El Toro és la muntanya més alta\nmiércoles, 18 septiembre 2019 - 00:48 h\nEmili Pons | 27/02/2019\nQuan vas pel món, és freqüent de trobar gent sobrada, d’aquella que de tot en sap més que les persones. Però que en realitat, si parla és perquè té boca.\nÉs per exemple quan et rallen de Menorca -ara tothom coneix Menorca- i en saben tant que veus que no en saben res. I et demanen amb aquella cara de suficiència i com per rematar la cosa, que diguis quina alçada fa el Toro. Jo la resposta la vaig aprendre fa temps i us puc assegurar que els deix tan descol·locats que canvien de tema.\n- Clar que ho diré -responc-, fa 13 metros més que la muntanya més alta de Bielorússia, un país tan gran com mitja península Ibèrica.\nI és que la gent que va de sobrada, no sol entendre que en aquest món tot és relatiu. I que si la cosa va de mides, encara més. A Menorca, el Toro és la muntanya més alta i en aquest rànquing no té competidor. I té encara l’encert d’estar enmig de l’Illa, de tal manera que la guaites des de qualsevol banda.\nAquesta reflexió es pot aplicar a bonibé tot. La importància de les coses sempre depèn d’allà on les situes. El xinès és la llengua més parlada del món, no hi ha dubte, però si només ralles xinès, a Menorca ho passaràs magre. És qüestió que t’apuntis ràpidament a una acadèmia d’idiomes, perquè els idiomes es poden aprendre.\nAmb el judici que s’està celebrant a Madrid, succeeix una cosa semblant. I no és solament la llengua allò que separa als fiscals i als acusats, sinó la seva percepció del món. Quan el fiscal escolta amb estranyesa les explicacions de Jordi Sánchez sobre el protagonisme dels voluntaris en les manifestacions, veus que no ho pot entendre.\nPerò tothom que viu a Catalunya ho sap, el paper que juguen el voluntariat en tota casta d’actes cívics. Sap que n’hi ha milers i que apareixen al primer crit, que són gent major o de mitjana edat, i que posen ordre allà on faci falta. I que és difícil que qualcú no respecti les seves indicacions. Van ser el secret de l’èxit dels Jocs Olímpics i de les manifestacions milionàries dels 11 de setembre.\nAmb la mateixa estranyesa, el fiscal repassava el conseller Quim Forn quan aquest li explicava la col·laboració entre els mossos d’esquadra i els interlocutors, per bé que és una pràctica de totes les policies modernes del món. A Catalunya, quan hi ha un conflicte, la norma és que s’estableixi un diàleg entre les forces de l’ordre i uns representants d’aquells que protesten. I és així com, la majoria de les vegades, es poden evitar mals majors que altres policies accepten.\nEncara més cara de sorpresa va posar el fiscal quan el conseller Jordi Turull li deia que ell no va saber mai on eren les urnes, però que estava convençut que el dia del referèndum apareixerien. I és que el fiscal potser no sap que a Catalunya la gent té una llarga tradició d’haver d’actuar sempre al marge dels governs, perquè no en tenia o perquè li eren contraris. I que n’ha adquirit la pràctica en tots els camps.\nPoques coses hi ha a Catalunya que no siguin el resultat de la iniciativa privada, sense favors reials ni privilegis, sense subvencions ni ajudes. Des del primer ferrocarril fins a les autopistes. Des del Liceu fins al Palau de la Música. Des de la Sagrada Família fins al Barça. Des dels Castellers fins a l’Hospital de Sant Pau.\nDarrere hi ha una societat ben articulada, que va de baix a dalt, que té noms propis però que sobretot té una energia sense límits, de persones anònimes, capaces de fer possibles tots els miracles. Òrfena d’Estat i de govern durant segles, no ha deixat de ser un dels països més rics i dinàmics d’Europa, i aquests dies ho torna a demostrar amb el principal congrés de tecnologia del món.\nA Madrid l’Estat està jutjant el govern i la societat catalana, i cada dia que passa, més es demostra que rallen des de dos mons diferents. Organitzacions cíviques com l’Assemblea Nacional Catalana o Òmnium Cultural, que serien homologables en qualsevol país europeu, aquí sembla que siguin bonibé delinqüents. I les manifestacions i accions de protesta pacífiques, reconegudes per tots els drets internacionals, actes delictius.\nClar que mentre Catalunya segueix en directe (ràdios i televisions) cada detall del judici, sembla que les cadenes espanyoles no han demostrat gaire interès. I és una llàstima, perquè esteim assistint al millor debat polític sobre la democràcia que ha pogut presenciar Espanya. La pena és que es fa a costa d’unes persones honestes i pacífiques que són jutjades com si fossin terroristes i que, d’entrada, ja semblen sentenciades.\nI per paga, els fiscals no saben ni pronunciar els seus llinatges.


Visat > Visat 23 > Les traduccions al català del teatre d’Eurípides\nEurípides (c. 480 – c. 406 aC) va ser un dels tres grans dramaturgs tràgics de l’Atenes clàssica, juntament amb Èsquil i Sòfocles. De les més de noranta peces que la Suda li atribueix, se n’han conservat gairebé una vintena, i fragments —en certs casos d’extensió considerable— de gran part de les altres obres. El nombre de tragèdies conservades d’Eurípides supera amb escreix el de la resta de tragediògrafs junts; això es deu en part a la sort i a la casualitat —nou d’aquestes tragèdies s’han conservat en només dos manuscrits—, i en part al fet que després de la seva mort, sobretot a partir de l’època hel·lenística, la seva obra va tenir una popularitat creixent, fins al punt de convertir-se en un autor central en l’ensenyament escolar, al costat d’Homer, Demòstenes o Menandre. Les obres que ens han pervingut —senceres o pràcticament senceres— són el drama satíric El cíclop i divuit tragèdies: Alcestis, Medea, Els fills d’Hèracles, Hipòlit, Andròmaca, Hècabe, La follia d’Hèracles, Les suplicants, Ió, Les troianes, Ifigènia entre els taures, Electra, Helena, Les fenícies, Orestes, Ifigènia a Àulida, Les bacants i l’espúria Resos, d’atribució dubtosa.\nAmb l’arribada de l’Humanisme, que preconitzava un retorn als clàssics grecs i llatins com a valor cultural i social, i la publicació l’any 1503 de l’editio princeps de la seva obra, a càrrec d’Aldo Manuzio, el teatre d’Eurípides es va començar a difondre de nou. Un dels personatges que més va fer perquè fos així va ser el prolífic humanista Erasme de Rotterdam, amb la publicació l’any 1506 de la traducció llatina de dues tragèdies euripidees, Hècabe i Ifigènia a Àulida; a aquestes traduccions llatines s’hi han d’afegir les de Medea i Alcestis, a càrrec de George Buchanan, publicades el 1539. La primera traducció a una llengua vernacla no és gaire posterior: a mitjan segle xvi, Lady Jane Lumley va traduir, com a exercici privat, Ifigènia a Àulida, inèdita ben bé un segle.\nEn l’àmbit català, la primera recepció de l’obra euripidea va ser indirecta, per mitjà de les traduccions medievals de l’obra d’Ovidi i de Sèneca, dos autors fortament influïts pel tràgic atenès. Ben aviat, però, també s’hi va afegir l’estudi i l’edició del més jove dels tràgics atenesos: al final de segle xvi, l’hel·lenista valencià Pere Joan Núñez, professor a les universitats de Barcelona i de València, va editar l’original grec d'Alcestis (Barcelona, 1577; València, 1581), que comentava a classe. No va ser fins a mitjan segle xix, però, quan es va començar a consolidar una certa tradició hel·lenista a Barcelona —primer de la mà d’Antoni Bergnes de les Cases i després de Josep Balari i Jovany, mestre de Lluís Segalà i Estalella, que fa d’enllaç amb les generacions de l’esplet català del nou-cents— que es va sentir la necessitat de disposar de traduccions dels clàssics grecollatins i que van començar a aparèixer versions disperses i escadusseres d’aquestes obres. En el cas d’Eurípides, les primeres traduccions documentades —directes o indirectes— apareixen publicades a la revista literària Lo Gay Saber: al llarg del 1868, J. R. i R. —versemblantment Josep Roca i Roca— ofereix la traducció íntegra de Lo Cíclop, i una dotzena d’anys més tard, entre l'abril i el novembre del 1880, apareix publicada Ifigenia a Taurida (Trajedia d’Eurípides), a càrrec d’Enric Franch, que anys abans ja hi havia publicat un Edipo Rey (Traducció de Sófocles). Al final de segle, però, es produeix un fet que marca decisivament la incorporació de la tragèdia clàssica a la cultura catalana: la revitalització del gènere teatral en el nostre país. A partir de l’any 1903 Adrià Gual, màxim exponent d’aquest moviment, comença a dur a escena tragèdia grega: l’Edip Rei,de Sòfocles, amb una traducció coral en què van participar Eugeni d’Ors, el seu germà, Carles Capdevila, Jaume Pahissa i Xavier Viura, assistits per Josep Pujol; i el Prometeu encadenat, d’Èsquil, en traducció d’Artur Masriera, es representen aquell mateix any. En la temporada 1905-1906 ho és l’Alkestis, d’Eurípides, en versió de Salvador Vilaregut, publicada per Bartolomeu Baxarías l’any 1911.\nTanmateix, és el moviment noucentista que marca un abans i un després en la traducció dels clàssics grecs i llatins, no tan sols perquè sent la manca d’un passat literari inexistent que malda per reconstruir, sinó perquè es dota de les institucions que han de fer possible implementar el seu projecte polític i cultural, en què la recuperació, difusió i popularització dels clàssics grecollatins ocupen un lloc central. Carles Riba va ser sens dubte la figura que més va fer per incorporar aquests clàssics a la cultura catalana, especialment en l’àmbit de la tragèdia grega. Gràcies a la seva feina i dedicació incansables —que comença amb divuit anys amb la publicació d’una traducció de Les Bucòliques de Virgili (1911)—, el públic català va poder accedir a algunes de les obres més importants de la literatura universal de tots els temps: a més de la traducció completa dels tràgics atenesos, Riba va traduir Homer, Aristòtil, Virgili, Plutarc, Rilke, Hoffmann, Poe o Kavafis, entre molts altres. En el cas de la tragèdia grega, després de la primera traducció de l’Odissea, publicada l’any 1919 a Editorial Catalana, dirigida per Josep Carner, Riba va concebre fer igual amb el teatre de Sòfocles, i l’any 1920 publicava en un sol volum les tragèdies Antígona i Electra traduïdes en vers. Pel que fa a Eurípides, l’any 1922 tenia enllestida una versió poètica de dues tragèdies, Alcestis i Medea; la primera va restar inèdita —per bé que va ser representada al Teatre Studium l’any 1936—, i la segona només es va publicar al cap d’anys, parcialment al número de gener-desembre del 1926 de La Revista i sencera dins la Miscel·lània Crexells, editada a Barcelona el 1929. Malgrat aquestes traduccions primerenques, durant els anys vint i trenta Riba va dedicar tota la seva atenció i esforços en la feina d’editor, corrector i traductor a la Fundació Bernat Metge, una institució creada l’any 1922 amb la finalitat de popularitzar els clàssics grecollatins a casa nostra, per a la qual va acabar traduint en prosa, entre altres, tot el teatre d’Èsquil i de Sòfocles. En canvi, la represa de la traducció en vers del teatre d’Eurípides —una feina que, com va confessar a P. Rouquette en una carta, es reservava per a la seva maduresa— va haver d’esperar encara uns quants anys, fins al període de semienclaustrament viscut al llarg de la postguerra, concretament entre els anys 1949 i 1951, per bé que no la va veure publicada mai: encara que l’any 1956 van aparèixer dues escenes de Les troianes d’Eurípides en la Miscel·lània del Club dels Novel·listes 1956, Carles Riba va morir abans que es publiqués íntegrament la seva traducció del teatre euripideu, que va sortir a la llum a Curial l’any 1977, en una edició en tres volums a càrrec de l’hel·lenista Carles Miralles.\nDe fet, a dia d’avui la traducció de Carles Riba és l’única que ens presenta complet el teatre d’Eurípides en català; no en tenim, però, cap traducció completa en prosa. Per bé que està documentat que l’any 1931 Anna M. Saavedra va lliurar la versió de les dues primeres tragèdies d’Eurípides perquè fossin publicades a la Fundació Bernat Metge —un dels criteris de la qual és publicar només traduccions en prosa—, si mai aquest projecte va anar més enllà de simples esbossos, aquestes versions van restar inèdites. Hem d’esperar fins a l’any 1966 perquè es publiqués el primer volum del teatre complet d’Eurípides en aquesta institució, un volum que conté una àmplia introducció a la vida i obra del tràgic atenès i la traducció en prosa de la tragèdia Alcestis, tot a càrrec de l’hel·lenista Josep Alsina. Tanmateix, el projecte de publicar sencer el teatre d’Eurípides es va tornar a truncar, i no va ser fins a la primera dècada del segle xxi que, sota la direcció editorial de Raül Garrigasait —a qui agraeixo les referències bibliogràfiques i l’ajuda per fer aquest article—, es va tornar a impulsar: a diferència de la resta d’obres publicades a la Bernat Metge, i amb la voluntat de posar fi a l’anomalia històrica que comportava no disposar de la traducció completa del teatre euripideu en aquesta col·lecció, es decideix encarregar la traducció de la resta de tragèdies que queden per traduir —això és, totes excepte Alcestis— no a una sola persona, sinó a un equip de traductors, que, a més de la traducció, s’encarreguen —com és d’habitud— de l’edició del text, de l’anotació de la traducció i de l’elaboració de notícies preliminars a cadascuna de les tragèdies. A dia d’avui ja han aparegut el segon, tercer i quart volums, que contenen un total de sis de les dinou tragèdies que conformen el corpus del teatre euripideu. El segon volum, a càrrec de Jaume Almirall, presenta la traducció de Medea i Els fills d’Hèracles i una actualització bibliogràfica dels estudis del teatre d’Eurípides des dels anys seixanta del segle passat fins a l’actualitat. Aquesta traducció té la particularitat que, encara que és en prosa —com és norma en les publicacions de la col·lecció—, adapta rítmicament els versos de l’original. El tercer volum del teatre euripideu, a càrrec de Maria Rosa Llabrés, presenta la traducció de dues tragèdies més, Hipòlit i Andròmaca. Finalment, el quart volum publicat, a càrrec de Joan Pagès, conté Hècabe i Les suplicants. Està previst que abans del centenari de la creació d’aquesta institució, l’any 2022, la resta de tragèdies estiguin publicades: el cinquè volum, a càrrec de Maria Rosa Llabrés, contindrà Electra i Hèracles; el sisè, la publicació del qual està prevista per al maig del 2017, Les troianes i Ifigènia entre els taures, a càrrec d’Adrià Piñol; el setè, a càrrec de Jaume Almirall, Ió i Hèlena; el vuitè, Les fenícies i Orestes, a càrrec de Joan Pagès i d’Adrià Piñol, respectivament; el novè, Les bacants i Ifigènia a Àulida, a càrrec de Jordi Pàmias i Marta Oller, respectivament; i finalment, el desè, a càrrec de Montserrat Nogueres, contindrà el drama satíric Ciclop i la tragèdia espúria Resos, atribuïda tradicionalment a Eurípides. Les traduccions publicades en aquesta col·lecció, a més de mantenir el designi inicial de popularitzar i difondre els clàssics grecollatins a casa nostra, estan pensades també perquè resultin útils als estudiosos i interessats en la literatura clàssica; és per això que es fan amb el màxim rigor acadèmic i científic, en edició bilingüe amb el text original editat críticament i acarat amb la traducció, i amb introduccions, notícies preliminars, notes a peu de pàgina i una àmplia bibliografia que aprofundeix els aspectes més rellevants de l’obra.\nMés enllà del projecte impulsat per la Bernat Metge, n’hi ha hagut d’altres que també han procurat fer accessible el teatre d’Eurípides al públic català. L’any 1990, per exemple, l’editorial Irina va publicar dins la col·lecció «La Quimera», dirigida per Joan Carbonell i Bàrbara Matas, una traducció en prosa de la Medea d’Eurípides a càrrec de Joan Alberich, el qual va publicar, anys més tard, la traducció també en prosa de dues altres tragèdies del més jove dels tràgics atenesos per a la col·lecció «L’Esparver Clàssic», de l’editorial La Magrana, dirigida també per Joan Carbonell i Bàrbara Matas: Hipòlit (2002) i Les bacants (2006). Dins la col·lecció «L’Esparver Clàssic», concebuda amb la finalitat d’oferir traduccions dels clàssics grecs i llatins en un català planer, accessibles a un públic ampli —també en edat escolar—, ja s’hi havien publicat l’any 1994 traduccions en prosa d’algunes de les obres del tràgic atenès; concretament, Medea, a càrrec d’Àngela Carramiñana, i el drama satíric El ciclop, en un volum a càrrec de Ramon Torné dedicat a aquest gènere dramàtic —i que també contenia la traducció d’Els sàtirs rastrejadors, de Sòfocles—. Els volums d’aquesta col·lecció també presenten una breu introducció que aclareix aspectes rellevants de l’autor i la seva obra, del context històric o de la tragèdia que s’ha traduït.\nPer la seva banda, l’associació de festivals de teatre grecollatí Prósopon ha publicat, entre els anys 2004 i 2008, la traducció en prosa d’algunes de les tragèdies euripidees més representades: Medea (2004), traduïda i explicada per María José Valle Fernández i Natividad Venegas García; Les troianes (2004) i Les bacants (2006), a càrrec de Joan Llull Vives; Les fenícies (2005), per Josep M. Rota Aleu; Ifigènia a Àulide (2008) i Hèlena (2008), a càrrec d’Antònia Soler i Nicolau; i finalment Hipòlit (2008), per Eduard Mayans Mevel. Aquestes traduccions, pensades per dur-les a escena davant d’un públic ampli i divers, es presenten en edicions senzilles i assequibles destinades a estudiants preuniversitaris, i generalment estan encapçalades per una introducció a la vida i obra de l’autor i una guia didàctica o de lectura adreçada a aquests estudiants.


