Xavier Valls | El blog del Puig\nArxiu d'etiquetes: Xavier Valls\nPublicat el 19 juny 2021 per fgallardo\nFitxa tècnica de la pel·lícula\nTítol original: Perifèria. Direcció: Xavi Esteban i Odei A. Etxearte\nGuió: Odei A.-Etxearte, Xavi Esteban, Èrika Sánchez i Xavier Valls\nRealització: Èrika Sánchez\nProductor: Èrika Sánchez\nProductor executiu TVC: Jordi Ambrós\nProductor delegat TVC: Daniel Barea\nDirector fotografia: Julián Elizalde\nMuntatge: Xavi Esteban\nDirector de producció: Gemma Comas\nMúsica: Xavi Alías\nGrafisme: Alberto Martínez. Gènere: Documental. Idioma original: català, castellà i àrab. Any: 2020.\nPerifèria, documental dirigit per Odei A. Etxearte i Xavier Esteban, des que va presentar-se a l’octubre de 2020, a la 65 edició de la Seminci (Setmana Internacional de Cinema de Valladolid) ha tingut un llarg recorregut per diferents festivals internacionals i encara es pot veure als cinemes de Barcelona després de varies setmanes d’exhibició. Aquesta pel·lícula rescata la memòria de l’arquitecte colomenc Xavier Valls, mort a l’atemptat d’ETA a Hipercor (un assassinat massiu on van morir 21 persones i 45 van resultar ferides), i de tot un periode de la història urbanística de la nostra ciutat, per la qual cosa ha estat definit com “un proceso que recorre desde la oscuridad de una memoria enterrada hasta una luz presente y cómo este pasado ilumina el presente”. Recentment, amb motiu de la projecció comercial de la pel·lícula, s’ha publicat al diari digital VilaWeb una entrevista de Clara Ardévol Mallol i fotografies d’Albert Salamé amb els fills de Xavier Valls, Jordi i Xavi. Per la nostra part, com que pensem que els joves de Santa Coloma han de conèixer la història que narra Perifèria i els seus personatges, reproduïm a continuació aquesta entrevista i agraïm als autors i a VilaWeb el permís per poder fer-ho.\n“Si el que va passar a Santa Coloma hagués passat a Barcelona, s’estudiaria a totes les universitats”\nEntrevista a Jordi Valls i Xavi Valls sobre ‘Perifèria’ · El documentari connecta el passat i el present de Santa Coloma de Gramenet i reivindica el seu pare, Xavier Valls, arquitecte que va transformar la ciutat i va morir en l’atemptat d’Hipercor.\nJordi Valls i Xavi Valls 01.06.2021 Foto: Albert Salamé / VWFoto\nDos germans rebuscant entre els documents i records del seu pare, uns arxius que expliquen la història d’una ciutat. És una de les escenes principals de Perifèria, un documentari dirigit per Odei A.-Etxearte i Xavi Esteban en què el passat i el present de Santa Coloma de Gramenet es connecten per mitjà de les resistències veïnals. El film recorda i reivindica l’anomenat Pla Popular del 1978, una iniciativa ciutadana canalitzada per tècnics com l’arquitecte Xavier Valls que va convertir un suburbi maltractat per l’especulació i sense serveis en una ciutat per als veïns, amb escoles, mercats i ambulatoris. Tot i que va ser una fita col·lectiva, aconseguida gràcies a l’organització popular, la mobilització veïnal i la desobediència, Valls hi va tenir un paper central.\nParlem amb els seus dos fills, Xavi i Jordi Valls, sobre el documentari, que s’estrena avui als cinemes Verdi dins el festival DocsBarcelona. Ambdós hi apareixen i Xavi Valls també n’és guionista. Acabem la conversa parlant de la mort del seu pare, una de les vint-i-una víctimes de l’atemptat d’Hipercor, i de la importància de la justícia restaurativa. Tot i que el van conèixer poc, el llegat que els va deixar, diuen, es manifesta en coses palpables, com els seus edificis, i intangibles: els seus valors i tot allò que expliquen amb entusiasme els veïns.\n—Com era Santa Coloma abans del Pla Popular del 1978?\n—Xavi Valls [X. V.]: Quan el meu pare va arribar-hi de petit era un poble d’estiueig amb camps, vinyes, maduixers, un riu no contaminat…\n—Jordi Valls [J. V.]: Cap als anys cinquanta i seixanta hi va haver el boom migratori amb el desarrollismo del franquisme i la industrialització. Es va urbanitzar de manera salvatge i especulativa, però no hi havia carrers asfaltats, no hi havia clavegueres i la merda de les cases sortia al carrer, no hi havia enllumenat públic, no hi havia transport i la gent havia d’anar a peu a Barcelona…\n—X. V.: Es va passar de 15.000 habitants, quan ja s’havia crescut una mica, a 120.000. Es van construir les cases amb el barraquisme o l’autoconstrucció i també es van fer molts habitatges especulatius. Va créixer molt, però sense atendre serveis, amb els cotxes anant sobre el fang, amb manca d’escoles, amb només un CAP…\n—Arran d’això, la gent es va mobilitzar. De quina manera?\n—J. V.: Per exemple, les dones havien d’anar a comprar lluny i, com que no tenien transport públic per a tornar, van organitzar segrestos d’autobusos perquè les portessin a casa.\n—X. V.: S’agrupaven al final de la línia, pujaven i deien al conductor que les portés. Era un moment de molta mobilització, amb molts moviments antifranquistes. Hi havia moltes reivindicacions relacionades amb la ciutat, com la dels mercats. Una forma de reivindicar-los era quedar en l’espai on volien que es construís i fer una mena d’autoconstrucció amb caixes i una concentració. Es van netejar molts solars i els van protegir, i després es van convertir en places. La masia de can Mariner havia d’anar a terra però es va mantenir, perquè els veïns hi van dormir per parar les excavadores. Hi havia molts partits clandestins, les comissions de barri antecessores de les associacions de veïns, les parròquies progressistes, la feina de mestres, capellans i treballadors socials… Aquests actors ho articulaven.\n—Fins i tot van arribar a fer classes als solars.\n—J. V.: Sí, molt simbòlic i real. Reivindicació i proposta alhora.\n—X. V.: El Pla Popular és la contraproposta a un pla estatal de reorganització del pla metropolità. Amb el porta a porta es va informar els veïns: els deien que podien anar a les reunions, associar-se… La policia franquista preguntava qui eren, els qui ho organitzaven, i ells tenien por, amb la sensació de fer coses que podien sortir cares. Un dia hi va haver una manifestació molt forta després que l’únic CAP deixés de donar servei perquè s’havia espatllat la caldera. La cosa va acabar amb tanquetes, detencions, consell de guerra…\n“Les dones de Santa Coloma havien d’anar a comprar lluny i, com que no tenien transport públic per a tornar, van organitzar segrestos d’autobusos”\n—Després de molta lluita veïnal el pla es va implementar. Què va significar?\n—X. V.: Es va lliurar al primer ajuntament democràtic una proposta que determinava quantes escoles, mercats i ambulatoris calien, i la trama urbana i els recursos econòmics necessaris. És excepcional que en un context franquista facis un pla urbanístic de manera participativa. Hi ha barris de l’àrea metropolitana que han defensat serveis, però que això s’hagi fet amb un pla de ciutat que es lliura de manera tancada a l’administració és excepcional. Els veïns miraven el plànol i deien “aquí, hi ha d’anar això”. El paper del nostre pare, la nostra mare i altres tècnics era el de traduir-ho. Tothom volia el mercat al costat de casa i no podia ser…\n—J. V.: És únic a l’estat i segurament a Europa. Si hagués passat a Barcelona, s’estudiaria a totes les universitats. Els nostres pares van tenir el paper tècnic d’endreçar, canalitzar les reivindicacions. La mare era geògrafa i amb Jordi Borja i altres van treballar un urbanisme social i urbà.\n—Quina filosofia hi havia darrere d’aquest urbanisme?\n—X. V.: Quan el meu pare va sortir de la universitat només es llicenciaven dotze arquitectes. Era una professió amb molt de reconeixement.\n—J. V.: Era l’arquitecte de Santa Coloma!\n—X. V.: Tenia la mirada d’una arquitectura urbana i comunitària, molt avançat a la seva època. Aquesta idea que l’urbanisme ha d’ajudar no tan sols a millorar la ciutat, sinó també les persones, que puguin créixer i desenvolupar-se. Això és molt actual, però llavors era pioner. Deia que la plaça, l’escola i la biblioteca havien de ser un ecosistema vinculat, que el pati de l’escola es convertís en plaça els caps de setmana i la biblioteca donés servei a l’escola i fos també un espai de relació. Haver viscut la ciutat quan era un poble també li va donar una idea de quines eren les arrels i com havia d’evolucionar.\n—Al documentari expliqueu com la vostra mare, María José Olivé, el va influir. En què va consistir aquesta influència?\n—X. V.: Ell tenia una mirada més tècnica. La nostra mare s’havia vinculat al PSUC i a Bandera Roja, i quan es van conèixer van fer un tàndem molt bo en què ella tenia molts contactes i mirada política. El va estirar cap aquí, cap al fet de connectar la part tècnica amb els moviments polítics i socials.\n—L’havien arribat a sondar perquè fos batlle.\n—J. V: Primer, durant el franquisme. Santa Coloma era un polvorí tan ingovernable que el règim va buscar noms de consens. Ho va rebutjar, però diu molt de la persona benvista que era. Cap al 1978, el PSUC, amb qui havia estat més vinculat, li ho va tornar a proposar, però ell va preferir la via professional.\n—X. V.: Quan va morir, jo tenia nou anys i en Jordi sis. El vam conèixer poc, i més en un àmbit adult. Però sempre es parla del carisma que tenia, que era una persona molt simpàtica, amb molta paciència, que escoltava, que explicava i traduïa les coses a persones joves i analfabetes. Podria haver estat una persona amb fums, però aterrava als barris i s’explicava. Era una persona molt humana, oberta i amb una capacitat de treball brutal.\n—Se l’ha recordat prou?\n—X. V.: La gent, sí, sempre ens ha transmès un agraïment que sento molt fort i proper. Però en l’àmbit de la ciutat i del projecte no hi ha hagut aquest reconeixement. Van posar el seu nom a la plaça de Can Mariner, però era una qüestió més vinculada a la manera com va morir, pel fet que morís en l’atemptat d’Hipercor i fos una figura important, que no pas per posar llum sobre què va fer. Tothom reconeix que Xavi Valls va tenir un gran paper en el Pla Popular, però alhora va ser una cosa col·lectiva que va crear cert fraccionament dins els partits.\n—J. V.: S’ha oblidat més el Pla Popular que el meu pare. Ell no va voler ser reconegut, perquè la cosa important era el pla. Cal reivindicar el pla i també qüestions com la immersió lingüística. Ell va fer l’escola on es va fer la prova pilot de la immersió lingüística. És una cosa pionera, excepcional i bèstia, que en un lloc com Santa Coloma passés això. S’estigmatitza una mica el suburbi i sembla que allà no puguin passar certes coses.\n“S’estigmatitza el suburbi i sembla que allà no puguin passar certes coses”\n—Continua fort, el moviment veïnal a Santa Coloma?\n—X. V.: Com a tot el cinturó roig, hi ha hagut certa desmobilització. Allà hi ha una cultura de mobilització molt vinculada als sindicats, i no s’ha fet gaire per mantenir un teixit social. S’han mantingut unes estructures antiquades en associacions i moviments. Hi ha grups que mantenen reivindicacions, però no hi ha la lluita i efervescència d’aquell moment.\n—J. V.: Amb l’arribada de la democràcia es va delegar el poder a les institucions, i amb els anys no han estat allò que esperàvem i hi ha hagut especulació, corrupció… Els moviments s’han parcel·lat: habitatge, ambiental… Abans tenien una idea més de ciutat i cohesionada des de les necessitats bàsiques.\n—X. V.: També és important que hi hagi bons lideratges i referents, i passa poc. A Santa Coloma va passar amb totes aquestes figures. De la necessitat en van sorgir lideratges, i també de gent que venia de fora. És com quan algú va a Llatinoamèrica o a l’Àfrica a fer cooperació i ajudar al desenvolupament. És el que va fer gent com Gabriela Serra o els capellans rojos a Santa Coloma, venint de fora. Hi havia un conjunt de gent que feia de frontissa i ara falten més figures d’aquestes.\n—Al documentari també es parla de la mort del vostre pare. Com van anar els fets el dia de l’atemptat d’Hipercor?\n—X. V.: Feia anys que la família no anava de viatge i aquell dia va anar a buscar uns bitllets a l’agència que hi havia a Hipercor. La meva mare no sabia que hi havia anat… Li van demanar el DNI i el va haver d’anar a buscar al cotxe. Va ser just quan va esclatar la bomba… Molt bèstia, perquè no era un lloc on ell hi fos gaires hores. A més, la persona que portava l’agència de viatges era una amiga. Si l’hagués atès ella, segurament li hauria dit que no calia que baixés a buscar el DNI.\n—J. V.: Una casualitat fatídica.\n—Com ho recordeu?\n—J. V.: En recordo poc: situacions, sensacions… Sense entendre-ho. Érem a casa i van trucar alertant que no s’havia presentat a un acte que tenia. Era totalment imprevisible, perquè a més l’atemptat d’Hipercor va ser el primer massiu, va causar molta perplexitat.\n—X. V.: Hi va haver un canvi de mirada sobre ETA, una estupefacció absoluta pel fet d’haver passat a matar civils. En aquell moment de la transició es van consolidar moltes coses, i aquest canvi de mirada n’és una. I el meu pare era allà al mig… La seva manera de morir ha format part d’allò en què s’ha convertit després ell.\n—Com és créixer després d’aquest fet?\n—J. V.: No vam conèixer el nostre pare, però l’hem conegut per mitjà d’una ciutat, que és Santa Coloma, i d’una gent. Això és molt bonic. La idea que tens del teu pare és per allò que ha fet, per allò que t’expliquen els veïns, per allò que veus de l’urbanisme… En part, això ens ha permès de pair la ràbia i elaborar-la per fer una cosa positiva. Cadascú fa el que pot, hi ha molta gent a qui li destrossen la vida i es queda amb la ràbia. Nosaltres ho hem pogut transcendir gràcies a això i a la nostra mare, que no ha tingut mai un relat des de la venjança i no ens ha volgut situar com a víctimes.\n“No vam conèixer el nostre pare, però l’hem conegut per mitjà d’una ciutat, que és Santa Coloma”\n—Com es fa, això?\n—X. V.: No sabem com ho va fer… Hi va haver un dol molt fort els primers anys i ens vam vincular molt a Santa Coloma, vam anar a viure sobre els meus oncles i la meva àvia. Vam passar de viure a Barcelona, on érem els quatre, a viure a Santa Coloma, on érem molts: tenies xarxa d’amics, fills d’amics, el centre excursionista… Vam passar d’una unitat molt familiar a una de molt comunitària. Es va disgregar la part més individual i vam compartir la pena i la ràbia. També ens vam ajudar molt entre nosaltres i hi ha hagut teràpia, evidentment. Creixes coix i necessites suport. La nostra mare va acabar refent la vida i viatjant molt, involucrant-se en cooperació…\n—J. V.: No es va quedar en la ràbia i la tristesa i ho va gestionar molt des de l’amor als fills, no volia traslladar-nos-ho ni que visquéssim amb això, que ens enquistéssim.\n—Hi ha moltes víctimes que no ho poden viure des d’aquesta posició. Què en penseu?\n—J. V.: Individualment, hi ha gent que pot sentir ràbia i és molt legítim, el dol és personal. Però a les associacions de víctimes hi ha gent partidista, mediàtica, hi ha uns interessos molt grans que han monopolitzat les associacions, que a partir dels noranta van ser cooptades per partits i grups mediàtics. Que la presidenta de la Fundació Víctimes del Terrorisme sigui María del Mar Blanco, que és d’un partit… En el món associatiu hi ha un codi ètic que no hauria de ser partidista. També s’han creat associacions que intenten donar una visió diferent i no estan tan arrelades al PP i aquests partits. Busquem una justícia restaurativa. Com a víctima, no he de dir si els presos han de ser a la presó o no, no m’ho han de preguntar. El 2012 vam anar a unes trobades a la UB amb l’esquerra abertzale, Rosa Lluch, Robert Manrique [supervivent a l’atemptat d’ETA a Hipercor]… Era la primera vegada que l’esquerra abertzale reconeixia el dany causat.\n—De quina manera dóna més pau aquest reconeixement?\n—J. V.: Tot reconeixement va bé. Les víctimes busquen justícia, que es reconeguin les seves necessitats. Que si eres allà i no has estat víctima mortal o ferida, potser igualment tens un dany psicològic que no et permet de treballar. Per això has de ser reconegut, però el ministeri no busca totes les víctimes. Ho fan les associacions…\n—X. V.: Quan es va cometre l’atemptat, no hi havia organització per part de les administracions ni la societat civil. De fet, Manrique, fundador de la Unitat d’Atenció i Valoració d’Afectats per Terrorisme (UAVAT), és víctima d’Hipercor. Encara ara no hi ha un referent o oficina a l’administració per assessorar-te. Les víctimes d’Hipercor van guanyar el judici per la mala gestió de la policia i Interior, i s’hi va recórrer en contra… Hi ha hagut un tracte en què no s’ha reconegut les víctimes i els han dit que no tenien raó. A vegades són coses com el fet de no poder-te pagar un psicòleg. Nosaltres hem tingut recursos i xarxa, però hi ha gent que no pot.\n—J. V.: I també hi ha històries de molta gent que ho gestiona com nosaltres o molt millor, però no es visibilitzen.\nRobert Manrique: ‘No em sorprèn que no busquin les víctimes del 17-A, és una qüestió econòmica’\n“Les associacions de víctimes del terrorisme a partir dels noranta van ser cooptades per partits i grups mediàtics”\n—Com s’haurien de tancar les ferides?\n—J. V.: No es pot tancar en fals, el tema d’ETA. No s’ha d’amagar, com es va fer amb la guerra. Però no ho hem de tancar des de la venjança ni des dels relats de vencedors i perdedors. S’ha de posar la pau al centre, treure el debat partidista i teixir la convivència reforçant la memòria històrica i les trobades restauratives. Per fer això has de tenir una força brutal, és admirable, i suposo que fins que no t’ho proposen no saps si ho faries. Però la gent que ho ha fet no surt als mitjans, surten els presidents de les associacions partidistes. No sé a qui representen, a mi no m’han trucat mai.\nXavier Valls (Cerdanyola, 1937-Barcelona, 19 de juny de 1987)\nPublicat dins de Cine, Santa Coloma de Gramenet\t| Etiquetat com a Perifèria, Pla Popular 1978, Urbanisme, Xavier Valls\t| Deixa un comentari\nLa nova llei d’educació\nDe l’escola tradicional a ciutat educadora\nAntonio Machado, un poeta concernido\nLas falsas autorías\nL’educació val més que la incertesa\nÁfrica en la música y en el corazón\nUn blus per Amanda Gorman a la torre de Babel\nEl personal sanitari, protagonista de l’any 2020\nCan Zam, més necessari que mai\nEl paper de Catalunya a la novel·la de “El Quixot”\nIsaac Asimov, escritor y visionario\nAprenent a estudiar durant el confinament\nLa ciutat: proximitat física i distanciament social\nReflexions sobre el confinament\nApuntes sobre Luces de bohemia\nLa Generació Greta\nEn la muerte de Rafael Sánchez Ferlosio\nSi la natura és la resposta, quina era la pregunta?\nGrama, 50 anys després\nAula d’educació ambiental Isabel Muñoz\nAl voltant d’Expiació\nPoliética, una fusión con restos\nSolenoide: un libro tiene que pedirte una respuesta\nMàrius Sampere, el mestre de la poesia\nUn piano per al Puig\nCap al 50è aniversari del Puig Castellar\nDeu raons per llegir Lèxic Familiar\nSobre la neutralidad de red\nFilosofia i responsabilitat política i ciutadana\nÚltima lliçó d’Història\nNadie abandona su casa por gusto\nAvaluació objectiva i cohesió social\nCurial e Güelfa avui\nOmnia tibi felicia\nManifest per la cultura científica i tecnològica\nNujeen i Nasrine\nCinquantenari de l'Institut Puig Castellar\nDiferències socials i econòmiques\nQüestionari per adults\nQüestionari per a joves\nXimpanzés i reciclatge de mòbils


