre partisà, participà en una acció de recuperació d'armes i d'avituallament en una caserna de la milícia a prop de l'estació ferroviària. En aquesta acció un oficial alemany resultà mort i ell ferit a la mà esquerra. Per evitar les represàlies dels nazis, que havien preparat l'afusellament de 10 habitants de Pistoia, Silvano Fedi, després de guarir Artese, demanà ajuda al dramaturg Giovacchino Forzano, amic personal del dictador Mussolini, que vivia a Serravalle (Toscana, Itàlia), i gràcies a la seva intervenció s'aturà la massacre. Posteriorment, a canvi de diners i de queviures, es procurà la cobertura i el suport de Licio Gelli, tinent de la milícia de Pistoia i oficial d'enllaç entre els feixisme de la ciutat i les autoritats alemanyes, per a poder realitzar empreses arriscades. Durant la nit de l'1 de juny de 1944 participà en l'assalt dels magatzems militars de la Fortalesa de Santa Barbara, aconseguint un important botí (aliments, cigarretes, vestimenta militar, armes, etc.) que amagà al domicili del sogre de Licio Gelli i que distribuí a diverses formacions guerrilleres. El 26 de juny de 1944 un petit escamot (Benesperi, Fedi Enzo Capecchi i Licio Gelli) aconseguí entrar, disfressats de policies i de presos, a la penitenciaria de Ville Sbertoli i pogué alliberar 54 reclusos, molts d'ells polítics i dos jueus destinats a la deportació. També aquest mateix mes participà en l'assalt de la seu de la policia de Pistoia, al Palau de la Província, apropiant-se de les armes del post, inutilitzant el sistema telefònic i destruint l'arxiu. El 29 de juliol de 1944 es trobava per casualitat arrestat i no pogué participar en la presa de la Creu de Vinacciano a Montechiaro (Toscana, Itàlia), que resultà ser una emboscada i on foren abatuts Silvano Fedi i altres companys. L'endemà d'aquest fet es realitzà a Pistoia una gran batuda d'antifeixistes, entre els que es trobaven ell i Enzo Capecchi, que aconseguiren fugir de manera rocambolesca saltant per una finestra. Després de la mort de Fedi, amb Capecchi, assumí el comandament de la brigada, reconstituïda amb uns setanta homes, i que prengué el nom de «Brigada Silvano Fedi». El 2 de setembre de 1944 aconseguí prendre als alemanys la localitat de Vinci (Toscana, Itàlia) i l'endemà, després d'un dur enfrontament amb els nazis, la de San Baronta (Toscana, Itàlia); el 4 de setembre s'alliberà Casalguidi, on caigueren alguns companys, entre ells Marcello Capecchi. Ferit Enzo Capecchi, encapçalà en solitari la formació guerrillera fins l'alliberament de Pistoia el 8 de setembre de 1944. Després de la II Guerra Mundial no s'aprofità de la seva fama de guerriller, com si feren alguns, i després d'alguns anys treballant de cisteller, en 1955 l'Ajuntament de Pistoia el contractà com a escombriaire, feina en la qual treballà fins a la seva jubilació. Col·laborà en l'Associació Nacional de Partisans d'Itàlia (ANPI). Artese Benesperi va morir el 17 d'abril de 2012 a al seu domicili de Pistoia (Toscana, Itàlia). Deixà companya, Osanna, i dues filles.\nNecrològica de Josep Corominas Vilaseca apareguda en el periòdic parisenc Le Combat Syndicaliste del 30 de setembre de 1971\n- Josep Corominas Vilaseca: El 19 d'agost de 1916 neix a Terrassa (Vallès Occidental, Catalunya) –el certificat de defunció cita Perpinyà (Rosselló, Catalunya Nord)– l'anarcosindicalista Josep Corominas Vilaseca. Sos pares es deien Josep Valentí Agustí Corominas i Francesca Teresa Emmanuela Vilaseca. Des de l'adolescència milità en la Confederació Nacional del Treball (CNT) i en les Joventuts Llibertàries. En 1939, amb el triomf franquista, passà a França. Després de la II Guerra Mundial s'establí a La Plée (Basse-Goulaine, País del Loira, França) i milità en la Federació Local de Nantes de la CNT. Sa companya fou Yvonne Jeanne Louise Carel. Després d'una llarga malaltia, Josep Corominas va morir el 4 de setembre –algunes fonts citen erròniament el 5 de setembre– de 1971 a l'Hospital General de Nantes (País del Loira, França).\nCarnet de la CNT\n- Esteban Navarrete Berbel: El 19 d'agost de 1916 neix a Albox (Almeria, Andalusia, Espanya) el militant anarcosindicalista Esteban Navarrete Berbel. En morir sa mare, fou educat per son avi, que era mestre. Militant de la Confederació Nacional del Treball (CNT), el febrer de 1939 s'exilià a França. Després d'Alliberament, formà part de la Federació Local de Carmaux (Occitània) de la CNT en l'Exili, formada per uns 70 membres. El desembre de 1945 fou delegat d'aquesta federació a l'Assemblea Plenària de la Regional de Tolosa de Llenguadoc, on refusà votar la moció de condemna de la tendència «col·laboracionista». Esteban Navarrete Berbel va morir el 29 de desembre de 2002 a Dieulouard (Lorena, França).