VÍDEO Els Castellers de Berga descarreguen tres castells de 7 a Centelles | NacióBerguedà\nVÍDEO Els Castellers de Berga descarreguen tres castells de 7 a Centelles\nLa de diumenge passat ha estat una diada ràpida, sense peus desmuntats, ni intents desmuntats, ni caigudes\nper Redacció, Berga, 19 de juny de 2018 a les 13:01 |\nUn 4 de 7 dels Castellers de Berga en l'actuació de Centelles. | Castellers de Berga\nEls Castellers de Berga han actuat a Centelles el passat cap de setmana, compartint plaça amb els Sagals d'Osona i els Xerrics d'Olot. Ha estat la tercera vegada que han estat presents en aquesta població d'Osona. Concretament, l'actuació ha estat a la plaça Mossèn Xandri, on han fet una excel·lent actuació descarregant tres castells de 7 pisos. En primera ronda, han descarregat un 4 de 7 molt sòlid; en segons ronda, han hagut de treballar una mica més el 3 de 7 amb agulla i així mateix han acabat descarregant un 3 de 7 en tercera ronda.\nPer la seva banda, els Sagals d'Osona han descarregat un 3 de 8,un 4 de 8 i un 4 de 7 amb agulla. Una actuació que els situa en bones condicions en el camí cap a la Festa Major de Vic, d'aquí a unes setmanes. Els Xerrics d'Olot han descarregat tres castells bàsics de 6. Ha estat una diada ràpida, sense peus desmuntats, ni intents desmuntats, ni caigudes.\nLa de Centelles és l'única actuació dels Castellers de Berga aquest juny. Les properes actuacions són el 8 de juliol, a Bagà. El dissabte 14 de juliol, a Berga, els de la camisa blava celebren el sisè aniversari de la colla.\nVídeos, Municipis, diada castellera, castells, actuació, Centelles, Castellers de Berga


Team Coaching Natura, equips que sumen · B&L Training People\nTEAM COACHING NATURA EQUIPS QUE SUMEN\nUna jornada experiencial inoblidable. De la mà de coaches experts/es, potenciem les habilitats individuals i de l’equip en el seu conjunt, divertint-se i aprenent en un entorn exclusiu als peus del Montseny.\nCada equip haurà de superar diferents reptes en què treballarem de forma lúdica les 5 C del treball en equip, i tancarem la jornada amb medalles, estrelles i premis.\nConeix i entrena jugant\n“Las 5 Cs de l'equip” en un entorn exclusiu\n· COMPLEMENTARIETAT: cada integrant domina una secció determinada del projecte. Cada secció és vital per aconseguir l’objectiu principal.\n· COORDINACIÓN: tots/es els/les participants han d’actuar de forma organitzada.\n· COMUNICACIÓ: és essencial per a la coordinació d’actuacions individuals.\n· CONFIANÇA: la confiança és el pilar fonamental sobre el qual s’enforteix el treball en equip. Honestedat, franquesa, fermesa, respecte, són qualitats que han d’existir i que posaran l’objectiu de l’equip per sobre dels interessos i l’ego personal.\n· COMPROMÍS: cada integrant ha d’estar compromès/a amb l’objectiu principal, assegurant aportar el millor de si i posar tot el seu esforç per aconseguir-ho. Això és més que col·laboració.\nEl poder de l’equip unit


Montse Gatell presenta el Programa “Estimar no fa mal” de prevenció de relacions abusives entre joves | Centre de recursos i documentació per a les dones\nMontse Gatell presenta el Programa “Estimar no fa mal” de prevenció de relacions abusives entre joves\ntags: campanyes, prevenció, Situació Social, Violència Masclista\nLa presidenta de l’Institut Català de les Dones (ICD), Montse Gatell, i el secretari de Família, Ramon Terrassa, van comparéixer al juny davant la Comissió d’Igualtat de les Persones del Parlament de Catalunya per informar sobre les polítiques en la lluita contra la violència masclista.\nDurant la seva compareixença, la presidenta de l’ICD, va presentar els detalls del Programa de prevenció de relacions abusives “Estimar no fa mal. Viu un amor lliure de violència”, que s’adreça a la població d’entre 10 i 19 anys, així com a professionals que tenen interacció amb aquest grup de població, i a pares i mares d’adolescents.\nEn la seva intervenció, Montse Gatell va reiterar el compromís de tot el Govern en la lluita contra la violència masclista i va subratllar que “el nou programa començarà a l’etapa de primària i dóna resposta a la necessitat que la prevenció de les relacions abusives en les relacions sentimentals sigui una sèrie de valors que es transmeten de manera constant i dilatada en el temps, anant més enllà de la influència que suposa una sessió puntual”.\n“Estimar no fa mal” té per objectiu dotar els i les professionals que treballen directament amb joves adolescents de les competències necessàries per poder fer actuacions de prevenció en aquest camp i incorporar elements de prevenció en matèria de violència masclista en el seu treball diari.\nPel que fa als cursos adreçats al jovent adolescent, l’objectiu és fomentar actituds i creences igualitàries, mostrant nous models de feminitat i masculinitat i promoure la reflexió al voltant dels comportaments abusius vinculats als rols de gènere.\nEl programa també inclou actuacions adreçades a sensibilitzar a pares i mares d’adolescents sobre la violència masclista per dotar-los d’eines de prevenció i detecció i acompanyament dels seus fills i filles. Totes aquestes actuacions es duran a terme a través de sessions de sensibilització, tallers i formació especialitzada.\nPer altra banda, s’inicia una nova línia de treball que facilita formació en prevenció de violència masclista als i les professionals dels circuits territorials per a l’abordatge de la violència masclista, especialment els que treballen amb població jove i adolescent.\nLes actuacions d’”Estimar no fa mal” s’inclouen en el Programa d’Intervenció Integral contra la violència masclista 2012-2015. Aquest curs s’ha dut a terme una experiència pilot per a la inclusió de formació en prevenció de relacions abusives dins la parella en el currículum educatiu de l’alumnat de segon curs dels cicles formatius de grau superior (CFGS) d’Integració Social, i d’Animació Sociocultural. Les persones que han fet aquesta formació exerciran al llarg de la seva carrera professional tasques d’intervenció en àmbits de lleure, educatius i socials, i oferiran tallers de prevenció adreçats a l’alumnat d’ESO, PQPI (Programes de qualificació professional inicial) i cicles formatius de Grau Mitjà.\nCal destacar que el proper curs el Departament d’Ensenyament oferirà al professorat de secundària i, en especial al professorat dels CFGS d’Integració Social, i d’Animació Sociocultural, formació específica en prevenció de violència masclista. La formació al professorat d’aquests dos cicles donarà continuïtat a l’experiència pilot, que finalitzarà l’any 2103, on s’hauran format aproximadament 975 alumnes d’Integració Social i 200 d’Animació Sociocultural, arribant a fer tallers de sensibilització a 7.400 nois i noies. La inclusió permanent de formació en prevenció en violència masclista dins el CFGS d’Animació Sociocultural serà una realitat durant el curs 2012-2013 i al CFGS d’Integració Social la incorporació finalitzarà el curs 2013-2014.\nEl Programa compta amb la col·laboració de l’Institut Català de les Dones i la Direcció General de Joventut, del Departament de Benestar Social i Família, i els Departaments d’Ensenyament, Salut, Interior i Justícia.\nfrom → Campanyes, Notícies\n← Conlaa: revista digital des d’una perspectiva no sexista de la informació\nXarxa Feminista de Catalunya →