PP Paterna: "¿Esta es la Mola que volem?" - Nou Horta\nPP Paterna: "¿Esta es la Mola que volem?"\nDijous, 07 Desembre 2017 18:14\tEscrit per pp paterna\tPublicat en Paterna-VAL Vist 50 vegades\nLa Mola és una zona verda d'1.400.000 metres quadrats al costat del municipi de Paterna i molt pròxim a Godella. Actualment, 650.000 metres quadrats pertanyen al Ministeri de Defensa i la resta, a propietaris particulars.\nDes del Grup Municipal Popular no entenem com l'Equip de Govern pretén que La Mola es declare Paratge Natural Municipal, la finalitat del qual seria habilitar mecanismes de protecció, ordenació i gestió del patrimoni natural amb la finalitat de preservar-ho per a les generacions futures, i es trobe a dia d'avui en un estat de conservació lamentable, tal com es pot apreciar en les fotos que adjuntem.\nPer a María Villajos, portaveu del Grup Popular és incomprensible que Compromís per Paterna, fidel defensor de Salvar La Mola “només de boca”, mantinga aquest paratge natural tan mal condicionat, quan en 2016 defensaven la importància de “recuperar els cultius de secà en l'entorn (algarrobos, oliveras i ametlers) perquè açò ajudaria a millorar el sòl i al fet que fóra viable una reforestació.” Per a Villajos, “un any després, aqueix condicionament ha quedat en el tinter i sembla que les conviccions de Compromís s'han anat diluint en agafar el vestit de la gestió municipal, vaig portar que d'altra banda li queda bastant gran. Entén Compromís per reforestació tenir un abocador?\nSón ells els qui treballen perquè La Mola siga declarada Paratge Natural Municipal? Més aviat és una pedrera d'enderrocs davant la deixadesa absoluta d'aquells que més reclamen la seua protecció, però els fets una vegada més demostren el contrari. És est l'ús que volen donar-li a la Mola? L'Equip de Govern segueix enganyant als veïns i segueixen sense tenir un projecte alternatiu als més de 6.000 llocs de treball que haguera generat Port Mediterrani. Alguna cosa haurien de dir-los a aquestes 6.000 famílies que han deixat sense un futur d'ocupació. L'única contrapartida que ofereixen és una zona degradada i bruta amb el consentiment dels seus pseudoprotectores, Compromís i PSOE.\nModificat el Dijous, 07 Desembre 2017 18:15\nMés en esta categoria: « Paterna acull la tercera edició de la carrera contra la violència de gènere Ana Aibar\tCompromís per Paterna dóna la benvinguda al PP al grup de defensors dels espais naturals »


Setembre de 2017 – Club Mar i Vent Canet\nCrònica regata 16 de setembre 2017 – Bala Blava no es salta cap boia…\nDia que ja de bon matí, bufava garbinet. De moment, suau, però pel color del mar i com es movia el vent, pintava que pujaria 12 patrons a la sorra, 10 a l’aigua. La prudència i la mica de fresca fa que algún s’ho repensi Vent aponentat (jo diria a 245/250). Línia muntada, però just […]\nRead More Crònica regata 16 de setembre 2017 – Bala Blava no es salta cap boia…\nEl Club Mar i Vent Canet guanya el primer desafiament contra C N Sant Pol de Mar\nEl dia prometia una regata memorable i així ha sigut. 14 patinaires d’ambdòs clubs han participat a la primera regata, que es regia pel reglament especial que consisteix en puntuar per cada patinaire classificat entre els 5 primers, un punt per cada posició i la suma més elevada guanya. La sortida davant del Club Vela […]\nRead More El Club Mar i Vent Canet guanya el primer desafiament contra C N Sant Pol de Mar