\nNecrològica de Gregorio Ortiz Martínez apareguda en el periòdic tolosà Cenit del 15 de gener de 1985\n- Gregorio Ortiz Martínez: El 19 d'agost de 1916 neix a Huéscar (Granada, Andalusia, Espanya) l'anarcosindicalista Gregorio Ortíz Martínez. Sos pares es deien José Ortiz i Consuelo Martínez. Quan esclatà la Revolució espanyola treballava a França i creuà els Pirineus per allistar-se com a voluntari a Sant Andreu (Barcelona, Catalunya), on fou destinat als batallons costaners de la Columna «Ferrer i Guàrdia» a la comarca de l'Alt Empordà (Figueres, Castelló d'Empúries, L'Escala, Port de la Selva). Després dels «Fets de Maig» de 1937 fou integrat amb la resta de milicians del seu grup en la 26 Divisió (l'antiga Columna Durruti) i marxà a lluitar a Aragó. El novembre de 1938 fou greument ferit al front del Segre. Amb el triomf feixista, marxà cap a França. Treballà de paleta i milità en la Federació Local de la Confederació Nacional del Treball de Perpinyà. Sa companya fou Rolande Émilienne Denise Lucienne Leportier. Gregorio Ortiz Martínez va morir el 8 de desembre de 1984 a Perpinyà (Roselló, Catalunya Nord).\nLouis Héritier fotografiat per O. Meistring a Ginebra [IISH]\n- Louis Héritier: El 19 d'agost de 1898 mor a Ginebra (Ginebra, Suïssa) l'anarquista, i després destacat dirigent socialista, Louis Héritier. Havia nascut el 19 de març de 1862 –algunes fonts citen el 25 de març de 1861– a Ginebra (Ginebra, Suïssa). Es guanyava la vida fent de mecànic. Marxà cap a París (França), on es relacionà amb els grups seguidors de Louis Auguste Blanqui. El 14 de desembre de 1880 se li va decretar l'expulsió de França. Durant un míting celebrat el 18 de març de 1881 a Ginebra, on els anarquistes russos parlaren sobre el recent atemptat mortal contra el tsar, dirigí unes paraules en honor dels magnicides, però, encara que va ser escoltat per la policia, no va patí represàlies. L'agost de 1881 fou un dels signants, amb altres (Claude Thomachot, Georges Herzig, F. Boralay, H. Nicoud, L. Ryss, A. Bongard, Ed. Briffod, E. Mayer, L. Dupraz), d'un manifest de protesta contra l'expulsió de Piotr Kropotkin. En 1883, després de la prohibició de l'aferrament d'un gran cartell roig redactat en francès i en alemany fent una crida a la commemoració de la Revolució alemanya de 1848 i de la Comuna de París, els anarquistes van aferrar sense autorització un petit cartell en paper vermell on s'anunciava una reunió pública per al 17 de març. A finals de juliol intentaren de bell nou aferrar cartells, fet que va provocar un enfrontament amb la policia davant de l'Ajuntament de Ginebra; detingut, juntament amb el periodista Louis Grussel i l'ajudant mèdic rus Pierre Laquière, restà algunes setmanes empresonat. El 5 de setembre d'aquell any va ser jutjat i absolt, ben igual que els seus sis companys processats, i alliberat immediatament. El setembre de 1884 les autoritats federals suïsses el consideraven com un dels principals anarquistes ginebrins, amb Jean Grave, Antoine Perrare, François Dumartheray i altres, i, sense mitjans de subsistència, vivint a costa dels companys anarquistes. En 1894 el seu nom figurava en un llistat d'anarquistes a controlar establerta per la policia ferroviària de fronteres francesa. Després de diverses estades a Alemanya (Berlín i Magdeburg), on entrà en contacte amb els cercles socialistes reformistes, a partir de 1892 formà part del corrent sindicalista legalista i, amb Jean Sigg, fundà aquell any el Parti Ouvrier Socialiste Genevois (POSG, Partit Obrer Socialista Ginebrí). Entre el 22 i el 25 de desembre de 1893 assistí com a delegat del POSG al II Congrés Internacional dels Estudiants i Antics Estudiants Socialistes que se celebrà a Ginebra. En aquesta època col·laborà en les revistes parisenques La Revue Socialiste (1895) i Le Devenir Social (1896), i l'alemanya Die Neue Zeit (1895-1896). Va ser nomenat diputat al Gran Consell de la República i Cantó de Ginebra i treballà al Secretariat Obrer de Llengua Francesa de Lausana (Vaud, Suïssa). És autor de Une honte pour notre pays. Brochure écrite au point de vue purement national (1889), Le parti socialiste ouvrier et son rôle. Brochure publiée sous les auspices du Comité électoral ouvrier socialiste. (Genève, 5 novembre 1892) (1892), Jean-Paul Marat avant 1789 (1896) i Geschichte der französischen Revolution von 1848 und der zweiten Republik in volksthümlicher Darstellung (1898, amb Wilhelm Eichhoff i Eduard Bernstein), entre d'altres. Considerat un dels pares del socialisme reformista suís, Louis Héritier va morir tísic el 19 d'agost de 1898 a Ginebra (Ginebra, Suïssa).