24 d'octubre de 2006\nDescarregar pdf dimarts, 24 d'octubre de 2006\nEl Consell de Govern aprova un pla per fomentar la internacionalització de la UdL\nEl Consell de Govern de la UdL ha donat llum verda avui al Programa d’Internacionalització de la Universitat de Lleida elaborat pel vicerectorat de Relacions Internacionals i Cooperació amb l’objectiu d’impulsar i promoure la projecció externa de la institució, facilitar la mobilitat dels diferents col·lectius que la integren, impulsar la col·laboració internacional en docència i recerca i les competències lingüístiques dels seus membres, entre d’altres.\nSegons la vicerectora de Relacions Internacionals i Cooperació, Carme Figuerola “es tracta de mostrar i conscienciar que la internacionalització de la universitat, va més enllà de la mobilitat, és un plantejament estratègic de la institució que ha de manifestar-se en tots els àmbits que li són propis. És a dir, pensar el conjunt de la UdL amb consciència internacional”.\nEn aquest sentit, i com a accions a curt termini, destaca la promoció de les dobles titulacions –actualment la UdL en té tres a ETSEA, Lletres i Dret i Economia-, el reconeixement de les activitats internacionals del personal docent i investigador, així com facilitar la mobilitat del personal d’administració i serveis.\nEl Programa d’Internacionalització de la UdL inclou també entre els seus objectius l’equiparació de la cooperació, ja sigui en docència o recerca, a les altres disciplines de la UdL. En aquest sentit, el Consell de Govern s’ha adherit al Codi de conducta de les universitats en matèria de cooperació al desenvolupament elaborat per la Comissió de Relacions Internacionals de la CRUE.\nEl Consell de Govern ha aprovat també el calendari electoral per a les eleccions de l’estudiantat, que tindran lloc el proper 19 de desembre, i per a les eleccions a juntes de facultat i escola, consells de departament i direccions de centre i de departament. Aquest procés culminarà el mes de març amb l’elecció de degans/nes, directors/es d’escola i directors/es de departament.\nPel que fa a la recerca, el Consell ha donat llum verda al document “Procediment per a la contractació de PDI amb dedicació preferent a la recerca” que té com a objectiu “estabilitzar els bons investigadors de la UdL i potenciar la recerca sense que això vagi en detriment de la docència”, segons ha afirmat el rector, Joan Viñas.\nQuant a infraestructures, a més de ratificar-se els convenis signats entre la UdL i el Parc Científic i Tecnològic sobre la gestió de les obres de biomedicina i RDI a l’ETSEA, s’ha aprovat treure a concurs la redacció del projecte executiu d’aquest darrer edifici.\nEn un altre ordre de coses, s’ha presentat la memòria de l’Institut de Ciències de l’Educació de la UdL de la qual se’n destaca que, durant el curs passat, més de 6000 persones van inscriure’s en les seus activitats de formació, un total de 250.


Mosqueters d´Oliva celebra el 40 aniversari inauguran la seua nova càbila - Levante-EMV\nLa Filà Mosqueters, fundawda l'any 1977, celebra demá dissabte el seu 40 aniversari amb un dinar de germanor i amb la inauguració de la seua nova càbila, situada en el carrer Pintor Sorolla. La festa es desenvoluparà durant tota la jornada de dissabte, desde les 13 a les 21 hores.\nLa filada Mosqueters, una de les més velles i, hui ja, de les més consolidades de la Festa de Moros i Cristians d'Oliva, que compta fins amb tres generacions de festers, ha volgut celebrar l'efemèride envotada d'amics i festers que vullguen participar. Per a fer-ho possible s'ha establit un tiquet de 20 euros que permet assistir al dinar, que estarà amenitzat per una xaranga.\n«Per a la Federació de Moros i Cristians d'Oliva i per a tots els festers, aquests aniversaris són motiu d'inmensa alegria, perquè també és la celebració de que les nostres festes es consoliden com a referents en la comarca», ha assenyalat l'entitat a través d'un comunicat de premsa.\nLas collas reactivarán tras las fiestas la petición de BIC para los carros.


Farts de Soroll al·legarà contra les propostes de Begoña Floria\nBrutícia a la Part Alta després d'una nit de festa.\nEl Síndic ha demanat més informació a l’Ajuntament sobre les mesures per minimitzar el soroll\nActualitzada 23/03/2017 a les 20:56\nLa plataforma Farts de Soroll no està d’acord amb les propostes que va presentar la regidora de Festes, Begoña Floria, amb l’objectiu de minimitzar l’impacte acústic en el marc de les festes de Sant Magí i Santa Tecla. «Són una trampa», assegurava Andreu Ximenis, membre de la plataforma Farts de Soroll, qui afegeix que «ens pensàvem que, abans de publicar les propostes, les parlaria amb nosaltres, ja que, en l’última reunió vam presentar-li el nostre decàleg de propostes». Però, el passat 9 de març, Floria es va avançar i va presentar el plantejament.\nAquest passat dimecres, Ajuntament i plataforma es van reunir per parlar i analitzar les propostes. Farts de Soroll va comunicar a la regidora Floria quins eren aquells aspectes amb què no estava d’acord. Una de les mesures que planteja l’Ajuntament és que, aquells actes a la via pública organitzats i impulsats per bars, restaurants o empreses privades, no seran incorporats al programa d’actes d’ambdues festivitats, exceptuant aquells que es puguin considerar de caràcter tradicional. «Li vam preguntar si aquesta mesura comportaria que no se celebressin actes. No ens ho va poder garantir. Per això, considerem que les propostes són una trampa», assegura Ximenis.\nEn aquesta mateixa línia, la plataforma també es mostra contrària al tema dels horaris. Segons marca el plantejament de la regidora de Festes, les activitats musicals a la Part Alta o al seu entorn, organitzades per entitats i col·lectius, tindran uns horaris ben marcats. Durant les vigílies de dies feiners, l’hora de finalització dels actes serà, com a màxim, a les dotze de la nit. En canvi, els divendres, els dissabtes i les vigílies de festiu, l’hora de finalització serà a les cinc de la matinada. «Si es dóna el cas que la festivitat és dilluns, haurem d’aguantar tres dies seguits sense dormir, perquè acabaran la festa a les cinc de la matinada», explicava Ximenis, qui va afegir que «durant la reunió ens va quedar clar que qui té l’última paraula de tot és l’Ajuntament».\nÉs per tot això que, la plataforma ha decidit presentar al·legacions en contra d’aquestes propostes. «L’única cosa que demanem és que, uns i altres entenguin que, al costat de la festa, hi ha gent dormint, que necessitem descansar. Res més».\nEl Síndic demana\nFarts de Soroll va presentar 1.200 signatures al Síndic de Greuges amb la intenció de demostrar que «no som tres o quatre veïns els que ens queixem, en som més», assegura Ximenis. El Síndic, Rafel Ribó, ha demanat més informació a l’Ajuntament sobre les mesures que s’estan portant a terme per minimitzar el soroll. Segons ha pogut saber Diari Més, des del consistori s’estan preparant els informes explicatius. En aquesta línia, la plataforma Farts de Soroll explica que, durant la reunió del passat dimecres, la regidora de Festes, Begoña Floria, els va comunicar que, de moment, s’aturaven les reunions i negociacions fins que l’Ajuntament contestés al Síndic. «De moment, s’acaben les reunions de negociació amb la plataforma», assegura la regidora Begoña Floria.\nLa plataforma Farts de Soroll va presentar a registre un decàleg per a les festes de Tarragona, que segons el document «ha de ser d’obligat compliment, sigui qui sigui el promotor». Algunes de les propostes més destacades són que s’haurà de fomentar l’activitat diürna per a les festes, per sobre de la nocturna i que, els actes amb horaris nocturns de caràcter extraordinari, acabaran com a màxim a les tres de la matinada, exceptuant la revetlla tradicional de la vigilia.


"Connexions", amb Joan Dausà\nUna cançó pot canviar el ritme del dia més trist. Avui, cançons per fer més amè un dimarts.\nAixí de somrients ens han visitat la Sandra Vicente i el Marc Roig a les "Rutes a la carta" d'avui\nSandra Vicente i Marc Roig, autors del blog "My family passport" estan a punt de marxar de viatge amb els seus fills de 8, 5 i 3 anys a Sud-àfrica i Namíbia. Hem parlat amb ells de la seva llarga experiència viatjant amb nens per mig món\nEl que diuen (i el que no diuen) les imatges de la candidatura Junts pel Sí\nAnalitzem les imatges que publica la premsa avui sobre l'acte de presentació de la candidatura Junts pel Sí amb la Carme Clèries, periodista de Catalunya Ràdio, i la Teresa Baró, experta en comunicació no verbal.\nViatgem a la fi del món: La Patagònia\nMarc Ruiz ens portarà fins a la Patagònia sense moure'ns dels estudis de Catalunya Ràdio.\nDues apps acabades de sortir de fàbrica: The Mesh i Inkling a "Tecnologia de butxaca"\nLa Gina Tost ens parla d'un joc de matemàtiques fet a casa, The Mesh i també de Wacom Inkling, un gàdget per als qui els agrada dibuixar.\nLes patates fregides tenen un component molt similar al cànnabis\nDescobrim les millors patates fregides i altres curiositats de les patates de bossa de la mà del crític gastronòmic Josep Sucarrats i la xef Ada Parellada.\nÀlex Gorina descongela un grapat de pel·lícules a partir de l'estrena del film "Inside Out"\n"Inside Out" és la nova proposta de la factoria Pixar. Si us agrada la idea, no us perdeu el "Cinema per descongelar" d'avui divendres.\nSanti Balmes i una llista de cançons per passar millor els dilluns\nA "Connexions", Santi Balmes ens fa propostes de temes musicals per escoltar un dilluns o un dimarts, en definitiva, cançons per fer perfecte qualsevol dia de la setmana.