Tercer taller internacional de la Iniciativa Delos · Silene\nTercer taller internacional de la Iniciativa Delos\nAnar / Aanaar / Inari (Finlàndia)2009-2010\nDes de 2009, l’Associació Silene va col·laborar amb Metsahällitus i Med-INA en la preparació deltercer taller internacional de la Iniciativa Delos, que es va dur a terme del 30 de juny al 4 de juliol de 2010 al poblet d’ Anar/Aanaar/Inari (el més septentrional de la Laponia finesa). Organitzat conjuntament per la Iniciativa Delos i el Servei de Patrimoni Natural Metsähallitus, que va acollir la reunió, amb el suport del Ministeri de Medi Ambient i el Comitè Nacional de la UICN de Finlàndia. Les reunions i tallers es varen dur a terme al Museu Sami i Centre de Natura Siida, ran del llac Aanar/Anaar/Inari.\nRepresentants dels indígenes sami varen participar-hi com a oradors i observadors. Els discursos inaugurals van anar a càrrec del President del Parlament Sami de Finlàndia, Klemetti Näkkäläjärvi, del Director del Museu Sami, Tarmo Jomppanen, i el Cap del Servei de Patrimoni Natural de Metsahällitus, Rauno Väisänen, que van donar la benvinguda a la trentena de participants procedents de 14 països europeus: Espanya, Estònia, Finlàndia, Grècia, Itàlia, Letònia, Lituània, Noruega, Països Baixos, Romania, Rússia, Sèrbia, Suïssa i el Regne Unit.\nLes sessions van abordar la diversitat d’espais naturals sagrats d’Europa, entre els quals es compten llocs sagrats d’antigues civilitzacions, els vinculats a religions minoritàries, o altres que estan connectats per camins de pelegrinatge. També es va debatre la recuperació i la creació de nous espais naturals sagrats i el cas dels territoris gestionats per comunitats monàstiques cristianes i budistes. Es va dedicar una sessió a avaluar l’aplicabilitat de les directrius d’UICN-UNESCO (2008) sobre llocs naturals sagrats, per als gestors d’espais naturals protegits. El programa comprenia una visita a l’illa sagrada d’Ukonsaari, i una excursió a peu a l’església forestal de Pielpajärvi. L’estudi de cas d’Ukonsaari ja havia estat presentat al primer seminari de la Iniciativa Delos, realitzat al monestir de Montserrat l’any 2006.\nLes actes d’aquest taller van ser publicades en forma de llibre l’any 2011, amb un pròleg de l’arquebisbe luterà de Finlàndia, Kari Mäkinen. L’associació Silene va col·laborar en la seva edició, a semblança dels tallers anteriors. El volum fou difós també en format PDF, i pot ser descarregat gratuïtament des de d’aquesta web, la de la Iniciativa Delos i la del Servei de Publicacions de IUCN.\nAlguns participants a l'illa sagrada d'Ukonsaari /Aïjih, al llac Inari.


Javier Mascherano: dos anys de reconversió i solvència - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesJavier Mascherano: dos anys de reconversió i solvència\nJavier Mascherano: dos anys de reconversió i solvència\nRoger Bogunyà - 18/07/2012 | 00:00\nL'argentí s’ha guanyat el reconeixement de companys i afició amb una trajectòria impecable que l’ha dut del pivot a l’eix defensiu Zubizarreta va anunciar dimarts que les negociacions per a la seva renovació “estan molt avançades” El ‘14’ blaugrana frega els 100 partits oficials després de dues temporades al Club Juntament amb Busquets, és l’únic jugador que no s’ha perdut cap partit per lesió des del 2010\nMascherano, en un dels partits d'aquesta temporada contra l'AC Milan / FOTO: ARXIU FCB\n“Mascherano ha acabat sent un jugador fonamental per a nosaltres. Des que Guardiola el va posar de central crec que no ha tingut cap partit dolent. És fonamental al vestidor per la seva experiència. Tant de bo pugui seguir molts anys més al Club”. Aquestes paraules, de Leo Messi, resumeixen el sentiment general del vestidor i l’afició blaugrana, a qui Javier Mascherano ha convençut amb una solvència i professionalitat exemplars.\nL’argentí, que té les negociacions per a la seva renovació “molt avançades”, segons reconeixia dimarts el director de l'Àrea Esportiva de Futbol, Andoni Zubizarreta, frega ja el centenar de partits oficials amb el primer equip. A hores d’ara, n’ha disputat 97.\n“He vingut per aprendre”\nEn la seva roda de premsa de presentació, Javier Mascherano confessava que arribava a Can Barça per aprendre. Era l’estiu del 2010 i l’argentí fitxava pel Barça reduint-se un 20% el seu salari per ajudar al trànsfer: “S’ha de respectar la gent que ho està fent bé. Sé que al migcamp hi ha tres campions del món -Busquets, Xavi i Iniesta- i serà un orgull aprendre i gaudir amb ells. Jugaré amb futbolistes als quals admiro i segurament el dia de demà podré dir que he crescut en aquest club”.\nAra ja som al demà al qual es referia Javier Mascherano i les seves paraules cobren tot el sentit. Ni ell hauria pogut imaginar que aprendria a jugar de central, obligat per les diverses lesions, malalties i sancions que van malmetre l’equip durant l’últim terç de la temporada 2010/11. Com ja havia fet abans Busquets, l’argentí va reconvertir-se de pivot defensiu a central, una posició a la qual s’ha adaptat de manera ràpida i segura.\nA més, Mascherano pot presumir de ser l’únic jugador de la plantilla, juntament amb Sergio Busquets, que no s’ha perdut cap partit per lesió o malaltia des de l’inici de la temporada 2010/11. Ara, té un últim repte pendent, la cirereta del pastís: estrenar-se com a golejador blaugrana.\nT’ho mereixes, “Masche”\nJavier Mascherano, renovat fins el 2016\nMascherano: “Em sento molt valorat”


Vall d’Hebron celebra el I Preceptorship en Intel·ligència Artificial i Salut | Vall d'Hebron Barcelona Hospital Campus\nVall d’Hebron celebra el I Preceptorship en Intel·ligència Artificial i Salut\nA la jornada es van introduir els conceptes machine learning i xarxes neuronals i es va analitzar l’impacte social de la robòtica.\nL'Hospital Universitari Vall d'Hebron ha celebrat el I Preceptorship en Intel·ligència Artificial i Salut, organitzat pel Servei de Reumatologia de l’Hospital Universitari Vall d’Hebron. Més de 100 inscrits, entre professionals de la salut i investigadors en ciències de la salut, van participar en aquesta iniciativa pionera que va comptar amb ponents i moderadors referents en el camp de la intel·ligència artificial en l’àmbit de la salut provinents de diferents sectors com ara les universitats, hospitals i empreses.\nEl Dr. Joan X. Comella, director del Vall d’Hebron Institut de Recerca (VHIR), va inaugurar la jornada explicant com la intel·ligència artificial ja a dia d’avui és present en el camp de la salut i com revolucionarà en els propers anys la medicina millorant la qualitat de vida dels pacients.\nSegons explica la Dra. Sara Marsal, cap del Servei de Reumatologia i coordinadora de la jornada, l’objectiu era “que tots els assistents, tant investigadors com professionals de la salut, adquirissin conceptes fonamentals de la intel·ligència artificial”.\nA la jornada també es van introduir els conceptes machine learning i xarxes neuronals i es va analitzar l’impacte social de la robòtica. “També es van presentar les aplicacions de la intel·ligència artificial en la salut, com millorarà la salut la intel·ligència artificial, com fer millors diagnòstics amb l’ajuda d’algoritmes i diversos aspectes del processament del llenguatge mèdic escrit”, detalla la Dra. Marsal.\nLes sessions van originar un debat molt interessant entre ponents i assistents que va posar de manifest la necessitat d’organitzar una segona edició.


MURASAKI SHIKIBU, (aut.)\nISBN: 8497100905 ISBN-13: 9788497100908\nUn subtil retrat del desig amorós sotmès a les intrigues de la sofisticada cort imperial japonesa de lEdat Mitjana.\nLintens desig amorós del príncep Gengi el manté en un risc constant. Conegut com el resplendent per la seva extraordinària bellesa, el jove ha hagut de casar-se amb la filla dun dels principals ministres de la cort, però senamora duna de les dones del seu pare, lemperador, de la qual tindrà un fill en secret. El seu anhel el condueix a noves relacions apassionades, i una delles esdevé lexcusa per a una conspiració que el condemna a lexili. Davant aquesta injustícia, Genji determina enfrontar-shi.\nLobra mestra japonesa La novel·la de Genji constitueix la primera novel·la psicològica de la literatura universal, de la qual està considerada un gran clàssic, ara traduït per primera vegada al català. Escrita a principis del segle XI, la seva autora, laristòcrata Murasaki Shikibu, retrata amb una subtilesa genial els sentiments i les passions. Alhora, el seu viu relat dels comportaments socials recrea de manera fascinant la sofisticació assolida en la màxima esplendor de la cort imperial Heian, establerta a Kyoto, on va produir-se una vigorosa eclosió de les arts.\nÉs el cim de la literatura japonesa. Yasunari Kawabata\nNo sha escrit res de millor en cap literatura. Marguerite Yourcenar\nDesprés de llegir Murasaki, mai més no tornarem a sentir lamor o lenamorament de la mateixa manera. És el geni del desig. Harold Bloom\nLa novel·la de Genji està dividida en 54 llibres o capítols, que relaten la història duna saga familiar al llarg de gairebé tres quarts de segle, i que conté més de quatre-cents personatges. Els primers 33 llibres narren les relacions amoroses i les intrigues cortesanes que viu Genji, que arriba a posseir un poder equivalent al dun emperador a lombra. A partir de llavors, hi pren un major relleu la generació posterior vinculada al protagonista, qui afronta un declivi. Després de la seva mort, els últims 13 capítols estan dedicats a un fill i un nét seus. La present edició de lobra en reuneix els 13 primers llibres, considerats emblemàtics, en què transcorre la infància, ladolescència i la joventut de Genji. Obra publicada per primera vegada en català en una versió de lescriptor Xavier Roca-Ferrer, autor de la traducció castellana de la novel·la de Murasaki Shikibu publicada a Destino en dos volums, aquesta edició parteix de traduccions directes de referència en anglès, alemany i francès. Roca-Ferrer també hi aporta una introducció, notes i apèndixs per facilitar laccés dels lectors a aquest clàssic universal.


La lluita contra els acomidaments i les retallades a la UPC | Estudiants En lluita\nEl passat 12 de març, l’actual Rector de la UPC va signar amb la Generalitat i d’esquenes a tota la comunitat universitària un acord que comporta, entre d’altres, el compromís d’amortització de personal “prescindible”, a més a més de la previsió de la minoració (de nou) de l’aportació econòmica de la Generalitat. Aquest acord es va començar a implementar el 15 de març, on un Consell de Govern en funcions va aprovar els pressupostos de 2013, que impliquen l’acomiadament d’aproximadament 30 PAS interins i l’equivalent a uns 130 PDI a temps complet (associats).\nAquesta aprovació dels pressupostos sota coacció -ja que es va amenaçar amb la possibilitat de la intevenció directa per part de la Generalitat si no s’aprovaven- i sense temps d’estudiar-los adientment va generar un allau de crítiques i va desembocar en la convocatòria d’una assemblea general de tota la UPC el 22 de març, on es va aprovar treballar cap a una vaga indefinida, exigint la derogació dels nous pressupostos i la dimissió de l’actual Rector. Durant aquesta setmana s’estan fent assemblees a tots els centres de la UPC per a debatre diferents propostes de mobilització, i que culminarà en una altra assemblea general el divendres 12.\nUn cas especial és el de l’escola d’Arquitectura, on l’ajust de la despesa econòmica pot arribar a afectar també l’estructura organitzativa dels estudis. S’especula la possibilitat d’un nou pla que, a grans trets, pretén unificar les escoles d’Arquitectura de la UPC, traslladant l’ensenyament de grau a l’escola del Vallès i el gruix d’ensenyaments de postgrau a la de Barcelona. Aquesta reorganització pot donar lloc a la reducció del nombre de places ofertes fins ara (degut a la impossibilitat de l’ETSAV d’assumir el nombre d’estudiants total) i la conseqüent reducció de personal docent i administratiu. El conjunt dels professors associats, figura indispensable a l’escola d’Arquitectura, juntament amb el recolzament dels estudiants, han decidit suspendre l’activitat docent d’aquesta setmana (del 8 al 12 d’abril), amb la fi de dedicar-la a la reflexió i debat de la situació i de les possibles accions reivindicatives.\nPer Carme Codina Peñarroja, estudiant de l’ETSAB-UPC, i Israel Saeta Pérez, estudiant de la FIB-UPC.\nPer a més informació i notícies actualitzades, consulta el bloc: acampadaupc.wordpress.com\nAquesta entrada ha estat publicada a Articles i etiquetada a Acomiadaments, Articles, ensenyament, estudiants, Girò, Lluita, Mobilitzacions, PAS, PDI, Rectorat, retallades, UPC .\n2 thoughts on “La lluita contra els acomidaments i les retallades a la UPC”\nPingback: “El rectorat de la UPC és el nostre centre d’operacions” | Estudiants En lluita