Toni Mayor (Hosbec) substitueix Rosana Perán (Pikolinos) al capdavant de la CEV Alacant fins les eleccions de setembre - Diari La Veu\nEscriba el número 628406\nToni Mayor (Hosbec) substitueix Rosana Perán (Pikolinos) al capdavant de la CEV Alacant fins les eleccions de setembre\nL'actual presidenta, Rosana Perán, deixa el càrrec per a centrar-se en el seu treball en l'empresa\nMayor (esquerra) relleva a Perán en el càrrec com a president de la CEV Alacant.\nEl president de la patronal hotelera de Benidorm i la Costa Blanca (Hosbec), Toni Mayor, ha pres el relleu a Rosana Perán (Pikolinos) al capdavant de la patronal autonòmica CEV a Alacant de manera temporal i mentre s'elegeix un nou president a setembre.\nAixí s'ha anunciat al final del Consell Empresarial de la Confederació Empresarial de la Comunitat Valenciana (CEV) que s'ha celebrat aquest dimarts a Alacant. En aquest sentit, Rosana Perán ha explicat que deixa la presidència a Alacant per qüestions de treball en la seua empresa, encara que es queda "en el projecte CEV Alacant i CEV Comunitat Valenciana perquè és el projecte de futur".\n"Per motius personals, ha eixit un projecte en Pikolinos i estaré pràcticament dos anys dedicant-li el 100% del temps a l'empresa i no podré liderar el projecte", ha detallat Perán. També ha valorat la decisió del Consell de CEV Alacant de fer recaure en el vicepresident, Toni Mayor, la responsabilitat de liderar la patronal fins el 13 de setembre.\nEscriba el número 364190


NO N’APRENEM | Des d'Orís\nPublicat el 12 de Juny de 2016 28 de Juny de 2017 per lluistp\nDels 820.000 € d’ajuts que l’Ajuntament de Torelló rebrà de la Diputació de Barcelona, només 150.000 € aniran destinats a projectes socials. En un document entregat a l’equip de govern el 22 de febrer d’aquest any, des de la CUP Torelló – Som Poble proposàvem per aquestes ajudes i assistència als governs locals gestionades a través de les Meses de Concertació de la Diputació, una sèrie de polítiques que preveiem poder aplicar destinant-hi una partida de 250.000 €.\nLa primera d’aquestes mesures polítiques anava enfocada a combatre la malnutrició i la pobresa infantil. La nostra voluntat era que es crees un “observatori” per detectar casos de malnutrició i pobresa infantil de forma preventiva. Segurament i per sort a Torelló no hi ha masses infants que passin gana, però és possible que si que n’hi hagin que no puguin gaudir d’una alimentació equilibrada i adequada a la seva edat. Igualment i per desgràcia, segur que no és estrany trobar entre la nostra mainada, famílies que no poden participar de determinades activitats com ara les colònies d’estiu. De la mateixa manera proposàvem ampliar les beques menjador i reforçar l’assistència del Banc d’Aliments d’Aliments amb una “Targeta Solidària” de prepagament destinada a la compra de menjar o per cobrir altres necessitats de famílies necessitades i per extensió dels seus infants. L’objectiu garantir i controlar una alimentació equilibrada per aquests nens i nenes.\nEn segon lloc proposàvem començar a establir mesures de tarifació social, per a nosaltres un objectiu prioritari d’aquest mandat. Concretament demanàvem finançament per a l’elaboració d’un estudi destinat a definir com caldria fer-ho i proposàvem que es comencés a posar en pràctica en serveis com els de teleassistència, el transport adaptat, les llars d’infants, la piscina municipal o les escoles de música i arts plàstiques. És a dir, demanàvem a l’equip de govern que treballés amb l’objectiu de tarifar els serveis municipals en funció de la renda de la ciutadania, una mesura que ja s’està aplicant amb èxit en altres poblacions del nostre país i que l’equip de govern de CIU-FEM, malgrat començar-ne a parlar, continua sense entendre tal i com demostra el discurs que ha tingut a l’hora d’aplicar les noves tarifes de l’Escola de Música.\nCom a tercera mesura política proposàvem destinar part dels recursos a contractar persones d’edat avançada en situació d’atur i que necessitin cotitzar cert temps per poder tenir una jubilació digne. També proposàvem estendre aquests ajuts a persones a les quals els manqui cotitzar cert temps per accedir a l’atur.\nFinalment i en quart lloc, amb l’objectiu de garantir la dignitat i autonomia alimentària de les persones amb risc de vulnerabilitat, també proposàvem destinar una partida per a persones i famílies sense ingressos, així com per les que han d’esperar períodes llargs de temps per accedir a una renda mínima d’inserció (fins i tot en forma de préstec en aquest segon cas). Aquest fons per garantir uns ingressos mínims és absolutament necessari, ja que actualment passa més d’un any entre el reconeixement del grau de dependència i la recepció de la prestació.\nMalauradament, altre cop la política visible de les pedres passarà per sobre de la invisible que es centra en les persones. No n’aprenem.\nEtiquetes: CUP Torelló - Som Poble, Diputació de Barcelona, La Vall del Ges, Política social, TorellóCategories: Justícia social, Política municipal