«La violència psicològica és com una gota malaia molt subtil» - Diari de Girona\n25-N Àngels Roura Escriptora de «Maite, vaig ser jo, podries ser tu»\n«La violència psicològica és com una gota malaia molt subtil»\nRoura explica al llibre les diferents fases que segueixen la majoria dels maltractadors\n25·11·21 | 06:30 | Actualitzat a les 10:08\nL’autora del llibre, Àngels Roura Massaneda. Marc Martí\nDesprés de sortir d’una situació de violència masclista, l’autora de Riudellots va escriure com a teràpia aquesta obra que ja està a punt d’esgotar la primera edició.\n«Maite vaig ser jo, podries ser tu» parla sobre una relació de violència masclista. És una obra autobiogràfica?\nSí. És un relat novel·lat, viscut en primera persona. Totes les escenes de mala convivència que hi surten són reals. Però, tot i que em despullo molt a nivell emocional, no vol ser un retrat només de mi, sinó de com funcionen tots els maltractadors. A còpia d'anar llegint i conèixer altres víctimes, te n'adones que són idèntics. I que a les víctimes ens passa exactament igual. Es produeix un procés que va repetint unes fases concretes en la relació.\nLlavors, la idea del títol és que podria passar-li a qualsevol dona?\nDins l'etiqueta de víctima de violència de gènere carreguem molts estigmes o preconceptes del tipus de persona que som. Però no hi ha un perfil clar. Potser hi ha un perfil comú de persona empàtica, que es preocupa pels altres, molt entregada. Una persona que sigui molt esquerpa difícilment caurà en mans d'algú que la vulgui maltractar. Però més enllà d'això, hi ha gent de diferents classes socials i diferents cultures o ètnies. No hi té res a veure.\nAls agraïments del llibre explica que va escriure l’obra com a teràpia. Com ajuda l’escriptura?\nVa bé per diferents coses. Dius coses que tu mateixa penses internament però hi camines de puntetes. En el moment en què ho escrius passa a una altra dimensió. Quan va passar el «dia D», sortint de Mossos i de l'hospital, vaig tenir clar que necessitava ajuda terapèutica. I una de les coses va ser escriure. Poses ordre: veus si et predomina la ràbia, si et sents indefensa, o si et sents vulnerable. Hi ha moltes emocions que quan les escrius, van sortint.\nA què es refereix amb «dia D»?\nÉs dia en què hi ha l'episodi de violència física. Prèviament a això, jo ja havia anat fent un procés de desencantament de la relació. El «dia D» apareix la violència física. Durant uns minuts que se'm van fer eterns tenia clar que l'endemà no veuria els meus fills.\nTenien fills en comú?\nAixò va passar en una relació amb un individu amb qui vaig estar casada 3 anys, entre el 2017 i el 2020. El pare dels meus fills no hi té res a veure, i una altra parella que havia tingut pel mig, tampoc. Els fills convivien a casa amb mi, i després va venir a viure-hi aquest individu. Va aconseguir posar mala maror entre el meu fill i jo, fins que ell va marxar de casa per viure amb el seu pare. Darrerament, també estava fent tot el possible per distanciar la meva filla de mi.\nHi eren els seus fills, el «dia D»?\nEl dia de la violència física no hi havia ningú, precisament per això va passar. Això demostra que era un calculador. Una cosa que explico en el llibre és que els maltractadors solen ser molt calculadors. Va tenir les condicions fantàstiques per a fer-ho. En aquell moment, jo tenia clar que no veuria els meus fills per la violència de la situació, de la batalla física. Era una lluita de supervivència física. O ell o jo.\nVa aconseguir escapar o fer un crit d’alerta?\nEl meu cervell no sé a quina velocitat anava. Era molt conscient que no podia afluixar en cap moment de resistència física, perquè ell era més alt, més gros i més corpulent que jo. Al mateix temps, anava rumiant per on escaparia: si sortiria pel balcó, si m'agafaria a la columna... En mil·lisegons, el meu cervell pensava tot això, perquè era supervivència. Vaig començar a xisclar «socors, auxili», i ell amb molta sang freda em deia «tranquil·la, que no et sent ningú». Durant un moment, ell va cedir d’intensitat, i va ser quan vaig aconseguir escapar. El veí de la casa del darrere, que és també el meu cunyat, havia sentit crits i va sortir a veure què passava. Quan vaig sortir desesperada em va salvar.\nAbans d’aquest episodi hi havia hagut violència psicològica?\nAl llibre en parlo molt de violència psicològica perquè és com funcionen la majoria dels maltractadors. És com una gota malaia molt subtil. Hi ha tres fases. A la primera, és encantador. A la segona, hi comença a haver un maltractament psicològic molt subtil, del qual gairebé no t’adones, que es combina amb mostres d'afecte, pel que sembla que siguis tu que t'ho imagines. I aquest maltractament cada vegada és més insidiós, menys subtil i més manipulador. En saben molt, de fer-te petita de mica en mica.\nTambé diu al llibre que vol obrir consciència sobre la violència de gènere. Ajuda a prevenir-la que se’n parli més?\nAquest objectiu té dues línies. Una és que hi haurà persones que llegiran el llibre i s'hi reconeixeran en algunes coses. Per altra banda, també ajudarà a persones que, no havent patit maltractaments, tindran més elements per detectar personatges, tant masculins com femenins, que siguin maltractadors. No podem evitar que continuïn havent-hi maltractadors, perquè hi ha un factor genètic molt important, però sí que podem prevenir de caure en una relació així.\nQuina és la fórmula per superar la violència masclista?\nPrimer, cal educar en aquest sentit. Fer visible la realitat, perquè si en parlem més també serem més sensibles a observar comportaments. Per altra banda, també cal millorar les administracions. Quan fas denúncia, és un calvari. En el meu cas estic aquí. L'episodi de convivència està tancat, cosa que em dona tranquil·litat, però no me’n dona quan ha trencat dues vegades l'ordre d'allunyament, quan estem en plens processos judicials i recursos, o quan vaig als Mossos i no són sensibles en atendre’m. Cal que el cos judicial i policial sigui més sensible i també que els governs destinin més pressupost als serveis d’atenció, perquè la freqüència de trobades amb els psicòlegs del SIAD fa misèria.\nQuines sensacions li genera el 25N?\nFa un parell d'anys van morir 50 dones. Vol dir que cada setmana en mor alguna. Jo he tingut la sort que n'he pogut sortir i estic viva. Per tant, el llibre és una celebració de la vida perquè estic viva i he pogut escriure un llibre sobre violència masclista. Així com estic viva, podria estar morta ja fa un any.


3 de març – Arxiu Municipal de Salt\nPublicat el 3 de Març de 2013 1 de Març de 2013 per arxiusalt\nDiploma commemoratiu de la independència\nLa Generalitat de Catalunya decreta la segregació dels municipis de Salt i Sarrià del de Girona després de 9 anys d’annexió. Salt torna a ser independent.\nComencen les emissions de Ràdio Salt.\nPrimer lliurament dels Premis Tres de Març que es concedeixen a persones i entitats que han treballat més per Salt, per la seva gent i pel seu entorn. En aquesta primera edició els premiats van ser: Ramon Pararols i la revista La Farga.\nInauguració de les obres del carrer Diputació, Estació del Carrilet i Cementiri, a càrrec del Conseller de Benestar Social, senyor Antoni Comas.\nEs presenta el llibre SALT. IMATGES I RECORDS, publicat per l’editorial Columna\nA les 7 de la tarda s’inauguren els nous estudis de Ràdio Salt a la Casa de la Vila\nEs fa la presentació pública de les noves instal·lacions del Teatre, on té lloc el lliurament dels Premis Tres de Març.\nInauguració del passeig Països Catalans. Es descobreix una placa a la plaça Sant Cugat, a càrrec del Conseller de Política Territorial i Obres Públiques, Sr. Pere Macias i Arnau\nInauguració del local de la Creu Roja a càrrec del Conseller de Política Territorial i Obres Públiques, Sr. Pere Macias i Arnau\nInauguració de la plaça Sant Jaume i del local de la Creu Roja\nLa vila de Salt, fa un reconeixement públic a mossèn Miquel Àngel Ferrés i Fluvià durant l’acte de lliurament dels Premis Tres de Març\nS’inaugura el Pati del Teatre i les oficines del Teatre de Salt.\nInauguració de l’OAC, Oficina d’Atenció al Ciutadà de la policia de la Generalitat de Catalunya, Mossos d’Esquadra, a càrrec del Director General de Seguretat Ciutadana, Sr. Francesc Xavier Martorell i Villalobos.\nPresentació de MERCATAVENTURA la Fira d’esports d’aventura i natura de Salt al saló de Plens de l’Ajuntament.


La victòria s'escapa al final del partit - El Periòdic d'Andorra\nLa victòria s'escapa al final del partit\nL'FC Andorra empata davant d'un Atlètic Llevant que no s'ha rendit en cap moment\nPublicat el Dissabte, 5 d'octubre de 2019 | 21:15 h\nNico Ratti, l'home del partit. | FCA\nEls andorrans han sumat un altre punt, encara que aquest té un sabor agredolç, ja que han dominat el partit i finalment han empatat a 1 contra el Llevant Atlètic, un rival que en cap moment s'ha rendit i que ha pressionat durament la defensa tricolor, posant-la contra les cordes en molts moments i generant diverses oportunitats. Tot i que els andorrans han fet un bon partit, a la segona part han mostrat un nivell més fluix, sobretot al final i, finalment, hi ha hagut un repartiment de punts, de manera que ara caldrà veure en quina posició queda a la taula de la competició un cop hagi acabat la jornada, avui, per això, l'equip marxa a dormir com a líder. La mala notícia del dia, a més, és que amb aquest gol, s'acaba la ratxa tricolor de mantenir la porteria a zero i sumen el tercer gol encaixat a la competició.\nEl duel ha començat, com no podia ser d'una altra manera, amb una gran aturada de Nico Ratti, l'home protagonista del partit. L'enfrontament s'iniciava amb un domini granota que ha durat molta poca estona. Amb el pas dels minuts, els tricolor han començat a créixer després dels avisos locals i Sidibé ha estat qui ha provocat la primera gran oportunitat, ja que ha atacat per la banda esquerra fins a passar la pilota a Ernest Forgas, qui ha fet un potent xut que ha rebutjat la defensa local.\nPoc després, Sidibé ho ha tornat a intentar però aquest cop ha estat Cárdenas qui ha hagut d'intervenir. El porter local s'ha hagut de concentrar perquè els andorrans han començat a créixer. De fet, poc després ha hagut d'aturar un cop de cap del malià, després que Rubén Bover llancés un córner picat. Tot seguit, Keita ha efectuat una passada cap a Forgas, de nou i el porter granota ha tornat a actuar. Una vegada i una altra els andorrans ho han intentat, dominant el matx a voluntat i, finalment, Sidibé ha xutat des de la mitja lluna i ha rebentat l'escaire dret dels locals, anotant un autèntic golàs que ha servit per inaugurar l'electrònic.\nD'aquesta manera, a la represa, amb un 0 a 1 en el marcador, els granota s'han posat les piles i Ontiveros ha estat a punt d'anotar després d'una centrada al segon pal de Nacho Ruíz una mica després, Ratti ha fet una enorme aturada després que Nacho fes una jugada semblant a l'anterior: Rubén ha rematat però no ha pogut superar a Ratti, el referent tricolor.\nL'Atlètic Llevant ha anat de menys a més i ha posat a l'Andorra contra les cordes en aquesta segona part. Per poc no han anotat al minut 70 quan Ratti, de nou, imperial, ha tret de sota pals una rematada de Cantero, un gol que semblava cantat. L'avís hi era i el gol semblava estar a punt d'arribat, fet que finalment ha succeït.\nDavant d'aquest panorama, els andorrans han augmentat el ritme però els locals han pressionat de manera que, a cinc minuts pel final, Nacho Ruíz s'ha convertit en l'heroi del partit, ja que ha robat la glòria i el lideratge a l'Andorra, rematant la pilota al fons de la xarxa des de l'àrea petita, fent el gol definitiu. Ja sense temps per aconseguir la victòria, els tricolor no han pogut fer res per evitar l'empat i ara caldrà veure quins deures posa Gabri García als seus jugadors, ja que els andorrans sí que han aconseguit sumar però no mantenir la porteria a zero, el que era el principal objectiu.\nGabri: "Hem patit"\n"Ha estat un partit difícil, hem patit", ha explicat Gabri i ha remarcat que "ja esperàvem que el rival mostrés aquesta actitud intensa amb gent jove. Juguen bé a futbol". "La primera part ha estat molt igualada però el gol ens ha donat tranquil·litat, han fet una bona segona part, traient-nos la pilota. Al final han tingut ocasions i ho han aconseguit", afegia.\nVíctor Casadesús ha sortit a l'onze inicial. "Ens ha funcionat bé a la primera part, volíem igualar el mig del camp però a la segona se'ns ha complicat molt", comentava en aquest aspecte.\nNico Ratti per la seva part ha assegurat que "és un bon punt". "La primera part hem estat molt bé i hem pogut realitzar el nostre joc però a la segona hem patit", reiterava i destacava que el canvi en el sistema amb dos pivots "ha estat molt bo". "Casadesús ha interpretat molt bé el partit, però el rival ha fet un pas més a la segona part", ha aclarit i ha conclòs que "sabíem que era un molt bon equip i que tenien bons jugadors al davant, hem de seguir treballant així".


On som – Casa Pereforn\n+34 973 681 215\nHome On som\nEns trobem al cor del Pallars Jussà. Emparats entre la Roca Roia i el pantà de Sant Antoni i als peus d’Aramunt Vell. Precisament, vorejant l’embassament, tant per la carretera que surt de La Pobla de Segur com per la pista forestal que surt de Tremp, ens trobes al vell mig del camí.\nAramunt és un petit poble del municipi de Conca de Dalt de tradició agrícola i ramadera. Fet que queda palès durant l’època de recollir olives sobretot. Un dels seus elements característics és el molí d’oli on gran part dels veïns del municipi i de la comarca van a fer el seu oli. L’altre element característic és el poble abandonat d’Aramunt Vell que s’alça protector sobre les cases de l’actual nucli i que marca clarament el paisatge.\nDes de Barcelona: A2 direcció Lleida-Sortida Agramunt-C14 direcció Artesa de Segre-C1412b direcció Tremp-C13 direcció La Pobla de Segur- Passada la rotonda, gireu a la dreta direcció Aramunt i voregeu el llac fins a trobar-nos.\nDes de Lleida: Teniu l’opció de passar o bé pel port del Doll pujant per Camarasa, o bé pujar per l’altra banda del pantà de Camarasa i fer el port d’Àger. Les des rutes perfectes per gaudir del paisatge. Un cop a Tremp, C13 direcció La Pobla de Segur- Passada la rotonda, gireu a la dreta direcció Aramunt i voregeu el llac fins a trobar-nos.\nAmb tren: Des de l’estació Lleida-Pirineus arribareu amb tren fins a La Pobla de Segur, a l’estació d’Esports i Natura del Pirineu, i a 9 kilòmetres estem nosaltres.\nAmb autobús: tant des de Barcelona com des de Lleida surten autobusos de la companyia Alsa que arriben a l’estació d’autobusos de La Pobla de Segur i a 9 kilòmetres estem nosaltres.\nPots trucar-nos o enviar-nos un mail\n973 681 215 · info@pereforn.cat\n973 681 215\n© 2019 Casa Pereforn | Pàgina feta per Pirineuweb.com - Olga Cuevas i Melis