Quatre investigadors de la UB, distingits amb la Medalla Narcís Monturiol - Universitat de Barcelona\nInici > Notícies > Quatre investigadors de la UB, distingits amb la Medalla Narcís Monturiol\nQuatre investigadors de la UB, distingits amb la Medalla Narcís Monturiol\nFrancesc Xavier Hernàndez en el moment de recollir la distinció. Fotografia: Jordi Bedmar.\nMary Nash en el moment de recollir la distinció. Fotografia: Jordi Bedmar.\nÀngels Ferrer recull la distinció en nom de Jordi Torra. Fotografia: Jordi Bedmar.\nLicia Verde en el moment de recollir la distinció. Fotografia: Jordi Bedmar.\nEls investigadors de la Universitat de Barcelona Francesc Xavier Hernàndez, catedràtic de Didàctica de les Ciències Socials; Mary Nash, catedràtica emèrita d’Història; Jordi Torra, catedràtic d’Astronomia i Astrofísica, i Licia Verde, investigadora ICREA de l’Institut de Ciències del Cosmos (ICCUB), van rebre el dimarts 19 de febrer la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic i tecnològic.\nLa 23a edició d’aquest guardó va reconèixer dinou personalitats i una institució de reconegut prestigi. L’acte de lliurament, que va tenir lloc al Palau de la Generalitat, va estar presidit pel president del Govern, Quim Torra.\nAmb la seva recerca, Francesc Xavier Hernàndez ha contribuït a desenvolupar la didàctica de la història, de l’arqueologia i del patrimoni, i a impulsar la museografia didàctica. En el camp de la recerca històrica i arqueològica ha generat coneixement rellevant sobre la història militar de Catalunya. Mary Nash, doctora honoris causa per la Universitat de Granada i la Universitat Rovira i Virgili, és especialista en la història de les dones i del gènere, i és autora de nombroses publicacions acadèmiques. Jordi Torra és investigador en el camp de l’astronomia galàctica i l’astrometria des de l’espai. Ha estudiat estructures cinemàtiques com ara els braços espirals de la Via Làctia i el cinturó de Gould. Destaca la seva contribució a les missions d’astrometria des de l’espai Hipparcos i Gaia, de l’Agència Espacial Europea. Licia Verde, doctora en Ciències Físiques per la Universitat d’Edimburg, ha estat reconeguda amb el Premi Gruber de Cosmologia (2012) i el NASA Group Achievement Award per la seva contribució a la missió espacial Wilkinson Microwave Anisotropy Probe. El 2018 va ser guardonada amb el Premi Nacional de Recerca de la Generalitat de Catalunya.\nLa Medalla Narcís Monturiol, instituïda per la Generalitat de Catalunya l’any 1982, distingeix les persones i entitats que han contribuït de manera destacada al desenvolupament de la ciència i la tecnologia a Catalunya.


GRIEGC | Les fortificacions de la Línia del Cinca a Naval\nLes fortificacions de la Línia del Cinca a Naval\n01 nov. Les fortificacions de la Línia del Cinca a Naval\nPosted at 17:00h in Aragó, Fortificació, Guerra Civil, Guerra Civil, Línia del Cinca\tby\tgriegc\nContinuant amb altres entrades que hem realitzat en aquest bloc sobre diferents municipis aragonesos que estaven integrats en la Línia fortificada del Cinca, (la línia fortificada més important que es va construir a Aragó durant la Guerra Civil per part del bàndol republicà); el municipi de Naval situat a la comarca del Somontano era un d’ells.\nNaval al 1938\nLa posició de Naval corresponia a el sector de Boltaña dins de la Línia Fortificada del Cinca. L’inici d’aquesta línia fortificada va començar a final d’agost de 1936, però les obres de fortificació no anaven més al nord de Castejón del Puente. No obstant això, i a petició del coronel Villalba, que tenia el seu quarter general a Barbastro, es va decidir també seguir fortificant més cap al nord, sent el límit Boltaña; iniciant-se les obres en aquest nou sector, denominat Sector Boltaña al novembre de 1936. Hi ha constància que en general, es va treballar en les posicions de la Línia Fortificada del Cinca fins a finals de 1937; i fins i tot en algunes posicions, com és el cas d’Albalate de Cinca, també es va treballar al gener de 1938.\nEn el cas concret de Naval, cal destacar que les fortificacions es complementaven amb la posició del Grado. L’objectiu d’aquesta posició doble (Naval-El Grado), era evitar el pas per les carreteres de Boltaña a El Grado, Barbastre a Naval, passant per La Hoz de Barbastro i la que anava de la Hoz de Barbastro a El Grado, així com també el pas del riu Cinca per la carretera de Barbastro a Graus.\nPosicions defensives de Naval\nSobre les posicions defensives que es van construir a Naval, hi ha diverses fonts que poden aclarir aquest assumpte. Així doncs, i segons una memòria presentada pel propi exèrcit republicà a finals de gener de 1937, es deia que a les muntanyes de Pisa, properes a Naval, s’havia construït un emplaçament per dues peces de muntanya de 105 mm per batre la carretera de Naval cap a Barbastro; així com un altre emplaçament, també per dues peces, que s’havia construït a fi de batre la carretera que venia de Boltaña. En la Memòria de finals de gener de 1937 també es deia que “es construeixen trinxeres per 300 homes i nius per a vuit metralladores, a més a més dels abrics subterranis per al personal i el municionament. A la muntanya de Inan, que està molt pròxima a El Grado, s’emplacen dues peces de muntanya de 105 mm, que baten el sector que comprèn el pont de la carretera de Graus, la carretera de Barbastro i la de La Hoz de Barbastro. Un altre emplaçament, també per dues peces de 105 mm pot creuar els seus focs amb el primer dels emplaçaments de les muntanyes de Pisa. També es construeixen trinxeres per a 300 homes, nius per a dotze metralladores, amb els seus abrics per a personal i municions. A més, i amb l’objecte de prevenir una infiltració de l’enemic, entre Naval i El Grado, s’han construït en els esperons que hi ha a l’esquerra de la carretera, anant del Grado a Naval, unes trinxeres capaços per 300 homes i nius per quatre metralladores; i en el turó que hi ha immediatament a el Grado, en direcció a Naval, un emplaçament per dues peces d’artilleria de muntanya i trinxera per 30 homes “. L’informe finalitzava dient que tots els atrinxeraments portaven els seus camins coberts, així com els abrics necessaris per a tot el personal i materials i recanvi de municions. Igualment, per al servei de les posicions de Naval i El Grado, es construïen ja en aquestes dates pistes d’accés que tindrien una longitud de diversos quilòmetres.\nD’una altra banda, en un informe-resum de les fortificacions de la Línia del Cinca referent a l’artilleria, els emplaçaments de Naval estaven englobats en el sector de Monzón, concretament a l’Agrupació del Grado. La missió d’aquests emplaçaments artillers era detenir ofensives enemigues procedents del nord o de Boltaña i de Barbastro, passant la línia pels ponts del Grado, Estadilla i Monzón, creuant focs unes bateries amb altres per no deixar cap espai sense batre. Per tant, l’Agrupació del Grado comprenia dos emplaçaments de 105 mm i un 75 mm formant part del nucli defensiu (bateries de Pisa, Rosico i Iñan). Per la seva banda, les bateries de flanqueig eren: un emplaçament de 75 mm en Bolturina i dos emplaçaments de secció en Olvena i la Puebla de Castro. Pel que fa al municionamient d’aquest sector es duia a terme per la carretera del Grado i la pista a construir fins a les Torres del Arzobispo.\nImatge actual d’un niu de metralladores de Naval\nIgualment, gràcies a una altra documentació sabem les obres de les posicions defensives que s’estaven duent a terme a finals del mes d’abril de 1937 a Naval. Respecte a aquesta informació, existien les fortificacions que es van construir tant al Monte Pisa com a las Salinas.\nAixí, al Monte Pisa i per l’Infantería, s’havien construït a finals d’abril de 1937 les següents posicions:\nPosicions defensives al Monte Pisa a 30 d’abril de 1937\nPer la seva part, la posició de Salines es dividia en dues sub-posicions, sent el progrés d’aquestes durant el mes d’abril les següents:\nPosicions defensives a Las Salinas a 30 d’abril de 1937\nFinalment, una altra documentació ens fa referència a totes les posicions que existien en Naval a l’octubre de 1937 i el seu estat constructiu en aquestes dates.De fet, en aquestes dates i segons la documentació, les fortificacions de Naval estaven integrades en el que es va conèixer com Sub-sector Puebla de Castro i segons un informe d’obres, se citen les següents posicions i el seu estat constructiu:\nØ Trinxera: 500 metres de trinxera.\nØ Camins d’unió de trinxera: 90 metres de 0,70 metres x 1,80 metres.\nØ Refugis: 2 de tipus corrent de galeria rectangular de 9,90 metres x 2,10 x 1,80 metres amb dues boques d’accés de 1,30 metres d’ample per 6 metres de longitud. Un refugi en la contra-pendent d’una sola boca, en construcció. Un refugi per metralladora i municions de la mateixa. Ø Casamates. Una casamata doble blindada amb parets de maó de 0,60 metres i cobertes amb sostre de formigó d’un gruix de 0,80 metres armat amb carrils de 0,30 metres. Una casamata doble acabada.\nØ Pistes: 1.800 metres de pista d’1 metre d’ample d’unió amb la carretera del Grau a Boltaña.\nØ Observatori: Un acabat i un altre en construcció.\nPer finalitzar, cal dir que totes aquestes posicions defensives no van complir l’objectiu amb el qual van ser dissenyades a causa de el ràpid avanç de l’exèrcit del bàndol rebel a finals de març de 1938. Si que cal esmentar que en Chalamera o a Estada es va dur a terme una lleugera resistència per part de les tropes republicanes, encara que poc van poder fer davant la superioritat del seu rival. En línies generals per tant, totes aquestes construccions defensives van suposar un elevat cost econòmic i humà que va realitzar el bàndol republicà sense que servís per al seu objectiu de resistència.\nEstat actual de diferents posicions defensivs de Naval\nAragó, Fortificació, Guerra Civil, Línia del Cinca, Naval


Emma Bovary - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEmma Bovary és un personatge del llibre Madame Bovary que experimenta una evolució al llarg de la novel·la; passa per diferents etapes, des que viu amb el seu pare fins que es casa amb en Charles i, finalment, mor. La novel·la ens explica molt detalladament els sentiments que experimenta durant els períodes de la seva vida.\nLa història comença sent Emma una jove, filla de Rouault (malalt de Charles Bovary), i òrfena de mare. Viu en Les Bertaux amb el seu pare, granger, en una casa en el camp. Emma era una jove amb una cabellera llarga i negra molt llisa. Normalment el duia recollit, de tal manera que els seus cabells semblaven dos bàndols negres que se separaven per una ratlla fina que s'enfonsava lleugerament seguint la corba del crani, deixant veure tot just el lòbul de l'orella, aquests anaven a recollir-se darrere en monyo abundant, amb un moviment ondat cap a les temples. Tenia uns ulls que eren el més bonic d'ella. De color castany, però semblaven negres a causa de les pestanyes, i la seva mirada franca atreia amb una audàcia cándida. Els seus pòmuls eren rosats, els seus llavis eren carnosos i tenia el costum de mossegar-se'ls en els seus moments de silenci. La seva veu era aguda i clara. Era una jove amb les ungles blanques, brillants, fines en la punta, en forma d'ametlla. Les seves mans no eren boniques, eren seques en les falanges, massa llargues i sense suaus inflexions de línies en els contorns.\nPateix marejos que es manifesten al llarg de tota la novel·la. Emma passa de soltera i jove a casada, a primera vista feliç però poc després s'adona que això no és el que havia somiat. El sentiment que tenia al principi de la novel·la per Charles, va empitjorant. De vegades el culpa de ser el causant de la seva infelicitat i de la seva frustració. En dues ocasions manté relacions sentimentals fora del seu matrimoni.\nVa ser educada en un convent amb les Ursulines. La seva educació era acurada; sabia dansa, geografia, dibuix, brodar i tocar el piano. El que també condicionarà la seva personalitat, a la llarga, serà la lectura de novel·les romàntiques, d'heroïnes, etc. Fruit d'una educació romàntica, plena de somnis no complerts i fantasies, en un ambient en el qual els protagonistes no es veuen com realment són, sinó com voldrien ser, Emma Bovary s'enfronta amb la frustració de les seves esperances i il·lusions.\nPassava d'estar contenta a deprimida en un interval de temps molt curt, tenia palpitacions, uns dies parlava amb gran fluïdesa, i seguidament li succeïen unes depressions en les que es quedava sense parlar, sense moure's. El que la curava realment era canviar d'aires, ja que sortia de la seva rutina.\nEl fet que en Charles no s'adonés dels seus adulteris ni dels seus suplicis i que pensés que ella era feliç, feia que l'Emma es frustrés encara més. Per aquestes raons, entre d'altres, descarregava sobre seu tot l'odi pertanyent als seus avorriments.\nEmma sent una gran fascinació per la gent noble que viatge i ha tingut experiències directes en comptes de les experiències que té ella a través de les lectures.\nElla s'avorreix d'estar tant temps amb el mateix home i de no fer res. Charles és bastant simple, i no tenen molta connexió. A més a més a Yonville no hi ha gaire entreteniment. Tot això provoca que Emma vulgui escapar de la seva rutina i per aquesta raó comença a tenir amants.\nUna de les principals mentides que diu al seu marit, és sobre les classes de piano amb la senyora Lempereur. Emma fa creure a en Charles que cada dijous va a Rouen a fer classes de piano i el que realment fa és trobar-se amb en Léon.\nEmma també oculta al seu marit els objectes que compra a Lheureux i això li atrau diversos problemes.\nAl principi de l'obra, Emma es considera una persona somiadora i amb ideals, però a mesura que transcorre la seva vida, no tarda a adonar-se que res és perfecte, que a la vida hi ha moments de sofriment i que tot té un preu. Ella creu que podrà portar una vida de princesa i amb un home ric, però després descobreix que ni el seu marit és el que ella esperava, ni la seva vida en general. No accepta la seva vida quotidiana, i s'avorreix fins a la desesperació. El resultat és anar-se'n amb amants per calmar la seva vida.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Emma_Bovary&oldid=20281703»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 7 set 2018 a les 14:13.