Renault ZOE 2019, ara amb més qualitat i autonomia - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nRenault ZOE 2019, ara amb més qualitat i autonomia\nLA MARCA FRANCESA RENOVA ELSEU UTILITARI 100% ELÈCTRIC, QUE ARA DISPOSA D'UNA AUTONOMIA DE FINS A 390 KM\nsergio domínguez | manresa 12.08.2019 | 23:31\nRenault ZOE Renault\nRenault acaba de presentar la tercera generació del ZOE, el popular model utilitari 100% elèctric que va ser presentat ara fa gairebé deu anys i que s'ha convertit en tota una referència al segment, i s'ah posicionat com el model urbà elèctric més venut a tot Europa.\nAquesta nova generació ha renovat el seu disseny, que ara disposa d'un frontal més atractiu amb una gran entrada d'aire, diverses insercions cromades i tecnologia Full Led. Per la seva banda, el logotip de Renault amaga l'endoll per fer la recàrrega de les bateries, de les quals parlarem més endavant. A la part posterior les diferències són menys importants, i destaca especialment la nova firma lumínica.\nMillors materials i més autonomia\nSi bé els canvis exteriors són notables però no revolucionaris, és a l'interior on la marca ha volgut centrar els seus esforços a l'hora de renovar el ZOE. Elements com el quadre de comandaments -amb pantalla de 10 polzades-, el sistema d'infoentreteniment Easy Link o el sistema de connectivitat Easy Connect posicionen el petit urbà elèctric com a referent indiscutible del segment.\nCom és habitual en aquest tipus de models, cada actualització augmenta notablement l'autonomia, que en el cas del ZOE passa dels actuals 300 km d'autonomia màxima fins als 390, un augment del 20% gràcies a l'ús d'una nova bateria amb una capacitat de 52 kWh.Els dos motors disponibles per al nou ZOE ofereixen la mateixa autonomia, i són l'R110 de 80 kW (108 CV i 225 Nm) i l'R135 de 100 kW (135 CV i 245 Nm).\nQuant a la recàrrega del cotxe, el nou model suporta un corrent continu de fins a 50kW, de manera que és possible aconseguir recarregar la bateria per fer 150 km en tan sols 30 minuts. D'altra banda, en un punt de càrrega Wallbox de 7 kW el procés total es porta a terme en 9 hores i 25 minuts. Finalment, si fem servir un punt de càrrega públic d'11 kW és possible aconseguir una autonomia de 125 km en dues hores.


Carrer Fosc – Moianès Turisme\nEl Carrer Fosc, anomenat també carrer dels Monjos, és tortuós, estret i costerut, amb cases antigues a banda i banda. Només apte per passar-hi a peu, amb l'encís de la tortuositat i l'estretor, que el fa més confident.\nÉs el més antic del poble, i s'enfila cap al camí vell d'Oló i l'ermita -avui enrunada- de Sant Pere del Coll de la Crossa. Les cases a banda i banda de carrer conserven pedres antigues -parets, voltes, arcades- que la persona curiosa pot descobrir; de totes aquestes, cal Valeri, dels primers anys del segle XVI, és la casa més antiga i ben conservada del conjunt.\nSituada a les dependències del Monestir


Ramon Breu, Autor a Blog de l'Associació de Mestres Rosa Sensat\n04/03/2018 - Ramon Breu\nRadicalització islamista i educació\n09/11/2017 - Ramon Breu\nDurant anys hem estat molt cofois del nostre model de convivència. Però es tracta d’un model dèbil i parcial. El nostre model de convivència només és real i potent a l’escola, on no s’ha deixat de treballar per incloure grups d’origen diferent.\n20/06/2017 - Ramon Breu\n13/02/2017 - Ramon Breu\nSeria irresponsable construir un model d’escola de cartó pedra, de somriures de Mickey Mouse, de felicitat i ambients confortables perquè després, en créixer, els estudiants es trobin amb un món despietat socialment i professionalment on és imprescindible l’esforç per sobreviure i la consciència crítica per transformar-lo.\nReivindicació de la classe magistral (magistral)\n13/10/2016 - Ramon Breu\nEn una societat com la nostra que venera i deïfica els 140 caràcters com a forma de comunicació, que ja li està bé tanta superficialitat, que no reacciona davant de tanta banalització, probablement li cal unes referències culturals més aprofundides, una capacitat d’interpretació més sòlida, una cultura moral més clara.


El tràfic de droga en temps de confinament: amagada en llibres o ous Kinder - Regió7\nACN | Madrid / Barcelona\nEl confinament ha obligat a canviar els hàbits quotidians de milions de persones. Des que es va decretar l'estat d'alarma el 14 de març són moltes les activitats que s'han vist reduïdes i el tràfic de drogues no n'és una excepció. Cites en aparcaments, en entrades de supermercats o els serveis de missatgeria -sovint a través de 'riders'- són algunes de les fórmules ideades pels petits traficants per fer els intercanvis de droga. Ous 'Kinder' amb cocaïna a l'interior, joguines sexuals amb marihuana o llibres amb droga dins en són alguns exemples. Fonts del Ministeri de l'Interior asseguren que la policia coneix les noves pràctiques i que ha adaptat els controls -que s'han intensificat, especialment, a grans ciutats- per desarticular-les.