ZAHRAT ASAHARA: SENSE TÍTOL\nAvui, he vist el blog de l'Antònia, l'entrada de los caribeños saharauis, i m'he enrecordat d'en Selma, el noi que viu amb nosaltres quan no està als campaments, perquè ell va estudiar a Cuba,i moltes vegades m'explicava coses que feia allà i les "juergues" que es montava...\nI com ell va estudiar allà, i va suportar la separació amb els seus pares, per això no vol que el seu germà, l'Abdallahi, hi vagi allà, perquè ho va passar bastant malament.\nI també m'he enrecordat d'en Mohammed, un noi que aquest any se l'ha passat estudiant a Cuba, però ell, aquest estiu ve a passar-lo amb la família. però això fa canviar molt les coses, perquè almenys està amb la família.\nBé, doncs, des d'aquí, no crec que en Selma tingui la voluntat d'anar a Rabuni i mirar el meu blog, però és igual, li dedico a ell, que ara mateix, en aquests moments, està gaudint de la seva primera filla, i dels seus dos altres fills.\nPer a ell i la meva família, que també van haver de suportar la separaació durant uns quants anys. I també a aquelles famílies, que estan passant la separació amb fills o germans, i a les famílies que ja ho han passat, com és la meva. petons i fins una altre.\npublicat per la Alba Garcia i Galocha en 14:37\nja feia un fum de temps que no passava per ací. L'has canviat molt, el bloc.\nDoncs crec q tots els que hem tingut algun contacte amb els sahrauís moltes vegades que es parla de Cuba recordem algun sahrauí se n'haja hagut d'anar a estudiar. Jo recorde el Nayem, tan simpàtic i somrient com ho era de bromista.\nUn bes, maca, intentaré entrar més, que els exàmens em tenen a servei 24hores!\n11 de maig 2008, 0:39:00\nDEDICAT AL MEU GERMÀ ABDALLAHI\nJavier Bardem, imatge de la campanya de recolzamen...\nSEMINARI SOBRE EL CONFLICTE DEL SÀHARA


Inscripcions per a totes les edats als tallers de la Fira – Fira Món Geganter\nInscripcions per a totes les edats als tallers de la Fira\nDurant la jornada del dissabte 17 de juliol, les colles geganteres i els seus membres, així com tots els visitants a fira podreu gaudir prèvia inscripció d’una sèrie de tallers, de ben segur que dintre d’aquesta varietat trobareu allò que us agradi més i participar formant-vos i també servirà un espai per conèixer geganters/eres d’arreu del territori.\nTots els tallers programats per aquesta jornada són gratuïts i dirigits per una sèrie de professionals. Les inscripcions per a participar-hi estan obertes, no badeu i us quedeu sense plaça! Participa-hi!\nEls tallers que podrem gaudir enguany són els següents:\nTaller de coreografies: A partir d’una música per a ball de gegants o gegantons, podreu elaborar l’esquema de símbols, amb la seva estructura i estètica podreu aconseguir una dansa per donar vida als balls de gegants del vostre municipi. Imparteixen el taller el cos de Monitors de l’ACGC.\nTaller de gralla: Aquest taller va adreçat a grallers de les colles geganteres, on pretén millorar la interpretació musical, el rendiment de l’instrument com del graller, l’afinació de les inxes, la gestió del cansament, el repertori, etc. Imparteix el taller Eduard Casals.\nTaller de tabal: Aquest taller va adreçat a timbalers i persones del món de la percussió de les colles geganteres, on es treballarà els principals patrons rítmics més utilitzats a les cercaviles del món geganter i la seva aplicació al repertori. Imparteix el taller Gerard Pouget.\nTanmateix podreu gaudir del Joc de la Fira del Món Geganter, a partir d’uns codis QR per tota la Fira del Món Geganter, anireu resolent unes qüestions que us han preparat la Comissió Pedagògica de l’Agrupació.\nPer a més informació podeu consultar la secció dels tallers del web de la Fira.


Nou curs en línia de mindfulness per gestionar les emocions | Consorci del Lluçanès\nNou curs en línia de mindfulness per gestionar les emocions\nHome/Nou curs en línia de mindfulness per gestionar les emocions\nDes de l’àrea de formació del Consorci del Lluçanès s’ha creat el nou curs en línia “Píndoles de Mindfulness per estar presents, conscients i poder gestionar les emocions.”\nÉs un programa de píndoles que pot anar molt bé en aquests dies de confinament, ja que pretén que puguem calmar la ment, i gestionar les emocions sobrevingudes en aquests dies de teletreball, gestió dels infants, gestió de les notícies, i, com no, autogestió de nosaltres mateixos.\nEl curs és subvencionat i s’inicia el 20 d’abril. Les places són limitades.\nL’objectiu és profunditzar en el nostre propi autoconeixement, en l’autocontrol de les nostres emocions i l’autocontrol de com ens comuniquem, com afrontem els conflictes, com pensem, quines pautes de pensament regnen a la meva ment, etc…\nHem dividit el curs en 6 sessions de 40 minuts, 4 d’elles són links a formació i eines per poder-les fer quan us vagi bé, a l’hora que vosaltres considereu que podeu tenir 40 minuts per estar presents en la vostra petita formació, i les altres 2 sessions que seran presencial mitjançant la plataforma zoom per compartir en grup les nostres inquietuds i els nostres aprenentatges.\nSessió 1: la rebreu dilluns 20 d’abril, i la podreu fer dintre de les 48 hores següents.\nSessió 2: la rebreu dimecres 22 d’abril, i la podreu fer dintre de les 48 hores següents.\nSessió 3: presencial (mitjançant Zoom) divendres 24 d’abril a les 18h.\nSessió 4: : la rebreu dilluns 27 d’abril, i la podreu fer dintre de les 48 hores següents.\nSessió 5: : la rebreu dimecres 29 d’abril, i la podreu fer dintre de les 48 hores següents.\nSessió 6: presencial (mitjançant Zoom) dijous 30 d’abril a les 18h.\nEs precisarà ordinador, amb càmera per poder realitzar les videoconferències, o tablet o fins i tot el telèfon mòbil. Les videoconferències seran a través de la plataforma Zoom (s’haurà de descarregar a l’ordinador, o buscar l’APP a la tablet o al telèfon)\nFins el 16 d’abril omplint el següent formulari.\nSi teniu dubtes o voleu més informació podeu contactar amb nosaltres: formacio@consorci.llucanes.cat o al telèfon 93 888 00 50.\nInfoactiva't2020-04-09T10:55:29+00:009 abril, 2020|Educació i formació|\nL’EMAL prepara l’inici de curs amb l’oferta de Teatre com a principal novetat


"Feu-me justícia!" | Catalunya Religió\nPer Josep Llunell. Dv, 18/10/2019\nBarcelona 20 d’octubre de 2019\nLa paràbola és breu i s’entén més que bé. Ocupen l’escena dos personatges que viuen a la mateixa ciutat. Per un costat, un jutge al que li falten dues actituds considerades bàsiques a Israel per a ser humà: “No tem Déu ni li importen les persones.” Avui, són molts i moltes els que viuen així. És un home sord a la veu de Déu, indiferent a la sofrença dels oprimits i desvalguts. Un cas extrem de pocavergonya judicial.\nI, per l’altra banda, una viuda que és una dona sola, privada d’un bon espòs que la defensi i protegeixi, no té cap recolzament social, malviu indefensa del tot i totalment desemparada.\nEn la tradició bíblica aquestes viudes junt amb els orfes i els estrangers eren el símbol de les persones més indefenses i més desprotegides. Eren els més pobres entre els pobres.\nLa pobra viuda no pot fer altra cosa que pressionar, moure’s, reclamar els seus drets sense resignar-se als abusos del seu poderós adversari, el jutge pocavergonya. Tota la seva vida es converteix en un crit: Feu-me justícia!\nDurant un temps llarg, el jutge no reacciona, no es deixa commoure, no vol atendre aquell crit incessant. Després, reflexiona i decideix actuar: actua no per compassió ni per justícia. Actua per estalviar-se molèsties.\nLa paràbola expressa un missatge de confiança els pobres no estan abandonats a la seva mala sort. Déu no és sord als seus crits, l’esperança resta oberta, la seva intervenció final és segura. Però... no tarda massa?\nD’aquí la pregunta inquietant de l’evangeli. Hem de confiar. Hem d’invocar Déu sense desanimar-nos. Hem de cridar que faci justícia als que ningú els defensa. Però, quan vingui el Fill de l’Home, ¿trobarà aquesta fe a la terra?\nCridem Déu pels pobres o pel nostre propi jo egoista? ¿Ressona en la nostra litúrgia el clamor dels que no tenen res o bé només pensem en nosaltres mateixos, en les nostres egoistes conveniències? Si fos així, no seríem ni cristians ni germans ni humans. Què seríem? Uns podrits egoistes.


Spank Català: de juliol 2008\nPublicat per Spanker BCN a 0:50 1 comentari:\nCom ja vaig dir, properament tindré amb el meu spanker una "sessió de fi de temporada", ja que a l'agost marxo de vacances i, com que durant 31 dies no em podrà controlar, es vol assegurar d'escalfar-me prou el culet per recordar que m'he de portar bé durant les vacances...\nTot i així, em permetré uns quants capritxos.\nAbans de que em baixi els pantalons (involuntàriament però inevitablement), el faré passar per un supermercat perquè em compri tot això (i ho farà) (oi tant que ho farà!) (apostem?):\n1. Un kinder bueno.\nSerà el meu esmorzar.\nSón dues superbarretes de xocolata Kinder que em menjaré amb molt de gust.\nMmmm i no li donaré ni un trosset\n2. Un kinder Sorpresa\nCom ja he dit en alguna altra ocasió, m'encanten!\nA l'estiu de fet, són una mica diferents, s'anomenen "Kinder Joy" (perquè el format hivernal no aguanta el calor!)\nCapritxo només per capritxo...\n3. Un paquet de xicles\nJiji un altre capritxo banal...... però és que aquests xicles estan molt bons i sempre va bé tenir-ne al bolsu jijiji\nI fins aquí, la meva llista de capritxets.\nPregunta pels spankers: Si la vostra spankee us demanés tot això, li comprarieu?\nQuan fem la crònica de la sessió, inclouré una foto de les tres coses comprades per ell (ni una menys) (mmm potser algun altre capritxo cau!).\nAixò si que és baixar-se els pantalons, no el que em fa ell a mi! :-)\nJijijij (com m'agrada jugar.....) jajajjaa\nPublicat per Spankee BCN a 9:38 1 comentari:\nPublicat per Spankee BCN a 2:12 2 comentaris:\nUna altra actualització ràpida per anunciar-vos que ja hi ha disponible una nova història al nostre blog de relats d'spanking en català.\nMònica -- La rosa de Sant Jordi\n(basada en les vivències de la Sole, una altra lectora del blog)\nPublicat per Spankee BCN a 23:10 3 comentaris:\nActualització light de dissabte nit.\nM'he trobat aquesta imatge i m'ha fet molta gràcia... és súper mona :-)\nPublicat per Spankee BCN a 3:14 Cap comentari:\nPer motius de tipus "tècnic" aliens a la nostra voluntat, hem hagut d'ajornar la sessió prevista per avui i posposar-la per a la setmana que ve.\nTal i com apunta en Fer en un comentari seu, la raó principal d'aquesta anul·lació es deu a fenòmens cíclics. Però tranquils, amics: avui a la tarda / vespre, la situació estava en curs de tornar a la normalitat.\nPrometem guerra en els pròxims dies. Estigueu atents a les pantalles!\nPublicat per Spanker BCN a 1:54 Cap comentari:\nHi ha dies en que m'agrada posar-me en plan submissa total...\n.... i hi ha dies en que m'agrada rebel·lar-me fins que el deixo esgotat.\nHi ha dies, però, que necessito una altra mena de cosa. Dies en que la tristesa, l'estrès i els problemes de cada dia s'introdueixen dins el meu cos sense poder-ho evitar i em fan veure el món d'una manera negativa... com si fos una pel·lícula en blanc i negre...\nI en moments així, em sento fatal.\nPer curiós que sembli (i suposo que molts pensareu que estic fatal, i no us equivocarieu), en dies així el que necessito és un spanker a prop. Una mena de sessió terapèutica.\nJo sé que el pròxim dia que el vegi, em farà plorar. Sé que no em pegarà fort, ni que farà cap tanda llarga, ni que utilitzarà instruments forts. Però jo ploraré.\nI sé que ho faré a la mínima. Em noto molt sensible i tinc la sensació que em renyarà per qualsevol tonteria i abans de caure sobre els seus genolls, els meus ulls començaran mullar-se. Potser després em baixarà els pantalons i les calces, però mentre ell piqui el meu culet, jo ploraré. I ho sé, perque ho necessito.\nNecessito plorar i sé que ell pararà de pegar i seguiré plorant. Llavors l'únic que necessitaré és que m'abraçi com ell sap fer-ho, protegint-me del món exterior, envoltant-me tota... i jo amagaré el meu cap entre els seus braços i seguiré plorant, fins que em relaxi del tot, fins que ja no em quedin llàgrimes...\nI quan les llàgrimes s'acabin... seré un altre cop forta.\nPublicat per Spankee BCN a 0:22 3 comentaris:\nPublicat per Spankee BCN a 3:16 Cap comentari:


Manifestació alumnes del liceu agrícola de Tesà, incendi al Barri de Molí de Vent,marxa blanca divendres d'homenatge a Barend Britz, i un vídeo del programa Sem Aquí, sobre el Palau dels Reis de Mallorca.\n* Manifestació ahir dilluns d’uns 80 alumnes del liceu agrícola de Tesà, denunciant la manca de pressupost que pateix el liceu, així com els locals i les instal·lacions i les infraestructures vetustes, com el terreny d’esport o l’internat.\nEntre els seus motius de còlera, també l’alça del preu de la inscripció a la universitat, la reforma del BAC, la manca de coherència entre el seu ensenyament (respecte a l’ecologia abans de tot) i el seu medi ambient, com per exemple els pesticides utilitzats pels agricultors del voltant.\n* Incendi al barri de Molí de Vent de Perpinyà, amb 5 persones intoxicades pel fum. L’incendi es va declarar la matinada de diumenge a dilluns cap a les 4h 30 , en un apartament del primer pis d’un immoble de 5 pisos, d’aquest barri de Perpinyà. La violència de l’incendi, va mobilitzar més de 30 bombers, que van evacuar a una dotzena de persones , cinc d’elles, intoxicades pels fums, han estat transportades a l’hospital de Perpinyà i a la clínica de Saint Pierre. L’incendi ha estat completament dominat cap a 7 h del dilluns . Importants danys s’han de lamentar i diverses famílies han hagut de ser reallotjades.\n* Els amics del jugador usapista Barend Britz, mort dijous passat per una agressió al seu bar, organitzen una marxa blanca per divendres a finals del matí. Sortirà de la plaça de la República, a les portes del seu bar, Bar and Britz, a les 11h del matí de divendres 14 de desembre. La marxa es farà en silenci i ‘vestits de blanc’ i caminaran fins a l’estadi d’Aimé Giral. on dipositaran flors, i posaran a disposició dels aficionats usapistes i altres persones, un llibre d’or de còndol.\n* El nostre vídeo d’avui és del programa de France 3 Aquí Sem. D’una durada de 9 minuts el programa presentat per Elsa Panadès ens presenta el Palau dels Reis de Mallorca. Classificat com a monument històric, el Palau dels Reis de Mallorca domina Perpinyà.\nÉs en aquesta majestuosa decoració, el programa parla d’arquitectura però també de tecnologia amb la sorprenent visita d’un Centre de dades, centre de dades digitals, a Girona. El programa és del passat 2 de desembre i recordeu que el podeu veure a France3 cada diumenge a les 10 h45 del matí.


El PS denuncia que les infraestructures culturals d’Encamp viuen en la “indigència” - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl PS denuncia que les infraestructures culturals d’Encamp viuen en la “indigència”\nLa candidatura que encapçalen David Rios i Enric Riba prometen inversions per mirar de treure equipaments com la Valireta o la sala de festes del Pas de l’obsolescència\n09/12/2019 (23:00 CET)\nLa candidatura socialdemòcrata d’Encamp ha denunciat “la indigència” amb què viuen moltes de les infraestructures, especialment de naturalesa comunal, de la parròquia. El Partit Socialdemòcrata (PS) s’ha compromès, en cas de poder governar el comú encampadà, a fer importants inversions per fer front a l’obsolescència en què viuen espais com la sala la Valireta o la sala de festes del Pas.\n“La proposta és sortir de la indigència que tenen les infraestructures culturals d’Encamp”, ha resumit la candidata número 11, Maria Lluïsa Alaminos, que ha assegurat que són “moltes propostes perquè creiem molt amb el talent d’Andorra i d’Encamp, i creiem que tothom es mereix un espai digne on assajar, on fer teatre, dansa, música…” Alaminos ha posat l’exemple de la Valireta com a infraestructura obsoleta: “A vegades es queda tan obsolet i petit que hem de fer servir el poliesportiu, una sala que no està condicionada”, i condicionar-la cada vegada “és un cost que si tinguéssim una bona sala en condicions ens estalviaríem”. Això pel que fa a la sala de teatre, però s’ha de tenir en compte que la sala de música és petita i que la de dansa és subterrània.\nAixí, la candidata número 11 de la llista de PS i Independents d’Encamp ha valorat que “per talent no és” que no s’hagin adequat les infraestructures, doncs a la parròquia hi ha esbart, el Cor de Rock, diversos grups de música i de teatre, entre d’altres. Alhora, Alaminos ha defensat que no es tracta de grans inversions sinó que “a vegades falta posar una mica més de sí i donar totes les facilitats. Amb pocs recursos i amb una mica de millora aconseguiríem grans espais”. Al Pas de la Casa la situació no millora gaire, doncs la plaça de l’Església, que era una zona que servia “una mica per tot l’acabem d’inhabilitar”, ha sentenciat la candidata, que ha comentat que ara el Complex Esportiu i Sociocultural “haurà de ser més cultural i se li haurà de treure tot el profit que té”.\nA part, cal remodelar la sala de festes, tal i com reclamen els ciutadans de la vila del Pas de la Casa. Alaminos, a més, a manifestat que “al Pas de la Casa realment no li arriba l’oferta cultural, i són molt poques les ofertes d’oci que té”. Per això els agradaria, entre d’altres, realitzar una mostra de teatre al carrer, a l’estiu, “que ompli les parts del poble que normalment són menys visitades, repartir-ho pel poble i també pel Pas de la Casa”.


Agressió al crit de "maricón" a l'Eixample: "He conegut l'homofòbia"\nLa víctima ha estat atesa per les ferides i l'Observatori contra l'Homofòbia ha comunicat els fets a l'Ajuntament de Barcelona\nRedacció | dilluns, 6 de desembre del 2021, a les 20.07\nUn jove ha estat víctima d’una agressió homòfoba aquesta matinada de diumenge a dilluns al districte de l’Eixample de Barcelona mentre tornava a casa de festa. Ho ha denunciat ell mateix al seu compte d’Instagram, en què explica que tot va passar després de negar-se a donar una cigarreta a un grup de persones. “Vaig caminar i vaig sentir un cop al cap i una paraula: ‘Maricón’. […] I jo els vaig dir: “Tant de bo no tingueu l’experiència de la meva vida“. A causa del cop, va començar a sagnar. Un noi que era per la zona va trucar la policia i l’ambulància. “Aquesta nit he conegut com és l’homofòbia al nostre barri”, ha lamentat la víctima, amb el cap envenat, qui ha demanat als seus seguidors “tenir cura“.\nEls fets han ocorregut aquest dilluns a la matinada al carrer de la Diputació, segons el testimoni de la víctima, qui ha demanat alçar la veu per denunciar atacs com aquest. “Hem de ser solidaris i protestar. Abans no pensava que fos molt important fins que això m’ha tocat personalment. Soc aquí perquè crec que Espanya és un país per a tothom”, ha opinat al seu post d’Instagram, on ha compartit tant la denúncia de l’agressió com també imatges del seu estat.\nEls grups que surten de cacera a Catalunya actuen de manera improvisada després de sortir de festa\n106 incidències LGTBIfòbiques a Barcelona el 2021\nL’Observatori contra l’Homofòbia ha lamentat l’atac i ha activat el protocol habitual davant d’una agressió LGTBIfòbica com aquesta. També ha comunicat els fets a l’Ajuntament de Barcelona. “És molt greu. Una agressió més, lamentablement“, ha dit el president de l’OCH, Eugeni Rodríguez, en declaracions a betevé. Segons ha assegurat la persona agredida a l’Observatori, ara està recuperant-se de l’agressió i aquest dimarts anirà a la comissaria per denunciar els fets. L’OCH acompanyarà la víctima en el procés.\nFonts dels Mossos d’Esquadra confirmen a betevé l’incident i expliquen que l’home agredit no va denunciar els fets aquella nit perquè es trobava malament després de l’atac. Quan la policia va arribar al lloc dels fets, els presumptes agressors ja havien fugit.\nEn declaracions a betevé, ha explicat que s’han posat en contacte amb la víctima per ajudar-la en tot el que calgui. Rodríguez apunta que aquest 2021 hi ha hagut 107 incidències LGTBIfòbiques a Barcelona, el que suposa un increment d’un 40 % aproximadament en comparació amb el 2020.\nEl director general de Polítiques Públiques LGBTI+ de la Generalitat de Catalunya, Xavier Florensa, ha mostrat la seva “condemna absoluta” a l’atac d’aquest dilluns a la matinada i ha anunciat que posa a disposició tots els recursos del Servei d’Atenció Integral LGBTI per assessorar i acompanyar la víctima.\nCondemna absoluta d'aquesta agressió. Tot el suport i la solidaritat, @vitalik_rubito. Posem la #XarxaSAI a disposició per assessorament i acompanyament. #Stophomofòbia https://t.co/wPTWeVJ5nM\n— Xavier Florensa Cantons🎗 (@xaviflorensa) December 6, 2021


Holiday home Syrenvej E- 4721 Skjern Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHalby, Skjern, Dinamarca - Excepcional ubicació - Veure al mapa\nAl visitar Lem St., vosté es sentirà com a casa a Holiday home Syrenvej E- 4721, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Holiday home Syrenvej E- 4721 és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix s'admeten animals de companyia.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, forn microones, renta vaixelles per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Lem St., el Holiday home Syrenvej E- 4721 és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Vuit nous carrils bici en marxa des de principis d’any | Mobilitat i transports\nIntraestructura. Des de principis de 2018 s’han posat en servei un total de vuit nous carrils bici i la previsió és obrir-ne cinc més abans de finalitzar el mes de juny.\nA inici de mandat hi havia 116 km de carril bici i a dia d’avui Barcelona ja disposa d’un total de 179 quilòmetres (184 si contem amb les vies ciclables). Això suposa que a dia d’avui prop del 90% de la població ja disposa d’un carril bici a menys de 300 m de casa seva (al 2014 era el 72%) i la previsió és arribar fins al 95% durant l’any 2018. Abans que finalitzi l'any la ciutat passarà a comptar amb 233 quilòmetres d’infraestructura ciclista.\nCarril bici de Borí i Fontestà: eix horitzontal (carril bici bidireccional) que uneix l’avinguda de Sarrià amb el nucli antic de Sant Gervasi – Galvany (zona 30). Té continuïtat per carrer de Madrazo i carrer de Laforja. Connecta amb els eixos verticals del carrer Pau Casals – avinguda Josep Tarradellas- carrer Ganduxer i carrer de Doctor Fleming.\nCarril bici del passeig de Taulat, entre carrer Selva de Mar i plaça del Llevant (Fòrum): carril bici bidireccional que completa l’eix horitzontal de tot el carrer Taulat. Tindrà continuïtat per l’avinguda d’Icària, ara en obres, unint el campus Besòs de la UPC amb el campus Universitari de la Pompeu Fabra, a Ciutadella. Es connectarà amb Ciutat Vella pel carril bici del passeig de Circumval·lació.\nCarril bici a l’avinguda de Gran Via de les Corts Catalanes, entre els carrers de Vilamarí i d’Aribau: creació de dos carrils bici de sentit únic. Aquesta any s’ha completat aquesta intervenció que ha permès reduir el conflicte entre els vianants i baixar a la calçada els anteriors carrils bici existents que anaven pel centre de les tercianes.\nCarril bici a l’avinguda de Maria Cristina: carril bici bidireccional situat a la part central de l’avinguda Maria Cristina, sense peces de segregació, amb un disseny adaptat als esdeveniments i actes que es produeixin a l’entorn d’aquesta avinguda. Uneix plaça d’Espanya amb l’avinguda de Rius i Taulet.\nCarril bici de carrer de Ganduxer: carril bici bidireccional que connecta la plaça Gregori Taumaturg amb l’avinguda de la Diagonal, i també amb el carrer de Borí i Fontestà.\nCarril bici connexió amb Esplugues – bicivia7: carril bici bidireccional que connecta Barcelona amb Esplugues.\nCarril bici al carrer de Sardenya: Carril bici de sentit únic que s’ha completat aquest any i que connecta en vertical el barri de la Salut amb el passeig Marítim.\nCarril bici al carrer de Cardenal de Sentmenat: carril bici unidireccional en sentit contrari a la mobilitat motoritzada. Facilita l’enllaç des de l’Estació d’FGC-Sarrià amb el passeig de la Bonanova, traient les bicicletes de la vorera.\nProperes obertures de carrils bici (previstos els mesos maig i juny)\nParal·lelament, en els propers dos mesos s’obriran 5 nous carrils bici a la ciutat que permetran connectar diferents zones de Barcelona:\nCarril bici al carrer d’Olesa- carrer de Garcilaso: carril bici de doble sentit que connecta el passeig de Maragall amb la Sagrera.\nCarril bici al carrer de Segre: carril bici bidireccional que enllaça la rambla Onze de Setembre amb la plaça de Can Fabra.\nCarril bici pels carrers de Jonquera-Bilbao-Navas de Tolosa: carril bici bidireccional que permet unir la platja de la Mar Bella amb la plaça Maragall.\nCarril bici a l’avinguda de Rio de Janeiro: carril bici bidireccional que connectarà el carril bici existent al carrer d’Arnau d’Oms amb el passeig de Santa Coloma.\nCarril bici del carrer de Pisuerga: intervenció de carril bici a les Corts.