LA 31a MITJA MARATÓ DE MOLLERUSSA CORONA COM A CAMPIONS DAVID MARTÍNEZ I LAIA ANDREU - TOTLLEIDA\nLA 31a MITJA MARATÓ DE MOLLERUSSA CORONA COM A CAMPIONS DAVID MARTÍNEZ I LAIA ANDREU\nLa cita, que era puntuable per al circuit Mitges de Ponent i per a la Lliga Ponent, ha superat el miler de participants entre totes les seves propostes.\nPer totlleida\t Última actualització Oct 21,2018\nLa Mitja Marató de Mollerussa, tercera cita del circuit Mitges de Ponent, ha coronat avui com a guanyadors David Martínez i Laia Andreu. En la que era la 31a edició de la prova, la jornada atlètica ha aplegat més d’un miler de participants entre totes les seves propostes: la mitja marató, la cursa de 5 kilòmetres (800 corredors entre totes dos proves) i les curses infantils (250).\nOrganitzada per l’AA Xafatolls i l’Ajuntament de Mollerussa, la cita arribava després de les disputades a Balaguer i Tàrrega abans de l’estiu dins les Mitges de Ponent, un circuit que ara ja només tindrà una prova pendent, la de Lleida, programada pel 18 de novembre.\nAvui, a la distància llarga, en homes el més ràpid ha estat David Martínez (Avinent Manresa) amb un crono d’1.07.36, pel davant de José Manuel Vieito (Atletismo SAR Vermú Petroni), segon amb 1.08.22, i de Ricard Pastó (Xafatolls), tercer amb 1.08.47. El rècord de la prova, situat en 1.05.14 i que atorgava un premi de 500 euros a qui el superés, ha quedat ben lluny.\nPel que fa a les dones, la guanyadora ha estat Laia Andreu (CA Granollers) amb un registre d’1.18.08, seguida de Recuerdo Arroyo (Triarii), segona amb 1.27.31, i d’Anna Artal (CE Sanlòria), tercera amb 1.27.51.\nQuant als 5 kilòmetres, puntuables per a la Lliga Ponent, el vencedor masculí ha estat Víctor Puyuelo (CA Oroel Jaca) amb 15.18, seguit de Ramon Linares (CA Granollers), segon amb 15.35, i de Khalid Kharbouch (Avinent Manresa), tercer amb 16.02.\nEn dones el triomf ha estat per a Jone Zabaleta (At. San Sebastián) amb 17.53, seguida a més de 3 minuts per Maria Bertran (Esports Truga), segona amb 20.56, i per Roser Xipell (Corre i Vola), tercera amb 21.05.\nEl recorregut de la mitja tenia un tram urbà sortint de Mollerussa, passava en algun tram pels termes de Golmés i Miralcamp i acabava a Mollerussa, mentre que el de la cursa curta era íntegrament urbà. La sortida de les dos proves s’ha ubicat al Camp de Futbol Municipal i l’arribada era al Parc Municipal. A la mitja marató hi ha quatre hagut avituallaments líquids cada 4-5 kilòmetres, a més d’avituallament sòlid i líquid a l’arribada. Tots els participants que han acabat la cursa han rebut una samarreta tècnica commemorativa de màniga curta d’alta qualitat. Hi ha hagut servei de dutxes i vestidors al Pavelló Poliesportiu Municipal, al costat de l’arribada, i també servei de guarda-roba, massatges i crioteràpia, així com ambientació musical amb batucada i Dj’s. També s’ha comptat amb llebres perfectament identificades per marcar el ritme a 1:24, 1:30, 1:35, 1:40 i 1:50.\nLa cita va tenir com a prèvia les curses infantils que es van disputar dissabte a la tarda, amb categories que anaven des de P-3 fins a cadets. Prèviament es va fer la presentació dels 150 atletes que formen part de l’Escola Atlètica Xafatolls, amb edats compreses entre els 4 i els 18 anys, i dels 40 corredors que competeixen a nivell federat.\nMitja Marató: https://www.iter5.cat/resultat.php?idCursa=51&edicio=2018.\n5 km: https://www.iter5.cat/resultat.php?idCursa=52&edicio=2018.\nTrobareu un àlbum de fotos de la cursa al Facebook de les Mitges de Ponent: https://www.facebook.com/pg/mitgesdeponent/photos/?tab=album&album_id=2182535925317358.\nProperes cites de les Mitges de Ponent i de la Lliga Ponent\nLa propera cita del circuit Mitges de Ponent serà la Mitja Marató de Lleida, que se celebrarà el 18 de novembre i que servirà per tancar el calendari. Pel que fa a la Lliga Ponent, la següent prova no es farà, ja que serà diumenge vinent, 28 d’octubre, amb la Cursa de la Barca de Vilanova de la Barca. Podeu trobar més informació i fer la vostra inscripció a: www.iter5.cat.\ntotlleida 3899 posts 0 comments\nFotografia de la celebració del 75è aniversari de l’Agrupació Sardanista de Juneda, amb el descobriment de la placa per part de l’alcalde, Antoni Villas, el president de l’Agrupació Miquel Sòria i la Consol Badia, vídua d’Antoni Vallés, que va ser president de l’Associació durant varis anys.\nGIMNÀSTICA RÍTMICA. En la segona fase del Campionat de Catalunya celebrat a Reus, les Gimnastes Sènior del Sicoris Club s’han classificat en segon lloc, i les Junior i Infantils en en tercera posició


Els convidats d’aquest casament van volar milers de quilòmetres des de diferents parts del món per poder acompanyar a la Victoria i a en Tray en el dia més feliç de les seves vides. És per això que els nuvis, una parella de novaiorquesos, no podien amagar el seu agraïment als seus familiars i amics per haver fet tal esforç i així ajudar-los a fer el seu somni realitat. I és que reunir a tots els éssers estimats a un mateix lloc, i que aquest es trobi tan allunyat de les respectives cases, no és feina fàcil. Segurament per aquest motiu a la núvia li costava contenir les llàgrimes quan donava les gràcies als convidats, quan s’adonava que allò que li havia semblat gairebé impossible finalment ho estigués visquent en primera persona. Però no només els nuvis estaven encantats de viure l’experiència de casar-se en un espai espectacular envoltats dels seus, sinó que els convidats també se sentien afortunats de viure i formar part d’un esdeveniment digne de pel·lícula, tal i com explica el padrí de bodes. I és que siguem sincers, no tothom té la sort de poder celebrar un casament a un indret privilegiat de la Costa Brava, amb unes vistes panoràmiques impressionants del mar i la platja de Llafranc.


Despreniments – TOT MONTSERRAT\nLa muntanya de Montserrat és dinàmica. La seva forma és el resultat d’una continua erosió iniciada milions d’anys enrere, que avui encara continua i que continuarà molts milions d’anys més. L’especial composició del conglomerat, sòlid i resistent, però a voltes feble, junt amb la presència d’importants sediments d’argiles i lutites que s’intercalen en el conglomerat, aporta una important desestabilització al massís. Les diàclasi, que tantes belles formes han aportat al paisatge montserratí, també han contribuït a desestabilitzar l’estructura columnar d’algunes agulles. Aquestes, no sempre són perfectament verticals, presenten importants part balmades que, per qualsevol alteració erosiva es desprenen.\nUna mirada atenta a la muntanya, hom descobreix enormes blocs caiguts que ara ja formen part del mateix paisatge montserratí. El més notori és l’anomenat Roc gros que es troba al costat mateix de la carretera que puja des de Monistrol de Montserrat al monestir de Santa Maria. Un despreniment important que s’ha pogut idenificar en el temps és el que originà el sostre del Despreniment del Tossal de Mullapans.\nEls despreniments o esllavissades de grans magnituds són episodis esporàdics, però quan passen provoquen un gran impacte mediàtic per les seves conseqüències. Especialment perquè, per la particular situació del monestir i el santuari de Santa Maria, originen afectacions a la mobilitat per carretera o tren. En l’article Les pedres que cauen a Montserrat Josep Mª Panareda Clopés i Josep Nuet Badia expliquen les causes dels despreniments a la muntanya de Montserrat. Al marge d’aquests episodis la muntanya pateix constants moviments de pedres com a conseqüència de la seva particular dinàmica. Es normal, per exemple, que en dies de pluja copiosa es produeixin arrossegaments de còdols dels torrents i canals Montserrat que queden aturats per les carreteres. En el document gràfic Arrossegament es poden veure alguns d’aquests episodis.\nMontserrat és una muntanya de pedres vives.


El mes de setembre es torna a reactivar el servei d’acollida – Fundació Integramenet\nEl mes de setembre es torna a reactivar el servei d’acollida\nDurant el mes de setembre hem atès 32 persones en primera acollida (25 dones i 7 homes) de les quals 23 han estat ateses en sessions grupals i 9 en sessions individuals. De les persones ateses en primera acollida, 23 tenien el passaport com a única documentació mentre que 9 comptaven amb el NIE o el DNI, és a dir, amb permís de treball.\nCom és habitual, la demanda que més hem recollit en l’acollida a estat la recerca de feina. 30 de les persones ateses en primera acollida han estat derivades al servei d’ocupació de l’entitat, i 2 estan pendents de valoració.\nEl mes de setembre hi ha hagut 30 noves incorporacions al servei d’ocupació derivades de l’acollida. Tant les noves incorporacions com les persones ja inscrites, han rebut orientació i formació amb l’objectiu de millorar la seva ocupabilitat en el marc del programa Incorpora de la Fundació “la Caixa” i del programa formatiu en serveis d’atenció domiciliària (SAD) d’Integramenet.\nLes orientadores laborals han fet 80 atencions individuals (12 primeres entrevistes del pla de treball, 35 entrevistes de seguiment i 33 entrevistes a famílies amb necessitats de SAD. El darrer mes 4 persones en situació de risc social ha aconseguit trobar feina amb el suport i la orientació de la Fundació Integramenet.\nDurant el mes de setembre, un total de 33 persones han estat ateses en aquest espai de dinamització TIC i de lluita contra la bretxa digital. La majoria d’atencions han estat relacionades amb la millora competencial i la recerca de feina. Mitjançant l’espai Connecta’t també s’han produït dues inserció laboral.\n13 persones han rebut suport per a crear el seu currículum, la carta de presentació o un anunci com a demandants de feina; 19 persones han rebut suport per realitzar un tràmit o per posar-se en contacte amb alguna administració: certificat digital, cita prèvia o el número d’afiliació a la seguretat social (NASS) entre d’altres; 9 persones han completat les sessions de recerca de feina per internet.\nConsulta tots es indicadors de l’espai Connectat del mes de setembre.\nEl sindicat Solidaritat Obrera posa en marxa una assessoria laboral gratuïta... Segons un estudi de la Diputació de Barcelona, les cuidadores redueixen els...