La guerra de Gila - Diari de Girona\nemili piera 30.01.2017 | 11:05\nUn antic espia anglès retirat en el sucós negoci de la seguretat va elaborar un informe confidencial sobre Donald Trump i al veure´l publicat, va fugir de casa horroritzat perquè temia per la seva vida. Sembla que l´informe incloïa fotos de Trump amb putes russes. Trump és un home acostumat a valorar les dones segons la finor de les seves natges i les més fines mai són barates. Més puter, molt més, era Silvio Berlusconi, però només podia atacar-nos amb una companyia de carabinieri. Trump, en canvi, és un mal cap, bocamoll i fatxenda, empalmat com un mandril i amb el botó nuclear. No és la millor mà de cartes.\nTampoc se li pot donar tota la culpa a Trump ni al seu acostament, fins al petó de cargol, a Putin. Són l´un per l´altre, tot i que Putin ni fuma ni beu i conrea certa adoració muscular homòfila. Entre els russos que no poden triar cap altra cosa i els americans que es van obstinar a escollir la pitjor, anem llestos. La fabulosa arquitectura geopolítica de Bush Nen, que somiava amb un mosaic de democràcies a l´Orient Mitjà, no ha estat capaç de dissenyar ni la caseta del gos. Des dels temps de Khomeini que armàvem a l´Iraq perquè Saddam Hussein ataqués l´Iran i després, d´estranquis, veníem armes als aiatol·làs perquè els dos països es destrossessin equitativament. Tot d´una, Saddam va envair Kuwait i vam descobrir que era el dolent. I tot perquè havia atacat els xeics de gel·laba i vel blancs que, formats per a la foto, semblen sortits del carnaval de Pego (aviat a les seves pantalles).\nEra la tècnica que ja feia servir l´imperi britànic amb els àrabs: llançar-los contra els turcs per debilitar-los a tots dos. Es diria que l´Occident segueix aquesta tàctica perquè li convé a Israel, però no ho diré perquè això elevaria el sentiment de la seva pròpia importància dels israelites, que no necessita reforç, mentre que l´islamisme ha obrat el prodigi de matar més musulmans que cap altre combinat infidel. O sigui que ni sabem el perquè de la guerra, ni on és el front, ni si l´enemic es posa a l´aparell.


Biblioteca Municipal de Castellserà: 2016\nCom que ja s'apropa Nadal els alumnes d'infantil de l'Escola El Terrall han vingut a escoltar contes nadalencs a la biblioteca.\nN'hem explicat un parell, LA BRUIXA I EL TIÓ i UN DESIG D'ÚLTIMA HORA. S'han estat d'allò més quiets i han escoltat moltíssim la història d'en Guillem i també les peripècies de la Bruixa.\nEscoltant els contes\nDesprés com a novetat, per a ells, han pogut pintar un punt de llibre amb la corona de SSMM els Reis D'Orient. I finalment han pogut escollir el llibre que més els agradava per mirar-lo.\nPintant el punt de llibre\nMirant els contes\nEstem molt contents del rebre aquest tipus de visites que fomenten la lectura i l'ús de la biblioteca.\nMoltes gràcies per la vostra visita i que passeu\nUNES BONES FESTES DE NADAL!\nPublicat per BMVSB a les 12:30 Cap comentari:\nAmb motiu de les festes de Nadal, la biblioteca estarà tancada des del dia 23 de desembre de 2016 fins el dia 9 de gener de 2017, ambdós inclosos.\nPublicat per BMVSB a les 18:07 Cap comentari:\nLES BIBLIOTEQUES COL·LABOREN AMB LA MARATÓ DE TV3 2016\nEntre les diferents activitats que s'organitzen a les biblioteques destaquen: conferències divulgatives, presentació del llibre de La Marató i venda solidària de llibres entre altres.\nLA NOSTRA BIBLIOTECA, hi col·labora organitzant una CONFERÈNCIA DIVULGATIVA, que tindrà lloc DIMECRES dia 16 DE NOVEMBRE a les 19:00 A LA LLAR DEL JUBILAT.\nCoordinada per la Fundació La Marató de TV3 i amb el suport dels equipaments del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, la conferència la impartirà la DRA. M. JOSÉ DIAÑEZ VILLABONA, llicenciada en Medicina i Cirurgia per la Universitat de Lleida.\nSi voleu més informació sobre la Marató d'aquest d'any podeu clicar aquest enllaç.\nPublicat per BMVSB a les 18:04 Cap comentari:\nEl passat 26 d'octubre, ens van venir a visitar els més menuts de l'escola "El Terrall".\nSón de la classe dels "PIRATES" i de "LES BRUIXES I BRUIXOTS". Així doncs els vàrem explicar dos contes relacionats amb aquests personatges.\nDesprés, com ja és costum van poder escollir ells mateixos els contes que volien mirar, i no van ser pocs!!\nAbans de marxar els hi vam fer obsequi d'uns poemes per a què els poguessin penjar al racó que tenen a la classe dedicat als pirates i a les bruixes i bruixots.