Txoria txori: de gener 2010\nPublicat per Pere Gómez i Inglada a 11:29 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nAvui m’ha vingut bé fer una entrada al bloc especialment breu, sintètica. M’havia proposat no parlar directament de temes, diguem-ne, sociopolítics, però l’ocasió ha pogut més que la meva voluntat. Com sol passar sovint.\nD’entrada, potser el mateix títol del bloc molestarà aquesta famosa família d’empresaris barcelonins, perquè el major intent de modernització de l’empresa és recórrer a l’insípid terme “Grup Balaña”, que no acabo de veure ben bé si és ortografia llatina o germànica.\nEl cas és que dues qüestions ben divergents com són les curses de braus i les projeccions de pel·lícules en llengua vernacla acaben relligades perquè anem a parar amb el mateix empresari, amb la mateixa empresa.\nFins fa poc, Balaña era gairebé l’únic empresari taurí dels Països Catalans, amb una fortuna que sobretot va començar a excel·lir amb els primers temps del franquisme, als anys quaranta, quan en uns moments especialment delicats compren la plaça Monumental de Barcelona.\nEls Balaña formen part d’aquella burgesia barcelonina que, com els Godó, no va acabar de pair els anys de la República i van veure’s les orelles amb la revolta de les tropes africanes.\nA partir d’aquí, com va passar amb molts d’altres, tot va ser bufar i fer ampolles... Espectacles!: toros, teatres i... cinemes!\nI aquí ve el quid de la qüestió: aquests mateixos empresaris són els que (com els Godó de La Vanguardia) controlen les sales de projecció de cinema a Catalunya i ja fa anys i panys que intenten frenar que en aquests cinemes es projectin pel·lícules en català amb la més absoluta normalitat!\nPaís...! Només em consola que el grup del Facebook que s’ha obert per respondre a la “vaga” empresarial contra la llei del cinema, en menys de 24 hores, ja compta en el moment que penjo aquest comentari amb més de 8.000 membres.\nAlguna cosa, finalment, està canviant!\nOù sont les neiges d’antan?, que diria el poeta.\nJo no devia tenir ni quinze anys fets, però llavors estava de moda portar al cotxe la C quadribarrada, el logotip del 75è aniversari del F. C. Barcelona i, especialment entre els més “progres”, l’anagrama de la lluita contra l’energia nuclear en les diverses modalitats lingüístiques de la península, perquè encara hi havia (especialment entre els “progres”) qui creia en allò que més endavant s’ha anomenat “estat plurinacional”. Tant és, no deixa de ser una entelèquia com qualsevol altra.\nDe sobte veies passar Doscavalls, Quatrellaunes o Dyans6 amb els colors més virolats o estrafolaris, però amb l’indefectible “Nuclear? No, gràcies”; i, els més “progres”, en la versió més antisistema: “Nuklearra? Ez, ezkerrik asko!” Les barbes, les flors, els liles i els porros no podien faltar en el complement...\nDoncs, com deia el poeta, “on són les neus d’antany?” Què se n’ha fet, del hippies lluitadors per la llibertat, de la lluita contra l’energia nuclear, exemple de la lluita contra el sistema capitalista?\nSí: el mateix que amb la resta. Hem claudicat! Encara que sembli mentida, “asko” no té res a veure amb la benvolguda població de la Ribera d’Ebre, ni amb el “fàstic” que produeix la visió de les centrals nuclears. Simplement: no en volíem, d’energia nuclear.\nPer què? Perquè no era prou segura, però sobretot perquè contaminava i perquè no sabíem què fer dels residus! I això que encara havia de venir el desastre de Txernobil!\nJa ens poden dir que l’energia nuclear ha canviat molt, que ara les centrals són “segures”, que les energies alternatives no estan a l’alçada o que fins i tot són més contaminants. Però la realitat la tenim aquests dies a Ascó: hem de construir un “cementiri de residus”. I qui hi està a favor? Doncs només la gent que viu o ha viscut dels beneficis econòmics de la central nuclear.\nDit d’una altra manera: compren l’acord dels veïns amb els euros que arriben com a recompensa; però això és la mort del poble, a Ascó no s’hi podrà fer res més.\nQui voldrà comprar enciams de camps que cultiven arran de la central o del “dipòsit temporal de residus” (algú s’ha inventat mai un eufemisme més perfecte? Temporal? Sí, només són 500 o 1000 anys!)?, qui voldrà fer turisme en les platges banyades per les aigües residuals de la central?, i turisme rural: qui voldrà fer passejades per la tecnologia productora de bolets... nuclears?\nEn fi: un despropòsit! Però encara més gran és el despropòsit que aquells mateixos que, de joves, passejaven orgullosos els seus Renault o Citroën amb els adhesius corresponents, ara són els primers que han claudicat en pro d’uns beneficis que només són “temporals”. Aquests sí: inequívocament “temporals”. Perquè arribarà el dia que la bóta de Sant Ferriol ja no rajarà! I, llavors...\nPublicat per Pere Gómez i Inglada a 1:13 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPer acabar aquesta sèrie dedicada especialment a aquests éssers de camí insegur i aparentment vacil·lant, recorregut esbiaixat, mirada i intencions tèrboles i indefinides, però dentellada ferma, m’agradaria citar un referent de claredat ideològica per al nostre país, un personatge que tendia a anar de dret a l’objectiu, sense segones intencions, sense malícia, però amb tota la càrrega irònica de què era capaç.\nDeu ser per aquesta transparència que, quan molts partits catalans van pactar la renúncia que suposava l’estatut autonòmic per fer veure que tots plegats recuperàvem la llibertat després dels anys foscos de la dictadura, Joan Oliver (el poeta Pere Quart) va passar a ser un escriptor marginat, depurat pel poder convergent que no podia acceptar la crítica d’aquells que no volien renunciar a les ànsies de llibertat que havien mantingut al llarg de la difícil i dilatada lluita contra el franquisme.\nPere Quart, el de les Corrandes de l’Exili (“Com el Vallès no hi ha res”), va tornar de l’exili sud-americà per retrobar la mitja vida que havia deixat ençà dels Pirineus, per defensar la seva pàtria i la seva cultura perseguida, malgrat que havia de mossegar-se la llengua perquè llavors el règim no enganyava.\nEl pujolisme per a ell no va ser, malgrat tot, la panacea. I Joan Oliver, Pere Quart, va passar a ser un proscrit, com tants que gosaven alçar la veu per afirmar “no és això, companys; no és això”... Tants anys de lluita antifranquista no es pagaven amb les renúncies que implicava la Catalunya autonomista.\nEn fi, molts d’aquells que es van aprofitar de la situació quedarien perfectament retratats en aquest poema del Bestiari republicà de Pere Quart. El referent estructural medieval no lleva frescor ni profunditat a l’espurna crítica genial del poeta vallesà.\nI ara sí que deixarem les serps divines reptar tranquil·les per una temporadeta, perquè elles no tenen cap culpa que Déu les qualifiqués al jardí de l’Edèn com el més malvat dels animals...\n(Déu no vigila\nla blana argila\ndescrius del tot\nquan deixes rastre\ndamunt el llot.\nPublicat per Pere Gómez i Inglada a 0:47 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nNo sé que hi tinc, aquests dies, amb les serps, però hi torno!\nPotser algú es va sorprendre en llegir que jo atribuïa una certa "aprensió" a les serps a preteses influències de l'educació judeocristiana. Per si algú no recorda (o és molt jove i ha tingut la sort que no l'hagin bombardejat amb aquestes històries) la Bíblia, us cito íntegre el capítol 3 del Gènesi. La maledicció a les serps és realment "impactant"!\nLlegiu-lo amb calma i de ben segur que hi trobareu "detalls" que en la vostra formació cristiana (o no) passaven "desapercebuts":\nLa serp era el més astut de tots els animals que el Senyor-Déu havia fet.\nCom que no sóc un fan de l'obscurantisme, necessito refer una mica la imatge de l'entrada anterior i posar-ho més fàcil a l'esforçat lector (gràcies!).\nEm serà molt senzill: no hi ha res com començar un tema ben tòpic i tradicional com el de la serp per trobar-hi infinitat de referents. En el fons, molts van a parar allà mateix (o sigui que la lectura d'aquest en facilita la de l'anterior), de manera que, si hi poseu una mica d'interès, tot serà molt més clar!\nQuin clàssic: Josep Carner! Qui no voldria haver estat Carner algun dia de la seva vida? Sempre que en recordo alguna cosa, només m'arriba a sortir un comentari: quin geni, quin prodigi!\nPer relacionar tot plegat, una de ben senzilla sobre les serps:\ni em cabdello als arbres;\nmai no m’ha calgut\nun parell de cames.\nque d’altres la cerquin;\njo menjo només\npreses que bateguin.\nés el que m’encanta;\nque l’hegui tot jorn\nbo i arrossegant-me.\nDigueu-me si, d'una manera més subtil, podeu arribar a dir ben bé allò que voleu dir. I, qui no ho entengui, que s'ho faci mirar!\nPublicat per Pere Gómez i Inglada a 1:07 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nNo podeu arribar a saber les ganes que tenia de fer aquesta entrada. Se’m resistia i se’m resistia (perquè ja se sap que allò de quedar bé sempre es prioritza), però al final he hagut de donar el braç a tòrcer.\nEspero que els que m’heu criticat perquè les meves ironies (digueu-li com vulgueu) no s’acabaven d’entendre -especialment si no estàveu acostumats al meu “estil”- no m’ho tingueu en compte!\nSí: avui especialment vull ser d’allò més críptic. Tant com pugui. O sigui: per a la interpretació del missatge us haureu (si en teniu delit) d’esmussar el cervell tan com si estiguéssiu davant d’una peça abstracta.\nEls ofidis són presents en les arts mèdiques, guaridores, però jo (que no en tinc cap simpatia especial) els relaciono millor amb la perfídia, la maldat, l’interès... Deu ser la meva formació judeocristiana que, malauradament (o no!), s’ha imposat a les arrels hel·lèniques del meu petit país. (I vinga tòpics!)\nDoncs, sí: quan menys t’ho esperes, quan més tranquil passeges per viaranys i rodals, ensopegues de sobte amb aquests éssers esmunyedissos, de caminar tèrbol, desigual, però ferms i decidits. Aquells que, enlloc de seguir el camí recte, fan giragonses, ziga-zagues, marrades i subterfugis i, en el moment precís, claven dentellada en la innocent presa (ai las!, aquell que bada i es confia, ignorant del gran perill que corre...).\nDigueu-me “bíblic”, però en aquests casos sempre em ve al cap la jugada d’Eva al jardí de l’Edèn!\nI llavors, malgrat trencar l’equilibri de l’ordre biològic, em vénen ganes de ventar una pluja de rocs al malèfic intrús...\nPer il·lustrar aquesta idea, em plau triar un poema d’un dels autors més “foscos” que conec (bàsicament, per no fugir del tema críptic), l’Albert Roig, gran poeta de les Terres de l’Ebre (com que seran vegueria –un dia o altre!- em permeto escriure el concepte amb majúscula). Per un moment (i agafeu-ho metafòricament), voldria ser la mà que empunya el còdol...\nHas sorprés l’esglaiada\nVibra, i encara fuga.\nQue ràpida és la pedra,\nMà d’ànsia, i la mira\nL’escurçó que s’esgarra\nI és rúbrica a l’espígol.\nVos intrigua el desvari\nInoïble, el roig cinabri\nDe la sanguina. Com\nPaisatge, la pintura\nQue es degrada. Llepasses\nDe mà impenitent,\nLa frisança que acaben.\nI, si no heu entès res, no patiu: ja us he dit que era volgudament abstrús. Però, tot i així, us recomano que, com qualsevol quadre avantguardista, us el torneu a mirar per gaudir-ne almenys les formes.\nPS: I que consti que, encara que ho sembli, no tinc res contra les serps. Potser només una mica de respecte... (de totes maneres, estic convençut que, quan heu vist les primeres imatges del bloc, la majoria heu tingut una reacció de "respecte"!)\nPublicat per Pere Gómez i Inglada a 0:13 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Pere Gómez i Inglada a 0:29 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nSí, ja ho sé. Quan fa molt i molt de temps, molts i molts anys, que has pres un partit, una determinació, costa molt desdir-te’n, desfer-te’n. Rectificar.\nSembla que les teves conviccions estiguin tan arrelades al teu ésser que ets capaç de fer mil martingales per convèncer-te que el camí que vas iniciar, ja fa molts anys, segueix sent el millor, l’únic possible.