Històries del transport per carretera de Catalunya: Fira Internacional de mostres de Barcelona celebrada el juny del 1951 (I).\nFira Internacional de mostres de Barcelona celebrada el juny del 1951 (I).\nEls orígens de La Fira de Barcelona es remunten a l'Exposició Universal de 1888, quan va celebrar-se la primera fira de mostres a Barcelona. Per aquest motiu, va construir-se el recinte firal del Parc de la Ciutadella.\nAnys més tard, el 1929, es va celebrar una segona Exposició Internacional. Aquesta fira va celebrar-se en un altre recinte firal, el de Montjuïc. Va ser un gran èxit. La construcció dels pavellons firals a Montjuïc també va comportar la reordenació urbanística d'aquell sector, amb la construcció de la plaça Espanya.\nAvui dia la Fira de Barcelona és una de les institucions firals més importants d'Europa. Acull la celebració de diversos salons i congressos on s'apleguen importants empreses de diferents sectors econòmics per a presentar llurs productes i promoure negocis.\nLes fires celebrades a Barcelona, de llarga tradició històrica en consonància amb el caràcter mercantil, industrial i emprenedor que sempre ha tingut aquesta ciutat, permet saber les empreses d'automoció que operaven al mercat català dècades enrere.\nFins l'any 1965, les fires internacionals de mostres que es celebraven a Barcelona tenien un caràcter unitari. En aquestes exposicions hi participaven aplegats tots els sectors industrials del país: les empreses que fabricaven maquinària, inclosa la tèxtil, i ferramentes, els fabricants de vehicles, i la indústria química, elèctrica i de maquinària agrícola.\nEl creixement econòmic experimentat durant la dècada dels anys 1960, amb un augment dels expositors, va ser la causa de la celebració de salons i congressos específics per sectors econòmics i matèries. El primer saló de l'automoció va celebrar-se l'any 1966. Avui dia, la saló de l'automòbil que es celebra a la fira de Barcelona és un dels més importants del món.\nLa revista que es va editar en ocasió de la celebració de la XIX Fira internacional de Mostres de Barcelona palesa les principals empreses industrials que hi havia aleshores, incloent-hi les empreses d'automoció. Portada d'aquesta revista de la Fira Internacional celebrada a Barcelona el juny del 1951:\nCartell publicitari de la següent Fira Internacional de Mostres que s'havia de celebrar el juny del 1952:\nEls estands exteriors de parts dels expositors que participaven en aquesta Fira Internacional de mostres de l'any 1951:\nEls avantatges que oferia la ciutat de Barcelona per a la celebració de Fires internacionals de mostres: la seva indústria i població; el port, per a la importació i exportació de mercaderies; la proximitat amb la resta de països europeus; i la important activitat comercial que s'hi desenvolupava:\nAvui dia, caldria afegir-hi un aeroport sense les connexions internacionals que una ciutat com Barcelona necessita, i un Tren d'Alta Velocitat que no arriba mai. Malgrat que ja l'any 1951 es reconeixia Barcelona com la gran fàbrica d'Espanya, no hi ha hagut cap interès en conservar el teixit industrial del país. Tot el contrari. La política econòmica i l'execució d'infraestructures han malmès greument la indústria catalana, una important font de riquesa.\nImatge que oferia l'avinguda de la Reina Maria Cristina l'any 1951:\nRelació de prohoms que integraven el consell directiu de la Fira de Barcelona i del comitè executiu. La gent més granada de la ciutat:\nPublicitat d'empreses que participaven en aquesta Fira Internacional de mostres de Barcelona:\nEtiquetes de comentaris: champaña Gomà, Corominas, Dalmau, Fira Internacional de mostres de Barcelona 1951, Frigo, Matoses, Myrurgia, Nestlé, Olivella, Pellicer, Royal Industrias Riera-Marsà, Sierras Alavesas, Simarro


Apartment Langenberg Iseltwald Suïssa - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n-, Iseltwald, Iseltwald, Suïssa, 3807 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Langenberg\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Iseltwald, Apartment Augstmatthorn / Langenberg Iseltwald és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Apartment Augstmatthorn / Langenberg Iseltwald asseguren una estada plaentera als seus clients. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha habitació familiar.\nL'ambient de Apartment Augstmatthorn / Langenberg Iseltwald es reflexa en cada habitació. balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, forn microones, renta vaixelles, assecador de cabell són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Apartment Augstmatthorn / Langenberg Iseltwald no troba competidors en cap categoria.\nCal que informeu el Apartment Langenberg de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Interhome t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. En arribar, cal abonar un dipòsit de 300 CHF per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.\nTots els tipus de viatgers (9) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (4) Famílies amb infants grans (3) Grups (2)


Convocatòria de subvencions per al Programa SOIB 30 Formació i Ocupació\n1.- Aprovar, en règim de concurrència competitiva, la convocatòria de subvencions per a l' any 2018 per presentar projectes mixts d'ocupació i formació, per a persones desocupades de 30 anys o més, finançada amb fons de Conferència Sectorial.\n2. Els programes mixts d'ocupació i formació son programes de formació dual, en la modalitat de formació en alternança, en els quals es combina formació teòrica i experiència pràctica al llarg del programa i en el marc del contracte de formació i aprenentatge.\n1. Poden presentar projectes mixts d'ocupació i formació en el marc d'aquesta Resolució les entitats que s'esmenten a continuació i que han de ser competents per executar-ne les obres o els serveis:\nc) Consorcis i fundacions públiques\nd) Associacions, fundacions i d'altres entitats sense ànim de lucre, considerades com entitats del Tercer sector d'acció social establert a la Llei 3/2018, de 29 de maig.\nEl termini màxim per resoldre i notificar les resolucions és de quatre mesos des de el dia de la publicació de la convocatòria al Butlletí Oficial de les Illes Balears, per quan, pel tipus de projectes, es necessari disposar d'un ample marge de temps per poder revisar les sol·licituds. Aquestes resolucions s'han de notificar individualment. En haver transcorregut aquest termini sense que s'hagi dictat una resolució expressa, la petició s'ha d'entendre desestimada\nAnnex IV Programació didàctica amb UF\nAnnex IV Programació didàctica sense UF\nModel de prova avaluació final\nAcord personalitzat d'ocupació\nModel calendari 9 mesos\nModel calendari 12 mesos\nQüestionari per a l'avaluació de la qualitat\nAnnex VI Informe d'avaluació individualitzat - 2UF\nAnnex VI Informe d'avaluació individualitzat 3UF\nAnnex VI Informe d'avaluació individualitzat 4UF\nAnnex VII Acta d'avaluació\nFull de control d'assistència diària alumnat\nSol·licitud de realització d'actuacions\nSol·licitud de modificació de projecte\nSol·licitud cobrir vacant\nActa d'avaluació final Alumne/a EF\nEines Liquidació Econòmica\nAnnex 9.B. Justificació - Memòria econòmica S30 FO XX-2018\n1. S'ha de presentar una sol·licitud per projecte i s'ha de formalitzar amb el model que s'adjunta com a annex 2 d'aquesta Resolució i que es troben a disposició de les persones interessades a l'adreça d'Internet .\n2. Les sol·licituds i els annexos s'han de fer mitjançant els models que facilita el SOIB, a disposició de les persones interessades a la seu del SOIB, ubicada a l'edifici de la rotonda ASIMA, en el camí Vell de Bunyola, núm. 43 (Polígon de Son Castelló) a Palma i a qualsevol de les delegacions a les illes de Mallorca, Menorca, Eivissa i Formentera o en el web .\n7. Quan l'entitat inclogui en la sol·licitud el número de fax o l'adreça electrònica, s'ha d'entendre que l'aporta perquè s'hi facin les notificacions dels actes de tràmit a l'efecte que regula l'article 59 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre. Es poden dur a terme les notificacions que es derivin d'aquest procediment per via telemàtica sempre que la persona interessada aporti amb la sol·licitud l'adreça de correu electrònic i consenti expressament a usar aquest mitjà. A aquest efecte hi ha la bústia formaciodual@soib.


Ciutadella demanda que el Govern impulsi un pla de qualitat per Santa Rita i que el Consell n’asseguri l’aplicació - Psoe Menorca\nCiutadella demanda que el Govern impulsi un pla de qualitat per Santa Rita i que el Consell n’asseguri l’aplicació\nEl Grup Socialista a l’Ajuntament de Ciutadella presentarà al proper plenari municipal una moció que pretén garantir la qualitat dels serveis d'atenció a les persones usuàries del Centre Sociosanitari de Santa Rita\nEn l’argumentari s’hi exposa com “una vegada més,” són notícia les deficiències detectades en la necessària qualitat del servei d'atenció a les persones, prestat al Centre Sociosanitari de Santa Rita, “fins tal punt què l'Associació d'usuaris residents i el Comitè d'empresa han adreçat una carta a tots els Batles de l'Illa expressant el seu malestar i el seu descontent davant la minva de qualitat en l'atenció als usuaris-residents degut a la manca de personal.”\nTambé s’hi especifica el fet que els principis rectors dels Serveis Socials queden clarament definits a la Llei 4/2009, de 11 de juny, de Serveis Socials de les Illes Balears, al seu Art. 4, on diu: “Els poders públics assumeixen la responsabilitat de donar resposta als problemes socials, per la qual cosa assignen els necessaris recursos financers, humans i tècnics; regulen i supervisen els recursos privats i públics i asseguren la prestació de serveis amb qualitat tant a l’àmbit públic om al privat”.\nA partir d’aquesta disposició legal els socialistes ciutadellencs entenen que l’administració “disposa segons el que estableix la llei, un mecanisme prou important.” Es tracta de la implantació de sistemes de gestió de qualitat dels serveis, i el Pla de Qualitat “com a instrument bàsic per assegurar el desenvolupament i l’aplicació dels criteris de qualitat.” Un Pla de Qualitat que ha de fomentar “la millora continuada de les activitats i les prestacions socials, des de la formació continuada i l’estabilitat laboral del personal professional, així com promoure la màxima participació de tots els sectors implicats en la detecció d’insuficiències i la proposta de solucions.”\nAixí mateix recorden que correspon al Govern de Balears, d’acord amb l’art. 94 de la mateixa llei de Serveis Socials establir, amb la participació dels Consells Insulars, “els criteris i els estàndards mínims i òptims de qualitat de les activitats i les prestacions de serveis socials, així com els mecanismes d’avaluació i garantia del compliment dels criteris de qualitat,” per tal de donar resposta als usuaris residents i familiars del Centre Sociosanitari de Sant Rita.\nAmb aquests arguments la moció del Grup Socialista a l’Ajuntament de Ciutadella proposa dos punts d’acord. En el primer s’insta al “Govern de les Illes Balears que amb la participació del Consell Insular de Menorca impulsi l’aprovació d’un Pla de Qualitat pel Centre Sociosanitari de Santa Rita de Ciutadella.” En el segon es demanda al Consell que, “mitjançant el Consorci Sociosanitari de Menorca, asseguri als mecanismes necessaris pel desenvolupament i l'aplicació del Pla” de Qualitat del Centre.


El Convent de les Arts d'Alcover presenta vuit propostes fins a finals de maig\nEnric Cambray i Ricard Farré duran a escena una versió del clàssic de Molière 'Les dones sàvies'.\nTeatre, música, dansa i espectacles infantils formen part de la programació des del 19 de febrer\nActualitzada 19/01/2017 a les 16:57\nVuit propostes de diferents disciplines i dirigides a tots els públics conformen la programació del Convent de les Arts d'Alcover del 19 de febrer al 26 de maig. La música serà el principal actiu de les propostes d’aquesta temporada. Obrirà la temporada el Cor Jove de l’Orfeó Català, que proposa un viatge a diversos indrets del món amb Postals & Souvenirs el 19 de febrer a les 19 hores. Gairebé un mes després, el 12 de març a les 19 hores, el Quartet Brossa i Judit Neddermann interpretaran Amors d’Estiu, un particular treball que combina Viatge d’hivern de Schubert amb versions de cançons pop-rock actuals. En motiu de la Setmana Santa, el 9 d’abril a les 19:30 hores, el vila-secà Cor de Cambra Femení Scherzo portarà a terme Mosaic de Músiques, un concert de caire espiritual amb obres de Guinovart i Toldrà, entre d’altres. Finalment, el 21 de maig a les 19 hores, el conjunt de flautes de bec Windu Quartet presentarà el seu concert Under Construction, una sorprenent proposta en diversos àmbits de la posada en escena.\nPel que fa a la programació de teatre, es comptarà amb dues propostes ben diferenciades. El teatre, la dansa i el playback es fusionen en la brillant interpretació de Roberto G. Alonso a A mi no mes escribió Tennessee Williams, èxit de crítica de FiraTàrrega 2016. La cita serà el 26 de maig a les 19 hores. La segona de les propostes es tracta de la comèdia d’Enric Cambray i Ricard Farré Les dones sàvies, en una versió magistral del clàssic de Molière adaptada per tan sols dos actors que es podrà veure el 7 de maig a les 19 hores.\nSón dues les propostes per a petits i grans de la programació, la primera de les quals arriba amb l’espectacle de titelles El ràpid de la Companyia B del vilabellenc Pep Boada el proper 26 de febrer a les 18 hores. La segona arribarà el dia abans de Sant Jordi, el 22 d’abril a les 18 hores, amb Tut-turutut la princesa!, espectacle de la pallassa La Bleda. Els espectacles que conformen la programació hivern-primavera 2017 estan inclosos en diversos abonaments: Música, Teatre, Petits i Grans i General, el qual aglutina les vuit propostes.\nAquest 2017 compta amb importants novetats: per una banda, es posa en marxa l’escola de l’espectador amb diferents activitats al voltant dels espectacles i destinades a diversos col·lectius: masterclass, xerrades, col·loquis, etc., amb directors i artistes, que es realitzaran tant a escoles i instituts com al mateix Convent. Per altra banda, les persones fins a 25 anys disposaran d’entrades per les propostes de teatre i música al preu de 5 euros amb la compra a taquilla. Aquesta inciativa que pretén facilitar l’accés als espectacles culturals als joves del territori s’ha batejat amb el nom de CA jove!\nA més de les vuit propostes que conformen aquesta nova programació, l’escenari del convent de les Arts acollirà tres propostes eventuals. El 28 de gener la companyia de teatre local La Resclosa portarà a escena, per darrera vegada, la comèdia El florido pensil. L’11 de març tindrà lloc el concert-intercanvi entre el Cor de cambra Mos Cantars i Les Veus d’Alcover. El 29 d’abril Premium Actors ens presenta Cabaret, el musical de Broadway.