\namb els contes que van triar ells\nseguint indicacions de les mestres\nMOLT AGRAÏTS PER LA VOSTRA VISITA!!!\nEls propers dies 22 i 23 d'octubre el carrer major de Cervera es transformarà en un centre cultural de primer ordre convertit en CERVERA, VILA DEL LLIBRE!\nUna vila del llibre és un lloc rural o un espai dins de pobles més grans que ha trobat en el món del llibre l'excusa per sortir de l'oblit i activar una economia sostenible. És una iniciativa d'articular noves xarxes de col·laboració entre el món cultural, social i econòmic.\nSi voleu més informació, així com veure el programa, autors convidats i altres activitats podeu clicar el següent enllaç:\nPublicat per BMVSB a les 19:00 1 comentari:\nAL SETEMBRE, NOVETATS\nDurant aquest mes de setembre ens han anat arribant més exemplars publicats aquest 2016.\nEstà previst que en breu n'arribin més. Us aniré informant.\nPublicat per BMVSB a les 18:48 1 comentari:\nEl passat 29 de juliol, ens van venir a visitar els alumnes de l'Escola d'Estiu amb les seves monitores. Van venir un total de 20 nens i dues monitores.\nAquesta vegada, els nens i nenes van pintar i retallar punts de llibre. S'ho van passar molt molt bé i fins i tot n'hi va haver algun que va tenir temps de pintar-ne més d'un per regar-lo a algun familiar.\nDesprés, i com no podia ser d'una altra manera, van dedicar una bona estona a la lectura....\nAquí us en deixo algunes imatges de mostra.\nMoltes gràcies a tots per la vostra visita i us espero en properes ocasions!\nPintant els punts de llibre\nCuriositats sobre els dinosaures\nDedicats a la lectura\nPublicat per BMVSB a les 18:25 Cap comentari:\nCOM COMPRENDRE ELS NENS A TRAVÉS DELS SEUS DIBUIXOS\nNOVEDÓS MANUAL PER A PEDAGOGS, PSICÒLEGS, PSICOPEDAGOGS, PROFESSIONALS DE L'EDUCACIÓ I PARES.\nQuè podem veure darrera del dibuix d'un infant?\nPer què és interessant que l'infant dibuixi?\nCom podem ajudar a l'infant a partir de les seves creacions?\nQuins passos hem de seguir per saber què ens vol dir l'infant quan dibuixa?\nMarta Fabregat Oró, va néixer a Bellvís el 1969. Llicenciada en Pedagogia, professora de psicopedagogia, mestra especialitzada en educació infantil, primària i educació especial, conferenciant i formadora en l'àmbit pedagògic.\nPer escriure aquest llibre, s'ha basat en casos reals estudiats i tractats per ella mateixa al seu Gabinet Pedagògic de Tarragona ciutat.\nPodeu trobar el llibre a la nostra biblioteca i per posar-vos en contacte amb l'autora per qualsevol consulta pedagògica ho podeu fer a través del seu correu electrònic: gabinetpedagogic@martafabregat.com.\nPublicat per BMVSB a les 17:16 Cap comentari:\nALUMNES DE L’ESCOLA EL TERRALL\nAquesta tarda, els alumnes de Cicle Superior de l’escola El Terrall i la seva tutora, la Dolors,han vingut a la biblioteca a fer l’activitat de lectura que normalment fan a l’escola.\nLa Pili Sánchez i l’Antonio Gamero ens han explicat dos contes d’aquells que fan pensar i treure’n força suc. Tots han estat molt atents i així ho han demostrat en acabar els contes.\nI, com que ja s’acosta el final de curs, des de la biblioteca els hem fet algunes recomanacions de lectura per les vacances perquè no tinguin temps d’avorrir-se (jajajaja....).\nPublicat per BMVSB a les 17:31 Cap comentari:\nLa setmana passada vam rebre la visita dels nens i nenes d’Educació Infantil i Cicle Inicial de la ZER ESPERNALLAC.\nVan venir a visitar l’exposició , a escoltar contes i a fer una estona de lectura. Cadascú a la seva manera.... ja se sap!!!\nA tots ells i a les seves mestres els agraïm la visita i els esperem en properes ocasions.\nPer una altra banda, vam assistir a la presentació del llibre LA NENA QUE VOLIA SER LA LLUNA!!\nUn acte amb força assistència de públic on en Jordi Villacampa ens va explicar d’una manera molt didàctica com va sorgir la idea del conte; i va comptar amb col·laboració d’alguns alumnes de l’Escola El Terrall que van llegir i representar fragments del conte.\nEn Jordi amb els col·laboradors de\nl'ESCOLA "EL TERRALL"\nPublicat per BMVSB a les 19:24 Cap comentari:\nAquest conte ideat per Jordi Villacampa Viñes va ser creat per norata-sis nens i nenes, de quatre a tretze anys, de diferents escoles de Lleida que feien l’activitat extraescolar de teatre.\nUna llibreta amb aquest títol va anar passant de grup en grup, d’escola en escola fins acabar convertida en un conte.\nEls alumnes que volien participar escrivien unes línies de narració a bé en feien un dibuix que tingués relació amb la història que s’anava creant.\nUs esperem el proper dimecres, 27 d’abril a les 8 del vespre,\nSi en voleu saber més: La nena que volia ser la lluna\nPublicat per BMVSB a les 17:58 Cap comentari:\nPublicat per BMVSB a les 19:35 Cap comentari:


Informàtica - World, Català\nLa infomàtica és un conjunt de ciències, tècniques i activitats relacionades amb el tractament automatitzat de dades.\nKids and Teens / International / Català / Informàtica\nOther languages: Afrikaans, Albanès, Alemany, Anglès, Armeni, Bable, Basc, Bashkir, Bengalí, Bielorús, Bosnià, Bretó, Búlgar, Caixubi, Castellà, Coreà, Croat, Danès, Eslovac, Eslovè, Esperanto, Estonià, Farsi, Finès, Francès, Furlan, Føroyskt, Gallec, Gal·lès, Gaèlic escocès, Grec, Gujarati, Hebreu, Hindi, Hongarès, Indonesi, Interlingua, Irlandès, Islandès, Italià, Japonès, Kanarès, Kazakh, Kurd, Kyrgyz, Letó, Lietuvių, Llatí, Luxemburguès, Macedoni, Malai, Marathi, Neerlandès, Nordfriisk, Noruec, O'zbekcha, Occità, Ossetian, Polonès, Portuguès, Punjabi, Romanx, Romanès, Rus, Sard, Seeltersk, Serbi, Sinhala, Suahili, Suec, Tagàlog, Taiwanès, Telugu, Thai, Turc, Txec, Tàmil, Tàtar, Türkmençe, Ucraïnès, Uyghurche, Vietnamita, Xinès simplificat, Xinès, Àrab, Àzeri.\nBloc d'Apple en Català Bloc de novetats i informació d’Apple en català. Informació sobre MacBook, MacBook Pro, iPod, iPhone,... tots els productes de l'empresa de la poma.\nDataprix Portal per professionals amb continguts, forums i recursos relacionats amb la Gestió de la Informació i el Coneixement. Les seves principals categories són: Gestió del coneixement, Business Intelligence, Integració de Dades, Bases de dades, Mineria de dades i Programari lliure.\nDBKAisla Software de càlcul d'aïllament acústic acorde amb el DB-HR Completa el nou Codi Tècnic de l'Edificació.\nEl Blog de MyP - Andorra ISP - Internet Advanced Services Publicació de informació relativa a Internet, comunicacions, noves tecnologies, programació web i seguretat.\nEl projecte GNU Projecte creat l'any 1984 amb la intenció de desenvolupar un sistema operatiu a l'estil d'UNIX i basat en programari lliure: el sistema GNU.\nII Congrés Online de l'Observatori per a la cibersocietat Reflexions sobre cap a quina societat del coneixement anem. Informació, grups, comunicacions, calendari, sala de premsa i col·laboracions.\nNoticiesTecnologia.com - Actualitat Informàtica, en català Portal sobre Informàtica i Tecnologia. Novetats, anàlisis i trucs sobre: gadgets, software, programes, internet, hardware, Linux i altres.\nSocietat de la Informació - Generalitat de Catalunya Web corporatiu de la Societat de la Informació i les telecomunicacions de la Generalitat de Catalunya. Hi consten els principals projectes del govern català en aquests àmbits\nTotsRucs Comunitat de P2P en català: sèries, programes de TV, pel·lícules, i documentals.\nUbuntu Fòrum Mundial de Xarxes de la Societat Civil. Presenta la campanya mundial per una profunda reforma del sistema d'institucions internacionals.


Protocol de Bones Pràctiques – Geoparc Orígens als Pirineus Catalans\nHome Ciència Protocol de Bones Pràctiques\nAmb el propòsit de millorar la conservació i protecció del patrimoni i la geodiversitat, el Geoparc Orígens presenta el Protocol de Bones Pràctiques.\nEl manual de bones pràctiques comprèn dos objectius principals\nLa protecció del patrimoni, per tal que els afloraments visitats per científics i estudiants, mantinguin un estat òptim de conservació i per tant continuïn despertant el seu interès científic i educatiu.\nAportar la informació necessària per millorar la seguretat de les persones durant les seves activitats de treball de campen els llocs d’interès geològic del Geoparc. Així doncs, us demanem de seguir les normes i recomanacions presentades en el Protocol de Bones Pràctiques.\nDurant les sortides de camp us demanem que tingueu cura del patrimoni i preneu les precaucions de seguretat necessàries. Per tal de garantir una via de comunicació directa amb el Geoparc us convidem a omplir la fitxa de visita.\nTingueu en compte la legislació vigent sobre protecció del medi natural i recordeu que la Llei 9/93 de Patrimoni Cultural inclou la prohibició “legal” de presa de mostres paleontològiques.\nEn el cas de que per l’interès científic o didàctic s’hagin de prendre mostres de qualsevol tipus, us demanem que ompliu la fitxa de recollida de mostres i procureu minimitzar l’impacte sobre els afloraments.