\nPer canviar determinacions així cal ser molt valent, cal tenir una fermesa d’esperit tal que et permeti reconèixer en un moment donat que el camí que vas iniciar no és el bo. En un moment de lucidesa, cal saber dir: “Perdoneu, em vaig equivocar.” Cal tenir molt valor per arribar aquí després de tota una vida encegat.\nCom li passa a aquell que guia una excursió, una sortida, un viatge, i ha de triar un camí en una cruïlla i s’entesta a seguir i seguir el camí triat encara que el temps i el cansament li facin evident el seu error. Persistirà i persistirà per no reconèixer-lo!\nI, sovint, el problema no és un mateix, sinó què diran! Quan la teva tribu t’ha acollit perquè has triat el seu mateix camí, adonar-te que és un error, que tots estan equivocats, et fa pensar que potser val més fer veure que encara hi creus, que encara és possible, perquè d’aquesta manera la teva tribu et seguirà acceptant. Si, en un moment determinat, ben armat de valor i de convenciment, vas i els dius que tot plegat era un error, que s’ha de seguir un altre camí, no saps pas com reaccionaran. Potser et rebutjaran, potser no voldran saber mai més res de tu...\nDeixeu-me que forci una mica la interpretació, però et podria passar com al Gregor Samsa de La Metamorfosi de Franz Kafka, que un bon dia es desperta transformat en un insecte monstruós, o així és com el veuen tots els seus familiars.\nI, és clar, perquè no us vegin com en Gregor, us esforceu per seguir el camí equivocat, fent veure que encara us el creieu!\n“Quan, un matí, Gregor Samsa va despertar-se d'uns somnis neguitosos, es va trobar al llit transformat en un insecte monstruós. Jeia damunt l'esquena dura, com una closca, i, si aixecava una mica el cap, es veia la panxa de color marró, segmentada per estreps arquejats, com una volta, tan prominent que el cobrellit, a punt de relliscar del tot, amb prou feines s'aguantava. Les cames, molt nombroses i dolorosament primes en comparació amb la grandària habitual de Samsa, s'agitaven indefenses davant els seus ulls.\n«Què m'ha passat?», va pensar. Allò no era un somni. La seva habitació, una habitació normal per un home, per bé que una mica petita, es veia endreçada entre les parets tan ben conegudes. A la paret, damunt la taula on hi havia un mostrari de teixits desmanegat -Samsa era viatjant- hi penjava una imatge que feia poc havia retallat d'una revista il·lustrada i havia emmarcat amb un marc daurat molt bonic. Representava una dona asseguda, encarcarada, guarnida amb un barret i un boà de pells, que escometia l'espectador amb un immens maniguet de pells en el qual s'amagava tot l'avantbraç. La mirada de Gregor es va dirigir cap a la finestra, i el mal temps -se sentia com repicaven les gotes de pluja contra l'ampit de zinc de la finestra- el va fer posar molt melancòlic. «¿I si dormia una mica més, i em treia del cap aquestes fantasies?», va pensar, però això era del tot impracticable, perquè tenia el costum de dormir del costat dret, i en el seu estat actual no podia posar-se d'aquella manera. Amb quina força no va girar-se cap a la dreta!; però es gronxava per tornar a quedar sempre d'esquena. Ho va intentar un munt de vegades, va tancar els ulls per no veure les cames bellugant-se, i només va desistir quan va notar un dolor en un costat, un dolor suau i sord que sentia per primera vegada.\n«Déu meu! -va pensar-, quin ofici més esgotador he triat. Un dia sí un dia no de viatge. Aquests afers porten pitjors maldecaps que si es té un negoci propi, a casa; i al damunt aquesta plaga dels viatges, la preocupació per l'enllaç dels trens, els menjars irregulars i dolents, els contactes efímers amb persones sempre diferents, que mai no us tracten amb cordialitat. Que se'n vagi tot al carall!» Va sentir una lleugera punxada a la panxa; i movent l'esquena es va acostar al capçal del llit per poder aixecar millor el cap; va localitzar l'indret que li feia picor -era ple de nítids puntets petits i blancs que no va saber explicar-se-, i volia gratar-se'l amb una cama, però la va enretirar de seguida perquè aquell contacte va produir-li esgarrifances.”\nPortem molts anys en un estat que es diu democràtic (més de trenta!) perquè encara ens hagin de fer por amb la història que vindrà el llop.\nPortem molts anys sentint que s’ha de trucar a les portes d’Espanya perquè la solució és un estat federal. “Jo sóc federal”, diuen alguns catalans (a mi això només em fa pensar en aquells soldadets de color blau i de color gris que representaven la guerra de secessió americana: federals i confederals).\nI, ara, com a últim recurs encara ens vénen amb la història que no hem d’amagar el que hi perdrem! El que hi perdrem? Vejam:\n1. Què perdran els empresaris catalans amb la independència?: Res de res! Que una part important de les vendes és a Espanya? Sí, però també una part important de les vendes d’Espanya són a Catalunya. El poder adquisitiu dels catalans pujarà, i ja seria hora que els catalans comencéssim a consumir més productes de casa! Ara: amb la internacionalització de la societat actual, dependre bàsicament d’un client és un error gravíssim. Per sort, el boicot que de tant en tant s’ha promogut des d’Espanya ha provocat que els nostres empresaris busquessin obrir mercats i han descobert que el mercat europeu i internacional és molt més fiable i ric que no pas l’espanyol.\n2. Som federals! Molt bé, fantàstic...: em voleu dir amb qui us voleu federar? Ens podem passar dècades trucant a la porta “Toc, toc: que hi ha algú?” i a l’altre costat ningú no en fa cabal!\nQue no ens passi el que explica aquell conte de Franz Kafka (“Davant la llei”) que recupera per a una de les seves novel·les, El Procés. De fet, Orson Welles el col·loca a l’inici de la seva famosa versió cinematogràfica.\nKafka hi retrata una societat dominada per la burocràcia, que processa un ciutadà, Joseph K., sense que sàpiga de què se l’acusa ni com defensar-se’n. Probablement, el fet que Kafka fos txec i de família jueva el va portar a descriure les absurditats del sistema polític austrohongarès.\nÉs una mica llarg, però si el llegiu amb paciència hi podeu observar tot de símbols que us recordaran el present català. No cal que insisteixi que el dedico als catalans que encara es diuen “federals”, no fos cas que els passi com al pagès de la història (que es mor trucant a la porta):\n“Davant la llei, s’hi està un guarda de la porta. Hi arriba un home de pagès, i prega al guarda que el deixi entrar dins la llei. Però el guarda diu que ara no li pot concedir l’entrada. L’home s’hi repensa i pregunta si doncs podrà entrar més endavant. –És possible –diu el guarda-, però ara no-. Vist que la porta de la llei és oberta com sempre i que el guarda s’enretira a un costat, el pagès s’ajup per mirar endins, a través de la porta. Quan el guarda se n’adona, riu i diu: -Si tanta gana en tens, prova doncs d’entrar, encara que jo t’ho prohibeixo. Ara, fixa-t’hi bé: tinc força. I sóc només el més baix dels guardes. Però a l’entrada de cada sala hi ha guardes, i cadascun té més força que el d’abans. Només la vista del tercer, ni jo mateix ja no la puc suportar-. Tals dificultats, el pagès no se les esperava, i pensa que la llei haurà de ser accessible a tothom i sempre, però quan ara es mira millor el guarda, amb el seu capot de pells, el gran nas punxegut, la llarga, prima i negra barba tàrtara, decideix que val més d’esperar-se fins a obtenir el permís per entrar. El guarda li dóna un tamboret i el deixa seure al costat de la porta. Seu allà dies i anys. Fa moltes provatures perquè el deixin entrar, i cansa el guarda amb els seus precs. El guarda se l’escolta sovint i el sotmet a petits interrogatoris, li pregunta coses de la seva terra i moltes altres, però són preguntes fetes amb indiferència, com les que fan els grans senyors, i per concloure li diu sempre que encara no el pot deixar entrar. El pagès, que s’ha proveït molt bé per al seu viatge, ho esmerça tot, i fins les coses de més de valor, a subornar el guarda. Ben cert que el guarda ho accepta tot, però diu: -Només t’ho prenc perquè no et pensis que has omès res-. Durant molts d’anys, el pagès observa el guarda gairebé sense parar. Oblida els altres guardes, i li sembla que aquest primer és l’única trava per a l’entrada dins la llei. Els primers anys renega ben fort per la malastrugança, però després, quan es fa vell, només rondina entre dents. Es torna criatura, i com que amb tants anys de fixar-se en el guarda li ha arribat a conèixer fins les puces del coll de pells, suplica també a les puces que l’ajudin i que li mudin la disposició del porter. Ve un dia que la vista se li afebleix, i no sap si al seu voltant es va fent fosc o si només són els ulls que l’enganyen. Però aleshores distingeix dins la fosca una lluor mai apagada, que surt de la porta de la llei. Ja no viu gaire més temps. Abans de morir, tota l’experiència de tots aquells anys se li aplega dins el cap per formar una pregunta que encara no ha fet mai al guarda. Li fa un senyal, car ja no pot ni aixecar el cos, que se li torna ert. El guarda s’ha d’ajupir molt, perquè la diferència de l’estatura també ha augmentat molt, i no pas a favor del pagès. –Què vols que et digui encara? –li pregunta el guarda -, mai no en tens prou-. –I doncs –diu l’home-, si tothom vol arribar fins a la llei, ¿com és que tots aquests anys ningú sinó jo no ha demanat per entrar?- El porter s’adona que el pagès és al punt de la mort, i per tocar-li encara l’orella que es perd li clama amb una veuarra enorme: -Per aquí ningú més no podia entrar, perquè aquesta entrada no es destinava sinó a tu. Ara me’n vaig i la tanco-.”\n(Franz Kafka, El procés. Barcelona, 1991. Club de Butxaca, 98. Proa. Pàgs. 247-9)\nPublicat per Pere Gómez i Inglada a 17:50 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nSí: així de clar. Penso que un bon desig per al 2010 seria que entre tots plegats recuperéssim el sentit de la política, la importància de la gestió pública, la transcendència que el bé comú estigui en mans de la gent, en mans de qui el conjunt de la ciutadania hagi decidit que circumstancialment se n’encarregui.\nNo és veritat el reduccionisme que s’ha volgut implantar des de determinades instàncies: no tots els polítics són iguals. Ben al contrari: estic convençut que la majoria de polítics són honestos i que dediquen els millors anys de la seva vida al bé públic.\nTampoc no penso que sigui certa una altra de les afirmacions que ens volen fer empassar amb tota la barra del món: “que manin els rics perquè aquests ja els tenen fets i no han de robar res”. S’ha demostrat: el caler crida el caler i qui en té sempre en vol més.\nTots aquests comentaris són distorsions interessades. Distorsions interessades del poder i dels poderosos. El poder econòmic, el poder mediàtic, el poder religiós... no necessiten la política per influir en la societat; al contrari: la política els fa nosa, perquè és l’única manera que té el poble, la societat, de no deixar-se endur pels poderosos.\nI no hi ha més secret: des que el món és món, des que els humans ens hem constituït en societats, en “polis”, hi ha d’haver una forma de govern, una “política”. I no hi ha volta de fulla: oligarquia o democràcia.\nO ens creiem que la política l’hem de fe entre tots, recuperant la democràcia de debò (la que s’interposa entre els poders fàctics), o sempre manaran els mateixos, com ha passat durant segles i segles fins que algú no va dir prou.\nJo no vull un país independent on sempre manin els mateixos: digueu-me idealista, però vull una comunitat de gent lliure que escull els seus representants i que els canvia periòdicament perquè hi puguin dedicar eventualment els millors dels seus esforços sense “apoltronar-se” en una cadira perquè es pensen que sense ells la gent no sabria fer res. Els politics no hi són per enriquir-se (“para forrarse”, com deia en Zaplana) ni per ego personal, els politics estan –i no pot ser de cap més manera- per fer un servei a la comunitat.\nSense la política, sense la democràcia, només hi ha la dictadura: la imposició dels poderosos sobre la comunitat. I d’això, a casa nostra, n’estem prou escaldats com per no voler-hi tornar!\nQue aquest 2010 sigui l’any de recuperació de la política! Que tinguem un molt bon any!\nPublicat per Pere Gómez i Inglada a 13:05 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge