EL 3D10FM, AIXÒ ÉS MOLT GROS - Revista CriTeri\nHome VALOR I SENY EL 3D10FM, AIXÒ ÉS MOLT GROS\nEs considerat el monstre dels castells, de moment, es el més gran (que no més difícil).\nLa cursa per ser els primers a assolir el castell no dista de polèmica. Però anem a pams.\nEls primers que es van plantejar de fer algun castells de 10 pisos van ser els castellers de Vilafranca amb el seu intent de 4d10fm per tot sants l’any 1996\nEls castellers de Vilafranca creien que era més factible atacar els castells de 10 pisos amb una estructura de 4 persones a cada pis.\nHi havia la segona corrent dels Minyons de Terrassa que creien que el més factible era el fer una estructura de 3 persones per pis. Doncs ho van fer així per la festa major de terrassa de l’any 1998.\nEncara que va quedar en un intent, va donar la sensació de que era molt més factible l’estructura del 3 que no pas la de 4.\nLlavors es va desfermar la lluita per assolir el castell en primer lloc.\nEls Castellers de Vilafranca el van tornar a provar per Sant Fèlix (1998) i per tot sants (1998).\nA partir d’aquí va arribar la polèmica.\nEls castellers de Vilafranca es van “inventar una diada” el dia 15 de novembre, una setmana abans de que els minyons fessin la diada de la seva colla.\nVa ser una actuació on van provar el 3d10fm dues vegades i al final el van carregar, convertint-se en la primera colla que ho feia.\n1er 3d10fm carregat\nUna setmana després, els Minyons de Terrassa, sota un cel gèlid (aquell dia va arribar a nevar), van alçar el seu 3d10 fm.\nLa gesta no deixa de tenir el seu mèrit, doncs ho van fer a la segona, però no en condicions normals.\nAl primer intent la enxaneta va caure sola, abans de que el castell es coronés, i la colla va desmuntar el castell sense caure.\nA la segona (amb canvi d’enxaneta inclòs) va arribar la vençuda i el van descarregar. Convertint-se en la primera colla que el descarregat.\n1er 3d10fm descarregat\nAixí doncs el pastís del 3d10fm va quedar repartit, doncs els castellers de Vilafranca van ser els primers que el carregaven, i els minyons de Terrassa van ser els primers en descarregar-lo (encara avui són els únics que l’han descarregat i en dos ocasions).\nAl ser un castell tant enorme, i que es necessita tanta gent, l’han assolit Només tres colles com mostra el següent quadre:\n(val a dir que els castellers de Vilafranca, en van carregar un el dia 1 de novembre, quan ja havia acabat l’article).\nEntre molts d’altres valors (com els que encapçalen aquesta secció), un castell comporta cooperació, tradició, superació, empatia, un cert nivell de competició, integració, i molts d’altres valors que la fan una activitat gairebé única.\nTots aquests valors no haguessin succeït sense els costums interactius que cada colla fa amb els seus membres. Parlo de diferents tradicions que a vegades poc tenen a veure amb la naturalesa del fet casteller, però que fa que els seus membres se sentin més part d’una família (se que sona sectari, no ho pretenc). Aquestes costums o tradicions, són:\n- Pilars de dol:\nQuan malauradament algú que esta o ha estat de la colla ens deixa, l’entitat està en el deure moral de fer-li un reconeixement de l’estima que se li té. Aquest pilar te la particularitat de que les gralles, només fan les tres primeres notes del toc de castells, deixant tot el pilar sense música. Creieu-me que és un dels moments més emotius que mai he viscut com a casteller.\n- Pilars de casament:\nUn moment més alegre. Quan algú es casa, la colla, enlloc de tirar-li el típic arròs, es planta davant del lloc on es casen els castellers i se’ls hi fa un pilar. En segons quines colles, també fan el pilar els nubis (a vegades amb el trajo i tot).\n- Pilars d’homenatge:\nQuan en alguna ocasió es passa per davant d’algun establiment o local, que ha sigut bàsic per l’esdevenir de la colla. S’hi fa un pilar.\n- Dinars després de les actuacions:\nEn moments molt puntuals de la temporada, sobretot en els dies d’actuacions més grans, s’aprofita per fer una dinar (depèn de l’hora que acaba l’actuació, sopar). Són dinars festius on a vegades lo que menys importa es el menjar en si, no se si m’explico.\n- Subgrups dins la pròpia colla:\nUna colla és un compendi de persones i maneres de pensar diferents. Aquesta subagrupació dins la colla, és fa de manera natural.\nAquestes tradicions, són diferents en cada colla, cadascú té les seves. Un moment puntual de la història, que en el moment no representa res de particular, pot convertir-se en una tradició.\nCom podeu veure la majoria d’aquests moments són celebrats amb pilars. Doncs el proper capítol anirà d’això, de pilars (que també n’hi ha de diferents tipus.\nPareu especial atenció en tres actuacions en concret. La primera és a Girona el dia 30 d'octubre, on els Minyons de Terrassa van intentar el 3d10fm.\nLa segona, és a Solsona, on els castellers locals van assolir el seu primer castell de set pisos.\nI la tercera, a tot sants a Vilafranca, on els Casteller de Vilafranca van carregar el 3d10fm entre d'altres.\nASSORTIT DE VÍDEOS I FOTOS.\n(són moltes mans intentant assolir el mateix objectiu, la grandesa dels castells)\n(imatge de lo que es veu al concurs, en parlarem al proper numero, hi ha polèmica)\n(sempre m'han agradat les imatges zenitals dels castells)\ngobines indis (ja en vaig posar un cop, però són impresionants)\npilar al balcó (pilar de comiat de la colla local a les actuacions)


Els Macroparcs prenen Espanya davant el model més distribuït d'Europa - Expert\nPublicat a 06/04/2021 06/04/2021 per Antoni Blanquez Aragonés\nA Espanya, compten amb inscripció definitiva (2016-2020) 99 grans instal·lacions de generació fotovoltaica: 41 instal·lacions són de 10-50 MW, 52 són de 50-100 MW i 6 mega instal·lacions compten amb més de 100 MW, en total 5.489 MW ; al que caldria afegir, en pocs mesos, 4 de la primera categoria, 13 de la segona i 2 de més de 100 MW, que ja compten amb la seva inscripció prèvia, el que afegiria altres 1.216 MW addicionals en el curt termini.\nUna tendència que s’accelerarà durant els pròxims anys, en una espiral sense sentit des del punt de vista de les necessitats energètiques de país. Si el Pla Nacional Integrat d’Energia i Clima establia l’objectiu d’incorporar 26.134 MW de fotovoltaica al nostre país entre 2021 i 2030, a dia d’avui tenim una potència d’accés pertinents de 96.000 MW, 70.641 MW més de tot que s’esperava.\nNo obstant això, a Europa assistim a una revolució fotovoltaica millor dimensionada, distribuïda en petites i mitjanes potències, que s’integren millor en els entorns rurals i estan en propietat d’iniciatives locals. Espanya compta amb el macroparc fotovoltaic més gran d’Europa, amb 495 MW, 200 MW més gran que el seu immediat seguidor -en França- i compta amb els tres parcs en construcció amb major potència de quants s’estan instal·lant al vell continent, amb 500 MW, 300 MW i 300 MW respectivament. De tal manera que comptarem quatre dels cinc parcs més grans d’Europa.\nUna especulació desmesurada de grans fons d’inversió està aprofitant les debilitats de les nostres administracions i la manca d’informació del ciutadà per implantar superfícies gairebé infinites de panells fotovoltaics. Aquesta tendència, si no es veu acotada, ocasionarà greus conseqüència per al territori i un trastorn irreparable per als espanyols, ja que aquests desenvolupaments ja estan saturant les xarxes i els punts d’evacuació que mantenim els usuaris a través de la factura de la llum, amb el que, a més, bloquegen l’accés a les iniciatives fotovoltaiques locals, de manera que bona part de el patrimoni solar del nostre país s’aprofitarà per entitats foranes sense deixar riquesa ni ocupació en els nostres municipis.\nEl president de Anpier, Miguel Ángel Martínez-Aroca, ha manifestat que “només l’accés a les economies d’escala dels seus promotors i les facilitats que estan trobant a casa nostra per ocupar els nostres sòls i xarxes, els permet la implantació d’aquests mega desenvolupaments , els retorns econòmics sortiran del nostre país, provocant la paradoxa que els espanyols pagarem l’energia a empreses estrangeres que ofereixen subministrament del nostre propi sol i en el nostre propi territori “.\nA més, els parcs de grans dimensions són menys eficients, atès que han de transportar la producció, amb les corresponents pèrdues i costos. Anpier considera que l’alternativa més adequada està en l’afavoriment de les “petites” instal·lacions (d’entre 1 a 10 MW, que ja suposen de 2 a 15 hectàrees de superfície màxima ocupada per projecte), que connecten a mitja tensió. (<36 kV) a les xarxes ja existents, les quals alimenten als centres de transformació, amb els quals s’abasteix el 75% del consum total d’energia elèctrica d’Espanya.\nAmb aquest esquema de parcs petits i mitjans no augmentaria el cost de distribució de la nova energia, ni es produiria, per innecessari, el seu transport, que ha de realitzar-se en alta tensió; amb el que també seria prescindible elevar a través de transformadors la tensió l’energia que es produeix. D’aquesta manera, les pèrdues d’energia que es produeixen des de la generació a el consum es minimitzen, i els costos del Sistema elèctric i la factura de la llum es redueixen. Convé considerar que les pèrdues totals d’energia que generen les macroplantes, en el seu transport i distribució fins al consumidor, arriben a assolir valors propers al 20%, i aquest cost el Sistema l’assigna a el consumidor final; mentre que el cost que per aquest mateix concepte generen les petites plantes es redueix enormement, beneficiant al consumidor d’aquesta major eficiència.\nEn dècades precedents, amb una generació molt concentrada en grans plantes de cicle combinat de gas o nuclears, no hi havia més remei que recórrer als models de vertebració de subministrament, a través de grans transformadors i xarxes d’alta tensió per transportar electricitat d’una punta a una altra de país; però aquestes infraestructures no es precisen si el nou model es nodreix de petites i mitjanes instal·lacions fotovoltaiques. Font:anpier\nEntrada prèviaAnterior La Cambra Arrossera d’Amposa revaloritza la clofolla d’arròs obtenint un material que substitueix el plàstic\nEntrada següentSegüent La depuradora de Lleida transforma fangs en combustible per a cotxes


Els Mossos custodiaran Joaquim Forn mentre sigui a l'Ajuntament de Barcelona\nPublicat 14/6/2019 13:13:42 +02:00CET\nEls Mossos d'Esquadra custodiaran l'exconseller d'Interior i regidor electe de JxCat per Barcelona, Joaquim Forn, mentre sigui a l'Ajuntament de Barcelona aquest divendres i aquest dissabte, després del permís del Tribunal Suprem (TS) per sortir de la presó per assistir a la constitució del consistori.\nL'Àrea Penitenciària de la policia catalana farà el trasllat de Forn des de la presó de Brians 2, a Sant Esteve Sesrovires (Barcelona), fins al consistori, seguint les indicacions que estableixi la Conselleria de Justícia de la Generalitat, han informat fonts del departament d'Interior a Europa Press.\nUna vegada a l'Ajuntament, Forn només té autorització del TS per fer els tràmits corresponents --aquest divendres-- i assistir a l'acte de constitució del consistori aquest dissabte, sense que això legitimi la seva presència "a qualsevol altre fòrum ni institució, pública o privada, diferent de la corporació municipal".\nFonts d'Interior han indicat que els Mossos, com a policia judicial, donaran compliment a les instruccions del TS i han considerat que qualsevol cosa que se surti de l'establert per l'alt tribunal pot perjudicar l'exconseller.\nDesprés de participar en el ple, que començarà a les 17 hores d'aquest dissabte, Forn serà traslladat de nou a la presó madrilenya de Soto del Real per la Guàrdia Civil des de Brians 2, encara que pot ser que finalment sigui aquest diumenge en funció de l'hora de finalització del ple.\nLa Sala penal del Tribunal Suprem, que ha jutjat la causa pel procés sobiranista, va dictar aquest dimecres una providència en la qual insisteix que Forn haurà de ser retornat "sense ajornament i sense dilació" aquest mateix dissabte quan conclogui els tràmits en el consistori.\nAquesta resolució autoritzava Forn a ser traslladat a Barcelona els dies 14 i 15 de manera exclusiva per presentar els documents precisos davant del registre de la corporació i assistir al primer ple de l'Ajuntament de Barcelona, i subratllava que anirà acompanyat "de les mesures que garanteixin la seva seguretat" i que la tornada al centre penitenciari d'origen es farà una vegada conclogui la sessió constitutiva.