Blackpink estrenarà nou ep 'mata aquest amor' per davant de la seva històrica actuació de coachella - Història\nBLACKPINK llançarà el nou EP 'Kill This Love' per davant de la seva històrica actuació Coachella\nSí, això aviat.\nMantingueu-vos ben apretats perquè la sensació de K-pop BLACKPINK sortirà amb música nova just a temps per a la seva actuació d'abril de Coachella. La direcció de la banda, YG Entertainment, va anunciar que el quartet femení estrenarà el seu esperat nou EP, titulat Mata aquest amor, el 5 d’abril, amb una pista del títol amb el mateix nom.\nEl 25 de març, YG Entertainment va arribar a Twitter per fer l’anunci amb un pòster de teaser que presentava una Lisa vestida de vestit sobre un fons vermell brillant, que revelava el títol de l’àlbum i la data d’esperació de l’àlbum i enviava els fans a un entusiasme entenedor.\nMARCA ELS SEUS CALENDARIS, NACIÓ DE GAY! VAM OBTENIR LA COMENTARI DE L’ANY ”, va anunciar un fan a Twitter en llegir la notícia. 'Tots ens assegurem millor les perruques, estalviem una mica de veu per als propis crits a crits enfront (sic) de la pantalla i preparem les nostres ànimes perquè BLACKPINK es faci difícil aquesta vegada', va proclamar un parpelleig.\nL'àlbum no és una gesta. No només serà el primer llançament del grup ja que el viral 'DDU-DU DDU-DU' es va fer càrrec de l'escena K-pop (i més enllà) l'estiu passat, també marcarà el seu debut des de la seva signatura a Interscope Records i Universal Music. Grup\nA més, l'àlbum arribarà només una setmana abans que el grup comenci a aparèixer històricament a Coachella, convertint-se en el primer acte femení del K-pop que ha actuat en el popular festival, la mateixa actuació que marcarà el seu debut als EUA. Com era d'esperar, la selecció de dates no bastant Sembla ser una coincidència i els aficionats tenen algunes preguntes.\n“L’abril és el retorn de BLACKPINK, l’abril és el mes de la coachella. Veurem a les noies interpretar la seva nova pista en coachella? Hmmm ... 'es preguntava un usuari. No està clar si BLACKPINK interpretarà la nova música a Chella, encara que sens dubte ho esperem.\nNo es va revelar gaire cosa sobre el proper àlbum, però YG va publicar una declaració al costat del cartell que anuncia un futur 'més intens' per als quatre músics, que no sorprendreia amb la seva progressió discogràfica anterior. 'Blackpink es va enfosquir i es va enfosquir (...) s'aproxima la nova era', va escriure un fan que preveia el capítol futur de BLACKPINK.\nSegons una traducció del comunicat, també s'espera que la coreografia de les cançons incloses a l'EP sigui més dinàmica que la coreografia de qualsevol cançó que ha introduït Blackpink i que compleixi les expectatives i el nivell d'ulls dels fanàtics de tot el món '.\nEl grup també treballa en nous vídeos musicals, que s'espera que cauen aviat. El 2019, segurament, s’assembla a l’any de BLACKPINK.\ncom tenyir el meu cabell blau\nVoleu més de Teen Vogue? Mira això: Aquestes noies van recrear perfectament un vídeo BLACKPINK i Internet està obsessionat


Holiday Apartment in Himachal Palampur Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBundla Camp, Post Nachhir, Kangda District, Bandla Khas, Palampur, Índia, 176061 - Veure al mapa\nMés informació sobre Holiday Apartment in Himachal\nConvenientment situat a Palampur, Holiday Apartment in Himachal és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Holiday Apartment in Himachal, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, ventilador, caixa forta a l'habitació, servei de planxa per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Holiday Apartment in Himachal és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Palampur.


els aspersors blau monòton: costumista amb xoriç de primera!\ncostumista amb xoriç de primera!\nEs lleva ben d'hora acompanyat de les primeres llums del dia que tot just despunten. Amb aquella llum que s'apareix des de l'horitzó, i que mostra tots els objectes amb una realitat especial, sense ombres, i amb els colors més vius. Amb aquesta claredat que cada dia l'acompanya durant la primera estona de començar a estar actiu, li ve a la consciència que li espera un dia llarg, ple d'activitats, de requeriments però també amb una certa incertesa. Però està preparat pel que sigui, perquè ja té a punt i tot just embolicat en paper de plata el seu entrepà de xoriç diari!\nPublicat per Roger Tarragó a 7:03 p. m.


Jaume Asens, tinent d'alcaldia de Drets Civils de l'Ajuntament de Barcelona, és una figura rellevant de l'univers dels Comuns. Advocat de totes les causes perdudes des de fa 20 anys. Amic de Pablo Iglesias i d'Ada Colau des de la primera militància. Sobiranista i, al mateix temps, firmant del manifest fundacional de Podem i partidari de l'aliança dels sobiranistes amb el PSOE. En aquesta entrevista ens endinsem en la seva trajectòria i personalitat, fugint dels 'trending topics' del moment. Som a les portes d'un nou cicle electoral i Asens es troba en un moment personal de reflexió, que coincideix amb el replantejament intern dels Comuns per la marxa de Xavi Domènech.\n"La CUP ha estat més implacable amb nosaltres a Barcelona que amb una dreta de passat corrupte al Parlament"\nSubscriptor Auri\t17 de desembre de 2018 - 23:46\nBoníssima entrevista, gràcies\nSubscriptor Arnau M.V\t21 de desembre de 2018 - 1:46\nFrancament Jaume, espero que no marxeu ni tu ni l’Ada. Res ha canviat, ara més que mai segueix sent necessari que aquesta no sigui una “revolució fracassada”. Dit això, està clar que deu ser dur assumir les contradiccions, els límits i les exigències de la via institucional, i sovint em preocupa la duresa amb que segueixen expressant-se els legítims desacords: sense cura interpersonal, des de la desconfiança, amb excés d’ideologia o amb dèficit de matisos. D’altra banda, la dependència de persones concretes sempre s’ha de superar. És interessant la capacitat de les CUP per generar nous lideratges amb relativa facilitat. L’entorn dels Comuns segurament és més permeable i fluid, i està enxarxat amb moltes realitats comunitàries, però també és segurament més dèbil en la seva organització interna. Molt ens ho mirem pensant que seria positiu que aquests dos móns i les seves diferents cultures organitzatives i estratègiques s’articulessin en una clau més cooperativa. Jo demanaré això per nadal ;-)