Transició cap a una economia i creació d’ocupació sostenible | greenjobs.cat\nA diferència del discurs de que la crisi ens ha agafat per sorpresa i de que les conseqüències eren imprevisibles, hom sap que hi ha moltes persones i entitats que ja fa molts anys que tenen una visió crítica sobre el model de desenvolupament, i que venen alarmant sobre les seves conseqüències. Per a tota aquesta gent, la crisi no ha fet res més que constatar altra vegada que anàvem, i anem, en la direcció equivocada.\nA qualsevol persona que, durant la seva experiència vital, hagi pogut tenir un contacte profund amb la realitat de la immigració, amb el dia a dia dels estrats més marginats de la societat —que sovint han vingut orbitant entre el sistema assistencial i el sistema penitenciari—, o amb qualsevol conflicte bèl·lic, crisi humanitària o ecològica…. de ben segur que la paraula crisi no els resulta una novetat; i saben que era una concepte inherent al nostre model de desenvolupament.\nDes del punt de vista ambiental, la consciència d’estat de crisi no resulta gens novedosa pels que coneixen la realitat del model energètic, ni l’esgotament progressiu de recursos pesquers, ni la crisi alimentària, ni la realitat que envolta l’energia nuclear, ni qualsevol episodi de contaminació massiva… La paraula crisi ha estat, i és, una constant en la literatura racional i preocupada pel món en què vivim. Ara simplement es manifesta més perquè ha tocat os financer; però des de moltes altres perspectives socials i ambientals ja s’havia posat de manifest que no vivim en un model ni segur, ni sostenible, ni cohesionador, ni solidari. Vivíem en un model, ni més ni menys, que en crisi.\nI no hi hauran gaires oportunitats per a reaccionar. La sotragada financera ens ha de servir ja per parar, pensar, i reorientar el model d’economia i de societat. I lluny de la recent obsessió per la reducció de la despesa, la col·locació del deute, o la preocupació per mantenir un sistema financer que no produeix res…, arribar l’hora de deixar de banda treballar per aquestes “senyals” als mercats; i començar a treballar amb les persones i per les persones, per l’economia real.\nKarl Polanyi ha guanyat certa contemporaneïtat aquests temps i és que, a banda de l’analogia del sentit transcendent del títol del seu llibre “La gran transformación” amb la situació actual, pel volts de l’any 1945 deia coses tan interessants com que els mercats no es podrien autoregular mai, que no poden estar per sobre dels Governs, que no té sentit que les persones haguem creat l’economia i pretenem que després l’economia ens governi a les persones; i que ni la natura, ni les persones (inclosa la seva capacitat de treball), ni la terra (inclosa la vessant urbanística) no són mercaderies.\nAfrontar el repte de treballar amb les persones i per una economia ha de ser senzill. Una possibilitat seria focalitzar-se en l’ocupació com un dels elements clau per mantenir una persona vinculada a la societat; i, alhora, en el disseny just, solidari i sostenible de les conseqüències i resultats de la seva feina. En altres paraules, tendir a una societat de plena ocupació sostenible. Aquesta és l’essència dels materials i continguts que es publicaran en aquest blog.\nHi ha molts projectes en aquesta línia. Alguns ja molt experimentats pel “món alternatiu” que ara —si volem ensortir-nos dignament— caldrà convertir en “món convencional”; altres que encara estan en el camp de la recerca i l’experimentació; i altres que ens tocarà inventar durant els propers anys; però no es parteix de zero.\nEn aquest punt poden entrar, com un cicló, els conceptes i iniciatives de l’anomenada economia verda, economia sostenible, Greenjobs… i ho poden fer com un cicló perquè són conceptes que formen part de les futures polítiques a emprendre per part de la Unió Europea. Certament pot semblar contradictori qüestionar el sistema i el model des del propi sistema, però no és una estratègia nova, i pot constituir un factor facilitador del canvi.\nDe fet, en el darrer paquet europeu per a l’ocupació: Towards a job-rich recovery, entre moltes recomanacions per a la creació d’ocupació i dinamització del mercat de treball, dedica apartats especials a sectors que considera grans potencials creadors d’ocupació: el sector TIC, el sector de l’atenció domiciliària social i sanitària (Whitejobs), i els sector de l’economia sostenible (Greenjobs).\nVal a dir que l’impuls d’aquests conceptes està també amplificat per altres actors molt oficials i institucionalitzats com les Nacions Unides, l’Organització Internacional del Treball, o l’OCDE, per exemple.\nI no només entren com un cicló perquè hi ha aquesta finestra institucional oberta sinó perquè, arran de la caducitat del nostre model, el panorama sòcio-econòmic està impulsant, i es preveu que ho faci molt més, totes les iniciatives que vagin en la línea d’un desenvolupament sostenible.\nSegons l’estudi Skills for Green jobs per Europa (Cedefop-ILO, 2010) hi ha elements que estan portant a la indústria a ser més proactiva en assumir els reptes ambientals, com són:\nEl creixements dels mercats al voltant de les emissions\nPoder donar resposta als creixents requeriments normatius\nSatisfer les creixents demandes dels consumidors/res en aquest sentit\nL’increment dels costos associats a l’economia basada en el carboni\nSembla una evidència que en dos o tres dècades el conjunt de l’economia global necessitarà estar en el camí cap a un futur baix en carboni, tot i que tot indica que els mercats no duran —per la seva pròpia inèrcia— cap a aquesta transició, ni tampoc sembla que estiguin en la disposició de preveure ni afrontar —amb tota la intensitat i urgències necessàries— els problemes i reptes que aquest camí comportarà.\nPer tant, contràriament a les tendències liberals de deixar progressivament l’activitat econòmica en mans del mercat, per afrontar col·lectivament amb èxit aquest repte sembla necessari que els poders públics han de recuperar protagonisme i lideratge a l’hora de dissenyar un escenari de desenvolupament econòmic fonamentat en un creixement sostenible.\nAquesta atribució de protagonisme a l’àmbit públic, contràriament a ser vista com a un element de contenció, fre o limitació de l’activitat econòmica, ha de constituir una garantia de que es planificarà per convertir els reptes del desenvolupament sostenible en un element econòmic de competitivitat, valor afegit i solidesa a mig termini.\nL’informe UNEP/ILO, 2008 precisament cita el llibre Karl Polanyi, i es refereix a com aquest tipus de reflexions entorn la necessitat de repensar les tendències i estructures arran de les crisi econòmiques de principis del segle XX caldria traslladar-se a la situació actual. I incorpora l’afegit que la transformació que està per venir haurà de ser més ràpida, més global i més equitativa.\nEn Joaquín Nieto, en el seu article sobre economia sostenible i ocupació verda en temps de crisis compara la “Green Economy” amb el “New Deal” que Roosevelt va posar en marxa fruit de la crisi del 1929. En aquest cas, però, no només dedicada a emprendre reformes financeres i d’activació de la despesa pública sinó encaminada a generar una nova economia, i un nou model productiu, social i ambiental més just i sostenible.\nEl Director de la Anglo-German Foundation, Ray Cunningham, en el seu pròleg d’un dels darrers documents de recerca d’aquesta organització (als que van dedicar al voltant de 4 milions de lliures entre 2005 i 2009), també fa explícit que molts comentaristes creuen que l’extraordinària conjuntura actual de les crisi econòmica, financera i ecològica representen un moment crucial en la trajectòria del capitalisme; i que impliquen una oportunitat urgent i única per a una reorientació sistemàtica que tan sols es dóna una vegada per generació.\nMoltes són les veus que anuncien la transcendència del moment actual i reclamen una intervenció urgent, i per tant sembla necessari que no hi ha temps a perdre per dissenyar nous camins per a nous horitzons. La urgència d’actuació, com veurem, és una reclamació també generalitzada en bona part de la bibliografia consultada.\nEl Worldwatch Institute en el seu informe sobre Green Jobs l’any 2008també va traslladar la necessitat d’aquesta urgència al desplegament de l’ocupació verda, i va mencionar que aquesta urgència en incentivar una ocupació sostenible era un dels 4 aspectes sobre els que els gestors públics havien de prendre mesures si realment, en un moment on s’arriben a records en la desocupació, es vol enfortir el potencial dels Green Jobs.\nL’estratègia Europea 2020, que inclou el compromís 20-20-20 suposa també un repte molt significatiu en aquest sentit, i segons GHK, la consultora Europea que va desenvolupar un interessant treball per la Comissió Europea sobre ocupació sostenible molts països estan ja preparant ambiciosos plans a llarg termini per col·locar l’economia i els mercats de treball en el camí de l’economia baixa en carboni (també UNEP/ILO, 2008):\nA Alemanya, una àmplia coalició entre Govern, indústries, sindicats i ONGs ambientals han col·laborat en iniciatives per a renovar edificis amb l’objectiu de protegir el clima, a l’hora que es creaven llocs de treball sostenibles i es milloraven les condicions socials. La vessant de creació de llocs de treball arran de la transició econòmica s’ha demostrat, per exemple, a través del’Aliança pel Treball i el Medi Ambient, que pretén renovar 300.000 habitatges, crear 200.000 llocs de treball, reduir 2 milions de tones de CO2 anualment, així com reduir les factures de calefacció dels usuaris i dels costos dels estats en 4.000 M $ a través de reduir la desocupació i incrementar les taxes.\nA Holanda, el projecte nacional “Green4sure” pretén desenvolupar un pla energètic per a reduir les emissions de gasos d’efecte hivernacle a la meitat pel 2030. Un projecte difós pels sindicats de forma associada a ONGs ambientals..\nA França s’han creat uns observatoris per les ocupacions sostenibles (Grenelle Envirionment Table).\nAl Regne Unit hi ha iniciatives d’abast nacional com el Green Deal o les “Low Carbon Economic Areas”.\nA Espanya, tot i que més com una component experimental i de projectes i no tant una component estratègica, hi ha el programa Emplea Verde.\nCal investigar i aprofundir en com aquesta transició a una economia baixa en carboni suposa un element de competitivitat, de valor afegit, de creació d’ocupació, de millora en la societat del coneixement i en les qualificacions, i de forment de les inversions, entre d’altres; perquè només amb aquest estudi previ es pot activar una transició degudament dissenyada per a donar els resultats socials i econòmics desitjats. Hi ha molts factors que reclamen aquest disseny previ si no es vol incórrer en generar confusió sobre aquest model ni precipitar decisions que poden desvirtuar a curt termini els objectius d’activació econòmica i creació d’ocupació: Com vetllar perquè la competitivitat del conjunt de l’economia no es malmeti; previsió de l’element de substitució (de llocs de treball) entre sectors; repercussions negatives sobre determinats sectors especialment contaminants; eventual manca de capacitació de nous/noves professionals; sensibilització social prèvia a determinades mesures de reforma fiscal; entre d’altres.\nAquesta necessitat d’estudi obliga, doncs, a parar una atenció particular als conceptes de competitivitat, productivitat, avaluació a mig i llarg termini, impactes bruts i nets en la creació d’ocupació o conseqüències indirectes en sectors contaminants.\nÉs evident que en la situació actual aquesta transició no pot procedir d’una dedicació extraordinària de recursos i és per això que la qüestió de la reforma fiscal, com es veurà, és crucial. També perquè constitueix un element crític per reduir càrregues econòmiques en les despeses laborals; una reflexió que —evidentment sense permetre que s’afecti negativament a la recaptació dels sistemes de protecció social— cal entomar amb urgència per gravar el que és dolent i no el que és bo (treball i guanys de les PIMEs).\nS’han de treure recursos econòmics dels sectors oligopòlics, dels que tenen conseqüències ambientals o socials negatives, un balanç econòmic desfavorable pel país o un elevat nombre d’externalitats que actualment no es tenen en compte (i especialment si tenen una baixa intensitat laboral); per a destinar-los als sectors de l’economia verda. De forma progressiva i sense posar en perill sectorialment la competitivitat ni l’ocupació.\nPerò cal matissar en aquest punt que no seria de rebut penalitzar cap economia productiva sense mencionar que caldria abans intensificar la captació de recursos de l’economia especulativa, que res a veure té amb la creació de llocs de treball i l’economia real. Aquest objectiu supera, però, l’abast d’aquest treball.\nEs desconeix quin cost pot suposar la transició a una economia verda, ni com dotar de la inversió necessària en aquest sentit en un curt període de temps, però és una qüestió que no es pot dilatar, i hi ha diversos motius generals (UNEP/ILO, 2008):\nEl cost de no intervenir-hi serà superior atenent als impactes negatius del canvi climàtic.\nEs mantindran igualment grans inversions per sector com el dels combustibles fòssils\nEls combustibles fòssils estan igualment subvencionats (segons l’informe Stern estan subvencionats globalment al voltant dels 200.000 M$ /any).\nLa recaptació en gravar impactes ambientals pot ser molt significativa.\nHi ha d’altres despeses de gran magnitud, com la militar, que es podrien reorientar només per una decisió política.\nLa crisi ha comportat que, més enllà de la sensibilització ambiental que havia activitat productors i consumidors per reclamar i idear solucions més verdes, ara és una reclamació massiva de que cal un nou model econòmic més just, sòlid i sostenible. I en aquest punt la qüestió de l’ocupació digne està jugant i ha de jugar un rol estratègic.\nTenir una feina digne és un element d’autonomia personal, de realització, de capacitat per fer i, hores d’ara, un element crucial per formar part de la societat del benestar; De fet, l’Informe “Employment and Social Development 2011” de la DG Employment de la Comissió Europea indica que, per Espanya, una de les garanties per no entrar en una situació de pobresa és treballar a temps complert. Si el model econòmic que s’està consolidant al nostre país no pronostica un mercat de treball amb elevades taxes d’ocupació de qualitat, el model l’hem de modificar i substituir.\nAtenent a la greu crisi en el mercat de treball que està vivint actualment la societat catalana i espanyola, la creació i millora d’ocupació no s’ha de veure només, doncs, com a una desitjable conseqüència d’una reorientació del model econòmic a fórmules més intensives en ocupació com les de l’economia verda (com es veurà) ; sinó també com a un desencadenant de que aquesta transició es dugui a terme i que sigui especialment amatent a aquesta variable ocupacional. La plena ocupació ha de ser, doncs, tant una conseqüència com un desencadenant d’una transició econòmica.\nLes múltiples conseqüències sobre el mercat de treball d’una aposta decidida per la transició verda (a nivell de sectors emergents, qualificacions, sectors afectats negativament, reforma fiscal, pretensió d’unes noves ocupacions dignes, igualtat de gènere…) obliguen a que les polítiques actives del mercat de treball i un sòlid sistema de seguretat social siguin elements essencials per a assegurar una justa transició. Això ha d’implicar garanties retributives, adequades qualificacions i reciclatges professionals i, quan sigui necessari, recursos per a les recol·locacions (UNEP/ILO, 2008). Dit d’una altra forma, la transició a l’economia verda en termes ocupacionals s’ha de treballar des d’una veritable Flexiseguretat; adaptada a les necessitats de les empreses però sense menystenir la necessària component humana i solidària que ha de tenir qualsevol desenvolupament.\nLa Comissió Europea, en els documents preparatoris de la conferència sobre Green jobs (Brusel·les, 2010) va explicitar el seu interès per\nCom l’ocupació, especialment la seva composició, i treballadors/res estarien afectats per la transició a l’economia verda\nCom les polítiques d’ocupació poden facilitar la transició\nCom la transició pot facilitar que hi hagi noves formes de treball\nEs pot veure, doncs, que hi ha una clara interdependència entre polítiques econòmiques i polítiques de mercat de treball i una preocupació creixent pels seus nexes.\nDarrerament es menciona amb recurrència “la reforma laboral”, sigui en el sentit que sigui, com a un mitjà per a crear llocs de treball però tan les recents experiències com nombroses fonts bibliogràfiques preocupades per superar la situació actual (i en aquest sentit es podria mencionar el llibre Hay Alternativas de Vicenç Navarro) posen de relleu que la creació de llocs de treball no ve realment determinada per les condicions del mercat de treball, sinó per la política monetària, els tipus d’interès, el cost del capital, el poder de les empreses als mercats, els nivells d’inversió, les facilitats de finançament i, fonamentalment, la capacitat de compra que hi hagi a l’economia i l’activitat que ve generada com a conseqüència. Dissenyar un horitzó d’ocupació sostenible òbviament no controla aquestes variables macroeconòmiques però sí permet treballar i dirigir-ne algunes d’elles.\nSi la dissenyada transició implica condicionar interessadament patrons de consum cap a produccions amb qualitat i valors, que enalteixi els béns locals i la proximitat, que desfavoreixi les deslocalitzacions i eviti externalitzacions a tercers països amb escassetat de normes ambientals, que eviti l’economia especulativa…. podem estar a les portes d’una intervenció multidimensional que, superant les limitacions d’una reforma laboral ni de les polítiques actives, efectivament constitueixi un nou model que situï una situació insostenible d’atur del 23% a quotes de plena ocupació.\nCal observar en aquest sentit la component estratègica del medi ambient, perquè en moltes ocasions es poden aplicar regulacions, subvencions, prescripcions tècniques, limitacions que potser serien impensables per a determinats sectors de consum —pel seu impacte sobre la lliure competència, per exemple— però que sí poden implementar-se pel conjunt de sectors i activitats que proporcionin sostenibilitat al nostre sistema.\nDe fet, hi ha molts sectors on la component ambiental té un fort pes específic —bona part d’ells associats també a béns essencials— que són objecte d’una estricte normativa on hi ha una important component reguladora per part de l’administració pública (energia, aigua, alimentació, consum, agricultura, urbanisme…). Una component que es podria orientar estratègicament, i en conjunt, a aquesta desitjable la transició econòmica. I com es veurà en altres articles, no només no posant en perill la competitivitat o la productivitat, sinó millorant-les substancialment.\nEl Comitè d’Ocupació de la Comissió Europea (EMCO, 2010) ha descrit els efectes laborals d’una transició a una economia verda com els que han estan típicament associats a altres grans transformacions com el canvi tecnològic que han suposat les noves tecnologies, a la globalització, o a l’envelliment de la població. Però esmenta que, a diferència d’aquestes darreres, en l’ambientalització de l’economia hi ha molta més component pública, on els Governs poden establir les principals línies del procés. Una reflexió que reforça la línia argumental d’intervenció que s’ha defensat anteriorment.\nDes d’una perspectiva complementària, l’estudi que la universitat de Massachusetts va fer per al Center for American Progress (2009) avaluant els beneficis econòmics de les inversions ambientals de la “American Recovery and Reinvestment Act” conclou que l’actual situació de recessió econòmica ha intensificat la necessitat de portar a terme aquest projecte d’inversions estratègiques público-privades que comportarà creació d’ocupació i una millor fonamentació cap a una economia baixa en carboni; i el mateix estudi s’inicia exposant que hi ha tres pilars sobre el que ha de pivotar la transició a una economia baixa en carboni: Incrementar de forma molt substancial l’eficiència energètica; reduir els costos de subministrament associats a les energies renovables com la solar, l’eòlica i la biomassa; i limitar i establir preus sobre la contaminació de carboni produïda pels combustibles fòssils.\nLes prospectives inercials de creació de llocs de treball a nivell globals són pessimistes, en l’informe de la ILO sobre Tendències laborals pel 2012pronostica que les elevades taxes d’atur es mantindran fins el 2016. On els joves tripliquen l’atur dels adults i on hi ha un efecte creixent d’abandonament del mercat de treball per sectors importants de la població que, en certa forma, emmascararan els increments reals de l’atur.\nEn aquest mateix informe es fa un relat genèric sobre les tres fases de la crisi, que posa el focus en que el tercer estadi ens pot dur a un escenari de reducció de llocs de treball encara més profunda. Arran del naixement de la crisi econòmica actual la primera acció va ser coordinar plans d’estímul fiscals i monetaris per evitar l’impacte de la recessió en l’activitat i els llocs de treball, però va ser insuficient sobre tot en les economies més avançades. En una segona fase van ser les polítiques d’austeritat les que han intentat portar confiança als mercats, i els plans d’estímul es van debilitar front el protagonisme de les polítiques financeres; una fase que ha debilitat el creixement del PIB i de l’ocupació (i en la que probablement ens trobem ara) — i que especialment ha perjudicat la creació de llocs de treball i les perspectives laborals per als més joves—. Però aquest informe precisament apunta que la persistència d’aquestes mesures i les elevades taxes d’ocupació estan fent aparèixer el risc d’un tercer estadi de recessió especialment perjudicial per a la creació d’ocupació, i molt possible en determinats països amb economies desenvolupades.\nLes particularitats del nostre mercat de treball també requereixen d’accions excepcionals que accelerin un procés de reforma que hom pronostica que serà llarg i dur. El propi informe de la ILO sobre Tendències laborals pel 2012 menciona el cas d’Espanya (així com US i Irlanda) com a casos on caldran mesures addicionals per a recol·locar sectorialment els treballadors/res, ja que la bombolla immobilària anterior a la crisi havia creat un mercat de treball poc robust que ara fa que futurs creixements tingui una resposta ocupacional feble, sobretot perquè s’han de equilibrar de nou els models sectorials de creixement.\nAixí doncs, tant els pronòstics de conseqüències positives d’emprendre un nou model com les fonamentades amenaces de que el manteniment de les polítiques actuals tindran efectes encara més perjudicials pel mercat de treball, encoratgen a emprendre quan abans una “transició verda”.\nEl propi Programa Ambiental de les Nacions Unides, però, identifica determinats fets que donen peu a frenar l’optimisme que podem dipositar en la transició verda i l’impuls de les ocupacions sostenibles, com per exemple:\nEstan creixent però no ho estan fent suficientment ràpid.\nS’estan consolidant als països desenvolupats però no als països en desenvolupament\nEstan incentivant l’economia informal\nHi ha pràctiques i activitats no sostenibles que són encara més rendibles a curt termini.\nCom es veurà hi ha força més incògnites i efectes contraproduents que cal observar amb anterioritat al disseny de qualsevol programa que pretengui una reorientació del model a fites més sostenibles.\nAmb aquest ambiciós punt de partida es crea aquest Blog de Greenjobs. Per intentar posar negre sobre blanc els aspectes i reflexions que ha de contemplar aquesta transició des del punt de vista del mercat de treball; per detectar les actuals barreres per a la seva implantació; i per arribar a concretar propostes concretes amb l’objectiu comú de crear un nou model que pronostiqui un futur de plena ocupació sostenible.\n Revista Ecologia Política, desembre 2010.\n Resource Productivity, Environmental Tax Reform and Sustainable Growth in Europe, Paul Ekins, Anglo-German Foundation for the Study of Industrial Society, 2009.\n Thematic Expert Work on Green Jobs for DG EMPL/D1, 2008\nThis entry was posted in Economia verda and tagged economia verda, green economy, greenjobs, ocupació sostenible by admin. Bookmark the permalink.


Domodedovo Allotjaments vacacionals - Moscow Oblast, Rússia | Airbnb\nLloguers vacacionals a Domodedovo\nEls allotjaments vacacionals més ben valorats a Domodedovo\nCasa de camp (20 min a Moscou i 20 a l'aeroport)Una petita casa en un lloc tranquil prop del bosc. Pots arribar a Moscou en 20 minuts amb taxi o 30-40 minuts amb autobús. La parada d'autobús està a 2 minuts de la casa. Es pot arribar a l'aeroport de Domodedovo en 20-30 minuts a qualsevol hora del dia. La casa té tot el que necessites per descansar i cuinar. Tindràs accés a tot el territori al voltant de la casa: una terrassa amb zona d'esbarjo, una barbacoa, un camp d'esbarjo actiu. A fora, pots cuinar al foc, tenir tots els accessoris i una mica de fusta.\nCasa amb cúpula · 3 hostes · 1 bany i mig\nGlamp NaZare, amb vista al bosc i tanc calentGaudeix de l'encant d'aquest espai romàntic a la natura. Vius en un hemisferi modern, amb totes les comoditats, amb vista al bosc, amb una terrassa on pots fer les dues festes i un sopar romàntic, pots passejar pel bosc, per l'estany, prendre un bany d'aigua calenta al Chan a la foguera a l'aire lliure amb vista al bosc, cuinar o demanar carn cuinada a carbassa a l'aire lliure i molts altres moments agradables i d'entreteniment.\nEquipament i serveis que triomfen als allotjaments vacacionals a Domodedovo\nAltres allotjaments vacacionals fantàstics a Domodedovo\nCASAL DE FESTES "STOLBY" amb sauna als Pilars Blancs\nCasa de jardí amb barbacoa a prop de Moscou


Burjassot modifica la distribució de cobrament d'impostos\nBurjassot modifica la distribució de cobrament d’impostos\nEl Ayuntamiento aprueba una batería de medidas económicas para facilitar el pago de las tasas municipales.\nEl Ayuntamiento de Burjassot.\nL’Ajuntament de Burjassot ha aprovat una bateria d’importants mesures econòmiques de les quals, a partir de 2018, es podrà beneficiar la ciutadania de Burjassot, facilitant i fent més còmode amb elles l’obligació de fer front al pagament dels impostos municipals.\nPer a l’alcalde de Burjassot, Rafa García, “traure avant aquestes mesures econòmiques de les quals els veïns i veïnes podran beneficiar-se a partir d’aquest pròxim any, és veure complit un compromís personal envers la ciutadania. Aquestes mesures aprovades van a permetre un notable alleujament en les economies familiars. Espaiar en el temps els períodes de cobrament, ampliar de cinc a set els venciments, que aquests siguen sense interessos i que la ciutadania puga fraccionar els seus tributs sense límit de quantitat, són mesurades que amb tota seguretat van a permetre que als ciutadans i ciutadanes de Burjassot els siga molt més còmode, assumible i lleuger fer front al pagament d’impostos, millorant així, en definitiva, la seua qualitat de vida”.\nLa primera d’aquestes mesures consisteix en l’ampliació del fraccionament dels terminis en els quals es poden pagar els impostos. Fins ara, l’Ajuntament de Burjassot, prèvia sol·licitud de l’interessat/a, podia fraccionar els pagaments dels impostos municipals en cinc venciments. Ara, i amb l’objectiu de beneficiar encara més a la ciutadania i evitar desemborsaments onerosos, s’ha ampliat els terminis a set venciments sense interessos, amb la qual cosa, és possible disminuir les quantitats que s’han d’abonar en les mensualitats. Al mateix temps, s’ha suprimit l’import mínim establit per a poder acollir-se a aquest fraccionament que, anteriorment, era de 200 euros anuals. D’aquesta manera, els veïns i veïnes de Burjassot podran fraccionar la quantitat que desitgen.\nD’altra banda, però amb igual importància, ja que ha sigut una petició molt demandada per part de la ciutadania, l’Ajuntament ha modificat els períodes de cobrament dels impostos, eliminant la concentració dels mateixos en un periòdic concret, cosa que venia succeint amb anterioritat. Així, a partir de 2018 i amb aquesta nova mesura, la taxa de guals es cobrarà en els mesos de febrer i març; l’IVTM (Impost de Vehicles de tracció mecànica) es passarà al cobrament en els mesos d’abril i maig; l’IBI es cobrarà en els mesos de juny i juliol i l’IAE (Impost sobre les Activitats Econòmiques) es cobrarà en els mesos d’octubre i novembre.\nLa sol·licitud per al fraccionament dels pagaments dels impostos municipals ha de realitzar-se abans del 31 de desembre de 2017 perquè puga entrar en vigor en 2018. Hi ha dues formes per a sol·licitar-ho. El fraccionament pot sol·licitar-se, bé físicament en el Registre d’Entrada en l’Ajuntament o ben donant-se d’alta en la Carpeta Ciutadana i en l’apartat Tràmits En línia emplenar la “Sol·licitud d’Inclusió en el Sistema de Pagaments Fraccionats de Rebuts de Venciment Periòdic”.\nAixí seran les campanades a la Plaça de l´Ajuntament\nL’Ajuntament tanca els parcs municipals pel vent


Els primers nervis de la temporada - Diari de Girona\nEls primers nervis de la temporada\nEl Girona podria veure aquesta tarda com l´Oviedo o el Tenerife s´acosten a només 6 punts\nAday esclata contra els xiulets d´un sector de l´afició: «Els que critiquen, que es quedin a casa\nmarc brugues 02.04.2017 | 06:30\nL´entrada no va ser la del dia del Cadis ni tampoc la del Getafe però ahir Montilivi va tornar a fer patxoca amb 6.887 espectadors que van donar suport i acompanyar l´equip malgrat que ben aviat el Rayo va posar les coses coll amunt. Ja amb 1-3, es va sentir algun xiulet, tímid això sí, i més d´un va decidir marxar abans que l´àrbitre Prieto Iglesias assenyalés el final del partit. Confirmada tercera derrota consecutiva i a l´espera del resultat entre el Tenerife i l´Oviedo d´avui, el Girona pot veure com el coixí que fa tres setmanes era d´11 punts passa a ser de només 6 si no hi ha empat entre canaris i asturians. Lògicament la desfeta va deixar «tocats» i «fotuts» els jugadors blanc-i-vermells que a la zona mixta van reconèixer-ho. Especialment molest però estava Aday Benítez que no va mossegar-se la llengua a l´hora de parlar dels aficionats que van girar l´esquena a l´equip amb el marcador en contra. El de Sentmenat va sentir els xiulets, així com crítiques des de la graderia, que no li van fer gens de gràcia. Primer va ser un tuit on convidava els que «critiquen» l´equip a «quedar-se a casa». Després, va atendre els mitjans i tampoc va quedar-se curt. «El que em cabreja de veritat és la gent que no anima i que critica. Aquests que no vinguin més al camp», així de clar es mostrava un Aday que anava encara més enllà. «He sentit els xiulets i també la gent parlant. Això em toca la pera i els collons. Tots aquests, que no vinguin; que es quedin a casa. La resta que vinguin tots», afegia. El de Sentmenat feia una crida a l´afició en aquestes deu jornades que resten per acabar la temporada. «Vull felicitar l´afició perquè està amb nosaltres. Si no pugem aquest any potser no ho veurem mai més a la vida», deia un Aday que va voler tornar a evidenciar el seu desencís amb les crítiques. «No és fàcil jugar amb 1-3 en contra. Vull que la gent ho sàpiga. Portem tres anys posant la cama per pujar». Les frases i la piulada d´Aday va encendre les xarxes socials on diversos aficionats hi van dir la seva. El futbolista, un parell d´hores després del partit va esborrar la piulada.\nAl marge d´aquestes valoracions Aday, un dels capitans de l´equip, es mostrava optimista respecte les opcions de l´equip d´ascens malgrat la mala ratxa per la qual atravessa. «Evidentment que hem de millorar. Un partit dolent el podem tenir però el problema és que venim de dues derrotes. És un petit problema. Cosa de dinàmiques. Estic convençut que ens en sortirem», deia. Sigui com sigui, la derrota d´ahir, és la tercera seguida, un fet que no havia passat mai des que Pablo Machín va arribar a la banqueta. El màxim de derrotes seguides havia estat fins ahir, de dues.\nAmb la desfeta, el Girona ha vist com el Cadis, gràcies al seu empat a La Condomina contra l´UCAM Múrcia (1-1), retallava un punt i passava de 8 a 7 punts. El coixí podria veure´s encara més reduït en cas que en el partit entre el Tenerife i l´Oviedo un dels dos guanyi. Si el resultat és un empat, canaris i asturians se situarien a 8 punts dels gironins, retallant-ne un. El Girona encara ara dos desplaçaments consecutius. Primer serà diumenge que ve a Sòria (18:00) i per Setmana Santa a Santa Cruz contra el Tenerife, un rival directe.


Educació Intercultural Bilingüe - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEducació Intercultural Bilingüe\nL'educació intercultural bilingüe (EIB) o educació bilingüe intercultural (EBI) és un model d'educació intercultural on s'ensenya simultàniament en dues llengües en el context de dues cultures diferents. Aquest tipus d'educació es pot implantar en diverses situacions, per exemple quan en una societat existeixen dues cultures i dos idiomes en contacte, i quan una institució s'encarrega de difondre la seva cultura fora de la seva àrea original.\nPodem distingir entre quatre models o tipus d'educació en contextos bilingües. Entre ells, els primers dos són models d'assimilació a la llengua majoritària, mentre que els altres dos tenen un objectiu de multilingüisme i multiculturalitat.\nLlengua materna dels alumnes\nObjectiu social i educatiu\nSubmersió Llengua minoritària Llengua majoritària Assimilació Monolingüisme en llengua majoritària\nTransitori Llengua minoritària Passa de llengua minoritària a majoritària Assimilació Monolingüisme relatiu (bilingüisme substractiu)\nImmersió Llengua majoritària Bilingüe, amb importància inicial de L2 Pluralisme i millora Bilingüisme i biliteracitat\nManteniment Llengua minoritària Bilingüe, amb pes en L1 Manteniment, pluralisme i millora Bilingüisme i biliteracitat\n1 La història de l'EIB a Llatinoamèrica\nLa història de l'EIB a Llatinoamèrica[modifica]\nAmb la independència dels estats nacionals a Llatinoamèrica a principis del segle xix va ser imposat un model d'unificació a força de la cultura criolla i la llengua castellana i portuguesa, respectivament. Aquest sistema educatiu va aconseguir només les classes privilegides criolles o com a molt els mestissos de parla castellana o portuguesa.\nNo va anar abans del segle XX que es van implementar escoles públiques per a les poblacions indígenes amb l'objectiu de castellanitzar-les. L'ús exclusivament del castellà com a idioma d'ensenyament va resultar que els alumnes indígenes no van aprendre gairebé res. Els parlants de les llengües originàries van ser estigmatitzats com a indis - ciutadans de segona classe. Això va fomentar l'abandó d'aquestes llengües, deixant els parladors i els seus fills en una situació sense cultura pròpia, no coneixent ni la seva cultura i llengua originària ni el castellà.\nL'Institut Lingüístic d'Estiu (ILE) amb seu a Dallas (EUA) va ser la primera institució que va desenvolupar una educació bilingüe per a alumnes indígenes amb l'objectiu d'evangelitzar-los. Els primers programes educatius bilingües de l'ILE van començar a Mèxic i Guatemala des dels anys 30, a l'Equador i el Perú des de mitjan 40 i a Bolívia des de 1955.\nUn objectiu de la Revolució Nacional de 1952 a Bolívia va ser la integració de les poblacions indígenes a la societat nacional i per això va buscar a aconseguir les mateixes amb una educació adequada. L'ILE va ser contractat per educar i castellanitzar a les regions amaçòniques. En aquest model, l'ús de les llengües indígenes en els primers graus de l'escola primària va servir per facilitar l'aprenentatge de l'idioma castellà i preparar als alumnes per a una escola secundària exclusivament en castellà.\nEls primers programes educatius bilingües sense objectiu explícit de castellanització van ser desenvolupats en els anys 1960, entre ells un programa pilot de la Universidad Nacional Mayor de San Marcos aplicat en una àrea de parla quítxua en Quinua (departament d'Ayacucho). A causa dels esforços de la mateixa universitat, en la Reforma Educativa peruana de 1972 va ser definida Política Nacional d'Educació Bilingüe. El Perú sota el govern del general Juan Velasco Alvarado va ser el primer país llatinoamericà que va promoure una llengua indígena, el quítxua, com a idioma oficial. Tanmateix, això fou solament un acte simbòlic, i a les escoles no es va canviar gairebé res.\nA Mèxic va ser creada en 1973 la Direcció general d'Educació Indígena (DGEI), un subsistema de la Secretaria d'Educació Pública només per a indígenes, que incorpora l'ús en l'educació dels 56 idiomes indígenes reconeguts oficialment. La Llei Federal d'Educació de Mèxic de 1973 assenyalava expressament, que l'ensenyament del castellà no fora en detriment de les identitats lingüístiques i culturals dels escolars indígenes.\nMalgrat declaracions diferents, tots aquests programes van ser desenvolupades com a educació bilingüe de transició i un bilingüisme substractiu. Contribuïen a la difusió del castellà com a llengua comuna. Es va tractar de projectes experimentals de cobertura i durada limitada que van ser possibilitats per suport internacional com per la Cooperació Tècnica Alemanya (GTZ) o l'Agència per al Desenvolupament Internacional dels Estats Units (US-AID)\nAmb el desenvolupament de moviments indígenes en els anys 70 i la reflexió sobre el multilingüisme i els projectes d'educació bilingüe va aparèixer un model de manteniment i desenvolupament de les llengües natives que va incloure aspectes culturals no merament lingüístics. Va ser evident la necessitat de considerar les diferències en la vida quotidiana, les tradicions i els conceptes del món. Per això, des d'inicis dels anys 80 es va començar a parlar d'una educació bilingüe intercultural a Amèrica Llatina.\nDes de llavors, molts països han promulgat lleis en les quals reconeixen drets lingüístics i culturals. En alguns països com Argentina, Bolívia, Brasil, Colòmbia, Equador i Mèxic es van realitzar reformes constitucionals.\nA Argentina, l'adveniment de la democràcia en 1983 va portar aparellat un procés de reorganització de les organitzacions indígenes. En relació amb l'educació, comença un període de reconeixement per part des de l'Estat de la importància d'implementar una educació que contempli les diferències sociolingüístiques i culturals de les poblacions indígenes. En 2006 es va incloure l'EIB com una de les vuit modalitats del sistema.\nActualment, en la majoria de països l'EIB no assoleix la majoria de les poblacions indígenes i s'aplica solament en l'educació primària. En alguns països com Bolívia, Colòmbia, Equador, Mèxic, l'EIB ha de comprendre a tots els alumnes de parla indígena, al Paraguai a la població de tot el país.\nEn els anys recents en alguns altres països, sobretot a Bolívia, es discuteix també una EIB amb bilingüisme de doble via. Això comprèn l'aprenentatge obligatori d'almenys un idioma originari per a tota la població nacional.\nEn relació a l'anterior, una crítica a la forma com és concebuda l'EIB a Mèxic la fa María Bertely Busquets, qui anomena a l'educació intercultural bilingüe, tal com s'aplica actualment "educació de dalt per a baix", la investigadora proposa una "eduació de baix cap amunt", que implicaria involucrar a la població majoritària en una educació per al coneixement i la convivència amb les cultures indígenes del país.\nD'altra banda, l'Associació Nacional de Mestres d'Educació Bilingüe Intercultural critica l'EIB al Perú per ser solament un pont a la castellanització i monoculturalització i que l'educació hauria de ser un sistema educatiu propi dels indígenes, organitzat pels mestres i savis indígenes juntament amb els seus pobles.\nEn la majoria dels països llatinoamericans com a Mèxic, Perú o Bolívia, l'EIB està sota control del ministeri d'educació. Per contra, l'EIB a l'Equador va ser administrada per les organitzacions indígenes regionals organitzades en ECUARUNARI i CONAIE des d'un acord entre el govern i el moviment indígena i la creació de la DINEIB (Direcció nacional d'Educació Intercultural Bilingüe) en 1988. Així els indígenes van nomenar mestres i directors, van dissenyar el currículum i van escriure els llibres de text. No obstant això, segons recerques en 2008 encara no s'havia aconseguit un canvi fonamental en la reculada dels idiomes originaris fins i tot el quítxua i el shuar. També a Otavalo i Cotacachi, on hi ha una classe mitjana quítxua i alcaldes indígenes, molts joves ja no parlen el quítxua, i fins i tot pares organitzats en el moviment indígena envien als seus fills a escoles hispanoparlants, doncs les escoles bilingües són molt pitjor equipades. Al febrer de 2009, el president Rafael Correa va decidir col·locar l'EIB sota l'autoritat del govern, retallant l'autonomia del moviment indígena en els seus assumptes educatius. Mentre la CONAIE pugna contra aquesta decisió, el poeta quítxua Ariruma Kowii la defensa afirmant que la "dirigencia indígena va intentar adoctrinar als estudiants perquè seguissin la línia d'acció política traçada per l'organització".\n↑ Pronunciamiento de ANAMEBI del 31 de octubre de 2009 en Lima sobre la situación de la EIB en el Perú Arxivat 2011-07-25 a Wayback Machine..\n↑ El control de la Dineib aprofundeix la pugna entre Conaie i Govern. El Universo, 8 de març de 2010\nLuis Enrique López (2006): De resquicios a boquerones. La educación intercultural bilingüe en Bolivia, Plural Editores & PROEIB Andes, La Paz. PDF en línia, 8 MB\nLuis Enrique López y Wolfgang Küper: La educación intercultural bilingüe en América Latina: balance y perspectivas Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine.. Revista Iberoamericana de Educación - Número 20 (Mayo - Agosto 1999)\nMadeleine Zúñiga, Liliana Sánchez y Daniela Zacharías (2000): Demanda y necesidad de educación bilingüe. Lenguas indígenas y castellano en el sur andino peruano. Ministerio de Educación del Perú, GTZ, KfW. Lima 2000 Arxivat 2012-01-20 a Wayback Machine..\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Educació_Intercultural_Bilingüe&oldid=26540618»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 5 març 2021 a les 05:57.


La Creu Roja engega un programa per “pal·liar la soledat no volguda” | BonDia Diari digital d'Andorra.\nLeclerc, Fernández i Arias van presentar ‘Sempre acompanyats’ a la seu de l’entitat, ahir.\nLa Creu Roja engega un programa per “pal·liar la soledat no volguda”\nM. P. A. / FOTO: J. G.\n“Pal·liar la soledat no volguda” és l’objectiu fonamental d’un nou programa de la Creu Roja Andorrana, Sempre acompanyats, adreçat a gent gran, persones amb mobilitat reduïda, amb diversitat funcional, convalescents i malalts crònics. Així ho va presentar ahir el director de l’entitat, Jordi Fernández.\nEls serveis que s’ofereixen són uns paquets d’acompanyaments programats que poden ser continuats o esporàdics i que tenen un petit cost “perquè la gent els valori”. Sortir a fer una passejada o una gestió, la lectura compartida d’un llibre, anar al metge o simplement fer petar la xerrada són alguns dels suports que ofereix la Creu Roja. En qualsevol cas no es tracta de substituir serveis que ja s’ofereixen, com l’atenció domiciliària, va voler deixar clar el director de l’entitat, sinó que el que es pretén és “complementar, donar suport emocional, que les persones no perdin el vincle amb el seu entorn”. Per aquest motiu, s’ha presentat a una vintena de treballadors socials del Govern.\nPer portar a terme el programa, compten ja amb vuit voluntaris formats i una vintena més que s’estan preparant. La meta, però, seria arribar fins al centenar, “per això fem una crida a totes aquelles persones que vulguin ser voluntaris acompanyants”, va dir la cap d’àrea d’intervenció social de la Creu Roja, Anna Arias, “perquè volem continuar sumant amb projectes d’atenció a la gent gran i a les persones dependents”. Quant al nombre de destinataris, podria ser molt elevat si es té en compte, per exemple, les persones més grans de 85 anys que hi ha al país, més d’un miler, va remarcar Fernández.\nPer la seva banda, la coordinadora del programa, Carina Leclerc, va detallar el protocol d’actuació que posaran en marxa des del moment que l’entitat rebi una demanda d’acompanyament. Ella serà l’encarregada de valorar si el tipus d’acompanyament que necessita s’ajusta al que ofereixen o s’ha de derivar a d’altres serveis. L’anirà a visitar i buscarà el perfil del voluntari que millor hi pugui encaixar. Tant el voluntari com la persona destinatària del servei, es reuniran periòdicament amb la coordinadora per avaluar la marxa del servei.\nL’entitat ha fet una prova pilot amb dos usuaris i ha comprovat que pot funcionar molt bé. De fet, aquesta experiència ja es porta a terme en d’altres països.\nsoldetat no volguda


Es consolida el cicle de Música Antiga i Barroca amb la presentació de la seua tercera edició\nEl regidor de Cultura, Diego Zaragozí, ha presentat la tercera edició del cicle de concerts de ''Música Antiga i Barroca'' que organitza esta regidoria i que tindrà lloc del 25 al 27 de maig. Diego Zaragozí ha estat acompanyat pel director del Conservatori Professional de Música d'Altea, Juan Tomás Laviós.\nEl regidor s'ha mostrat molt satisfet per la celebració d'esta tercera edició que ''consolida esta activitat dedicada a la música culta, que ha aconseguit una important afluència de públic en les edicions anteriors i és una mostra més de l'aposta per la música i el seu impuls des de la regidoria de Cultura''. Enguany les actuacions tindran lloc a l'Església Parroquial, l'Església de Sant Francesc i la Casa de Cultura. En este sentit, Diego Zaragozí ha assenyalat que ''estos espais s'adeqüen millor a les característiques musicals de les agrupacions que hi participaran'', en referència als concerts de les edicions anteriors que tenien lloc a l'aire lliure a diversos carrers d'Altea.\nPer la seua banda, Juan Tomás Laviós ha detallat els concerts i agrupacions musicals que conformen la programació d'este cicle dedicat a la música dels segles XV al XVIII. El dia 25 de maig, a les 20 hores, l'Església Parroquial acollirà el concert del trompeta solista Jaume Antoni Signes amb un projecte anomenat "La llum del Barroc" al que acompanyaran un octet de cordes composat pels violinistes Herminio Ortega, Alba Signes, Ana Requena, Maria Kodarenko; el violista Anatoliy Melnychuk; la violoncel·lista Rosa Vidal Orengo i el contrabaix Moisés Parejo.\nUna de les novetats d'esta edició és la celebració de concerts a l'Església de Sant Francesc. L'església ''de baix'' o del ''Convent'', com és coneguda tradicionalment, acollirà el dia 26 de maig, a les 12 hores, la música de la Camerata Aitana, baix la direcció de Jose V. Asensi, que interpretarà el concert ''Música religiosa en el Barroc". La Camerata Aitana està composada per la soprano Tanya Durán; l'alt Diana Muñoz; el tenor Antonio Gómez; el baix Boni Carrillo; el violí Vicente Antón; el violoncel·lista Francisco Pastor i la teclista Toñi Llinares.\nLa cloenda del cicle tindrà lloc el dia 27 a les 19:00 hores a la Casa de Cultura amb l'actuació de la Capella de Ministrers (soprano: Delia Agúndez, viola d'arc: Carles Magraner i viola i guitarra: Robert Cases) que interpretaran "Almas dichosas: danzas, canciones e improvisaciones en tiempos del Quijote". Com ha assenyalat el regidor, ''amb este concert a la Casa de Cultura seguim apostant per la recuperació d'estes instal·lacions com a espai de concerts''.\nL'entrada als concerts és lliure i gratuïta. Des de la regidoria de Cultura es convida a alteans i visitants a participar d'esta activitat que apropa al públic la música culta i antiga.\nL’Ajuntament d’Altea amplia la seua relació amb Jovempa\nInfraestructures anuncia una nova acció d'asfaltat menor d'Altea


El Departament de Medi Ambient i Habitatge p... - Govern.cat\nquery_builder 22 octubre 2004 13:50\nEl Departament de Medi Ambient i Habitatge participa en la 9ª celebració de la Festa dels Súpers\nAgència de Residus de Catalunya del Departament de Medi Ambient i Habitatge collabora els dies 23 i 24 d'octubre a la Festa dels Súpers del Club Super 3 a l'Anella Olímpica de Montjuïc (Palau Sant Jordi)\nUn any més, arriba a Barcelona la Festa dels Súpers, on els nens són els protagonistes. Durant tot el cap de setmana, els infants que s’apropin a l’ estadi olímpic gaudiran d’un munt d’activitats i entreteniments. A l’esdeveniment, organitzat per Televisió de Catalunya, hi acudeixen més de 350.000 persones.\nEl Departament de Medi Ambient i Habitatge a través de l’Agència de Residus de Catalunya, ARC, participa amb una àrea de 200 m2 d’exposició. En aquest espai, hi ha ubicades diferents eines comunicatives que tenen l’objectiu de difondre, entre els més petits, la importància que té la separació dels residus per a poder-los reciclar. Aquesta àrea d’exposició consta:\n D’un inflable gegant que es tracta d’una eina lúdica on els infants aprenen a posar cada residu al seu lloc mentre van saltant. L’activitat que es duu a terme s’anomena “Recicla saltant”. El monitoratge d’aquesta activitat corre càrrec de voluntaris de la Creu Roja que ajuden als més petits a conèixer el funcionament de l’ inflable.\n Un espai de jocs tradicionals que s’han realitzat amb materials reciclats. Aquesta espai està coordinat per GARGOT DE JOC que està format per un equip que es dediquen a fer córrer la senzillesa dels seus jocs d’un lloc a l’altre.\n I, finalment, s’exposen unes lletres gegants que formen la paraula ORGÀNICA on es demostra el procés de transformació de les restes de menjar i restes vegetals fins que s’obté el compost (adob orgànic). Per dinamitzar l’exposició hi ha una sèrie de monitors uniformats que reparteixen un sac de compost per a tots els visitants.


Lesbianes històriques - Sant Boi diversa\nAvui es commemora el Dia de la Visibilitat Lèsbica, una jornada que té l’objectiu de fer visibles les lesbianes en la seva doble discriminació per ser dones i lesbianes. En diferents llocs del món es fa una crida a visibilitzar-se en l’espai públic i al compromís per fer polítiques que reconeguin aquesta doble discriminació per tal d’avançar cap a la igualtat jurídica i real.\nEl paper de les dones lesbianes i la seva invisibilitat històrica\nSi les lesbianes existeixen des de sempre, com és que no han tingut influència de cap mena en el decurs de la història? Per què existeix encara una manca evident de referents lesbianes en els diferents àmbits de la vida pública? Potser perquè sempre han estat invisibles?\nActualment existeixen lleis d’igualtat de gènere i de no discriminació per raó d’orientació sexual, però encara existeixen mecanismes de discriminació, molt subtils, però que continuen impedint la igualtat real i plena de les dones lesbianes.\nPer reconèixer i visibilitzar el paper de moltes dones lesbianes a la història i a l’actualitat, l’Ajuntament de Sant Boi ha elaborat el vídeo ‘Lesbianes històriques’, on podeu trobar escriptores, poetes, artistes, esportistes, polítiques, directores de cinema i filòsofes lesbianes que van apostar i aposten per combatre aquesta invisibilitat.


Uns pares aconsegueixen que Salut reconegui la transsexualitat de la seva filla - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUns pares aconsegueixen que Salut reconegui la transsexualitat de la seva filla\nEl departament de Salut va lliurar ahir la primera targeta sanitària amb nom de nena a un menor transsexual a petició dels seus pares, el primer cas a Catalunya de reconeixement de la transsexualitat d'un menor a petició dels progenitors. Segons la conselleria de Benestar Social, el departament s'ha fet càrrec de les gestions perquè es reconegués el dret que constés el nom del gènere amb el qual s'identifica el menor.\nL'Àrea per a la Igualtat de Tracte i No Discriminació de Persones LGTBI de Benestar Social ha estat l'encarregada de tramitar i de defensar la sol·licitud dels pares.\nLes mateixes fonts asseguren que, a partir d'ara, qualsevol persona que vulgui disposar d'una nova identificació d'acord amb el gènere que sent es pot posar en contacte amb l'àrea per a la Igualtat de Tracte i No Discriminació de Persones LGTBI "per dur a terme les gestions corresponents".\n"Mesures i accions com aquestes contribueixen a aconseguir la plena equiparació legal i social del col·lectiu, a la vegada que contribueix a la seva normalització", van indicar fonts del departament de Benestar Social.


Catalunya registra el nombre més elevat d'ofegats a les platges des del 2013 - El triangle\nMés de la meitat dels ofegats són de més de 65 anys\nTemporada tràgica a les platges catalanes\nUna dona de 68 anys va morir ofegada dimecres a la platja Nova de Roses (Alt Empordà) i ara ja són cinc les persones que han mort en els últims cinc dies a la costa catalana, 23 des que va començar la temporada d'estiu, que va del 15 de juny al 15 de setembre. La xifra supera en cinc els morts durant tota la campanya estival de l'any passat, i és la més elevada des del 2013, quan van morir 20 persones.\nLa majoria d'ofegaments a la platja tenen un patró comú: correspon al d'una persona de més de 65 anys que té alguna patologia prèvia. I, en molts casos, es pot sospitar que alguna malaltia crònica pot haver-hi influït. Malalties cardiovasculars, la tensió arterial, les baixades de sucre… poden provocar marejos i augmentar el risc d'ofegar-se.\nDes de Protecció Civil s'insisteix a extremar les precaucions i a escollir les platges vigilades per socorristes i reclamen "conscienciació i prudència".\nDe les 23 víctimes d'aquest any, que han mort ofegades al litoral català en poc més de dos mesos, 13 ho han fet a la Costa Brava, més del doble que l'any passat, en què es van ofegar sis persones. Cinc han mort a la Costa Daurada, tres a les comarques del Garraf i una al Barcelonès.\nL'ofegament és una de les principals causes de mort accidental a tot el món. Segons l'Organització Mundial de la Salut (OMS), hi ha més de 350.000 morts a l'aigua. A Catalunya, el 2014 i el 2018 van morir 18 persones ofegades, el 2013 i el 2016 en van ser 20; 21 el 2015, i 22 el 2017. Caldria retrocedir fins al 2012, amb 24 víctimes, per trobar una xifra tan elevada com la d'aquest estiu. Però les estadístiques d'aquest any podrien agreujar-se més, tenint en compte que falta gairebé un mes per finalitzar la campanya d'estiu.


Turull, Rovira i Herrera aniran a Madrid a 'oferir diàleg i pacte' - VilaWeb\nDimecres 26.03.2014 15:56\nTurull, Rovira i Herrera aniran a Madrid a 'oferir diàleg i pacte'\nTots tres han estat designats representants del parlament per anar al congrés espanyol el 8 d'abril\nJordi Turull (CiU), Marta Rovira (ERC) i Joan Herrera (ICV-EUiA) són els tres diputats que aniran a Madrid el 8 d'abril per defensar la petició al Congrés perquè transfereixi a la Generalitat la competència per a autoritzar, convocar i celebrar un referèndum sobre el futur polític de Catalunya. El Parlament els ha designats per 84 vots a favor, 16 en contra i 31 abstencions. També s'ha nomenat Maria Mercè Jou (CiU), Oriol Junqueras (ERC) i Dolors Camats (ICV-EUiA) com a suplents.\nResposta 'a la britànica'\nEl diputat per ERC, Lluís Salvadó, ha assegurat que 'la terna' que defensarà la demanda al congrés representa una 'àmplia majoria parlamentària, plural'. Ha assegurat que hi aniran a oferir 'diàleg i pacte, de forma responsable' per afrontar la 'inviabilitat evident' de la relació entre Catalunya i l'estat. Ha dit que esperen trobar-hi 'una resposta a la canadenca, a la britànica' tot i que ha lamentat que 'malauradament' la resposta serà un 'no', 'una constitució fent de presó'.\nEl portaveu dels populars Santi Rodríguez, li ha replicat al seu torn de paraula posant en dubte si la resposta del congrés seria 'a la britànica, a la canadenca, a la russa o a la somali'. Això sí, ha afirmat, serà 'democràtica' i per això demanen que la cambra catalana l'acati.\nA la polèmica s'hi ha sumat al diputat de la CUP, Quim Arrufat. 'Sabem que no serà ni de democràcia quebequesa ni ucraïnesa ni russa; serà l'espanyola, de 'carpetazo'. Per això ha desitjat coratge als diputats que hi vagin per 'aguantar els previsibles insults i les previsibles escopinades, tranquil·litat i bons aliments', ha assegurat en una intervenció que ha alçat comentaris de la bancada popular.\nLa portaveu d'ICV-EUiA, Dolors Camats, ha assegurat que se senten avalats amb la terna que representa els grups proposants i ha reiterat que no hi ha millor defensa per a la proposta que representants dels diputats dels grups que van signar i proposar la petició. Ha respost així al president del grup parlamentari de C's, Albert Rivera, que ha tornat a reclamar en nom de la pluralitat que algun representant del seu partit, o del sector contrari a la petició, hauria de viatjar també a Madrid. 'Reductio ad absurdum', li ha etzibat Quim Arrufat.\nQue hi vaig el president Mas\nRivera, en el seu torn de paraula, també ha reiterat que C's voldria que fos el president Mas qui tingués 'la valentia i el coratge que té' al Parlament per defensar-ho igualment al congrés. 'Li fa por ser l'Ibarretxe català?', li ha preguntat. Rivera també ha ironitzat sobre la pluralitat de la terna de diputats: 'Entre separatistes i molt separatistes'. També el PP ha insistit que el president Mas fos qui es desplacés a Madrid per defensar el traspàs de competència.\nEl líder del PSC, Maurici Lucena, al mateix temps ha replicat al president Mas 'l'amenaça velada' pels posicionament dels grups en les votacions a la cambra, que segons ell, ha fet. 'És sobrera i poc apropiada' per part d'un cap de l'executiu, ha conclòs en una intervenció molt breu.\nHa tancat les intervencions abans de la votació el diputat de CiU, Pere Vila, que ha replicat a PSC, C's i PP que el president Mas 'defensa diàriament' el procés. 'No en tingueu cap dubte'.


Visita als horts compartits de Sarrià-Sant Gervasi | Barcelona + Sostenible\nA banda dels aprenentatges de diferents matèries educatives i curriculars que l'alumnat fa sobre el terreny, l’Equip de Govern també va poder conèixer com des dels horts escolars es potencia i es millora l’aprenentatge cooperatiu, compartint entre entitats i centres escolars un espai comú en el qual existeix un compromís amb el medi ambient que facilita nous coneixements i experiències, tant individuals com col·lectives.\nEntre els centres participants s’hi inclouen les escoles Peter Pan i John Talabot, el Centre d’Educació Especial Fàsia Sarrià (membres d’Escoles + Sostenibles) i el Centre Residencial d’Acció Educativa CRAE Mª Reina per a infants tutelats.\nA continuació us deixem amb el relat conjunt de les quatre escoles que ens expliquen la seva experiència durant la jornada:\nHorts la Palmera Verda Sarrià-Sant Gervasi\nEl dimarts 21 de febrer vam inaugurar oficialment el nostre hort, amb la visita del regidor de l’Ajuntament de Sarrià- Sant Gervasi, el Sr. Daniel Mòdol. L'espai va ser batejat formalment aquest dia com a “Hort de la Palmera Verda”.\nLa visita del regidor ens feia molta il·lusió i les 4 escoles que participem en aquest projecte vam preparar conjuntament aquesta jornada. A l’inici, vam rebre al Regidor de l’Ajuntament amb el present escrit que vol reflectir la nostra experiència des que el curs passat ens vam iniciar amb el compromís amb Escoles + Sostenibles, incorporant l’hort al nostre dia a dia:\n“Benvolgut Sr Mòdol, et donem la benvinguda al nostre bonic hort anomenat "La Palmera Verda". Aquí estem presents els representants de cadascuna de les escoles que gaudim d’aquest espai comú: Col·legi John Talabot, Escola Fàsia, Escola Peter Pan i CRAE Maria Reina.\nDes de ja fa més d'un any l'Ajuntament ens va cedir aquestes parcel·les, i mai vam imaginar que es convertissin en un espai verd tan maco, frondós i tant ple de vida. Van ser uns inicis difícils, de molta feina i aprenentatges, però a poc a poc hem transformat els nostres horts en espais d'investigació, de creació, de reciclatge, de joc, de relaxació, d'observació i el que ens agrada més, en terres fèrtils plenes d'aliments que nosaltres mateixos podem veure créixer, cuidar, estimar, compartir i tastar amb els nostres companys/es, professorat i famílies.\nAquestes estones que passem aquí plegats ens estan ajudant a prendre consciència de la importància d'uns hàbits de vida saludables, d'aprofundir en la cultura de la terra, de produir i consumir aliments respectuosos amb el medi ambient, de treballar cooperativament amb els amics i mestres, i d'aprendre, que amb paciència, tot esforç té la seva recompensa i que tenim a les nostres mans construir un món millor per a les futures generacions.”\nEl Regidor va poder observar la nostra feina de ben a prop, va parlar amb nosaltres i es va emportar mostres de collita ecològica dels nostres horts que de ben segur va assaborir. Totes les escoles vam rebre el diploma en Reconeixement de les Bones Pràctiques.


Presa Hoover: història i construcció\nTipus de presa: arc Gravetat\nAlçada: 726,4 peus (221,3 m)\nLongitud: 1244 peus (379,2 m)\nAmplada de la cresta: 45 peus (13,7 m)\nAmplada de la base: 660 peus (201,2 m)\nVolum de formigó: 3,25 milions de iardes cúbiques (2,6 milions m3)\nLa presa Hoover és una gran presa de gravetat en arc situada a la frontera dels estats de Nevada i Arizona al riu Colorado al seu Black Canyon. Es va construir entre 1931 i 1936 i actualment proporciona energia per a diverses empreses de serveis públics a Nevada, Arizona i Califòrnia. També proporciona protecció contra les inundacions de nombroses zones aigües avall i és una atracció turística important ja que es troba a prop de Las Vegas i forma el popular embassament de Lake Mead.\nHistòria de la presa Hoover\nAl final de la dècada de 1800 i a principis de la dècada de 1900, el sud-oest americà va créixer i expandir-se ràpidament. Com que gran part de la regió és àrida, els nous assentaments buscaven constantment aigua i es van fer diversos intents de controlar el riu Colorado i utilitzar-lo com a font d’aigua dolça per a usos municipals i reg. A més, el control de les inundacions al riu va ser un problema important. A mesura que la transmissió d'energia elèctrica va millorar, el riu Colorado també es va considerar un lloc potencial per a l'energia hidroelèctrica.\nFinalment, el 1922, l'Oficina de Reclamació va elaborar un informe per a la construcció d'una presa al baix riu Colorado per evitar inundacions aigües avall i proporcionar electricitat a les ciutats en creixement properes. L'informe indicava que hi havia preocupacions federals per construir qualsevol cosa al riu perquè passa per diversos estats i finalment entra a Mèxic . Per suprimir aquestes preocupacions, els set estats de la conca del riu van formar el Pacte Colorado River per gestionar les seves aigües.\nEl lloc inicial d’estudi de la presa va ser al canó Boulder, que es va trobar inadequat a causa de la presència d’una avaria. Es va dir que altres llocs inclosos a l’informe eren massa estrets per acampar a la base de la presa i tampoc es van tenir en compte. Finalment, l'Oficina de Reclamació va estudiar Black Canyon i va trobar que era ideal per la seva mida, així com per la seva ubicació a prop de Las Vegas i els seus ferrocarrils. Malgrat la retirada de Boulder Canyon de la consideració, el projecte final aprovat es va anomenar Projecte Boulder Canyon.\nUn cop aprovat el projecte del canó de Boulder, els funcionaris van decidir que la presa seria una presa de gravetat única amb una amplada de 200 m de formigó a la part inferior i 14 m a la part superior. La part superior també tindria una autopista que connectaria Nevada i Arizona. Un cop es va decidir el tipus i les dimensions de la presa, les ofertes de construcció van sortir al públic i Six Companies Inc. va ser el contractista escollit.\nConstrucció de la presa Hoover\nDesprés que es va autoritzar la presa, milers de treballadors van arribar al sud de Nevada per treballar a la presa. Las Vegas va créixer considerablement i Six Companies Inc. va construir Boulder City, Nevada per allotjar els treballadors.\nAbans de construir la presa, el riu Colorado va haver de ser desviat del Black Canyon. Per fer-ho, es van tallar quatre túnels a les parets del canó, a banda i banda d'Arizona i Nevada, a partir del 1931. Un cop esculpits, els túnels es van revestir de formigó i el novembre de 1932 es va desviar el riu cap als túnels d'Arizona amb els túnels de Nevada. desat en cas de desbordament.\nUn cop desviat el riu Colorado, es van construir dues arquetes per evitar inundacions a la zona on els homes estarien construint la presa. Un cop finalitzada, es va iniciar l'excavació per a la fundació de la presa Hoover i la instal·lació de columnes per a l'estructura d'arc de la presa. El primer formigó per a la presa Hoover es va abocar el 6 de juny de 1933 en una sèrie de seccions de manera que es deixés assecar i curar adequadament (si s’hagués abocat tot alhora, la calefacció i la refrigeració durant el dia i la nit haurien provocat el formigó per curar-se desigualment i trigar 125 anys a refredar-se completament). Aquest procés va trigar fins al 29 de maig de 1935 a completar-se i es van utilitzar 3,25 milions de iardes cúbiques (2,48 milions de m3) de formigó.\nLa presa Hoover es va dedicar oficialment com a presa Boulder el 30 de setembre de 1935. El president Franklin D. Roosevelt hi era present i la majoria de les obres de la presa (amb l'excepció de la central) es van completar en aquell moment. El Congrés va canviar el nom de presa Dam Hoover després del president Herbert Hoover el 1947.\nPresa Hoover avui\nAvui, la presa Hoover s’utilitza com a mitjà de control d’inundacions al baix riu Colorado. L'emmagatzematge i lliurament de les aigües del riu des del llac Mead també és una part integral de l'ús de la presa, ja que proporciona aigua fiable per al reg tant als Estats Units i Mèxic, com per a usos municipals d'aigua en zones com Las Vegas, Los Angeles i Phoenix .\nA més, la presa Hoover proporciona energia hidroelèctrica de baix cost per a Nevada, Arizona i Califòrnia. La presa genera més de quatre mil milions de quilowatts-hora d’electricitat a l’any i és una de les instal·lacions hidroelèctriques més grans dels Estats Units.\nLa presa Hoover també és una de les principals destinacions turístiques, ja que es troba a només 48 milles (48 km) de Las Vegas i es troba al llarg de la carretera nord-americana 93. Des de la seva construcció, es va tenir en compte el turisme a la presa i es van construir totes les instal·lacions per als visitants amb les millors prestacions. materials disponibles en aquell moment. Tanmateix, a causa de problemes de seguretat després dels atacs terroristes de l'11 de setembre de 2001, les preocupacions sobre el trànsit de vehicles a la presa van iniciar el projecte de derivació de la presa Hoover finalitzada el 2010. La circumval·lació consisteix en un pont i no es permetrà la circulació de trànsit.\nDades interessants sobre el riu Colorado\nVisió general de preses i embassaments\nQuè heu de saber sobre la geologia de Las Vegas?\nParcs nacionals de Nevada: fòssils, rutes històriques i Lake Mead\n10 dades sobre Las Vegas\nTecnologies prometedores per al control d’inundacions\nEls 25 llacs més grans dels Estats Units\nEl moll, un gran projecte d'obres públiques\nParcs nacionals d’Arizona: fusta petrificada, canons, deserts i volcans\nParcs nacionals de Colorado: ecosistemes alpins i història antiga\nQuè és la geologia del parc estatal de Valley of Fire, Nevada?\nLa presa de les Tres Gorges: la presa hidroelèctrica més gran del món\nMireu la presa d’Assuan\nEls parcs nacionals d’Utah presenten la bellesa veritablement gloriosa de la geologia\nVelles solucions d'enginyeria per a problemes moderns d'inundació\nDes de la química fins a la programació d'ordinadors, les arts fins a la Segona Guerra Mundial, oferim guies, consells i recursos per ajudar-vos a entendre més sobre el món que ens envolta.


Declarades d’emergència les obres de substitució de l’emissari de Talamanca\nL’Ajuntament d’Eivissa vol manifestar la seva màxima satisfacció per la decisió presa avui al Consell de Govern d’iniciar el procediment per a la declaració d’emergència de les obres de substitució de l’emissari de Talamanca.\nL'alcalde d'Eivissa, Rafa Ruiz, ha informat personalment als portaveus de l’oposició i l’associació de vesins una vegada ha tingut coneixement de la confirmació d’aquesta noticia. ‘És una notícia molt esperada per la ciutat, probablement la més important per al nostre municipi a dia d’avui i crec que toca agrair la feina de molta gent, de totes les administracions i totes les persones que han fet possible arribar al dia d’avui. Esperam que les obres comencin el més aviat possible i així s'acabi aquest malson a la badia de Talamanca’, ha declarat avui l’alcalde.\nDesmantellament d’un nou assentament localitzat al barri des Viver\nLa setmana passada es va procedir al desmantellament d’un nou assentament localitzat al barri des Viver, concretament a un camí del carrer de Sa Punta. La Policia Local el va detectar el dia 9 de juny i va procedir a filiar totes les persones que es trobaven al mateix, concretament 16 en el moment de l’actuació policial, i a les que es va informar de la prohibició d’acampar al municipi.\nEl mateix dia 9 la Policia va comunicar a aquestes persones que al dia següent es produiria una actuació de neteja per la que es retiraria tot el que es trobés a la zona.\nMinut de silenci en memòria per les víctimes de l'atemptat a Orlando\nA les portes de l'edifici municipal de Can Botino, a Dalt Vila, els membres de l'equip de govern, de la resta de partits polítics i treballadors del consistori han fet el minut de silenci en memòria per les víctimes de l'atemptat ocorregut el passat diumenge a Orlando.\nAbans del minut de silenci, l'alcalde d'Eivissa, Rafa Ruiz, ha denunciat aquest atac homòfob i ha donat el seu suport a les families i amics de les víctimes.\nEivissa rep la distinció de ciutat Chinese Friendly\nLa regidora de Turisme de l'Ajuntament d'Eivissa, Gloria Corral, ha participat en les reunions celebrades en el marc de les Jornades de la IV Conferència Chinese Friendly Cities la passada setmana a Toledo.\nLes jornades han consistit en ponències i reunions amb el sector turístic xinès, un important mercat en fase de creixement, que esta començant a viatjar per Europa passant breus estàncies a diferents indrets de la geografia espanyola.\nL'objectiu de la regidora de Turisme, Gloria Corral, es incloure Eivissa en les ciutats a visitar ja que es tracta d'un tipus de turista que viatja tot l'any, interessat en la cultura, el patrimoni i la gastronomia.\nPer aquest motiu, la regidora ha mantingut reunions amb responsables del sector entre els quals en destaca la trobada mantinguda amb George Cao, director general de Dragon Trail, el major turoperador de turisme xines.\nL'increment de connexions aèries entre Xina i Barcelona i Madrid durant tot l'any i també el recent interès del turista xines en viatges de creuer han motivat un creixent interès en la formació del sector turístic d'Eivissa per tal de complir els requisits d'atenció al turista xinès.\nA Eivissa, treballadors de diversos establiments hotelers ja han rebut formació per atindre correctament als viatgers i es preveu continuar, passada la temporada, amb noves formacions al sector.\nPer altra banda, degut a l'interès per tal d'incloure Eivissa en lres rutes de turisme xinès i la formació del sector per tal d'adequar els seus serveis als costums del turista xinès a alguns hotels d'Eivissa, la regidora ha rebut l'acreditació de ciutat Chinese Friendly de mans de Kurt Grotsch, president del Chinese Friendly.\nPresentació de la cantata infantil “Pell de Poll”\nL'editorial CM ediciones musicales s.l. editarà per primera vegada la cantata infantil “Pell de Poll” composada per Miguel San Miguel i escrita per Xesús Ballesteros, la qual es podrà descarregar de forma digital a partir de el dissabte 11 de juny.\nA través de la història cantada que es relata a aquesta cantata, els boixos i boixes aprenen a interpretar la música mitjançant aquesta ferramenta pedagògica que els autors han volgut posar a l'abast al món de la docència. Els més petits poden aprendre música i teatre de forma divertida, cantant i interpretant teatralment.\nCampanya de control preventiu de ciclomotors\nUs informem que 9 agents de la Policia Local d'Eivissa i del Cos Nacional de Policia han realitzat, durant la passada setmana, controls preventius conjunts en el marc de les campanyes de col·laboració entre els dos cossos de seguretat. La campanya ha estat centrada en la circulació de ciclomotors i motocicletes en la que, des del passat 30 de maig fins el dia 3 de juny, s'han verificat 79 vehicles i s'han identificat 36 persones.\nFinalment Policia Local ha interposat 27 denuncies per infraccions diverses com circular sense l'assegurança obligatòria, no disposar de la Inspecció Tècnica de Vehicles actualitzada o no utilitzar el casc obligatori entre d'altres.\nConveni de col·laboració amb la Creu Roja\nUs informem que aquest mati l'alcalde d'Eivissa, Rafa Ruiz i el president del Comitè Insular d'Eivissa i Formentera de Creu Roja, Enrique Climent, han signat un conveni de col·laboració.\nL’Ajuntament d'Eivissa aportarà a l'Assemblea Insular de Creu Roja d’Eivissa i Formentera la quantitat de 10.000 euros per a la realització de diferents programes i serveis sociosanitaris, en concret els serveis preventius, les despeses derivades de la unitat mòbil d'emergència social i el projecte Aules sense Fronteres.\nPàgina 205 de 259


Declaren la parricida de Lloret culpable de dos assassinats | NacióGirona\nDeclaren la parricida de Lloret culpable de dos assassinats\nEl fiscal manté la petició de 34 anys de presó i la defensa demana màxim 7 anys pels dos crims\nACN / Redacció | 22/06/2012 a les 07:10h\nAquesta notícia es va publicar originalment el 22/06/2012 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nEl jurat popular ha declarat, per unanimitat, la parricida de Lloret de Mar (Selva) culpable dels dos assassinats. El tribunal considera que Lianne Smith pateix un trastorn mental que afectava de forma "greu" les seves capacitats però destaquen que sabia què es feia, recordava perfectament els fets i va ser capaç de fer actes tan racionals com escriure cartes o calcular quants diners devia a l'hotel just després de matar les dues criatures. A favor de la processada, el jurat considera que va contribuir a la investigació quan va confessar els crims. El jurat ha subscrit totalment la tesi del fiscal que demana que la condemnin a 34 anys de presó. La defensa, en canvi, demana màxim 7 anys de presó.\nEls nou membres del jurat popular consideren que mentre els nens dormien tranquil·lament, confiats perquè estaven amb la seva mare, la processada va agafar una bossa de plàstic i els va asfixiar. Primer va matar en nen de menys d'1 any, Daniel, i després a la nena de 5, Rebecca. Per això, l'han declarat culpable de dos assassinats.\nUna de les claus del veredicte era determinar fins a quin punt Lianne Smith sabia què es feia o tenia les seves capacitats mentals totalment anul·lades. El tribunal popular ha conclòs que totes les pericials psiquiàtriques determinen que tenia una depressió patològica i un trastorn psicòtic que afectaven de forma "greu" les seves capacitats. Tot i això, el jurat popular ha esgrimit que sabia perfectament què feia -perquè ella mateixa va ser capaç de relatar de forma serena i tranquil·la els fets- i, fins i tot, sabia que estava obrant malament.\nSegons el veredicte, Lianne Smith, juntament amb la seva família, vivia en una realitat amb deliris provocats per la dependència patològica que tenia del seu marit i del fet que fugien de la justícia des de feia anys -buscaven el seu marit acusat d'abusar sexualment de la filla gran de Lianne-. Això, tot i que la van portar a decidir cometre els crims, no va anul·lar les seves capacitats quan va decidir assassinar-los. Segons el jurat, aquesta circumstància ha de servir per rebaixar la pena de presó.\nEl jurat descarta la tesi de la defensa -que estigués totalment anul·lada- basant-se també en que després de matar els nens va ser capaç d'intentar suïcidar-se en reiterades ocasions, escriure cartes per culpar la seva filla gran i, fins i tot, calcular quants diners devia a l'hotel i posar-los dins un sobre. Per al jurat, va actuar de forma conscient i lògica.\nUn altre factor que també atenuarà la pena per a la parricida és que l'endemà de cometre els crims ella mateixa va demanar a la recepció de l'hotel on s'estava amb els nens que avisessin la policia i una ambulància. Va admetre d'entrada que havia estat ella qui havia matat els nens i va facilitar així la resolució del cas.\n34 anys de presó\nPer això, el fiscal, Víctor Pillado, demana 34 anys de presó -17 per cada crim- considerant que, d'acord amb el veredicte, el jurat popular ha declarat Lianne Smith culpable de dos assassinats amb un atenuant per anomalia psíquica, un atenuant per confessió i un agreujant de parentiu.\nLa defensa, encapçalada per la lletrada Jennifer Lahoz, creu que concloure que la processada tenia les facultats mentals greument afectades és compatible amb un eximent incomplet d'alteració psíquica. A més, també ha sol·licitat la magistrat president que consideri l'atenuant de confessió com a molt qualificat. Per això, considera que com a màxim haurien de condemnar Lianne Smith a 7 anys de presó.\nEl cas ha quedat vist per a sentència i el magistrat president, Adolfo García Morales, dictarà sentència en els pròxims dies.


Si dubto és que sóc, si penso és que sóc: Aujourd'hui est le jour de l'abricot!\nSeguint amb el calendari republicà francès del segle XVIII, avui és el dia de l'albercoc!\nI a Elfreelang li agradaria estar com aquests albercocs penjant d'una branca....tranquils ....prenent el sol i madurant....bé prendre el sol no em plau gaire...la calor ja ha tornat, era de vacances segurament, i madurar....madurar potser que més no o cauré de l'arbre a terra......\nDivago i faig el ronso mentre la meva feina està bloquejada i l'angoixa al seu límit més alt, com si es tractés de qualsevol moviment borsari qualsevol...aquest estiu estic aprenent molt sobre el funcionament dels mercats i les borses i m'he quedat astorada en comprovar què simple i què complicat pot ser això de la crisi, i dispenseu que em reiteri en el tema , al capdavall els diaris que llegeixo també en van plens del tema del dallonses....ahir vaig aprendre que amb una mesura aparentment tant senzilla com prohibir durant uns dies l'especulació ara resulta que les borses han pujat....i perquè no ho feien abans? i perquè no es prohibeix o regula la dita especulació sempre? sóc neòfita en la matèria i segurament els meus arguments són massa fàcils i simples però espero que ximples no....\nI una altra qüestió: algú em pot dir si han fitxat o no han fitxat el tal Cesc? ja no ho veig clar, que si ja està, que ara encara no... que si ve que si no ve ....i algú s'ha preguntat perquè va acceptar marxar amb 16 anys cap a l'Arsenal? perquè aleshores el Barça no el va retenir?\nBé doncs tot deu ser per l'albercoc...i per cert és que a França al segle XVIII l'albercoc era més tardà i en tenien a l'agost? o la dedicació de cada dia a una planta, fruita etc era totalment aleatòria? Bé si coneixeu algú del segle divuit i a més francès ...li podríeu preguntar, sis-plau ?\nFerran 13 d’agost de 2011 a les 14:11\nEm sap greu no poder-te ajudar: conec algun francès, però és nat després de la 2a Guerra Mundial. No ens serveix.\nEl tema de ser simple/ximple... no, Elfreelang, els teus arguments poder seran simples (no més que els de la resta de naltros); els ximples són tota aquesta petulèia que ens tenen ben distrets, amb la muntanya russa borsària. Quin món, quin món...\nzel 13 d’agost de 2011 a les 15:35\nQuin món, quin món, com diu en Ferran...I el més fotut és que només fan un petit moviment de peó quan els toca als dallonses als de la triple A, que jo faig com tu, aquests dies he entés alguna petita cosa!\nI consola't, jo tampoc puc madurar més gairebé estic a punt de caure de l'arbre, res, que m'aguanto per un fil!!!!\nPetonassos, companya de neguits i angoixes!\nPilar 13 d’agost de 2011 a les 15:38\nM'ha deixat bocabadada amb el suc que li has tret al dia de l'abricot.\nSento no tenir resposta per a les teves preguntes...Potser per les properes.\nrits 13 d’agost de 2011 a les 16:22\nNo he menjat mai albercocs. Ais.... tinc al·lèrgia a la pell del prèssec i ho vaig passar tan malament de petita que em va quedar una patètica fòbia als prèssecs i albercocs, aquests darrers completament absurd ja que no és el mateix.\nLes preguntes que et fas en relació amb lo de les borses jo tb me les faig. I tb em pregunto si això serà sols un parxe o és que ara realment se n'han adonat que no es pot seguir especulant tant.\nEn quant al Cesc, doncs jo penso que en el seu moment es va fer ben fet que se n'anés a l'Arsenal on pogués créixer, i de la mateixa manera crec que si la Masia té un funcionament tan bo, està molt bé que es puguin formar jugadors d'èlit, i no tots poden acabar al primer equip. El que no entenc tant és xq no se'l va fitxar al 2006, quan se li va acabar el contracte i ell va renovar x guanyar més calers... x això tinc una mica de sentiments contradictoris en aquest fitxatge. Si realment volia venir, xq no ho va fer llavors? I després em pregunto si té lloc a l'equip actualment.\nÀnims i espero que et desbloquegis ben aviat!!\nXeXu 13 d’agost de 2011 a les 19:56\nTu parles dels grans misteris dels nostres temps! Borses? Fitxatge de Cesc? Entenia més coses mirant capítols de 'Expediente X'! A veure si fan llibres per a 'dummies' per entendre aquests conceptes.\nVicicle 13 d’agost de 2011 a les 22:07\nM'encanta aquesta vessant franco-republicana teua. Si veig al Marqués -al de Sade, és clar- per París ja li preguntaré el que te interessa. No sé si coneixes els vídeos que ha penjat Brian al seu blog Sense presses. Si no, fes-li una ullada i gaudiràs.\nElfreelang 14 d’agost de 2011 a les 11:11\nGràcies Ferran cert quin món! cada cop l'entenc menys o potser no vull entendre'l...\nUna gran abraçada zel! t'agraeixo que em consideris companya encara que sigui de neguit i d'angoixes...-)\nEl món està capgirat!\nPilar vols dir que li tret suc? són divagacions d'estiu...gràcies!\nRits no sabia que tenies al·lèrgia, si en tens al préssec és molt possible que també a l'albercoc...són parents tots dos...Els especuladors més valdria que fessin espectacles però de circ...M'ha agradat molt la reflexió que has fet sobre el Cesc...gràcies pels ànims! una abraçada!\nXeXu doncs sí hauríem de reclamar algun manual per comprendre els misteris d'aquest món! m'ha fet gràcia el teu comentari.. "dummies" -))\nVicicle el París d'aquella revolució m'encisa....i a més dels reis només m'agraden els de l'orient....em passaré pel bloc, no el conec...gràcies! vols dir que Sade respondria?\nYáiza 14 d’agost de 2011 a les 11:59\nNyam! M'encanten els albercocs, si estan al punt, són la millor fruita del món!\nJo, d'economia, no hi entenc ni un borrall. Però és que no entenc res de res, no entenc les borses, ni els índex que pugen i baixen, ni l'especulació, ni el preu del combustible. Poca cosa en sé, i el poc que sé no m'ajuda massa. De vegades penso que això em fa força inculta, i que hauria de procurar que algú que hi entengui (algun dels mil amics que ha fet economia o ADE) m'ho expliqui. Però quina mandra! M'interessa tan poc! És normal, això? Si m'afecta, m'hauria d'interessar, no?\nAixò del Cesc no t'ho sé dir. El futbol m'interessa menys que l'economia, per què ens fem una idea.\nI això de l'albercoc, tampoc ho sé, però no ho descartis. Potser l'albercoc s'avança per culpa del canvi climàtic, ara! Aviat rondaré per França, si ho descobreixo, ja t'ho faré saber!\nrebaixes 14 d’agost de 2011 a les 13:28\nMireu un suquet d'albercoc o apricot ens podria anar bé aquesta tarda a la fresca i amb roba fresca i amb la fresca al pensament... Si ens han arribat a dir i a fer, tant en la borsa com en fixatge, es que es deuen confesar... Algú en el mon ha dit tots els seus pecats... La novel·la de la vida s'ha de viure i no pots avançar els capítols o pàgines i assabentar-te del final o finals... Com ho farien els capitalistes si tots estessim a la seva altura seben i tenint... Si en quinze dies pensen arreglar aquesta oriflama de la borsa... Lo del fixatge també deu estar madur per omplir el sarró... En fi,les preocupacions porten més preocupacions... Ja obrirem el calaix dels secrets i desclasificarem com aquell australià... i que surti de la caixa de Pandora... més mal o una miquetona de bé.\nMe'n vaig a pendre un suc...Bona tarda a tots. Anton.\nAssumpta 14 d’agost de 2011 a les 16:33\nBenvolguda Elfri, jo sóc del segle XVIII però no francesa, sinó anglesa. Vaig néixer a finals del XVIII -1794- però tot el que et podria explicar ja seria del segle XIX... Ara bé, què es pot esperar dels francesos? Mira que matar-se a guillotinades, quin poc estil!!\nEn fi, que jo vaig estar molt de temps sense menjar albercocs perquè ma germana n'és al·lèrgica (albercocs, préssecs, maduixes, faves, avellanes...) i jo, per solidaritat, tampoc en menjava, ja veus que bona nena... Després vaig pensar que si jo era a Reus i ella a Barcelona, tampoc li podria perjudicar massa que en comprés ;-))\nEn quant al tema de la borsa, això de l'especulació és vomitiu, ahir vaig veure per televisió una explicació molt senzilla i em vaig quedar de pasta de full... així que jo penso igual que tu i com ni tu ni jo som ximples (al menys tu no, jo ja seria més dubtós) crec que s'hauria de fer una regulació de tot això que impedís l'especulació sempre. Apa!\nSaps que vaig conèixer la Mary Shelley? :-) Sí, una dona molt estranya, molt taciturna... i també vaig conèixer en Dickens, ell era molt més jove que jo, però sí, vaig tenir el plaer de prendre el te amb ell més d'una vegada... I què dir de les germanes Brontë... però... oh, disculpa... a la meva edat a vegades perdo el fil...\nParlàvem d'en Cesc, no? Jo crec que sí que l'hem fitxat però diuen que l'Arsenal encara no ha enviat un paper... Jo no em pregunto perquè va marxar quan tenia setze anys, jo em pregunto per què fa tres anys va signar una renovació PER CINC amb l'Arsenal si tantes ganes tenia de tornar al Barça... En fi, la solució, com sempre, cosa de calers.\nBona tarda, Elvireta, sigues bona minyona, jo sóc molt velleta i vaig a descansar una mica... :-)\nGemma Sara 14 d’agost de 2011 a les 18:21\nA mi se m'escapa molt l'economia, ho trobo tot molt misteriós, però tinc bastant clar que l'especulació no és cosa bona, i que amb la taxa Tobin es podria reduir a la meitat i contribuir a l'eradicació de la fam (Oliveres dixit).\nDit això, fa un munt que no menjo albercocs!\nElfreelang 14 d’agost de 2011 a les 19:03\nYàiza dons si aviat aniràs a França mira de fer també un viatge en el temps a veure si saps això dels albercocs...si noia l'economia és un bon tripijoc jo de tanta noticia al final aconsegueixo entreveure una mica la clau de volta de tot plegat...si que ens afecta sí i molt més del seria normal...\nAnton celebro que et prenguis un suc ben fresquet...ara diuen que al Cesc li falta un paper ( que no deu ser de mil ni de cinc mil)ai la borsa o la vida deien abans....deu ser per això que el món s'ha embolicat...\nVés per on anglesa del VIII Assumpta!!!! i poc em pensava que fos tant al·lergen l'albercoc... doncs vas coincidir aquella nit de tempesta quan la Mary Shelley i Lord Byron i algun altre van fer la juguesca d'escriure un relat de terror? çes clar agradant-te tant el Dickens i la Crhistie ....saluda a les germanes Brontë explica-les el cim borrascós del Cesc-Heathcliff amb Wenger i Guardiola una autentica història d'amor i desamor....bé cuida`t Assumpta que amb més de 300 anys i escaig la calor no va gaire bé....ehem!\nGemma hola ! doncs si l'Oliveres ho ha dit segur que hi entén....és curiós préssec sí però albercoc també fa temps que no en menjo\nEl porquet 17 d’agost de 2011 a les 10:34\nMira, vaig tan o més perdut que tu i això que mon pare ha treballat tota la seva vida a la borsa i m'ha intentat explicar molts temes econòmics dels que ara s'estan movent... però no m'entren ni a la de tres...\nAixí que, com que avui estic espès, passo a comentar la part més lleugera del post. Els albercocs! Estic profundament enutjat amb ells... potser millor amb els distribuïdors i comerciants d'aquests. A dia d'avui encara és hora que hagi de tastar el primer albercoc de l'estiu que sigui dolç, molsut i gustós! És una vergonya que la fruita s'estigui maltractant tant. Ens venen autèntica escòria amb colors ben vius però de gustos irreconeixibles!\nNo sé que passa, si tinc mala sort, però aquest estiu estic molt disgustat amb la fruita (jo en sóc un consumidor compulsiu, per això la meva emprenyada). I amb els albercocs ja n'hi ha un fart. He deixat de comprar-ne perquè no n'he aconseguit menjar cap que valgui la pena...\nJa sé que altres temes són més preocupants, però mira... volia expressar també la meva indignació amb això. Apa!\nElfreelang 17 d’agost de 2011 a les 12:49\nSi només fossin els albercocs porquet! ens estafen en tantes altres coses! jo de moment vaig menjant pomes! però tampoc tinc gaire sort....no són com les d'abans...es prioritz la quantitat i no la qualitat....\nporquet visca la fruita!


₯ 🥇 Les 10 Millors Desmuntadores de Neumaticos de 2021 🥈\nLes Millors Desmuntadores de Neumaticos de Novembre 2021\n🔥 Les 3 Millors Desmuntadores de Neumaticos\nAqui trobarás Les Millors Desmuntadores de Neumaticos durant el black friday al millor preu\nSi aquestes buscant comprar Desmuntadores de Neumaticos però no tens clar quin comprar has arribat al lloc ideal!\n🤑 La Desmuntadora de Neumaticos Més Barata\nT'agradaria veure característiques i fotos de Desmuntadores de Neumaticos que facin més fàcil triar? Aquí trobaràs la millor selecció. T'informem del preu, opinions i caracteristicas perquè puguis comparar Les Desmuntadores de Neumaticos disponibles en Novembre del 2021 .\nBusquem totes les Gangues perquè puguis trobar el millor preu i no paguis mes del compte. Si estas interessat en una llista amb Les millors Desmuntadores de Neumaticos veu directament a elles prement aqui!\n✅ La Millor Desmuntadora de Neumaticos Calitat - Preu\n📋 Les nostres llistes 2021 de Les Desmuntadores de Neumaticos\nAqui trobaras les nostres llistes amb Les Desmuntadores de Neumaticos que considerem millor en el mercat, posarem la informacio detallada per a que puguis comprar amb tota la informacio que necessites\n🎖 TOP 10 Desmuntadores de Neumaticos\nMarca: Gorilla Force\n💯 Comparativa de Desmuntadora de Neumaticos


Coeducacció, guardonada amb el Premi Ciutat de Barcelona d’Educació 2018 – Coeducacció\nCoeducacció, guardonada amb el Premi Ciutat de Barcelona d’Educació 2018\nEls premis Ciutat de Barcelona 2018 són un reconeixement a persones, entitats i empreses que amb la seva tasca impulsen el desenvolupament de la cultura i del teixit associatiu de la ciutat.\nPremis Ciutat de Barcelona 2018. Fotografia de Pepe Herrero.\nEn aquesta nova edició, l'Ajuntament ens ha atorgat el Premi Ciutat de Barcelona en la categoria Educació, com a reconeixement a la nostra tasca de traslladar la perspectiva de gènere en accions educatives i per la reflexió pedagògica que sorgeix dels projectes de patis coeducatius d'entre els quals hi ha el que fem a l'escola Drassanes i Baró de Viver amb Col·lectiu Punt 6.\nValorem que amb l’entrega d’aquest reconeixement s’hagi posat èmfasi en la importància de treballar per la coeducació i per fer-ho des d'una perspectiva feminista, avui dia que resulta imprescindible la superació dels estereotips de gènere per tal de prevenir les violències masclistes.\nI alhora, creiem que és un pas molt important que des de les institucions es reconegui la tasca portada a terme des d'entitats cooperativistes com la nostra, que es basa en els valors de l'Economia Social i Solidària, la qual aposta per un sistema econòmic respectuós amb les persones, el medi ambient i els territoris, i que funciona sota criteris democràtics, d’horitzontalitat, transparència, equitat i participació.\nCoeducacció compartim aquest Premi Ciutat de Barcelona d'Educació amb Col·lectiu Punt 6, amb qui hem realitzat conjuntament el projecte de Patis Coeducatius a l'Escola Drassanes i a l'Escola Baró de Viver de Barcelona, que promou la reflexió pedagògica i la transformació de patis escolars amb una mirada de gènere.\nAquest és un projecte feminista, que ens ha permès intercooperar sumant sabers, creant un procés de treball horitzontal i col·laboratiu i permetent-nos avançar teòrica i metodològicament.\nAmb aquest premi volem posar en valor, a més, l’Escola i el seu poder de transformació social: gràcies a totes les persones que treballeu per fer-ho possible, dia a dia, dedicant-hi energia, sovint amb pocs recursos i poc reconeixement.\nTambé volem felicitar a la resta de persones, entitats i empreses premiades, per dedicar els seus esforços i recursos en fer de la ciutat de Barcelona una societat més humana i més rica culturalment.\nL’entrega de premis es va celebrar el passat 14 de febrer al Saló de Cent de l'Ajuntament de Barcelona.\nTrobareu la resta de premiats d’aquesta edició i més informació sobre la cerimònia d'entrega de premis en aquest enllaç: Premis Ciutat de Barcelona 2018.\nAquí podeu recuperar el moment de la recollida del premi.\nFotografies de Pepe Herrero.\nEn aquesta nova edició, l’Ajuntament ens ha atorgat el Premi Ciutat de Barcelona en la categoria Educació, com a reconeixement a la nostra tasca de traslladar la perspectiva de gènere en accions educatives i per la reflexió pedagògica que sorgeix dels projectes de patis coeducatius d’entre els quals hi ha el que fem a l’escola Drassanes i Baró de Viver amb Col·lectiu Punt 6.\nValorem que amb l’entrega d’aquest reconeixement s’hagi posat èmfasi en la importància de treballar per la coeducació i per fer-ho des d’una perspectiva feminista, avui dia que resulta imprescindible la superació dels estereotips de gènere per tal de prevenir les violències masclistes.\nI alhora, creiem que és un pas molt important que des de les institucions es reconegui la tasca portada a terme des d’entitats cooperativistes com la nostra, que es basa en els valors de l’Economia Social i Solidària, la qual aposta per un sistema econòmic respectuós amb les persones, el medi ambient i els territoris, i que funciona sota criteris democràtics, d’horitzontalitat, transparència, equitat i participació.\nDes de Coeducacció volem agraïr a les persones del jurat que han apostat per nosaltres i per aquest projecte. I volem donar les gràcies també a totes les persones que treballen des del seu espai i el seu dia a dia per fer realitat un món més lliure, menys violent i més just: mestres, personal tècnic, famílies… juntes som més fortes!\nL’entrega de premis se celebrarà el 14 de febrer al Saló de Cent de l’Ajuntament de Barcelona.\nTrobareu la resta de premiats d’aquesta edició i més informació sobre la cerimònia d’entrega de premis en aquest enllaç: Premis Ciutat de Barcelona 2018.