Mitjà veu un fre en la corba del coronavirus de Catalunya respecte a l'espanyola\nBarcelona. Dilluns, 30 de març de 2020. 09:19\nActualitzat Dimarts, 21 d'abril de 2020. 13:14\nLa corba epidèmica de les noves infeccions començarà a disminuir aviat i això permetrà a les UCIs tenir una mica d'oxigen per tractar de manera òptima els pacients per coronavirus. És el pronòstic a curt termini del metge i investigador català Oriol Mitjà, de l’Institut de Recerca Germans Trias i Pujol, que en declaracions a Catalunya Ràdio preveu que d'aquí poques setmanes podrem començar a tornar a fer vida normal de manera gradual.\nMitjà ha assegurat que la corba de Catalunya perd pendent i s'està desviant lleugerament d'Espanya, i preveu que el nombre de casos començarà a baixar aquesta setmana. "Comencem a controlar una miqueta la transmissió, encara que hi ha molts casos i molts greus", ha admès.\nEl metge considera que els catalans estem fent bondat i que això ja es comença a veure en les estadístiques, amb uns 1.300 infectats nous al dia i un índex de transmissió d'1,5. "Estem acostant-nos a l'1, que és la xifra a què volem arribar", ha explicat. També veu molt efectiu el confinament de la Conca d'Òdena, que considera "imprescindible perquè el cas se sortia de totes les estadístiques i ara sembla que va millorant".\nPel que fa a l'assaig que està portant a terme administrant medicaments per prevenir el coronavirus en persones que han estat en contacte amb positius, Mitjà ha explicat que ja han tractat més de 1.000 persones de la regió de Barcelona, incloent les comarques centrals, i l'àrea metropolitana. Si fos eficaç per aturar els contagis "canviaria el rumb de l'epidèmia" i seria una "gran troballa", ha avisat.\nQuè passarà quan s'aixequi el confinament?\nUna vegada s'aixequi el confinament, Mitjà ha avisat que el virus hi continuarà sent. Per aquest motiu caldrà un control exhaustiu de la salut dels ciutadans i mantenir les mesures restrictives en zones de risc.\nAixò s'aconseguirà, segons Mitjà, amb una bona xarxa comunitària de detecció, aplicacions de mòbil que informin dels moviments i dels contactes amb positius i aïllaments selectius quan es detecti un petit brot comunitari.\nMitjà ha considerat molt important tenir eines com ara aplicacions per explicar els símptomes, però també que puguin detectar si una persona ha estat en contacte amb un positiu, i llavors poder-la aïllar, fet que permetria focalitzar mesures restrictives en barris, si és que cal.\nAl marge de les aplicacions, ha subratllat que caldrà reforçar els laboratoris de proves dels hospitals, però també un bon sistema de proves ràpides. Ha indicat que el Govern ja n'està important, i són barates i bones. Hi ha un test que indica si es tenen anticossos, i un altre que avança si es pot tenir un episodi agut en els propers quatre dies. A parer seu, les empreses haurien de comprar aquests testos per controlar la seva plantilla. "No tenen la mateixa capacitat i precisió que el test que es fa a l'hospital, però fan la feina que han de fer, i només per quatre euros", ha assenyalat.\nMitjà ha constatat que els exemples de Singapur i Hong Kong demostren que no es podrà abaixar la guàrdia durant una "temporada llarga", perquè hi ha el perill de rebrots greus.


undietarilondinenc: Inherit the wind\nDimecres anem al Old Vic a veure el muntatge que Trevor Nunn ha dirigit sobre Inherit the wind, l’obra de Jerome Lawrence i Robert E. Lee estrenada l’any, de poca gràcia pels americans, de 1955, una versió fou duta al cine per Stanley Kramer el 1960 amb Spencer Tracy, Frederick March i Gene Kelly. Existeixen altres versions cinematogràfiques i innumerables adaptacions teatrals, ja que l’obra constitueix un dels clàssics de referència del teatre americà. Està basada a uns fets reals, el judici del mico que va tenir lloc a Hillsboro l’any 1925 quan un professor de Biologia local va proclamar públicament que estava explicant a classe l’origen de les especies, desafiant la llei, feia poc promulgada ,que prohibia l’ensenyament de Darwin a l’estat de Tenesse.\nLa meva condició de professor de filosofia m’ha fet familiaritzar amb la pel•lícula que tanmateix tampoc és un gran document per a il•lustrar la temàtica del darwinisme. Inherit the wind és rellevant sobre tot des d’un punt de vista polític i la seva permanència i èxit tots aquests anys rau al fet de constituir una celebració dels principis del liberalisme americà. En aquest sentit, allò fonamental són tant els fets que explica l’obra, com la mirada que des del seu moment, 1955 amb la malson del macartisme, es feren d’aquells fets. La recreació no és del tot exacta, com advertiren els mateixos autors, tot i que es reflecteix fidelment la personalitat dels dos protagonistes fonamentals de la història: l’advocat defensor Clarence Darrow, i el fiscal, Williams Jennings Bryan. El primer passa per ser el més brillant advocat de la història d’Amèrica, (un dels seus casos més famosos fou mostrat a un film de Fleischer anomenat a Espanya, Impulso criminal, on era Orson Welles qui feia el paper de Darrow) el segon fou tres vegades candidat a la presidència pels demòcrates i secretari d’Estat. Els moments fonamentals de l’obra sí que tingueren lloc a la realitat, especialment el fet insòlit fet que el fiscal fos cridat com a testimoni de la defensa on exposà que el món fou creat a les nou del dematí d’un dia d’octubre de fa sis mil anys, replicada pel defensor amb la pregunta de sí era l’hora de l’Est o de l’Oest. Allò que es dirimeix essencialment és la defensa de l’individu a pensar lliurament sense coacció de l’estat i la defensa de la separació entre religió i estat que consisteix el fonament de la constitució americana. Una defensa connectada a l’obra amb la impossibilitat de distingir falsos i veritables profetes. En general, la defensa del liberalisme s’efectua des d’una posició filosófica que a l’obra s’identifica com agnosticisme i té molt a veure amb allò que fa molts anys vaig anomenar escepticisme lockeà. L’actualitat de l’obra es troba a la seva presentació del conflicte entre les dues Amèriques tan viu ara com el 1925 o el 1955. L’Amèrica formada des del respecte al llibre sagrat i la que contrapesa aquesta sacralitat a una superior que s’expressa d’una manera més simple, però més potent i real, quan un nen aprèn a multiplicar.\nL’espectacle de l’Old Vic resulta molt més dinàmic i viu del que la pel•lícula,amb una realització un pel encartonada. faria esperar. A l’Old Vic la bossa sona i això els hi permet plantejar un espectacle amb més d’una cinquantena d’actors i figurants presents a l’escenari. Els actors estan bé, i és de justícia esmentar David Trougthon com a fiscal, però el centre de l’espectacle és Kevin Spacey (sembla ser que un gran admirador de l’obra de Darrow fins al punt d’haver representat com a monòlegs discursos de Darrow adreçats a jurats). Spacey fa el paper d’un home molt més gran que ell, fregant la setantena, i la seva transformació física és del tot convincent. En aquesta ocasió desplega tota la seva capacitat per a la comèdia de manera molt més palesa que Spencer Tracy al film però al capdavall de manera ben coherent perquè com diu Drummond, el Darrow de l’obra, quan perdem la nostra capacitat de riure perdem la nostra capacitat de pensar.\nEtiquetes de comentaris: Darwin, Dubte, Història, liberalisme, Religió, Spacey, Teatre\nposted by Jordi at 8:26:00


“Vols dir que tens prou llet?”\nEls mites, els tòpics i els prejudicis infundats envolten encara la lactància materna. La informació i el suport de l’entorn són claus per portar-la a terme amb èxit\nEl Pol ja té quatre anys, però la seva mare, la Joana Galmés, encara recorda perfectament el retret del metge d’urgències quan el nen era un nadó de només uns dies: “Tens una mastitis i no pots continuar alletant el teu fill perquè li estaràs donant pus. Tu mateixa”. En sortir de l’hospital, la Joana va anar a comprar el primer biberó del Pol. Sense saber-ho, s’havia enfrontat a un dels molts mites i tòpics que envolten la lactància materna. Uns prejudicis capaços de fer trontollar fins i tot la voluntat de les mares més convençudes, sobretot les primerenques. La informació i el suport de l’entorn, principalment de la parella, són bàsics per portar a terme amb èxit l’alletament matern.\nA la Joana Galmés el trauma encara li durava quan, dos anys i mig després d’aquella trista experiència hospitalària, va néixer la seva filla, la Clàudia. No va voler renunciar del tot a donar-li el pit, però des del principi va fer lactància mixta. Un mes i mig després, el biberó guanyava la partida en solitari. “Donar-li el pit era un patiment perquè les dues ens posàvem molt nervioses. Vaig prioritzar el desig d’estar tranquil·les a les meves ganes d’alletar-la”.\nL’experiència com a mare lactant de la Joana va ser breu, però, mentre va durar, un dels dubtes que més la turmentaven va ser el rei entre els tòpics: “Vols dir que tens prou llet?” És una pregunta clàssica entre sogres, cunyades, amigues, fins i tot entre alguns ginecòlegs i pediatres. Però també entre moltes mares, i aquest era el seu cas. Entre els clàssics n’hi ha d’altres com que donar el pit sovint és dolorós o que la lactància ben portada ha de tenir uns horaris perquè si es fa a demanda l’infant es malcria. El més problemàtic és que tothom es creu amb el dret a opinar, i la mare acaba per no saber a què s’ha d’atenir.\nLa llevadora Imma Sàrries, que atén parts a casa i fa acompanyament a les dones abans i després del naixement dels seus fills, té clar que la clau per fer front amb èxit a la lactància és la informació. Una dona convençuda de la seva decisió, que coneix bé la fisiologia de la lactància i els entrebancs (físics i emocionals) amb què pot trobar-se, té moltes possibilitats de sortir-se’n. El problema, valora, és que sovint es van a buscar els coneixements i les solucions una mica a corre-cuita, a vegades fins i tot quan ja és massa tard. “Quan les dones estan embarassades, malgrat que hagin pres la decisió d’alletar, no solen aprofundir gaire en el tema perquè tenen el part com a fita i no pensen més enllà”, raona Sàrries. La llevadora sempre aconsella assistir, durant l’embaràs, a algunes sessions (quatre com a mínim) d’un grup de suport a la lactància materna. “És la millor manera de familiaritzar-se amb els sentiments, dubtes, pors i dificultats amb què s’enfronten les mares. I si després apareixen els mateixos problemes, la dona ja no se sentirà tan sola, tan infeliç i tan rara, i sabrà que hi ha solució. I, a més, sabrà que pot anar a buscar ajuda, i on pot acudir”.\nSàrries està convençuda que, “si la dona se sent tranquil·la i segura, l’alletament normalment funciona”. Però considera també que les dones que es plantegen la lactància materna i es preocupen per informar-se’n poden tenir una dificultat afegida: la falta d’un criteri homogeni entre els professionals amb què haurà de tractar al llarg de l’embaràs i el postpart. Des de la llevadora a l’auxiliar d’infermeria, passant pel ginecòleg i el pediatre. “A diferència del que passa en d’altres països, aquí no s’unifica la informació, i les dones es poden arribar a sentir molt perdudes”.\nCom Imma Sàrries, Alba Padró, assessora del grup ALBA Lactància Materna i autora del blog del Criatures Som la llet, té clar que la millora consellera d’una mare lactant és una altra mare lactant. “Quan una dona ha passat per la mateixa experiència té molta més credibilitat”, constata. “El que més ensenya és veure altres dones alletant”, corrobora Imma Sàrries. “El problema és que en aquesta societat no estem acostumats a veure dones que alleten. Moltes ho fan d’amagat, especialment si el seu fill ja té més d’un any”, continua Sàrries. És el que li va passar a Glòria Mújica, mestra d’infantil. Un dia, una companya va fer un comentari despectiu sobre algunes mares de P-3 que encara alletaven. “I jo em vaig mossegar la llengua perquè em feia vergonya confessar que el meu fill Joan, també de tres anys, seguia mamant”.\nEn la seva llarga trajectòria en l’àmbit de l’alletament, Alba Padró ha anat recollint els tòpics que l’envolten. I la llista no para de créixer. “Tinc un powerpoint de mites sobre la lactància, i cada vegada és més gran”. N’hi ha de tots colors: la llet que produeixen algunes dones no és bona i no alimenta, la mare no pot parlar mentre alleta, si pren begudes amb gas el passarà a l’infant, cal esperar un temps perquè el pit s’ompli abans que la criatura pugui tornar a mamar…\nAlba Padró destaca que una mare recent és algú vulnerable, fràgil, que necessita sentir-se acompanyada i tendeix a sentir-se culpable per tot. I així és fàcil arribar a l’abandonament de la lactància, que inevitablement també comporta un sentiment de culpabilitat. Està convençuda que molts abandonaments s’evitarien si la dona busqués ajuda de seguida. Però també sap que el respecte per la decisió presa, sigui quina sigui, és la millor manera d’ajudar la dona en uns moments en què es troba especialment sensible.\nImma Sàrries opina el mateix: “Un cop les mares tenen tota la informació sobre el tema, la decisió és seva i cal respectar-la”. La llevadora explica el cas d’una dona a qui va fer l’acompanyament durant tot l’embaràs i a qui va atendre en el part a casa. “Tenia molt clar que no volia donar el pit. I es va sentir molt alleujada quan li vaig dir que ho respectava. Sembla que parir a casa ha d’anar necessàriament associat a donar el pit, a no posar vacunes i fins i tot a no escolaritzar els nens. I són coses que no tenen res a veure”, afirma Sàrries. La seva recepta per combatre els tòpics coincideix amb la d’Alba Padró: coneixement, confiança i respecte.\nConsells il·lustrats, de mare a mare


Ei Marc, recordes el 9N del 2014??? | Kiwi's Land\nEi Marc, recordes el 9N del 2014???\nPublicat el 11/11/2014 per Marc Fonoll\nÉs bastant improbable que recordis que és just avui quan fa 25 anys que vas formar part “d’un procés de participació ciutadana per decidir el futur polític de Catalunya”. Doncs sí “xaval”, en fa 25 anys. T’escric des del passat per explicar-te el que em passa pel cap en aquest moment, ara que ja fa 48 hores d’un dels dies més importants de la història més recent del nostre país.\nFa 25 anys eres a Sydney, fent fotos al primer català del planeta en deixar caure una papereta a una urna de cartró. Recordes com es deia aquell xaval? Ja t’ho dic jo: Òscar Surís (sí, del barri de Sant Gervasi de Barcelona). No només li vas la foto al primer català que va votar, sinó que ho vas explicar a la gent de casa a través de Rac1.\nRecordes aquest moment? Vas ser el número 66 a votar, a les 10:47 del 9N\nNo t’imagines les ganes que tinc de saber com acaba tota aquesta història. Tu ara rius, cabró, que ja saps si som independents, si seguim formant part d’Espanya o si hem estat conquerits per algú altre que passava per allà. No sé si recordes el neguit que recorria el teu cos ara fa un quart de segle. Per si no recordes què pensaves llavors t’ho recordo:\nCreies que després del 9N tot era possible. Un referèndum, unes plebiscitàries, una DUI, el que fos que portés el teu petit país cap a un futur independent. Tot era factible. Pensaves que ja no hi havia marxa enrere, que era massa tard per Espanya per poder fer una oferta suficientment suculent a Catalunya que fes canviar el parer de la gent que llavors apostava tan fort per la independència. No només això, sinó que estaves convençut al 100% (sí amic, al 100%), que la independència era, només, una qüestió de temps.\nEl més interessant és que aquella nit de novembre de 2014, mentre escrivies aquestes línies després d’haver sopat arròs amb pollastre i anacards (molt bo, per cert), pensaves que la independència era quelcom que passaria aviat. Potser no en tres o sis mesos, però que no caldria esperar vint anys. Era allà, a tocar, i només calia una mica més d’empenta per part de la societat catalana i dels seus polítics per fer aquell somni realitat. Un somni que no només era “propietat” de la gent que llavors vivia a Catalunya, sinó també de molta altra gent que havia lluitat per la llibertat del nostre poble anys enrere, en dècades passades, en segles anteriors.\nSé que quan llegeixis això serem independents. No en tinc cap dubte. Se’m posen els pels de punta quan penso tard o d’hora tindré la sort de poder viure un dels moments més importants de la història de Catalunya. De fet, potser el més important. I tu, malparit, ja l’has viscut i dit als teus amics i amigues allò de “doncs jo vaig ser a Sydney quan el primer vot va caure a la urna”. Ets un fanfarró.\nSaps què passa? Que no veig cap altre escenari possible. Cap. Vull dir, crec que si ara mateix el Govern Espanyol ens donés més competències, més llibertats o fins i tot una hisenda pròpia, ni això frenaria l’anhel del nostre poble. Ja és tard, tardíssim. No hi ha marxa enrere.\nTambé crec que Espanya n’és conscient. No sé si recordes què vull dir… Vull dir que tot i que Espanya no ens vol deixar anar (qui voldria? som gent de puta mare i tenim quartos), l’Estat és conscient que és una qüestió de temps que li toqui deixar-nos anar. No per res, és una qüestió de democràcia, de drets, de llibertat, de progrés, d’entesa, d’evolució de la civilització. En fi, de sentit comú.\nI saps? Em fa molt feliç pensar que tu, ara, amb 55 anys i un bon grapat d’anys encara per endavant, somrius mentre llegeixes aquestes línies i penses: “Marc de fa 25 anys, no anaves pas mal encaminat”. I jo, des d’aquí, també somric i només penso que és una pena que tot això no passés uns anys abans perquè el iaio, l’avi i el papa ho poguessin viure amb tots nosaltres.\nEstic impacient per començar a viure aquesta nova Catalunya.\nQuè tal és?\nPer cert, espero que encara tinguis Gmail perquè és allà que t’he posat l’alarma pel 9/11/2039. Posar-la al mòbil em semblava una mica estúpid. El Galaxy 2 que tenies començava a fer figa.\nRecords a tothom,\nOh! Ho oblidava, ja sé que tens 55 tacos, ets calb, gras i t’has fet “anti xarxes socials”, però tio, si les xarxes socials encara són el pa de cada dia, ara seria un bon moment per publicar el link d’aquest post sota el títol “Mireu què vaig escriure’m fa 25 anys!!!” (són menys de 140 caràcters, per si Twitter segueix tan restrictiu).\n2 pensaments sobre “Ei Marc, recordes el 9N del 2014???”\nmiriam el 11/11/2014 a les 21:33 va dir:\nMolt boo Fonollot!! Seguidament recordar-te d’alguna anècdota marroquina…\nMarc Fonoll el 21/11/2014 a les 18:27 va dir:


Els insectes: com sobreviure? | Apicat\nEls insectes: com sobreviure?\nMés de la meitat dels insectes gregaris són formigues. A dalt, formigues teixidores.\nLa majoria d’espècies d’insectes tenen una vida solitària, tot i que numèricament no superen el 50% del total poblacional del nostre planeta. Només el 2% de les espècies han adoptat l’estratègia del gregarisme i la formació de societats, unes 13.500 espècies en total, on més de la meitat són comunitats de formigues, un miler d’espècies són abelles i la resta són tèrmits i vespes.\nAquest gran èxit reproductiu es deu a una progressiva especialització dels seus membres, amb desenes, centenars i milers d’organismes implicats, o fins i tot diferents comunitats interrelacionades entre si.\nEl gregarisme és una forma de vida on els insectes implicats comparteixen temporalment l’espai vital amb l’objectiu de millorar les seves expectatives reproductives amb trobades en espais geogràfics concrets per facilitar la còpula entre mascles i femelles. Alguns insectes comparteixen la fase de la seva vida immadura, formant-se una mena de poblacions bressol que garanteixin l’èxit de l’estadi larval i la posterior metamorfosi, independitzant-se a continuació amb l’arribada de l’estadi adult. Altres agrupacions d’insectes busquen la seguretat del grup durant el breu descans temporal o davant les penúries alimentàries provocades per l’estacionalitat climàtica.\nD’altres estableixen autèntiques societats o colònies que perduren en el temps, formant com una mena de superorganismes on el bé propi és el bé comú. Les societats poden ser temporals, on els insectes viuen junts durant l’època de màxim esplendor alimentari, període que a més aprofiten per a reproduir-se. En d’altres situacions, les colònies perduren en el temps, afrontant plegats el repte de sobreviure. En aquests casos és imprescindible el repartiment de feines i per tant la diferenciació de castes, on la capacitat reproductiva es localitza en un o pocs individus que, a més, tenen la particularitat d’ésser més grans, viure més temps i cohesionar el grup. La resta, la majoria d’insectes de la població, són estèrils tot i que tenen sexe, centralitzant la seva tasca en l’obtenció d’aliment i en la protecció de la cria. Evolutivament la figura del mascle va perdent poc a poc la seva rellevància, deixant de ser una figura permanent dins de la família, apareixent només en les èpoques en què la femella fèrtil es mostra receptiva.\nExisteixen societats formades per milers i fins i tot milions d’individus, poblacions on és importantíssim coordinar les diferents tasques. En alguns casos els individus realitzen tots el papers de l’auca al llarg de la seva vida, un reciclatge laboral encara molt desconegut, però que està fortament relacionat amb els diferents estadis hormonals, així com en les necessitats biològiques que té la colònia en cada moment. En d’altres situacions, l’especialització arriba a ser tan gran, que apareixen individus morfològicament diferents entre si, amb una tasca predeterminada en el seu codi genètic (polimorfisme) .


Marc Gasol, sobre la xiulada abans de la final de Copa: "S'ha de veure per què es va xiular l'himne"\nEsports / Bàsquet 04/06/2015\nEl jugador dels Grizzlies s'ha referit al procés català en una entrevista a RAC1: "Estem a Catalunya i vull que es voti"\nMarc Gasol, durant l'entrevista a RAC1 / RAC1.ORG\nBarcelonaEl pivot Marc Gasol, jugador de Memphis Grizzlies, coincideix amb el capità blaugrana Xavi Hernández en el sentit que cal preguntar-se per què es va xiular l'himne espanyol durant la final de Copa entre el Barça i l'Athletic al Camp Nou. En unes declaracions a RAC1, Gasol considera que la xiulada s'ha d'analitzar amb la perspectiva que es produeix en el marc d'un esdeveniment esportiu "en el que la gent manifesta una opinió de manera pacífica" i considera que la gent que anar al camp "va decidir expressar-se així". "Xavi Hernández ho va dir molt bé. No només s'ha de veure per què es va xiular l'himne", ha dit Marc Gasol.\nEl pivot també s'ha referit al procés català i aposta per la possibilitat que es pugui votar sobre això. "Estem a Catalunya i vull que es voti. Si estiguéssim parlant de l'ajuntament de Badajoz, diria el mateix. La gent de Badajoz hauria de votar per saber el seu futur, almenys per saber com pensa la gent de Badajoz", ha dit.\nEn la mateixa entrevista, Marc Gasol s'ha referit al recent concedit premi Princesa d'Astúries dels esports, que comparteix amb el seu germà Pau, i sobre això ha dit que no esperaven rebre aquest reconeixement. "Estem molt contents, però som conscients que es deixen fora del premi moltes altres persones que s'ho mereixen més o igual que tu", ha recalcat.\nPel que fa al seu futur a la NBA, Marc Gasol ha dit que encara no sap on jugarà l'any que ve, encara que reconeix que hi ha una opció per continuar als Grizzlies. "Tinc clara la importància d'aquesta ciutat per a mi a nivell esportiu i emocional", ha assegurat. "He de prendre una decisió per als pròxims quatre o cinc anys de la meva vida. La decisió es prendrà d'una manera molt tranquil·la. No serà cap drama", ha assegurat.\nMarc Gasol himne espanyol Copa del Rei NBA Bàsquet Memphis Grizzlies


La ciutat llunyana: d’octubre 2015\nGrans paraules al servei de petits interessos\nLa política d'avui, aquí i arreu, no té base, no s’aguanta sobre un pilar sòlid, no té un projecte al que aferrar-se. Només és gest i teatre i només persegueix seguir, sense més, sense plantejar-se més objectiu que el mantenir-se. Però per fer-ho es val com mai de l'èpica, de la grandiloqüència i de plantejaments maximalistes. És la paradoxa dels nostres temps, de la política impotent, que no pot fer res, i per a què no se li descobreixi el truc fa el fatxendeja, crida i gesticula sense parar. Precisament perquè no té res a fer, precisament perquè les seves accions (o no-accions) no tenen conseqüències, són només fum, retòrica buida.\nPortem tres anys de procés i seguim allà on érem. No ens hem mogut ni un pam, per molt que diguin els exegetes del procés. La pressa i els interessos inconfessables malmetran el projecte independentista. Perquè és veritat que el temps juga a favor de la causa per la independència. El relleu generacional dels vells pels més joves du a un increment lent però constant (tectònic, com diria el mestre Molas) del pes de l’opció independentista, però a la majoria no s'hi ha arribat ara, com es va veure el 27s. La independència avui no compta amb la majoria... encara.\nPerò els actors del drama tenen pressa. Uns perquè creuen que mai no es tornarà a produir una conjuntura tan favorable com l’actual. Altres perquè volen salvar-se (és a dir, salvar els càrrecs i la posició). Tots tenen pressa. Però la pressa combina malament amb els processos polítics de llarg abast, que requereixen temps i paciència, molta paciència. I això és el que no tenen alguns. I això és el que, a la llarga, pot acabar malbaratant el procés i fent que la independència sigui impossible (com a mínim per a aquesta generació). Alguns dels líders del moviment independentista s’haurien de preguntar si no li estan fent un mal a aquest moviment, si no l’estan menant a un carreró sense sortida precisament perquè volen ser ells els protagonistes del fet, volen ser ells els que pugin al balcó per proclamar la república catalana. El moviment independentista ha crescut molt, s’ha fet fort i és l’actor polític hores d’ara més important del país (perquè és dels únics que té un projecte polític), però encara no és majoria. Encara no. Segurament més endavant. Segurament en uns deu anys, quan l’imparable moviment tectònic del relleu generacional venci l'equilibri de la balança social. Ara encara som al moment de construir, d’acumular forces, de fer camí. Ítaca encara queda lluny.\nPerò hi ha pressa. En part perquè es vol aprofitar el moment, perquè se suposa que part del suport a la independència podria perdre’s en una situació menys favorable (els independentistes donant suport a la teoria del soufflé?). Ara hi ha pressa. Una pressa que no obeeix al projecte sinó a la conjuntura, als interessos, a la batalleta d'uns i altres, a la politiqueria. I això afebleix el projecte i el pot portar al fracàs. Es declara solemnement la insubordinació de les institucions catalanes per un simple joc tàctic, per veure fins on pensen arribar els convergents per apuntalar Mas a la poltrona de president. Tan simple, tan estúpid, tan misèrrim com això. Sembla que els dirigents de les CUP han oblidat el que van dir la nit el 27s, que el plebiscit s'havia perdut i que calia perseverar. Una declaració valenta i coherent, que ara s'arracona per jugar a curt. Darrera de la solemne declaració que volen que aprovi el nou Parlament (retòrica, teatre, gestualitat exagerada d’actors de la vella escola) no hi ha un projecte, no hi ha una idea. Hi ha un trumfo, una jugada, un “órdago” per fer-li suar a Mas la investidura. Un guant que Mas recull sol·lícit perquè li assegura que ell continuarà sent president i que CDC no saltarà en mil bocins, com a bon partit de govern.\nCDC no té cap interès a desobeir. No és al seu ADN, per molt que diguin que ara han canviat i que ara sí que "van a totes". La declaració solemne d'insubordinació és el peatge que cal pagar, i CDC fa i farà el que sigui per aconseguir la investidura de Mas (és a dir, per mantenir-se al govern, encara que sigui regalant-ne la meitat a ERC). Si per fer-ho cal acceptar el que diguin les CUP, s’accepta. I si per fer-ho cal anar amb mocador palestí i sandàlies, s’hi va. L’objectiu, l’únic objectiu, es mantenir el govern. Aquest és el sol déu de la seva religió. I per acontentar-lo es fan les ofrenes que calguin i es balla la dansa que toca. L’hemeroteca n’és plena. El mateix Mas va amenaçar amb fer saltar la negociació de l’estatut per l’esment del president Maragall (visionari, com sempre) del 3%. I el mateix Mas va pactar amb Zapatero la reforma estatutària posant-li com a única condició la defenestració de Maragall, per aclarir-li el camí de retorn a la Generalitat. Què no faria ara per assegurar-se la investidura?\nAssegurar el govern, aquest és l’objectiu darrere de les grans paraules. Per fer-ho es farà el que calgui. Assegurar el govern i després ja es veurà, perquè a CDC saben molt bé que la vida dóna moltes voltes i ara ets aquí i demà qui sap. L’únic important és aguantar al govern, perquè des del govern es té força i es manté la centralitat, es distribueix el joc. Per a què? Per tenir aixopluc, per aguantar, seguint la màxima d'Andreotti (l'autèntic profeta del pujolisme) que el poder desgasta a qui no el té. Ser al govern per continuar sent imprescindible pels uns i els altres. Fora del govern, CDC no és res i queda totalment exposada als processos judicials que havia aconseguit trampejar, però que ara se li van acumulant i que se li acosten perillosament al moll de l'os.\nEl govern és el salconduit de CDC per continuar sent l'amo del joc, la banca del casino. Per dir als empresaris que si no hi ets tu vindran els altres i són pitjors. Dir a Espanya que si no hi ets, l’alternativa són les CUP i el desgovern. Dir a les CUP que si no hi ets tot l’envelat se’n va a norris. Intercanviar favors, ser la peça imprescindible del puzle, el node per on passa tot. I així assegurar-se l'endemà, sigui quin sigui. A la república catalana, a la reforma constitucional, al nou país o al vell, amb les CUP o amb Foment, però ser-hi (i fer que t’ho perdonin tot).\nCatalunya s’endinsa una mica més en el carreró sense sortida de la retòrica buida a compte d’una independència sense prou suport, pel sol fet que Mas i els seus aspiren al blindatge que els donaria el govern. Alta política de baixos interessos. Quan més petit l’objectiu, més grans les paraules, més histriònic el gest. El problema és que darrere hi anem tots, hostatges entusiastes o rebecs, obligada comparsa d’un partit empetitit, triturat, investigat, en plena fugida cap a no se sap on.\nPublicat per Oriol Bartomeus Bayés a 6:22 Cap comentari:\nEl mal necessari\nLa imputació de Mas, Rigau i Ortega per la consulta del 9N és una acció política, no judicial. Per tant, és una acció que busca rèdits polítics, és a dir electorals. Al PP fa temps que se li en fum utilitzar les institucions de l’Estat per als seus interessos, malgrat que això acabi perjudicant la legitimitat d’aquestes institucions. Ho vam veure amb la utilització del Tribunal Constitucional durant el llarguíssim procés contra l’estatut, origen de l’actual situació política a Catalunya.\nEn aquell procés demencial ja es va veure que els populars no tenien cap mania en retorçar la legalitat (que diuen defensar) per assolir els seus objectius. Llavors, l’objectiu era tornar al poder, ara l’objectiu és mantenir-s’hi. Tan senzill com això. Qui hi busqui més interpretacions no entén la lògica del PP. Els conservadors es guien segons la interpretació més crua de Maquiavel: fer el que sigui per conquerir el poder i mantenir-lo. Ras i curt. Per fer-ho, tot val. Rebentar els equilibris entre els poders de l’Estat, legislar “ad hoc”, incendiar Catalunya, manipular, fer servir com peons a jutges, fiscals i inspector d’hisenda. Els cadàvers que van quedant a la cuneta del seu gloriós camí són simples víctimes col·laterals, sacrificades a favor d’un únic objectiu: el poder.\nCatalunya ha estat una peça preuada d’aquesta estratègia, però crec que ens equivoquem si llegim les accions del PP en lògica catalana. Tenen lògica estatal. El PP fa temps que ha abandonat electoralment Catalunya. No els interessa. No hi guanyaran vots, però sí que els és útil per als seus propòsits. No tant per guanyar vots a la resta d’Espanya (que també), sinó per evitar que el seu principal rival els guanyi.\nAl PP fa temps que van entendre que Catalunya és la clau de les victòries socialistes a les eleccions generals. Andalusia es dóna per descomptada, però Catalunya aporta (aportava?) el plus que els cal als socialistes per avançar els populars en el còmput final. La victòria mínima d’Aznar el 1996 no s’explica sense els vuit-cents mil vots d’avantatge de González a Catalunya (que van deixar el milió i escaig d’avantatge d’Aznar en uns pírrics dos-cents mil), i la segona victòria de Zapatero el 2008 es deu única i exclusivament al vot català (el milió d’avantatge del PSC sobre el PP, que va donar la volta a l’avantatge popular a la resta de l’Estat).\nDiferencial de vot entre PSOE/PSC i PP a Catalunya, Espanya sense Catalunya i el total d'Espanya\nEleccions generals 1993-2011 (en xifres absolutes)\nDe fet, no és nou. El 1999, és a dir fa setze anys, en un estudi d’Isidre Molas i un servidor, concloíem que el diferencial de vot socialista entre les eleccions autonòmiques i les generals es devia principalment al suport dels electors catalanistes al PSC en les segones eleccions. És a dir, en aquell paper explicaven que el vot dels socialistes a les eleccions generals era més catalanista que el vot de les autonòmiques, on el PSC s’enfrontava a una força clarament espanyolista i de dreta. El 1996 González salva el resultat del PSOE de la catàstrofe precisament pel suport del vot catalanista, com tres anys abans el vot d’aquest sector li salva la presidència (a Catalunya els socialistes tripliquen l’avantatge sobre el PP respecte de la resta d’Espanya). I el mateix succeeix el 2008 (amb l’estatut ja al TC) amb Zapatero.\nSembla evident que a Génova van entendre perfectament el paper cabdal del vot catalanista en les victòries socialistes a les eleccions generals (sembla evident també que a Ferraz no ho van entendre, i sembla que encara no ho han entès). Així, la utilització del Constitucional per carregar-se l’estatut tenia un objectiu polític evident: tallar el suport del vot catalanista al PSOE en unes noves eleccions generals. És a dir, evitar situacions com les de 1993, 1996 i 2008, quan el catalanisme havia salvat el resultat socialista. Evidentment, el PP tenia altres motius per sentenciar l’estatut, però sospito que el principal fou aquest.\nI seguint aquesta lògica tan utilitarista es pot entendre que el govern Rajoy insisteixi a mantenir viu el “problema català”amb la impugnació del president Mas i projectar-lo fins al 20-D. No és tant que el PP aconsegueixi guanyar vots amb el tema (que també), sinó que evita que els socialistes puguin plantejar les eleccions en base a la divisòria esquerra-dreta, PSOE-PP, Sánchez-Rajoy, que els és més favorable... sobretot a Catalunya.\nLa tàctica de Rajoy parteix de dues idees simples però òbvies: primer, qui guanyi el 20-D governarà, i segon, el PSOE no podrà guanyar sense el vot català. Simple i evident. La disputa d’aquestes eleccions està en quin partit (si PSOE o PP) quedarà primer. Tothom coincideix que cap partit tindrà majoria absoluta, però és evident que no és concebible que el que quedi segon pugui desplaçar el primer, malgrat que compti amb els suports necessaris. La cultura política espanyola no està preparada per un escenari d’aquest tipus. Pot donar-se (i de fet s’ha donat) a nivell municipal o autonòmic, però no es donarà a nivell estatal. No encara. Per tant, el que quedi primer, governarà (ja veurem amb quins suports i ja veurem qui encapçalarà el govern). Així doncs, la clau d’aquestes eleccions serà quedar primer.\nI aquí és on entra Catalunya. Els socialistes no poden eixugar l’avantatge del PP a la resta de l’Estat sense comptar amb un bon resultat a Catalunya, és a dir, sense comptar amb el suport d’una part significativa del vot catalanista, que continua sent la majoria electoral del país. I aquest vot no optarà per les llistes socialistes si segueix viva la confrontació sobre la independència, perquè precisament des de fa cinc anys (des de la sentència del TC) bona part d’aquest vot ha anat evolucionant cap a posicions independentistes o properes a l’independentisme, com es va veure el 27-S.\nD’aquí que a Rajoy li convingui mantenir viu el debat. No tant perquè amb aquesta tàctica el PP aconsegueix molts vots a la resta d’Espanya (que sí, però no seran suficients per compensar les pèrdues), sinó perquè evita que el PSC torni a aconseguir penetrar en l’electorat catalanista, i compensi l’avantatge que el PP aconseguirà al conjunt de l’Estat.\nEvidentment, l’estratègia popular no està exempta de riscos. D’una banda, obre la porta a C’s, que és el gran beneficiat de la mobilització del “no” (com es va veure el 27-S), però a Rajoy no l’importa que els de Rivera tinguin una posició forta al Congrés dels Diputats. De fet, els pot ser útil per al a governació futura. L’interès primer del PP és superar al PSOE, després ja es veurà.\nUn altre risc de la tàctica popular és enquistar el “problema català”, però ja fa temps que això al PP no importa gaire. Fins i tot, les conseqüències de la impugnació de Mas poden tenir una derivada interessant per a Rajoy. La metamorfosi del president des del número quatre de la llista de Junts pel Sí al martiri patriòtic posa pressió a les CUP per investir Mas, i a Rajoy al final sempre li interessarà més tenir a Palau un Mas reforçat que un Mas en mans de les CUP. Pel que pugui venir després del 20-D.\nPublicat per Oriol Bartomeus Bayés a 2:56 Cap comentari:


La setmana d’Aurora Bertrana al Museu d’Història de Girona | Laura G. Ortensi\nLa setmana d’Aurora Bertrana al Museu d’Història de Girona\nLaura G. Ortensi. Aurora Bertrana. Roses.\nAquest dimecres 11 d’abril a les 19h el Museu d’Història de Girona acollirà la presentació de la biografia d’Aurora Bertrana a càrrec de la doctora en Filologia catalana Neus Real, que estarà acompanyada per Margarida Casacuberta, especialista en literatura catalana dels segles XIX i XX. Dijous 12, a la mateixa hora, la historiadora irlandesa Mary Nash impartirà la conferència “El temps d’Aurora: dones, feminisme i política a la Catalunya de la primera meitat del segle XX” en el marc de l’exposició “El desig de viure i escriure: Prudenci i Aurora Bertrana”. Precisament, diumenge 15 a les 12h Neus Real hi farà una visita guiada. La mostra es va inaugurar el 28 d’octubre del 2017 i es podrà visitar fins al 22 d’abril. L’assistència és lliure i gratuïta. Avui recuperem la crítica que Laura G. Ortensi va fer del llibre de Bertrana Paradisos oceànics (:Rata_).\nLa veu literària d’Aurora Bertrana (Girona, 1892 – Berga, 1974) va haver de lluitar durant dècades contra dues ombres de gran magnitud. D’una banda, el pes del cognom del seu pare, Prudenci Bertrana; de l’altra, l’hostilitat amb què la majoria de dones eren rebudes a les altes esferes de la cultura oficial. De fet, encara podríem afegir un tercer escull a la recepció de tot el seu llegat: l’ombra de la pròpia ombra, és a dir, l’atenció desigual que va rebre la narrativa d’Aurora per part de la crítica. En aquest sentit, l’any 2017, l’any Bertrana, hauria d’haver servit per rellegir i reubicar tots els seus llibres, des de Paradisos oceànics (1930) fins a Vent de grop (1967) o La ciutat dels joves (1971).\nÉs, doncs, més oportuna que mai la reaparició de l’opera prima de Bertrana a :Rata_ (2017). No es tracta, cal remarcar-ho, d’una simple reimpressió del text de 1930, sinó que Oriol Ponsatí-Murlà i Iolanda Batallé han optat per afegir-hi les vuit narracions amb què l’autora va eixamplar la versió en castellà de l’obra, Islas de ensueño (1933). La traducció de Jenn Díaz ens permet llegir-les en català per primera vegada, però també ens recorda que Bertrana va escriure en tres idiomes diferents, català, espanyol i francès, i que, precisament, va ser l’afany per conèixer cultures i realitats allunyades de la seva el que la va convertir en una escriptora singular i, a voltes, també incompresa. Potser per això, :Rata_ ha optat per una proposta tan ben embolcallada, una proposta en què tant el lector novell com el veterà passen les pàgines amb el context necessari.\nA l’inici, el capítol de les memòries dedicat a la gestació de Paradisos oceànics serveix per constatar tres elements fonamentals en l’univers literari de l’autora. El primer, la voluntat de llaurar-se un espai propi al marge de les influències del pare: “[…] Contra la idea que tothom tenia que el pare m’ajudava a escriure, mai no em va aconsellar ni tampoc em va revisar el que havia escrit”, diu Aurora. El segon, el rebuig als somriures irònics dels homes que no païen el seu èxit literari: “Els molestava que, sense com va ni com ve, jo pugés amb un saltiró a la plataforma del tramvia de l’anomenada, on ells ja anaven estrets i fent equilibris per no perdre el lloc.” El tercer —i en aquesta obra el més important—, la petja que va deixar en Bertrana el viatge a la Polinèsia Francesa entre els anys 1926 i 1929. D’aquí, l’interès per narrar històries exòtiques, ja fos a través de la crònica periodística o de la ficció. D’aquí, l’atreviment per transitar per la literatura de viatges, un gènere poc conreat en català aleshores.\nAl final, els textos de Josep Maria Fonalleras, Neus Real i Jenn Díaz. Les reflexions de Fonalleras s’acosten a Bertrana des de la perspectiva del lector que la descobreix per primera vegada. En canvi, el breu estudi de Neus Real ofereix una síntesi sobre la vida i l’obra d’una dona complexa i polièdrica. Aquest petit resum és essencial per gaudir de l’obra amb més profunditat. De fet, entendrem molt millor Paradisos oceànics si sabem que, abans de trepitjar la Polinèsia, Aurora va viure a Suïssa entre 1915 i 1925. I, encara més, si descobrim que, al cap de deu anys, el 1935, va fer un viatge sola al Marroc, una experiència de la qual va sortir el llibre El Marroc sensual i fanàtic (1936). És el retrat de l’escriptora eclèctica, de la violoncel·lista que va crear una banda de jazz només formada per dones. És el retrat de la dona feminista, compromesa, de l’única que anava a les llistes d’Esquerra Republicana de Catalunya a les primeres eleccions amb sufragi universal. És el retrat de la dona que mereix ser traduïda i que, com remarca Jenn Díaz, desplega un ventall de lèxic sorprenent davant de lectors i traductors.\nA Paradisos oceànics, Aurora Bertrana es passeja per les illes de Tahití, Moorea, Huahine, Raiatea i Bora-Bora amb una mirada fotogràfica. Hi ha observació detallada, absorció de sensacions, hi ha descripcions de color i de temps. Tot, en aquest llibre, evoca una olor o una textura. I tot deixa espai per al matís. Perquè, de fet, a Paradisos oceànics la natura passa, gairebé sempre, per davant de la resta. Així doncs, no és estrany que l’arribada d’un vaixell amb el correu postal trasbalsi la monotonia d’una societat autàrquica, autosuficient.\nDurant l’observació, poques vegades apareix un judici explícit per part de l’autora. Què pensa Aurora Bertrana sobre els hàbits de vida dels polinesis? No sempre ho sabem. Però algunes de les qüestions que tematitza (els matrimonis forçats, la sexualitat desinhibida, els efectes del colonialisme, etc.) ens remeten al feminisme que amara totes les parcel·les de la seva vida personal i professional. En altres paraules, l’Aurora Bertrana que descriu la trena indomable de Hamuè com a símbol del fracàs matrimonial no és gaire lluny de l’escriptora que va atrevir-se a pujar al tramvia de l’anomenada enmig de savis envejosos i condescendents. És la mateixa Aurora que va marxar del despatx de Gregorio Marañón perquè va adonar-se que no necessitava res d’ell, la mateixa que, un cop al carrer, “respirava amb goig l’aire lliure”.\nLaura Dalmau el 20 desembre 2017 a les 0:17 ha dit:\nGràcies per endinsar-nos al món d’Aurora Bertrana. Molt bon article!\nBranca el 23 desembre 2017 a les 23:00 ha dit:\nDoncs per mi, la novel.la “Entre dos silencis” ha estat tota una sorpresa.\nAra estic engrescada amb les seves Memòries. Es llegeixen d’una tirada, amb un estil directe i periodístic. Força interessants per conéixer les aventures i desventures de l’autora i els fets històrics i polítics que va viure.\nManuel Vallejo el 6 abril 2018 a les 0:11 ha dit:


Centre veterinari canigo – El teu veteriani a Barcelona\nLa teva mascota es important per a tu i per a nosaltres.\nSom una clínica ubicada a Barcelona, en el número 73 del carrer que ens dóna nom a nosaltres i a un bell pic pirenaic, Canigó. Des del 1992 treballem cuidant la salut dels nostres animals, aquells companys petits, grans o gegants que, sense dubte, sense importar quina sigui la mida, ocupen un lloc especial en les nostres vides.\nEntenem la medicina veterinària com una formació continuada, una passió pel coneixement i un servei a la societat. La nostra experiència s’ha enriquit al llarg dels anys, no tan sols de coneixements, sinó també del tracte humà amb els nostres pacients des de la barrera interespècie. Procurem entendre els nostres pacients des d’una mirada científica, però també amb una intuïció d’allò que sense parlar ens expressa la seva mirada confusa o els seus dolors.\nNo obstant, els nostres pacients no són l’únic important; creiem que és fonamental establir una bona relació amb els amos, per això ens agrada oferir un tracte, a més de professional, familiar i proper. El nostre equip, compost pel veterinari del centre, un auxiliar i un perruquer, s’encarregaran d’atendre’ls de forma personalitzada, fent que el seguiment resulti més fàcil i que el client surti més satisfet.\nLa nostra obligació i el nostre desig és oferir un servei integral de cura dels animal. És per això que oferim un servei integral per assolir aquest objectiu, mb un tracte proper i personal amb els nostres clients.\nLa patologia general del gat i del gos és el principal motiu de les nostres consultes. Els nostres esforços es centren a realitzar un diagnòstic precoç i el seu consegüent tractament per tal d’aconseguir una bona i ràpida recuperació.\nEl nostre laboratori proporciona resultats immediats de bioquímiques, hemogrames i ions.\nAnalítiques de leishmània i malalties víriques es poden determinar abans de les primeres vacunes. També treballem amb laboratori extern.\nDes del 1992, al Centre Veterinari Canigó realitzem tot tipus de cirurgies amb els millors equips i professionals tots els dies, prèvia programació.\nConsiderem aconsellables algunes intervencions en animals joves per prevenir malalties freqüents a edats més avançades, com ara les esterilitzacions en femelles després del seu primer zel per reduir de manera molt significativa la incidència de tumors mamaris, o en mascles per prevenir problemes de conducta.\nTambé duem a terme intervencions menors, com ara les neteges de boca, realitzades amb anestèsia i aparell d’ultrasons\nDarrerament hem incorporat un equip d’incubadora que ens permet mantenir cadells després d’una cesària en òptimes condicions. També permet mantenir animals amb dificultats respiratòries ventilats i medicats amb aerosols.\nEntenem per vacunació una visita complerta amb la seva exploració i una vegada comprovada l’absència de contraindicacions, la posada de la vacuna corresponent.\nDonat que molts gats i gossos només visiten el veterinari una vegada a l’any per vacunar-se, molts propietaris aprofiten per consultar dubtes sobre comportament o fer preguntes i consultes sobre salut o hàbits.\nRecordem que des que la vacunació es va convertir en una pràctica habitual, moltes malalties letals i abans freqüents s’han reduït molt significativament. Tot i així, cada any hi ha brots de diferents malalties infectocontagioses, sobretot en gosseres, que reben animals del país o de fora en molt mal estat, i que després, un cop adquirits les propaguen.\nA continuació, volem donar a conèixer les malalties contra les quals vacunem els nostres companys, tema molt interessant i que creiem d’obligada divulgació.\nEl nostre temari us informarà sobre la ràbia (tant urbana com selvàtica), la leptospirosi (zoonosi transmissible també a les persones), el brom (“moquillo”), la parvovirosi, la parainfluença canina, l’hepatitis vírica canina i la leishmània, tant abundant. De les malalties felines, el sida de gats, provocat pel virus de la inmunodeficiència i el de la leucèmia, la panleucopènia i les malalties CRF (Complexe Respiratori Felí).\nDisposem de radiografia digital, una tècnica d’alta resolució i qualitat amb resultats immediats.\nXip i passaport\nEl xip és un dispositiu que s’implanta sota la pell, sempre al costat esquerre del coll per trobar-lo més fàcilment, que ens servirà per localitzar el nostre amic o per demostrar que és nostre. També ens pot evitar una sanció si som requerits a mostrar la documentació.\nLa implantació es realitza ràpidament i els documents d’identificació es donen d’alta al moment per internet. A Catalunya és obligat en gats, gossos i fures.\nUn cop implantat, durarà tota la vida actiu. Per un altra banda, interessa saber que no dóna cap reacció, com ara febre, ja que no és un material biològic.\nEl passaport és un document oficial que haurem de presentar en el cas que haguem de viatjar amb la nostra mascota i que incorpora totes les actuacions mèdiques que s’han realitzat al nostre company, com ara vacunacions, cirurgies, desparasitacions, etc., i també les dades dels propietaris.\nOferim un servei de higiene i bellesa per a la teva mascota. Per a que la mascota i els seus amos portin una vida saludable, la higiene és basica. També oferim un servei antiparasitari per a solucionar qualsevol problema present i futur.\nA la nostra botiga hem seleccionat la gama de pinsos i articles per satisfer les necessitats dels nostres clients de manera integral.\nEls pinsos que et presentem abarquen des de les games mitjanes a les super premium. Descomptes tot l’any d’entre el 10 i el 20 per cent, afegit a la bonificació de 1 sac gratuït quan s’han comprat 5 o 6 unitats dependent de la marca.\nCom a exemple, tenim tot l’any les llaunes gourmet per gat a 55 cèntims la unitat.\nTransportins, xapes identificatives, collars, cadenes, vestits, xampús fisiològics i de prescripció, antiparasitaris, sorres per a gats, menjadores, abeuradores, llaminadures, llaminadures específiques per a les dents, joguines, matalassos, productes d’ús professional per a la desinsectació de les cases i un llarg etcètera amb el millor preu i qualitat.\nConeix un espai de tracte proper i d’assessorament professional i veterinari.\nCada mes noves ofertes\nInforma’t a la nostra botiga.\nDEL NOSTRE VETERINARI\nLa ràbia és una malaltia que infon terror, una por que s’origina en el nostre subconscient en...\nTANCAT ELS DIES 6 I 8 DE DESEMBRE


IB3N | El Palma Futsal queda a les portes de la final del play-off\nIB3 Notícies > > El Palma Futsal queda a les portes de la final del play-off\nEls llançaments des del punt de penal varen privar els de Juanito de classificar-se per a la final\nEls llançaments des del punt de penal varen privar els de Juanito de classificar-se per a la final pel títol en només dos partits. El Movistar Inter va mostrar més encert i va forçar el darrer partit a ca seva. Un pavelló de Son Moix ple a vessar i amb una afició entregada va acomiadar l’equip amb una gran ovació. Orgull és la paraula que millor defineix el sentiment de la plantilla i dels seguidors.\nEl Palma Futsal és a una passa de la final del play-off pel títol


El celler Rendé Masdéu distribuirà 10.000 ampolles\ndissabte, 23 de novembre 2019 - 15:05h\nEl celler Rendé Masdéu ha presentat aquest dissabte el 'Vi Solidari' a l'Espluga de Francolí. El vi s'ha elaborat amb les aportacions, principalment, dels cellers de la DO Conca de Barberà i està previst que distribueixin unes 10.000 ampolles. Els diners recaptats amb aquesta iniciativa solidària es destinaran a la construcció de les noves instal·lacions Rendé Masdéu, ja que els aiguats d'ara fa un mes les van engolir. La propietària del celler, Mariona Rendé, ha agraït el suport rebut del sector i ha subratllat que el nou vi és un vi «jove, fred i molt versàtil». A banda, durant aquest cap de setmana, la Riuada Solidària ha organitzat un reguitzell d'activitats en benefici dels afectats per la llevantada.\nEl vi s'ha elaborat amb diferents varietats de la Conca de Barberà, com són el trepat o el cabernet. Es tracta d'un vi jove, fred, especiat amb fruita, que segons Rendé, és un vi «molt versàtil que pot maridar molt bé tant amb un pa amb tomaca com una carn a la brasa». La família Rendé Masdéu vendrà aquestes ampolles als distribuïdors que venen als supermercats i als especialitzats. Tot i que encara no saben com evolucionaran les vendes, la recaptació es destinarà a la construcció d'unes noves instal·lacions.\n«Estem súper agraïts. Sempre dic que ni vivint cent anys tindríem temps per agrair tot el suport de la gent i del sector. És una cosa que no ens esperàvem», ha expressat la propietària. Per això, ha tornat a agrair l'ajuda rebuda per part dels proveïdors que han proporcionat la matèria primera —ampolles, taps, etiquetes, cartó— per fer viable la recuperació del seu negoci.\n"🎵300 persones assisteixen al concert solidari a Poblet per les víctimes dels aiguats" "Tomas Molina: «No s'haurien d'ocupar els llocs de l'Espluga que han quedat devastats»"\nMonestir de Poblet L'Espluga de Francolí Vimbodí i Poblet vins solidaritat Aiguats del 2019


Un ingressat menys a l'UCI i 31 pacients hospitalitzats per coronavirus - Altaveu el diari digital d'Andorra\nUn ingressat menys a l'UCI i 31 pacients hospitalitzats per coronavirus\nLa xifra total de casos des de l’inici de la pandèmia al Principat és de 10.137 persones, amb 67 de nous, i es registren un total de 9.395 altes\n04/02/2021 (17:40 CET)\nLes dades faciitades aquest dijous pel SAAS mostra un petit descens en la la pressió assistencial a cures intensives a causa de la pandèmia de coronavirus. Hi ha un pacient menys a l'UCI que registra 11 ingressats (10 dimecres) i tots ells intubats amb ventilació mecànica.\nA planta hi ha 20 malalts ingressats que sumats als 11 de l'UCI fa 31 pacients, dos més que dimecres (29). Això significa que hi ha tres ingressats més a planta, un d'ells procedent de l'UCI i els altres dos han estat hospitalitzats a les darreres 24 hores.\nLa xifra total de casos des de l’inici de la pandèmia al Principat és de 10.137 persones, amb 67 detectats en les darreres 24 hores, i es registren un total de 9.395 altes. El total de defuncions fins a la data és de 103.\nActualment hi ha 639 casos actius. A la planta Covid-19 habilitada al Cedre no hi ha cap ingressat. Durant la jornada de dimecres es van administrar un total de 83 vacunes. Finalment, pel que fa a la població escolar, 29 aules estan sota vigilància activa –6 total i 23 parcial– i 63 en vigilància passiva.


Resum ple de l'Ajuntament de Palma celebrat el setembre del 2021\nEl primer ple ordinari del curs polític s'ha celebrat aquest dijous, presidit pel batle socialista José Hila.\nAquestes són algunes de les propostes aprovades durant el Ple de l'Ajuntament de Palma del mes de setembre:\nAprovem inicialment el Pla d'Acció pel Clima i l'Energia Sostenible (PACES) derivat de l'adhesió al Pacte de batles i batlesses pel clima i l'energia, per a continuar amb la lluita contra el canvi climàtic.\nS'aprova desenvolupar un pla municipal específic per a millorar la qualitat de vida i combatre la solitud no desitjada de les persones majors👵👴 a Palma❤.\nAprovem augmentar la quantitat de policies tutors, formar als policies per a exercir aquesta funció i incentivar als agents perquè exerceixin de policies tutors reconeixent la seva tasca en els centres escolars.\nEl Ple de l'Ajuntament demana una estratègia comuna per a l'acolliment de refugiats afganesos, especialment a dones i nens per a reduir l'impacte d'aquest desastre i ofereix Palma com a municipi d'acolliment.\nContinuem treballant en la millora de la seguretat i accessibilitat dels passos de vianants a la ciutat. El nou Pla de Mobilitat Urbana Sostenible inclourà accions encaminades a millorar itineraris per als vianants.\nRestablim el servei de les línies L1, L2, L3 i L4 del NitBus🚍🌛 i acordem estudiar la possibilitat d'ampliar les actuals línies de l'EMT de Palma.\nEl Ple de l'Ajuntament de Palma en nom de la Ciutat manifesta la seva solidaritat i germanor amb la població de l'illa de la Palma i vol expressar el màxim suport a totes les persones afectades davant la greu situació que estan vivint.\nContinuem treballant per a construir una ciutat millor, des del diàleg i amb escolta activa als veïns i veïnes.


Pàgina d'inici\tExperiències\tTallers infantils a Castelldefels\nTaller infantil a Cal Ganxo - Cal Ganxo\nNo cal sortir de la ciutat per investigar i aprendre sobre la naturalesa, i Castelldefels n’és el millor exemple. A l’alberg i escola de natura Cal Ganxo, situat en un punt enlairat de la ciutat i envoltat de bosc, tenen una programació farcida d’activitats que faran les delícies dels més petits de la casa, que a més a més aprendran sense adonar-se’n. Són els anomenats Diumenges verds, tenen lloc un cop al mes i cal enviar un correu electrònic per apuntar-s’hi. I per si no en teníeu prou, fan els divendres astronòmics un cop al mes, on es practica l’observació a ull nu i a través del telescopi. A més, Cal Ganxo també és un alberg i és possible fer estades en família o en grup durant el cap de setmana i gaudir, per exemple, d’excursions per la zona o altres tallers i activitats.\nLa Ruta Taronja permet descobrir el patrimoni cultural de Castelldefels a través d'un parell d'itineraris. El primer proposa visitar el palau Novella, el castell (que domina...


Avaluació – Esclat, Associació i Solidaritat Santa Teresina\nEsclat, Associació i Solidaritat Santa Teresina\nÒrgan de Govern i Currículum\nOrganigrames de l’Entitat\nEntitat Utilitat Pública\nPla d’activitats i pressupostos\nSocis/es i Voluntaris/es\nAdministracions i Organismes Oficials\nS.I.S PARE PALAU\nHistoria i Ubicació\nEls Objectius Generals del Centre\nObjectius Educatius amb els Infants i Joves\nPrograma de Seguiment Personal i Tutorial\nPrograma de treball amb famílies\nPrograma d’Habits Saludables\nPrograma de Desenvolupament Personal\nPrograma de Creació, Expressió i Cultura\nObjectius amb les Families\nAJUT A FAMILIES\nServeix d’acollida, Informació, orientació i assesorament\nCursos i Tallers de formació d’adults\n* La intervenció educativa. Pel curs s’elabora un projecte educatiu de Centre on queda reflexada tota la intervenció que ha de fer l’equip i de quina manera ho farà, així com pensa avaluar-lo. Aquesta avaluació del projecte es fa trimestralment. D’aquestes avaluacions sorgeixen dos documents nous de treball, el PEC i la memòria del curs.\n* El seguiment dels infants i joves. Fem el seguiment dels infants i joves, de com han evolucionat aquests durant el curs en les àrees d’actuació que són pròpies de la nostra intervenció educativa (acadèmica, social i personal), i ho recollim a través del PEI com a principal eina d’aquest procés. Aquí s’inclouran totes les intervencions, acords, coordinacions i assoliments fets, formalitzats en un informe final.\n*Els grups d’infants i joves. Al llarg de tot el curs, es valora com millorar les relacions i dinàmiques que s’estableixen en els diferents grups d’edat, afinant les estratègies de convivència, les activitats facilitadores, i implementant diferents accions a través dels programes corresponents per a què la millora sigui dinàmica i no s’estanqui amb el temps.\n* L’equip d’educadors. Les dinàmiques que aquest genera, la forma en què pot millorar la tasca diària i poder-la fer més eficient, les relacions amb l’associació, i els objectius que es fixa.\n* Les coordinacions. Aquestes no tenen mecanismes específics d’avaluació, si extraiem els informes de derivació que la xarxa de centres oberts va fixar amb l’Ajuntament, i el nombre de derivacions i coordinacions realitzades amb les diferents recursos/serveis que treballen amb els nostres infants i joves.\n* Assistència. Es fa un control diari de l’assistència dels infants i joves.\n* Reunions d’equip. Serveixen per a fer el seguiment dels infants/ joves (reunions del dilluns) en equip, així com per planificar les activitats i fer programacions en base a les propostes realitzades en les assemblees (reunions dels dimecres). Les reunions dels dimarts són per tractar temes generals que afecten al Centre, accions diferents a les quotidianes que realitza el Centre. solucionar situacions difícils, parlar accions específiques dels infants i/o grups, fer traspassos de coordinacions etc…\n* Reunió amb la Comissió de junta de Centre Obert. Serveixen per veure la marxa del projecte a nivell de direcció, i fer els traspassos corresponents i bilaterals entre l’associació i el projecte.\n* Reunió Centre Obert-obra assistencial d’Esclat. Es realitza el seguiment de les famílies que estan en ambdós serveis, s’avalua la manera en què es treballa amb les famílies, s’adopten estratègies i es valoren els recursos que oferim d’atenció a les famílies.\n* Revisions trimestrals, bàsicament del què s’està fent al PEC, mirar si es compleixen els objectius, i, si no, veure per què i quina solució té (adoptar noves estratègies, modificar objectius per adaptar-los a la realitat, prioritzar les àrees de intervenció…). Es farà acta de treball d’aquestes reunions. La darrera reunió de revisió, a final de curs, servirà per a avaluar tot el projecte i la seva incidència, amb la qual cosa ja pot sortir el projecte del curs vinent, a la vegada que serveix per a revisar les activitats fetes i elaborar la memòria del present curs.\n* Avaluació d’activitats d’estiu. A l’estiu hi ha una programació diferent, on les activitats són diferents, més lúdiques i exteriors, ja que no hi ha col·legi/institut i els infants/joves disposen de més temps i altres expectatives. D’aquestes activitats s’ha de fer una avaluació específica un cop finalitzat el Casal d’Estiu.\nCarrer del Bisbe Irurita 2\n9 h a 12 h (am)\nTelèfon 973 28 17 70\nENTRADES Selecciona el mes juny 2022 maig 2022 abril 2022 març 2022 gener 2022 desembre 2021 abril 2020 març 2020 gener 2020 desembre 2019 octubre 2019 juliol 2019 juny 2019 maig 2019 abril 2019 març 2019 març 2018 febrer 2018 desembre 2017 novembre 2017 setembre 2017 juliol 2017 juny 2017 maig 2017 abril 2017 febrer 2017 desembre 2016 novembre 2016 octubre 2016