JUSTIFICACIÓ DEL PROJECTE - eskcmat.cat\nEn els nostres escoles potenciem l’apartat lúdic i formatiu dels escacs. Es treballa amb una base tècnica, però el nostre objectiu no és fer campions d’escacs, és que els alumnes gaudeixin de l’activitat, es formin en valors i adquireixin destreses de pensament que puguin fer servir en la seva vida diària i acadèmica. El plantejament és eminentment pràctic i la major part del temps els nens estan jugant, ja sigui fent partides o bé activitats i jocs relacionats amb els escacs.\nEls escacs ofereix l’oportunitat d’ensenyar als estudiants a pensar la seva manera de resoldre problemes complexos. Els nens gaudeixen d’escacs com a joc. No obstant això, els escacs ofereixen els mitjans per ensenyar les habilitats mentals que s’utilitzen al llarg de la vida:\nEl veritable enfocament és que els estudiants siguin bons pensadors en lloc de grans jugadors d’escacs. Tal com opina el doctor Milan Vukcevich, un gran mestre d’escacs, “els escacs obliga a desenvolupar una metodologia pròpia per a resoldre problemes que es poden aplicar al llarg de la vida. Els escacs fa millors pensadors i han de jugar, no amb la idea de convertir-se en un jugador professional, sinó que els jugadors d’escacs es converteixen en doctors en ciències, enginyeria i economia “.\nDesenvolupar les capacitats dels nens moltes vegades no sembla ser una tasca senzilla. definitivament, el joc és sempre un vehicle per aconseguir aquest desenvolupament i els escacs és un joc, que de resultar atractiu i portant-lo convenientment, pot desenvolupar múltiples capacitats en els nens. I aquestes capacitats poden treballar-se des d’edats primerenques, fins i tot des dels tres anys.\nSi ens posem a pensar en un tauler d’escacs gegant, on fem jugar a un nen petit i vam aconseguir que primer aconsegueixi identificar els colors d’aquest tauler; després ubicar sobre d’un dels quadrats de colors, havent-los discriminat prèviament; després, desplaçar-se sobre ells canviant de color o buscant adreces; o per un mateix color en diagonal; o saltar per sobre d’un quadrat anant de quadrat blanc a quadrat negre i moltes variants més, llavors podríem pensar que no necessites molta edat per als escacs i per al desenvolupament de les capacitats que els escacs comporta.\nJugar escacs té el seu encant com qualsevol joc, però evidentment perquè se li trobi el gust ha de ser ensenyat de manera encantadora, del simple al complex i envoltat de tots els artificis pedagògics que li donin aquest encant; cançons, vídeos, satisfaccions, varietat en les rutines.\nAquest seria el punt de partida per a treure-li el major profit a un joc que podria ajudar molt, però que ho farà en la mesura que el nen es trobi involucrat amb ell.\nEls colors i les formes de les peces, tenen ja el seu atractiu, però són la seva complexitat i sobretot l’acceptació de regles, les principals raons per no simpatitzar amb els escacs.\nTot nen preferiria sempre un joc en on ell tingués tots els torns o pogués moure les peces que li plagui en el moment que li plagui. L’acceptació que és una activitat necessàriament compartida és un gran pas i una de les fortaleses de els escacs com a activitat de desenvolupament social i d’autodomini. Després, el arribar a acceptar que no és l’únic que té un pla o una intenció i que hi ha un altre que pot tenir un millor pla que ell, pot ser fins i tot una fita dins d’aquesta intenció de guiar el nen per desterrar l’egocentrisme, que per naturalesa té en els seus primers anys.\nL’acceptació de manera ràpida de les derrotes i el correcte maneig dels triomfs són altres dels temes que aporta els escacs. I si el nen ho pràctica amb freqüència i aconsegueix tenir motivació per aconseguir millors resultats, s’anirà desenvolupant en ell, la seva capacitat inhibitòria, ja que de manera senzilla el nen sentirà que moltes vegades s’ha d’abstenir de moure de manera impulsiva perquè hi ha la possibilitat de cometre un error o fallar i s’anteposarà la reflexió a l’impuls.\nPotser, aquestes, siguin les riqueses que té els escacs i és més ric tot i que se sap guiar el nen o induir no necessàriament a jugar sinó a reflexionar. Els escacs pot esdevenir una eina meravellosa quan en el seu ensenyament es prioritza el ensenyar a pensar, que pot traduir-se de manera senzilla en donar estratègies a l’infant perquè en situacions problemàtiques recordeu que la seva millor arma és la reflexió: quin és el meu pla? , què intenta el meu company ?, què passaria si faig això o allò ?, i més preguntes. El nen anirà desenvolupant de manera fàcil una visió prospectiva, que és una qualitat molt poc treballada. Creixerà en judici crític, imaginació i creativitat.\nPer tot el que hem esmentat podem veure que els escacs no només desenvolupa, com gairebé és evident i conegut, el pensament lògic i l’habilitat espacial, així com l’atenció i concentració, sinó que molt del seu potencial està també en la forma com es aprèn i com es guiï durant el procés de la seva adquisició o domini.\nSi volem fer un recompte de totes les capacitats i destreses que pot desenvolupar els escacs podríem representar-les en uns quadres:\nMoltes de les destreses descrites dins de les capacitats superiors es treballen amb la pràctica de l’escacs de manera més assídua. No obstant això, les destreses descrites dins de les capacitats pre-bàsiques són les que de manera natural poden ser desenvolupades. Les destreses esmentades dins de les capacitats bàsiques van sent adquirides d’acord el nen s’involucra amb el joc i més de manera guiada o treballada.\nPer tot això podem dir que els escacs és una gran eina per desenvolupar capacitats.\nGràcies a la pràctica de este esport. La Unió Europea ja amb la declaració del 15 de març de l’any 2012, acceptada gairebe per unanimitat, convida a els estats Membres a fomentar la introducció de el programa d’Escacs a l’escola en sistemes educatius.\nEn aquesta línia, moltíssims investigadors, educadors, han considerat treballar el joc dels escacs a les escoles per millorar el rendiment cognitiu de nens i nenes en aquesta edat escolar, aquestes investigacions i estudis tan esperançadors m’han ajudat a tenir l’empeny necessari per portar a terme aquest projecte innovador.\nGràcies a la plasticitat cerebral, les nostres funcions executives poden millorar sensiblement.\nA través de l’entrenament es pot aconseguir una major eficiència i efectivitat en els reptes que ens proposem. Gràcies a la neuroplasticitat del cervell, aquests estímuls exteriors en forma d’exercicis poden modular els processos subjacents a les funcions executives. La ciència ha mostrat que l’experiència i l’aprenentatge modifiquen i faciliten l’aparició de noves connexions neuronals, millorant així el nostre acompliment quotidià.\nEl 50% de la població presenta algun tipus de deficiència en les seves funcions executives. Per tant, entrenar les habilitats cognitives per a la consecució d’un millor exercici de les funcions executives, no només va a beneficiar a nens, adolescents o adults amb problemes d’aprenentatge, TDAH o dixlèsia, sinó a qualsevol persona de qualsevol edat que vulgui millorar les seves funcions cognitives.\nL’entrenament per part dels alumnes en edat escolar en el joc dels escacs afavoreix la capacitat per desenvolupar habilitats i funcions cognitives, consolidar-les i reconstruir connexions neuronals segons assenyalen alguns estudis i investigacions de tot el món.\nL’entrenament cognitiu s’entén que és realment efectiu quan es realitza a través d’una pràctica sistematitzada i ben estructurada: les capacitats cognitives -percepció, atenció, memòria i funcions executives – responen positivament a l’exercici constant i a la pràctica repetida, a través de tasques de dificultat creixent.\nÉs fonamental disposar de noves metodologies docents innovadores basades en les Tecnologies de la Informació i de la Comunicació que ajudin a millorar el procés d’ensenyament-aprenentatge del nostre alumnat. Utilitzar com a base la gammificació a més potencia la concentració, l’esforç i la motivació, tots ells aspectes fonamentals per fomentar d’una forma positiva l’aprenentatge en aquestes edats escolars.\nAltres estudis científics actuals:\nV.V.A.A. (2016) Eficacia del ajedrez en el tratamiento del trastorno por déficit de atención e hiperactividad: un estudio prospectivo abierto. Revista de Psiquiatría y salud mental.\nFerguson, Robert (1995). Sumario de las investigacions del ajedrez en la educación, de Robert Ferguson (traducció de Jorge Barón).\nAciego, Ramon; García, Lorena, Betancort, Moisés (2012). Los beneficios de la pràctica del ajedrez en el enriquecimiento intel·lectual y socioafectivo en escolares. Universidad de La Laguna, Tenerife.\nAciego, Ramon; García, Lorena, Betancort, Moisés (2016). Efectos del método de entrenamiento en ajedrez, entrenamiento táctico versus formación integral, en las competencias cognitives y sociopersonales de los escolares. Universidad de La Laguna, Tenerife. Publicat a Universitas Psychologica.\nInformes d’Avaluació. Observatori d’Escacs i Educació de l’UdG Universitat de Girona\n“Els escacs com a eina educativa” curs 2012-2013\n“Els escacs com a eina educativa” curs 2013-2014 i 2014-2015\n“La percepció dels i les mestres sobre la introducció dels escacs a l’aula” curs 2013-2014″”\n“La percepció dels i les mestres sobre la introducció dels escacs a l’aula” curs 2015-2016″


Cap de setmana de festes a Moià, Sallent, Cardona, Castellbell, el Mujal i Coaner - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nCap de setmana de festes a Moià, Sallent, Cardona, Castellbell, el Mujal i Coaner\nEl Bages i el Moianès s'omplen d'activitats amb diverses festes majors i actes de l'Onze de Setembre\nAquest serà un cap de setmana farcit d'actes a diversos municipis del Bages i el Moianès. I és que a les festes majors de municipis com Sallent, Cardona, Coaner (Sant Mateu de Bages) i el Mujal (Navàs) s'hi sumen propostes de recreació històriques relacionades amb l'Onze de Setembre, com la Fira dels Resistents de Castellbell i el Vilar o la Festa Barroca (coneguda també com el Retorn al 1714) de Moià.\nLa fira temàtica de Castellbell es desenvoluparà avui i demà durant tot el dia amb un fort component de teatre de carrer que recrearà dues dates molt importants per a la vila: el 1714 (el castell de Castellbell va resistir després de la caiguda de Barcelona) i el 1822, quan es desenvolupa la llegenda del mite local Mansuet Boxó. També hi haurà un campament de Miquelets, una taverna de l'època, un mercat de productes locals i tot un poble caracteritzat per a l'ocasió. També es vestiran d'època els veïns de Moià, que demà conviden tothom a viure un dia com al 1714. A partir de les deu deu del matí es podrà visitar un mercat del segle XVIII, el campament dels soldats (on es farà la mostra Living History) i recreacions com les desfilades de soldats o les escaramusses i les representacions teatrals que recorden la figura de Rafel Casanova, fill de Moià.\nEls bous tornen a Cardona\nEls bous tornaran a ser protagonistes de la Festa Major de Cardona aquest cap de setmana. Avui a les vuit del matí hi ha el primer encierro, i a dos quarts de vuit del vespre es podrà veure una de les novetats del Correbou 2015: el concurs d'anelles. Tot seguit, es farà el Correbou tradicional amb la cargolera, i exhibició de toreig a càrrec de Vicente Soler i Curro Linares. Demà, el Correbou es farà a les 17.30h.\nTambé és festa major a Sallent, on avui hi ha programats concerts a dojo, organitzats per una banda per l'Ajuntament i per l'altre, pel col·lectiu La Fumera, que munta l'Alternativa. D'altra banda, demà a Coaner es farà una caminada, sardanes i bitlles, entre d'altres, mentre que al Mujal, també demà, es farà una missa al matí cantada pel Cor Parroquial de Navàs i un ball a la tarda.