Sobirania fiscal a l'empresa. Xerrada en línia. - Assemblea Nacional Catalana\nSobirania fiscal a l’empresa. Xerrada en línia.\nParlem de tot allò que cal saber per exercir la #SobiraniaFiscal amb David Fernàndez (vicepresident de l’Assemblea), Jordi Roset (copropietari de Petrolis Independents), Carme Teixidó (impulsora de Catalunya Diu Prou) i Aleix Andreu (membre del Secretariat Nacional de l’Assemblea i autònom). #JoPagoACatalunya\nPots seguir-la aquí: https://youtu.be/czEoe5jiX8U


Manteniment industrial vinícola a Calaf - Barcelona - Manteniment industrial cellers - Tallerspacs TALLERS PACS - Manteniment industrial professional - manteniment industrial caldereria - treballs en acer i alumini - manteniment industrial de cellers\nMANTENIMENT INDUSTRIAL VINÍCOLA A CALAF\nA Tallers Pacs som experts en manteniment industrial per a cellers i cooperatives a Calaf, la nostra experiència ens permet oferir un servei professional de la màxima qualitat, ja que comptem amb una àmplia experiència en diversos sectors i un equip amb els coneixements necessaris per solucionar els problemes habituals en relació al manteniment industrial per a cellers i cooperatives a Calaf. Som experts en manteniment industrial de maquinària de cellers, oferint muntatge i reparació incloent el desmuntatge i trasllat de maquinària vella. Tallers Pacs, manteniment industrial professional per a cellers i cooperatives al seu abast.\nEL MILLOR MANTENIMENT INDUSTRIAL PARA CELLERS I COOPERATIVES A CALAF\nA Tallers Pacs som especialistes en manteniment industrial de cellers i cooperatives agrícoles a Calaf, els nostres clients i la nostra experiència avalen la nostra professionalitat i el nostre servei. Realitzem treballs de metalmecánica, aplicacions especials, trasllats, urgències, avaries, manteniment de cellers i actualitzem els seus equips per poder gaudir de les noves tecnologies. En Tallers Pacs, difrutarà d'un servei de manteniment industrial vinícola a Calaf a l'altura de les seves necessitats i amb la millor relació qualitat-preu.


L’Ajuntament de Sueca i la Fundació Aguas de Valencia han presentat el llibre ‘Parc Natural de l’Albufera: 30 anys, 30 mirades’ – RiberaTV\nL’Ajuntament de Sueca i la Fundació Aguas de Valencia han presentat el llibre ‘Parc Natural de l’Albufera: 30 anys, 30 mirades’\nPer Ribera Televisió el 1 març, 2017 No Comment\nL’acte de presentació ha tingut lloc a la Biblioteca Municipal de Sueca, realitzant-se posteriorment un recorregut pel Molí dels Pasiegos\nSueca, 01/03/2017.La regidora de Serveis Municipals i d’Aigües i Sanejament de Sueca, Pilar Moncho; el director de Global Omnium/Aguas de Valencia, Vicente Fajardo i el coautor i membre de la Fundació Assut, Vicent Llorens han presentat el llibre Parc Natural de l’Albufera: 30 Anys, 30 Mirades, com a commemoració del 30 aniversari de la declaració d’este espai com a parc natural.\nMoncho ha recalcat a la seua intervenció la “importància de treballar conjuntament estes dues empreses i també ha destacat el treball de Aguas de Valencia per dur endavant este tipus de treballs i poder mostrar el significat de l’Albufera de València” i ha continuat “per a mi no són sols 30 mirades si no que són milions i milions de mirades que any rere any captiven a milions de turistes”.\nPer la seua banda, Vicente Fajardo ha destacat que “des de la Fundació Aguas de Valencia i Global Omnium, el que es pretén es contribuir a la recuperació ambiental de l’Albufera i, sobretot, divulgar a tota la societat la riquesa natural, cultural i antropològica que alberga”. Així mateix, Fajardo ha remarcat que “gràcies a la col•laboració públic-privada podem treballar perquè els ciutadans de hui i de demà puguen apreciar i conservar esta joia de l’imaginari col•lectiu: l’Albufera de València”.\n“El Parc Natural de l’Albufera: 30 anys, 30 mirades”.\nA la presentació han assistit diferents participants en este llibre, com ara ex directors del parc, regants, ecologistes, agricultors, entre d’altres.\nEsta obra recopila valuosos testimonis dels principals protagonistes que van aconseguir la definitiva protecció i posterior conservació de l’Albufera, a més de ser un reflex de la riquesa i heterogènia realitat d’este ecosistema: Joan Miquel Benavent i José Segarra (ex directors del Parc), Víctor Navarro (president de la Junta Rectora), Paloma Mateache (actual directora conservadora del Parc), José Caballer (president de la Comunitat de Pescadors del Palmar), Emili Piera (Periodista), Vicent Roselló (Catedràtic de la Universitat de València), Juan Valero de Palma (Secretari de la Sèquia Reial del Xúquer), entre altres.\nCom han assegurat els experts, transcorreguts 30 anys de la declaració de l’Albufera com a parc natural, la situació ha canviat i molts dels impactes i amenaces que quasi la feren desaparèixer han quedat reduïts o minimitzats. La situació d’ara és molt més favorable i optimista que aquells anys 80 i qüestionar-ne la figura del parc natural resulta remot. Tots coincideixen en que aquella declaració com espai protegit, sense precedents en la nostra història, fou tot un encert.\nCol•laboració tecnològica públic-privada\nRecentment, la col•laboració entre l’empresa pública Aigües de Sueca i Global Omnium/Aguas de Valencia ha possibilitat que Sueca estalvie este any més de 600.000 m3 de aigua potable.\nEste important assoliment s’ha pogut aconseguir gràcies als treballs de sectorització del casc urbà i dels avanços que compondrà la implantació de la tecnologia per a la detecció de fugues, en col•laboració amb Global Omnium/Aguas de Valencia.\nAigües de Sueca utilitzarà esta tecnologia mitjançant un software especialitzat en alarmes per a la ràpida detecció de fugues ‘invisibles’ en la xarxa del municipi. Açò permetrà un control més precís dels cabals d’aigua consumits, i ajudarà, com demostren els primers registres, a millorar l’eficiència de la xarxa que, a més, propiciarà la reducció de les emissions CO2 a l’atmosfera.\nL’Ajuntament de Sueca i la Fundació Aguas de Valencia han presentat el llibre ‘Parc Natural de l’Albufera: 30 anys, 30 mirades’ added by Ribera Televisió on 1 març, 2017


Torra encarrega a Oriol Mitjà un pla de desconfinament - Empordà\nTorra encarrega a Oriol Mitjà un pla de desconfinament\nEl Govern ha nomenat l'investigador com a assessor en la matèria, i no percebrà cap retribució\nagències/ddg 08.04.2020 | 06:30\nL'investigador Oriol Mitjà, en una imatge d'arxiu. ISGLOBAL/ PAUL MC GINTY\nL'investigador Oriol Mitjà, en una imatge d'arxiu.\nLa portaveu del Govern, Meritxell Budó, va explicar ahir que han encarregat a l'investigador Oriol Mitjà l'elaboració d'un informe que serveixi de base per implementar l'estratègia científica i tècnica, i permeti valorar les mesures de salut pública per controlar la infecció i recuperar l'activitat social i econòmica una vegada se superi l'estat actual de confinament. En roda de premsa posterior al Consell Executiu, va explicar que el seu Departament coordinarà aquest informe, que està previst que es lliuri al president de la Generalitat, Quim Torra, en 15 dies.\nA proposta del mateix Torra, s'ha nomenat Mitjà com a assessor del president de la Generalitat en la matèria, que no percebrà cap retribució ni tindrà cap dret de naturalesa econòmica per assistir a les reunions derivades d'aquesta qüestió ni tindrà dret a cap tipus d'indemnització. Segons Budó, han acordat impulsar aquest informe davant la projecció feta per diversos experts que coincideixen que el coronavirus no s'eliminarà «a curt termini, la qual cosa provocarà la necessitat de coordinar i establir les diferents fases de recuperació» de l'activitat social i econòmica per minimitzar els possibles rebrots durant els propers mesos.\nAixí, va explicar que tots els esforços realitzats s'han centrat en cinc punts: reduir el ritme de contagi; atendre les persones que requereixen assistència sanitària; evitar la saturació del sistema de salut; atendre les persones més vulnerables, i dotar-les dels materials i equipaments necessaris.\nEn el procés de desconfinament, va destacar Budó, serà molt important la realització de «tests massius» entre la població. Per disposar d'aquests tests, la Generalitat ha aprovat la creació del programa Orfeu, que suposarà una inversió de prop d'1,4 milions d'euros i en una primera fase li permetrà disposar de 170.000 tests PCR en un termini de sis setmanes.


Redacció | dijous, 30 d'abril del 2015, a les 11.09\nMissatges com aquest, alertant d'un possible i imminent atemptat terrorista, són habituals a les xarxes socials des de fa mesos i es multipliquen cada cop que s'acosta un pont o un dia festiu. Circulen sobretot per Twitter i per WhatsApp i la majoria asseguren que la informació prové d'una font fiable, gairebé sempre un amic, familiar o conegut que treballa en algun cos policial. ISMAEL PEÑA, expert en societat de la informació i xarxes socials "Ens creiem que Facebook, o creiem que Twitter, o creiem que el WhatsApp són esferes privades i els donem aquesta mena d'àurea de confiança que ni molt menys es mereixen, entre altres coses perquè són esferes públiques." Una història que, segons la policia, ha generat força neguit en els darrers dies és la d'una noia que, suposadament, va tornar la cartera a un àrab que se l'havia deixat en un bar. En agraïment, l'home li va recomanar que no anés en metro el dia 1 maig. El relat ha estat rotundament desmentit per la policia, que assegura que es tracta d'un rumor fals. ANTONIO NAVARRO, portaveu de la Policia Nacional "La policia fa un seguiment acurat de tot el contingut, però ja d'entrada es veu que quan no ve d'una font oficial i ve d'aquesta manera, que és el mateix format, el mateix to amenaçador i alarmista, no n'hem de fer cap cas ni canviar els nostres itineraris ni la nostra rutina." En alguns missatges es diu, també, que s'ha apujat l'alerta per amenaça terrorista, una informació que tampoc no és certa. Des de la policia, remarquen que, si això fos així, la informació sortiria d'una font oficial, i no d'una conversa informal a les xarxes socials. Des dels atemptats de 'Charlie Hebdo', res no ha canviat, el nivell d'alerta es manté al quatre, d'una escala de cinc.\nA les portes del cap de setmana de l’1 de maig, el volum dels missatges en què s’avisa d’un eventual atemptat s’ha multiplicat a les xarxes socials. Es tracta sobretot de tuits o whatsapps en què gairebé sempre s’afirma que la informació prové d’una font fiable, ja sigui un amic, familiar o conegut amb contactes a la policia, o un mitjà de comunicació. Segons Ismael Peña, expert en societat de la informació i xarxes socials, és precisament el fet que ho rebem d’algú que coneixem el que fa que molts receptors s’ho creguin. Peña remarca que “ens creiem que Facebook, Twitter o WhatsApp són esferes privades i els donem aquesta mena d’àurea de confiança que ni molt menys es mereixen, entre altres coses perquè són esferes públiques”.\nPer la seva banda, des de la Policia Nacional adverteixen que aquests missatges no són reals. El portaveu del cos a Catalunya, Antonio Navarro, ha explicat que els avisos policials o que afecten la seguretat pública es difonen sempre per vies oficials i ha precisat que és important no fer cas del que circula per la xarxa i, sobretot, no contribuir a fer-ne difusió. Malgrat que, segons ha dit, fan el seguiment de tots els continguts que es publiquen a la xarxa, en molts casos és fàcil de detectar que són falsos perquè “és el mateix format, el mateix to amenaçador i alarmista”. Per tant, diu, “no n’hem de fer cap cas ni canviar els nostres itineraris ni la nostra rutina.”\nMés enllà d’amenaces contra espais o centres comercials, en alguns missatges es diu també que s’ha apujat l’alerta per amenaça terrorista, una informació que tampoc no és certa. El nivell es manté estable des dels atemptats de ‘Charlie Hebdo‘ i se situa al quatre, d’una escala de cinc.\n— Policia Nacional — terrorisme — terrorisme islamista — Twitter — xarxes socials


L'UJI se situa entre les 300 millors universitats del món pel seu impacte social i econòmic, segons l'últim rànquing del Times Higher Education (THE)\n23/04/2020 | SCP\nEl rànquing d'impacte del Times Higher Education (THE), que s'ha donat a conèixer avui de manera online, situa la Universitat Jaume I de Castelló entre les 300 millors universitats del món pel seu impacte social i econòmic, d'acord amb els efectes de la seua activitat en relació amb els 17 Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS) fixats per l'Organització de les Nacions Unides (ONU). D'acord amb la puntuació obtinguda, l'UJI està entre les 200 i 300 primeres universitats d'un total de 767 institucions d'educació superior de tot el món que han participat en l'edició d'enguany.\nÉs la primera vegada que l'UJI entra en aquest nou rànquing, que es va posar en marxa l'any passat per primera vegada. La mera inclusió en aquesta selectiva classificació ja és un gran mèrit, perquè situa les universitats que hi participen com a institucions pioneres en la implementació dels ODS a través de la docència, la investigació i la transferència, així com organitzacions compromeses amb la consecució d'aquests objectius a través de pràctiques, polítiques i procediments verificables i evidències de la seua activitat, segons destaca l'organització de THE.\nLa rectora de la Universitat Jaume I, Eva Alcón, han assenyalat que el resultat d'aquest rànquing és una bona notícia que «motiva per a continuar avançant en la consecució dels Objectius de Desenvolupament Sostenible de l'Agenda 2030 de Nacions Unides». Aquest objectiu forma part del Pla d'Acció de Govern 2019-2022 i s'ha traduït en la creació d'un grup motor per a aconseguir els ODS, que inclou, entre altres accions, l'elaboració d'una cartografia dels ODS a la Universitat Jaume I, en la qual s'està treballant en aquests moments. Per a Alcón, «les universitats, com a institucions amb un marcat caràcter social, estem cridades a ser motor en l'assoliment dels ODS i a l'UJI tenim clar que volem exercir aquest lideratge social per a impulsar l'Agenda 2030, un pla d'acció en favor de les persones i del planeta».\nD'acord amb la classificació de 2020, la Universitat Jaume I destaca sobretot en l'ODS 16 (pau, justícia i institucions sòlides), amb 75,8 punts sobre 100 i la posició 71 de 453 institucions participants en aquest apartat. En aquest sentit, el rànquing THE destaca l'activitat investigadora de l'UJI en aquest camp i les mesures internes de governança. L'UJI també aconsegueix una gran valoració en l'ODS 5 (igualtat de gènere), on obté una puntuació de 61,4 i se situa entre les 200 primeres institucions d'un total de 548. En aquest camp, el rànquing THE Impact destaca també l'activitat investigadora de l'UJI en matèria d'estudis de gènere, el percentatge de dones entre el professorat i l'estudiantat, i les mesures adoptades per al progrés de les dones i el seu accés a la formació.\nLa Universitat Jaume I obté també una molt bona puntuació en l'ODS 6 (aigua neta i sanejament), en el qual es posa en relleu les investigacions sobre aquest aspecte, així com el nivell de consum d'aigua per persona i la cura i ús d'aquest bé tan preuat. Finalment, el rànquing THE Impact 2020 posa de manifest la gran tasca de l'UJI en l'ODS 17 (aliances per al desenvolupament), en el qual destaca el treball de la universitat castellonenca en investigació però també en la seua labor educativa sobre els ODS, la publicació d'informes i l'establiment de relacions per a aconseguir els Objectius.\nEl THE Impact Rànquing és una iniciativa pionera per a reconèixer a aquelles institucions universitàries de tot el món que estan treballant àrduament per a abordar problemes globals com la desigualtat de gènere, l'educació de qualitat per a tots, el canvi climàtic, l'assoliment de societats pacífiques i el creixement econòmic. Per a armar la classificació, Times Higher Education ha analitzat com les universitats de tot el món s'estan comprometent amb els 17 Objectius de Desenvolupament Sostenible de les Nacions Unides. Els ODS són una crida a l'acció mundial per a combatre la pobresa, el canvi climàtic i la desigualtat.


Els Serveis Socials de l'Ajuntament des Migjorn Gran han detectat un augment del nombre de persones que es troben en situació de precarietat laboral i econòmica, un agreujament de la situació de necessitat de les famílies, i una insuficiència de recursos públics per tal de fer front a aquesta situació.\nÉs per tots aquests motius que aquest Ajuntament, sensibles a aquesta situació, ens trobem amb la necessitat de cercar recursos tot PROMOVENT LA SOLIDARITAT DE LES PERSONES, i que els volem convidar a PARTICIPAR D'AQUESTA CAMPANYA on trobem que la seva COL·LABORACIÓ n'és fonamental.\nLA NOSTRA PROPOSTA és que els comerços que vulguin lliurement participar, deixin un carret o cistell a l'entrada dels seus establiments on els consumidors/es puguin participar solidàriament (si es vol), deixant algun producte de primera necessitat que adquireixin en el seu comerç (veure llista d'aliments bàsics que s'adjunta)*. Quan s'hagi reunit un bon lot d'aliments es donarà avis a aquests serveis socials (veure persones de contacte)*. En cas d'haver excedències a les mediacions dels Serveis Socials, es donaria avis als comerços per aturar la campanya de forma intermitent, fins nou avís.\n* LLISTAT PRODUCTES DE PRIMERA NECESSITAT CAMPANYA ES MIGJORN 2012\n· LLEGUMS (cigrons, llenties, fesols...)\n· PASTA (macarrons, espaguetis, fideus...)\n· CALDO (de verdures, pollastre, peix)\n· LLAUNES DE TONYINA\n· TOMÀTIC FREGIT\n· GEL DE DUTXA\n· SABÓ DE RENTAR ROBA\n· PAPER WC\nNO podran ser productes per la campanya aquells considerats no saludables (alcohol) o que necessitin refrigeració (congelats) o de ràpida caducitat.


El CENATIC proposa la comunitat internacional de programari lliure per al premi Príncipe de Asturias | No n'hi ha dos iguals\n← Més atacs contra el valencià\nNoLesVotes: no s’ho mereixen i, a més, hi ha alternatives →\nPosted on 23 febrer 2011\tby Jordi Monteagudo\nEl CENATIC (Centro Nacional de Referencia de Aplicación de las TIC basadas en fuentes abiertas) ha iniciat una campanya per promoure la cantidatura de la comunitat internacional del Programari Lliure al premi Príncipe de Asturias en la modalitat de Cooperació Internacional.\nCom a membre d’aquesta comunitat, la notícia ha estat una alegria i un motiu d’esperança. Tot i que la meva participació en aquest moviment és minúscula, reconec que m’he sentit afalagat. A més a més, arribar a ser portada dels telenotícies per unes hores és una possibilitat amb que somiem els que, uns quants cops a l’any, recorrem alguns centenars de quilòmetres per explicar a unes poques dotzenes de curiosos en què consisteix tot això del programari lliure.\nPer això m’ha sorprés molt la reacció d’alguns membres de la comunitat que han saltat en contra d’aquesta iniciativa, argumentant que no volen que es relacioni el Programari Lliure amb cap institució monàrquica. M’ha sorprés molt, perquè moltes d’aquestes persones han defensat, sovint, que el Programari Lliure no té color polític (parteix d’una ètica concreta, la de la col·laboració, però fins fa poc semblaven acceptar que aquesta no és exclusiva de cap ideologia política).\nM’ha sorprés molt perquè moltes d’aquestes persones són del Barça i no els he escoltat mai exigir al seu equip del cor que retornés tots els trofeus que ha guanyat de la Copa del Generalísimo ni de la Copa del Rey, ni menys, encara, que es retirés d’aquesta competició fins que passés a dir-se Copa de la República, o Copa de la República Independent de Catalunya (o de la República Humana Universal, si us ve de gust).\nEl programari lliure, n’estic convençut, és molt beneficiós per a la societat, tant des del punt de vista material (possibilitats de desenvolupament científic, tècnic i econòmic) com ètic (cultura de la col·laboració). És beneficiós per a la societat, és a dir, per a les persones, independentment del règim polític establert. Rebutjar aquesta oportunitat de difusió per culpa d’una ideologia política que no és compartida per tota la comunitat em sembla un error que no ens podem permetre.


Nou comentari a Reurbanització del carrer Feliu Casanova\nReurbanització del carrer Feliu Casanova\nReurbanització del carrer Feliu Casanova en plataforma única i reducció i reubicació contenidors. Plantar arbrat. El carrer Feliu Casanova és dels més abandonats del barri, i aquesta és una afirmació i demanda de millora de fa temps de l'Associació de Veïns de Badal Brasil i la Bordeta.És un carrer amb set contenidors en 130 metres, el triple que el carrer paral·lel, Begur, que és més del doble de llarg, això el converteix en un carrer brut i sorollós. El líquid que surt dels camions de les escombraries ha deixat i deixa marcada la calçada de brutícia i el voltant és ple de mosques i insectes. Aquesta brutor no permet obrir les finestres de les cases de davant, són les tres úniques casetes que queden al carrer. A Rambla Badal, a escassos metres i amb grans voreres ja es compta amb molts contenidors, per això no són necessaris, sobretot perquè comprovem que al vespre són a un terç de la seva capacitat d'emmagatzematge. El carrer podria comptar només amb la bateria superior de contenidors, que no estan ubicats davant de cap habitatge i serien suficients, ja que la zona inferior té accés ràpid als de cantonada Badal amb Casteràs.A més, els contenidors són un punt de venda habitual de drogues, fet denunciat a la Guàrdia Urbana, i el lloc habitual per fer les seves necessitats, no només gossos sinó també de persones. Darrerament s'ha convertit en un abocador incontrolat de residus variats.A més de ser un carrer brut, és un carrer poc segur. Aquesta poca seguretat també rau en el fet que l'enllumenat no funciona sovint, i de vegades estem 3/4 dies sense il·luminació en tot el carrer.És un barri amb alta densitat de població i pocs espais verds pel que considerem que la plantació d'arbrat en el carrer podria trencar la grisor de la zona i seria agraïda per les veïnes.Per tot això considerem que la remodelació del carrer ha de ser una prioritat en el proper pla de barri i s'ha de contemplar que s'iniciïn les obres com més aviat millor.- Barri: Sants - Badal- Cost aproximat orientatiu: 56.620€ (130 metres de carrer i 424 de cost metre quadrat plataforma única: 55.120€ i 20 arbres: 1.500€)Perspectiva de gènere: És un carrer incòmode de transitar, que fa pudor i que provoca temor, per la mala il·luminació, això si tenim sort i funcionen els fanals. Transmet inseguretat i inquietud a les dones que hem de passar soles, especialment quan és fosc.- Quin és l'impacte esperat del projecte?Convertir un carrer brut i pudent en un lloc bonic on passejar suposa un gran impacte qualitatiu en la vida de les veïnes. A més, incrementa la sensació de seguretat a la zona, especialment a les dones.- Quins agents caldrà implicar en el plantejament i execució del projecte?Arquitectura urbana, parcs i jardins i BCN Neta.N Neta.