Transparencia, participación y cola... by Jordi Graells 3410 views\nTransparencia y acceso a la informa... by Xarxa IP 2857 views\nArticle de Jordi Graells Costa dins la publicació '52 mirades més enllà de l'Any de les Biblioteques, editada pel Col·legi Oficial de Bibliotecaris-Documentalistes de Catalunya. Barcelona, 2015\n1. 63 del patrimoni documental o bibliogràfic), o bé suports a iniciatives per avançar en els objectius del centre. Pel que fa a les administracions públiques, és inútil dir que convindria que facilitessin més recursos a les bibli- oteques o arxius patrimonials de caràcter privat, ja que això reverteix al conjunt de la societat. De fet, més enllà dels tòpics, en un entorn real de recursos més que mi- grats, probablement sovint seria suficient si es pogues- sin trobar en les administracions públiques sensibilitat i esperit constructiu de col·laboració, aspectes que si bé són més fàcils de trobar en l’àmbit del patrimoni biblio- gràfic resulten menys presents en l’àmbit del patrimoni documental, on la legislació atorga un paper més inter- vencionista i fiscalitzador a l’Estat/Generalitat, i això es tradueix en més tensions i recels amb la resta d’agents, institucions i centres del sistema. Jordi Graells i Costa Coordinador de Continguts i Innovació a la Direcció General d’Atenció Ciutadana i Difusió de la Generalitat de Catalunya jordi@graells.cat Accés a la informació amb més coneixement. Ens trobem immersos de ple en un nou model social, polític i econòmic, en el qual la informació s’ha convertit en molt rellevant perquè coneixem els mecanismes per gestionar-la: emmagatzemar-la, tractar-la i explotar-la per transformar-la en coneixement. Fins no fa gaire temps, el poder es basava en posseir les dades. Això ha canviat radicalment (encara que a hores d’ara hi ha força persones que no se n’han adonat). Ara es tracta de dotar-les de significat desenvolupant projectes i explicant històries que afegeixin valor a la informació. En aquest nou enfocament, les dades ens ajuden a encarar reptes de tota mena, tant si són de caire més vertical (d’un determinat sector) com més estructurals, socials o polítics. Jordi Graells i Costa/Dossier/p. 63-66\n2. 64 D’altra banda, el nivell de penetració de la tecnologia dóna lloc a formes de poder i domini fins ara inimagina- bles. La nostra intimitat ha deixat de ser un espai protegit i espiar ha esdevingut un recurs fàcil a l’abast de tothom. El practiquen religiosament organitzacions del món pri- vat, però també de l’àmbit públic i governamental, que ens segueixen com a consumidors o ciutadans. En l'àmbit públic, governs i administracions poden afegir valor a les dades gestionant-les més intel·ligentment. Per exemple, en totes les licitacions públiques (siguin en la forma que siguin: concursos, concessions, etc.), caldria obligar les entitats contractades, en les clàusules i les prescripcions, perquè els lliurin la informació i les dades que es desprenen per raó d’aquesta activitat o bé que les obrin directament per a l’ús del conjunt de la ciutadania. Són dades públiques i, per tant, del que es tracta és de transparentar aquest retorn del valor de l’activitat del sec- tor públic per al conjunt de la societat. Un bon cas d’aquest crowdsourcing cívic són les dades de les operadores proveïdores de serveis de telefonia a les diferents administracions. L’obertura de les dades de connexió d’aquests usuaris degudament anonimitzades servirien, per exemple, per elaborar aplicacions per conèi- xer l’estat del trànsit o per estudiar els fluxos de mobilitat del país o qualsevol altre ús intel·ligent que se li volgués donar. El tractament i reaprofitament de les dades de con- sum energètic seria un altre bon ús de dades públiques. I és que la gestió de grans quantitats de dades no és un invent del segle xxi. Al llarg dels darrers decennis s’ha treballat en eines informàtiques i tècniques per analitzar les dades, sovint estructurades, que s’obtenien de l’ac- tivitat en qualsevol sector. En són exemples el BI (busi- ness intelligence o analytics), però abans també el data warehousing i ara, més recentment, l’open data, d’una Accés a la informació amb més coneixement. manera més genèrica. I, actualment, amb l’Internet més social (blogs i xarxes socials), s’han multiplicat exponenci- alment les dades no estructurades i en diferents formats. La irrupció, doncs, de les dades massives i tots els pro- cediments tècnics que s’hi associen no solament aporten informació valuosíssima per predir fenòmens (meteorolò- gics, socials, econòmics, etc.), sinó que estan transfor- mant els mercats, les empreses i l’organització social: la política, la salut, l’ensenyament i fins i tot els comporta- ments de les persones i la manera com es relacionen. Segons IBM, es generen 2,5 bilions de gigabytes de da- des al món cada dia. Tanmateix, el processament de dades a l’engròs no ga- ranteix, al meu entendre, obtenir de les dades massives (big data) les respostes als reptes plantejats, per bé que de l’anàlisi de tota la informació recollida de les estaci- ons meteorològiques de Catalunya, en puguem acabar descobrint aquell pluviòmetre espatllat perquè no ens proveeix la dada correctament. O per més que sapiguem que avui dia la invenció o el disseny d’un nou producte (fàrmac, cotxe, smartphone, etc.) o d’un servei qualsevol depèn més de les dades que s’hi relacionen que no pas de les indústries químiques, automobilístiques o de mo- bilitat que hi hagi al darrere. Per un cantó, la quantitat de dades no porta implícita una dimensió més qualitativa que pot ser crucial en les feines de tractament i interpretació. Aquest probable ús i abús de la informació que les organitzacions posseeixen del consumidor es produeix avui dia majoritàriament a través dels seus dispositius mòbils. De manera més (in)consci- ent o (no)voluntària, els clients cedim a les empreses el traç vital de tot el que fem. Mitjançant dades poden seguir els nostres interessos i voluntats i conèixer-ne conviccions i debilitats. Però, fins i tot malgrat la facilitat que els usuaris posem per intercan- viar les nostres dades personals a canvi de programes i aplicacions gratuïts que ens ofereixen les grans empre- ses tecnològiques, les dades són només primera matè- COBDC/Item 59/2015/p. 9-126\n3. 65 ria, com diu el director de tecnologia d’Amazon, Werner Vogels, que cal saber engolir-les qualitativament perquè més informació no significa, com hem reiterat, obtenir forçosament respostes adequades. Per un altre costat, no n’hi haurà prou amb l’ús d’aplica- cions i eines que automatitzaran el procés: per exemple, etiquetant les dades amb codis que descriguin les pre- ferències d’ús registrades pels usuaris. Caldrà l’establi- ment de regles, pautes o taxonomies fetes per professi- onals. Aquesta figura pot ser fins i tot rellevant per evitar l’abús en determinades pràctiques derivades d’aquest oceà de dades i informació, com podria ser, per exemple, un excés en la personalització de la publicitat que conduís a una manipulació flagrant i efectiva dels consumidors. Ara com ara, els professionals que saben llegir i interpretar les grans col·leccions de dades que gestionen, per exem- ple, Google, Facebook o Amazon (o cercadors, xarxes so- cials i botigues en línia) conformen una de les professions amb més futur. Són experts en Cassandra o la base de da- des relacional Hadoop (sorgida en les entranyes deYahoo! i Google) o qualsevol altre aplicació semblant. Segons la consultora Gartner, durant el 2015 es crearan 4,4 milions de llocs de treball relacionats amb les dades. Això no obstant, sembla que el programari i les tècniques per gestionar, tractar i relacionar les dades massives (big data) avançaran molt i es podran acabar automatitzant, i per això, consegüentment, reduiran el valor que la inter- No n’hi haurà prou amb l’ús d’aplicacions i eines que automatitzaran el procés: per exemple, etiquetant les dades amb codis que descriguin les preferències d’ús registrades pels usuaris. Caldrà l’establiment de regles, pautes o taxonomies fetes per professionals. venció humana té actualment. Com diu el Harvard busi- ness review, les universitats s’hauran de dedicar a formar uns nous professionals: els data scientists. Pel que fa a aquest nou perfil dels científics de dades, convé tenir present que, de sempre, els especialistes en el tractament de la informació han estat els bibliotecaris. Com a bons gestors de la informació –examinar la infor- mació, organitzar-ne el contingut i classificar la dada– han permès durant segles recuperar la informació emmagat- zemada abans en biblioteques i ara al núvol. Trobar, endreçar i oferir informació, dades, documents, etc. per ser analitzats, interpretats o reformulats degu- dament i amb èxit només s’entén si aquesta informació està ben etiquetada, classificada i estructurada. La dada, ara, està de moda perquè la tecnologia permet tractar-ne volums ingents i visualitzar-la gràficament de manera molt ràpida. Però, sense etiqueta, estructura i clas- sificació no hi ha tecnologia capaç de tractar-la. Aquesta és la raó que justifica, al meu parer, que els bibliotecaris han de ser un dels perfils professionals amb més futur en el correcte tractament de les dades, ja que porten implícit en el seu negoci ser científics de la dada (de fet, el nom en anglès de la carrera de Biblioteconomia és Information Science). I juntament amb periodistes, documentalistes, analistes, arxivers, dissenyadors, comunicòlegs i informà- tics formen bons equips de gestió de la informació. En aquesta lògica de gestió, la diferència entre informa- ció i contingut, entre etiquetar i analitzar, entre classificar i trobar, rau en la idea que sense el primer no hi ha el segon: sense tractament no hi dada, sense organització hi ha caos, sense etiquetatge no hi ha ordre, sense bons gestors de dades no hi ha dada. Tanmateix, biblioteca- ris, documentalistes i arxivers han centrat massa el seu objecte d’interès en els documents –objectes per a ser llegits– més que no pas en les dades mateixes; això és, en els elements processables, analitzables i pondera- bles, dels quals es pot extreure coneixement a més de poder-los convertir en document. Jordi Graells i Costa/Dossier/p. 63-66\n4. 66 Javier Guallar Professor a les universitats de Barcelona, Ramon Llull, Internacional de Catalunya i Oberta de Catalunya, editor i content curator a loscontentcurators.com jguallar@gmail.com Quins han estat els canvis més importants que ha experimentat l'àmbit de la informació i la documen- tació en els darrers 20 anys? Han estat tan nombrosos que les rutines laborals del dia a dia d’un documentalista de fa 20 anys i d’ara tenen molts més canvis que no pas coses en comú: els productes, els serveis, el programari, els usuaris i les seves necessitats. Tot ha canviat, i molt. Fa 20 anys jo treballava com a documentalista de premsa en un gran diari. En l’àmbit dels mitjans, els canvis han estat com una mena de terratrèmol. Si a l’època analògi- ca el documentalista de premsa tenia –literalment– les «claus de l’arxiu» i el periodista depenia d’ell totalment Si es vol avançar cap a aquesta dimensió, la del data sci- entist, cal transformar l’actual perfil professional del qui es dedica únicament a la custòdia, l'organització i el submi- nistrament de les dades a qui les necessita. La gestió tra- dicional de les dades acabarà automatitzant-se al capda- vall. El perfil data scientist ha de saber tractar i explotar les dades, barrejar-les, treure’n conclusions i documentar-les. És a dir, ha de saber transformar-les en coneixement intel· ligible perquè l’organització on treballi pugui prendre les decisions pertinents. Per això, en aquesta professió hi ha de coincidir, a més a més dels gestors de la informació clàssics, altres perfils com ara els economistes, els engi- nyers, els informàtics, etc. I aquesta oportunitat la biblio- teconomia no l’hauria de desaprofitar. COBDC/Item 59/2015/p. 9-126