Recordar els caiguts: Monuments de guerra del món - arquitecturanone\nPrincipal arquitecturaRecordar els caiguts: Monuments de guerra del món\nL’osseari de Douaumont a la Fleury-devant-Douaumont Nécropole Nationale. Aquesta estructura brutal conté els ossos d’uns 130.000 homes, majoritàriament francesos i alguns alemanys, que van morir a la “màquina picadora” de Verdun a partir del 1916. Crèdit: Western Front Images / Alamy\nLa Comissió de Graves de Guerra del Commonwealth celebra aquest any el seu centenari. Gavin Stamp contextualitza la seva tasca mirant les formes en què altres nacions han commemorat els seus morts.\nEnguany es va constituir la Comissió Imperial, avui la Commonwealth, de les fosses de guerra. La lluita del seu fundador, Sir Fabian Ware, per donar un enterrament digne a la Primera Guerra Mundial morta de l’Imperi Britànic, és ara coneguda. També ho és l’èxit de la Comissió en la creació de cementiris i monuments commemoratius a la falta d’un alt nivell arquitectònic i d’una gran i serena bellesa emprant alguns dels millors arquitectes del país, sobretot Sir Edwin Lutyens.\nEl que és menys conegut, almenys, a la Gran Bretanya insular - és la manera com les altres potències de lluita van respondre al repte d’enterrar i commemorar les seves pròpies víctimes de la matança industrialitzada en massa. Les comparacions són instructives.\nCementiris de guerra alemanys i francesos al costat de Cerny-en-Laonnois, al Chemin des Dames. Va ser aquí quan els líders dels dos antics enemics, Charles de Gaulle i Konrad Adenauer, es van trobar com a símbol de reconciliació el 1962: Never Again. Crèdit: Gavin Stamp\nCap altre cementiri de guerra s’acosta als britànics pel que fa a la cura de l’horticultura i el paisatgisme, però la saviesa de Ware i la Comissió en les polítiques que van adoptar és especialment evident en el disseny de la làpida estàndard britànica. Es va decidir que totes les fosses individuals havien de ser marcades per una làpida secular idèntica, independentment del rang, la religió o la raça del sinistre.\nAixò va produir molta controvèrsia a Gran Bretanya, amb molts parents dolents que volien la comoditat de la creu cristiana. Tanmateix, la Comissió va reconèixer que jueus, musulmans, hindús i homes de cap religió també havien estat alimentats a la matança. Finalment, es va arribar a un compromís en què també es va alçar una Creu de sacrifici a la majoria de cementiris de guerra britànics.\nEl Sacrario di Monte Grappa, situat a 5.826 metres sobre el nivell del mar a Itàlia, el més extraordinari i original d'aquests assajos en arquitectura de paisatges memorials. Crèdit: imageBROKER / Alamy\nEn canvi, França, Alemanya i els EUA van col·locar una creuada sobre les diferents tombes, amb el resultat que les línies regulars de làpides es trenquen per l'ocasional Estrella de David o per la forma d'arc islamic ogee, que pot semblar un dolorós recordatori de la diversitat cultural i discòrdia.\nUna altra diferència important de la política entre la Gran Bretanya i altres nacions va ser que es va decidir deixar la majoria de víctimes a prop d’on van caure i que van ser enterrats. En conseqüència, hi ha pocs grans cementiris britànics de la Primera Guerra Mundial. El que ara sembla horrorós no és la mida, sinó el nombre, ja que hi ha més de 900 cementiris de guerra britànics al llarg de la línia del front occidental a França i Bèlgica. Varien en grandària i, subtilment, en la seva arquitectura dins de la tradició clàssica acceptada. En canvi, altres nacions van exhumar nombrosos cossos després de les hostilitats i els van concentrar en enormes cementiris o en fosses massives.\nLa Necropole Nationale de Notre-Dame de Lorette a prop d’Arras, amb la basílica dissenyada per L.-M. i J. Cordonnier. Crèdit: Gavin Stamp\nÉs, potser, massa poc apreciat quins grans van ser els problemes que va fer front França el 1918. El país va quedar empobrit per quatre anys de guerra, que l’havien drenat tant de recursos com d’homes, la xifra de morts de França, d’1, 4 milions, era la meitat que. de nou com la de l’Imperi Britànic. A més, gran part del nord de França va ser devastada, causada per anys de petacades i amb el terra encara ple de petxines i bombes no explotades.\nNo és d'estranyar, doncs (com es va informar el 1926), que "les autoritats franceses estaven inquietes pel nombre i l'escala dels Memorials que la Comissió va proposar erigir a França" i pels monuments "grandiosos" que els nord-americans i els canadencs van desitjar. construir sobre sòl francès. Ware simpatitzava amb la inquietud i la situació de França i, per tant, reduí el nombre de Monuments proposats al desaparegut (l'arc extraordinari de tres dimensions de Lutyens dissenyat per a St Quentin fou traslladat a Thiepval al Somme).\nEl monument americà d'Aisne-Marne al Château-Thierry de Paul Philippe Cret, arquitecte francès de Filadèlfia i mestre del classicisme despullat. Crèdit: SOBERKA Richard / hemispicture.com / Getty\nLa política de França era refermar els seus morts identificats i no identificats en grans nécro-pols nacionals, establerts pel Service des Sépultures de Guerre després de 1919. Molts són enormes, desoladors i sense característiques, amb fileres i fileres de creus de formigó que porten els noms dels morts. en etiquetes de planxes estampades. La més gran, a Notre-Dame de Lorette, prop d’Arras, on hi havia una capella de pelegrinatge, era més gratificant arquitectònicament.\nUns 40.000 homes van ser enterrats aquí, amb els no identificats col·locats en un ossari a sota d'una alta llanterna torre i 24.000 en fosses marcades. Al centre hi ha una basílica, en un estil bizantoromànic modernitzat, construït entre 1921 i 2727 i dissenyat per Louis-Marie Cordonnier i el seu fill Jacques, els arquitectes de la basílica de Lisieux. És un edifici conservador desconcertadament conservador per a la seva època, cosa que suggereix potser que, en el moment d'un trauma nacional, molts arquitectes francesos no sabien resoldre un desafiament tan melancòlic i terrible.\nLa "Via Eroica" a la part alta del Sacrario di Monte Grappa a les muntanyes del nord d'Itàlia. Crèdit: Gavin Stamp\nUna solució força diferent es va arribar a l'est més a la "màquina picadora" de Verdun, on, durant un període de gairebé un any, 250.000 homes, d'ambdós bàndols, havien mort en una terrible guerra de desgast. La principal conseqüència arquitectònica aquí va ser l’enorme ossari de Douaumont, amb vistes a un nucli nacional amb 15.000 tombes. Aquesta estructura amb volta de canó, amb extrems corbats i sobrepassada per una torre del far, de vegades ha estat comparada amb un emplaçament de canons, un fort o fins i tot un submarí.\nComandat no per l’estat, sinó per un comitè de veterans i d’altres convocats pel bisbe de Verdun, es va construir el 1920–32. El seu propòsit és horriblement simple: s’hi dipositen els ossos de 130.000 víctimes no identificades de la matança industrialitzada, amb les restes indistinguibles de soldats francesos i alemanys inevitablement barrejats.\nEl monument americà d'Aisne-Marne al Château-Thierry. Crèdit: Gavin Stamp\nTingut per l'Art Deco dels anys vint, aquesta novel·la si una sinistra estructura va ser dissenyada per Léon Azéma, Max Edrei i Jacques Hardy (Azéma després va ser un dels dissenyadors del Palais de Chaillot de París). És difícil categoritzar-lo estilísticament. Per a Jonathan Meades, Douaumont és "impactant impactant ... un error frívol" a causa de l'ús d'un estil essencialment teatral. Tanmateix, representa un intent valent d’utilitzar un estil modern i modern amb un propòsit terrible a una escala sense precedents.\nLa tradició tradicional i clàssica francesa gairebé no és evident als cementiris francesos, però la van mantenir els arquitectes nord-americans contemporanis, molts dels quals havien estudiat a l'Ecole des Beaux Arts. Alguns dels encarregats per la Comissió Americana de Monuments de Batalla –establerta el 1923 per tractar les conseqüències de l’entrada tardana dels Estats Units al conflicte– havien estat formats a París i el més distingit d’ells, Paul Philippe Cret, era francès per naixement.\nEl cementiri militar alemany de Quero a Itàlia, un Totenburg o castell dels morts de Robert Tischler, construït el 1936-39. Crèdit: Gavin Stamp\nCret, que havia emigrat a Filadèlfia, va ser el responsable de l’enorme Monument nord-americà d’Aisne-Marne al Château-Thierry, encarregat el 1926, una doble columnata de pilars quadrats amb estriades de manera clàssica despullada que es convertiria en el veritable estil cívic internacional dels anys trenta. .\nEl monument de Meuse-Argonne a la Butte de Montfauçon, una colossal columna dòrica grega, és un altre monument clàssic entre les Beaux-Arts, obra de John Russell Pope, l'arquitecte de la National Gallery i el Memorial Jefferson de Washington, DC (i la Galeria Duveen al Museu Britànic).\nEl Sacrario di Redipuglia, el lloc nacional de dol d'Itàlia pels seus morts en guerra. Construïda el 1935-38, les seves terrasses d’escalada repetitiva contenen els ossos de més de 100.000 homes. Crèdit: Gavin Stamp\nPel que fa als mateixos cementiris de guerra dels Estats Units, potser són vergonyosament fastuosos i ben equipats en comparació amb els francesos propers. Les làpides de creueria d’aquests grans jardins formalment traçats són de marbre blanc, no formigó, i les capelles memorials eren igualment cares i impressionants. De vegades romànica i no d'estil clàssic, van ser dissenyats per diversos arquitectes, com ara AL Harmon, el dissenyador de gratacels de Nova York; Louis Ayres, que va ser responsable de diverses piles al Triangle Federal de Washington; i Ralph Adams Cram, el gòtic anglòfil de Bostonian.\nItàlia, que també va entrar a la guerra després, la va commemorar a la seva mort de manera molt diferent a la adoptada per qualsevol altra nació. Gràcies, en part, a la cridosa incompetència del comandant en cap, Cadorna, la ferotge i avarosa campanya que Itàlia va dur a terme contra l’imperi austrohongarès a la vora muntanyosa del Vèneto va produir grans baixes, unes 651.000 en total. El Commissariato Generale Onoranze Caduti a Guerra es va fundar el 1919, però, a causa de l'esgotament econòmic i la inestabilitat política, es va fer poc fins que el 1922 el govern feixista de Mussolini prengués el poder.\nEl cementiri nord-americà de l'Oise-Aisne, a prop de Reims, amb la sala Chapel-cum-map dissenyada per l'arquitecte anglòfil de Boston Ralph Adams Cram. Crèdit: Gavin Stamp\nAmb la finalitat, es va decidir refrescar la majoria dels morts en grans ossals monumentals, sovint amb una capella o un tempio-sacrario, destinats a ser llocs de pelegrinatge i fomentar un culte patriòtic dels morts. Poc conegut fora d'Itàlia, es tracta d'edificis extraordinaris, auster i monumentals, i diversos dels llocs van ser concebuts com a "archi-escultura" tant de paisatge com d'arquitectura.\nVista alternativa del Sacrario di Redipuglia, el lloc nacional de dol de Itàlia per les seves morts en guerra. Crèdit: Gavin Stamp\nDues, en concret, van ser creades per la col·laboració de l’arquitecte Giovanni Greppi i l’escultor Giannino Castiglione. Una, Redipuglia, a la província de Gorizia, es va convertir en el lloc nacional de dol: una escala gegant o una seqüència de terrasses que contenia els ossos d’uns 100.200 homes; l’altra, a la muntanya Grappa, a uns 5.800 metres sobre el nivell del mar a Treviso, té una capella ossiària-cúpula adossada en forma cònica que conté els ossos de 12.600 soldats italians al final d’un camí axial de la muntanya folrat de plints de peu lliure que porten el noms de batalles. Per a totes les seves associacions feixistes, aquestes sacraries són algunes de les estructures més originals i notables de la seva època que es poden trobar a qualsevol lloc.\nLes figures dels pares de dol de Käthe Kollwitz, es van donar a conèixer per primera vegada el 1932 i ara al cementiri de la guerra alemanya de Vladslo, a Bèlgica. El seu propi fill Peter, assassinat a l'edat de 18 anys el 1914, es troba sota una de les múltiples làpides quadrades i planes de granit gris. Crèdit: Caroline Vancoillie / Alamy\nFinalment, hi ha els memorials d'Alemanya, molts dels quals dos milions de morts es troben, com els de Gran Bretanya, a terres estrangeres, per motius diferents. A Quero, a la vall de Piave, hi ha un ossuari com a castell de pedra fosca, dur i alhora molt detallat, que conté els cossos de les tropes alemanyes i austrohongareses, amb un estil i un estat molt diferents tant dels grans ossaris italians com dels grans. cementiris britànics propers a les muntanyes dissenyats per Sir Robert Lorimer.\nConstruït el 1936–39, és un exemple del Totenburgen o fortaleses dels morts dissenyat per Robert Tischler, arquitecte en cap de la Deutsche Kriegsgräberfürsorge de Volksbund fins a la seva mort el 1959.\nEl cementiri de la guerra alemanya a Vladslo, a Bèlgica. Crèdit: Gavin Stamp\nEl Volksbund va ser fundat el 1919 i es va enfrontar a la difícil tasca de tractar els governs de les nacions que l'Alemanya imperial havia envaït. França va rebutjar deixar els alemanys construir memorials al seu sòl, només per crear cementiris concentrats; Bèlgica era més acollidora. A la Soldatenfriedhof de Langemarck, al nord de Ypres, Tischler va poder dissenyar una impressionant caseta de gres de color vermell fosc d'una forma agresta d'Arts i Oficis. Al darrere hi ha el Kameradengrab, una fossa massiva que conté uns 25.000 cossos, envoltada de noms de portes de bronze. Més enllà hi ha les tombes de 10.000 morts més.\nOriginalment, les fosses d’aquests cementiris estaven marcades per creus de fusta; més recentment, s'han substituït per acer, creus malteses o lloses quadrades de granit gris.\nEl Sacrario Militare o Sacrario del Leiten a Asiago a l'altiplà sobre el Vèneto, dissenyat per O. Rossato. Crèdit: Gavin Stamp\nEnvoltat de rouredes per donar un caràcter teutònic distintiu, Langemarck és un lloc fosc, l'últim lloc de descans dels milers assassinats en el primer assalt alemany a Ypres el 1914. Aquesta fou l'anomenada 'massacre dels innocents' com tants. eren joves voluntaris i estudiants. Al nord, a prop de Dixmude, hi ha el cementiri alemany de Vladslo, on es van concentrar els cossos després de la Segona Guerra Mundial. Aquí hi ha una de les grans obres d’art que va resultar de la Primera: dues escultures punyents de la Trauernden Elternpaares, els pares de dol, d’aquest artista valent, Käthe Kollwitz. Tenen vistes a un mar de places planes de granit, sota cadascun dels quals hi ha vuit cossos, inclòs el del seu propi fill, assassinat el 1914.\nUn dels monuments a les desenes de milers de "desapareguts" italians al Sacrario di Oslavia, a prop de Gorizia. Crèdit: Gavin Stamp\nLes figures es van instal·lar originalment al cementiri alemany de Roggeveld, des de la seva eliminació. Kollwitz va estar present quan es van crear per primera vegada el 1932 i va escriure al seu diari: "Els cementiris britànics i belgues semblen més brillants, en un cert sentit més alegres i acollidors, més familiars que els cementiris alemanys. Prefereixo els alemanys. La guerra no va ser una cosa agradable; aparentment no és una cosa perfecta per florar la mort massiva de tots aquests homes joves. Un cementiri de guerra hauria de ser fosc ”.\nCopyright arquitectura: Recordar els caiguts: Monuments de guerra del món - arquitecturanone


Compro cotxes camions furgonetes amb embargament 666118051 - Anuncis Gratis\nCompro cotxes camions furgonetes amb embargament 666118051\nAnterior 93 de 391 Següent\nCOMPRO TOT TIPUS DE COTXES AMB EMBARGAMENTS Es compra tot tipus de cotxes amb reserva de domenio i embargament.\naudi, mercès , vw , bmw , renault, ford , seat , peugeot, etc.\ntots tipus de cohes amb reserva i embargament.\npagament al comptat i diners en mà.\ndeixar-me fotos en emai si no l'ai contactame per telefono\nAnterior anunci: Cotxes d'Ocasió en Barcelona: Bmw 118d paquet esportiu m nacional!!\nSegüent anunci: Cotxes d'Ocasió en Barcelona: Embeno peugeot 206hdi 90cv\nAnuncis similars Compro cotxes camions furgonetes amb embargament 666118051\nCompro cotxes i furgonetes - En Barcelona, IgualadaDestacat\nCompro cotxes i furgonetes (pagament al comptat) - En València, ValenciaDestacat\nCompro cotxes furgonetes,4x4,camions,extaxis en tots els estats amb itv o sense amb embargament o reserva no dubti a cridar maxima ...


Sánchez demana un govern als Reis d'Orient\n© Sánchez demana un govern als Reis d'Orient\nDesprés de mesos de fàstic de la ciutadania davant la incapacitat de formar govern, van arribar les eleccions i les sorpreses disparades: diumenge amb pujada inquietant del nacionalpopulisme; dilluns amb retirada, del tot, d’Albert Rivera; dimarts amb abraçada inesperada de Pedro Sánchez i Pablo Iglesias; dimecres de crítiques d’altres partits; dijous amb primers contactes freds amb Esquerra Republicana, clau d’una possible investidura; divendres de distensions internes al PSOE, des de Felipe González a barons autonòmics; i així successivament.\nPedro Sánchez, il·lusionat, va demanar un govern als Reis d’Orient, però s’ha de veure que l’hi portin. La falta d’un partit de centre capaç de pactar a dreta o esquerra deixa la solució en mans de nacionalistes i independentistes. I, especialment els catalans, exigeixen sense límit per por que els anomenin traïdors si pacten. Per això, encara que sigui tan necessari, hi ha dubtes raonables que aquest projecte surti bé. A Sánchez només li queda un argument i l’utilitza: “Prenguin això perquè qualsevol altra alternativa serà pitjor.” Cert.\nTots dient que a Espanya sobren partits polítics –n’hi ha prou amb veure el Congrés dels Diputats amb forces estatals, autonòmiques i fins i tot provincials, com Terol Existeix– i, tanmateix, se’n troben a faltar dos: un partit nacional de centre i una força de catalanisme moderat. Sense aquestes dos opcions difícilment s’estabilitzarà la política espanyola.\nPartit de centre ja n’hi havia un, Ciutadans, i ben potent, a l’abril; Albert Rivera el va aixecar heroicament i gairebé el va enfonsar a l’emmalaltir d’ansietat per arribar a la Presidència. Va ser impecable la seua retirada en un país en el qual gairebé ningú no dimiteix; però a l’abril tenia la clau per estabilitzar el país, permetent un govern presidit pel primer partit, el Socialista, i la va tirar al mar. Vam tornar a eleccions perquè Sánchez volia més, però avui té menys; i Rivera volia molt més, i va acabar en res. Inés Arrimadas, la millor opció, tindrà difícil, encara que no impossible, refundar un partit fiable, allunyat de les batzegades i la decepció. Però això portarà força temps.\nA Catalunya, mentrestant, prossegueix el penós espectacle diari de l’autolesió al prestigi i a l’economia en mans de vàndals que tallen carreteres i estacions de tren impunement per a desesperació de veïns, comerciants, industrials, transportistes i estudiants, engreixant el nacionalpopulisme espanyol més ranci. “Hi ha qui creu que per aconseguir la independència val a destruir el país”, escrivia el director de La Vanguardia, Màrius Carol. Puigdemont, Torra i companyia estan en això, impassibles davant del mal que es causa a un turisme amb creixents anul·lacions, una Fira que si perd el World Mobile entra en números vermells, unes inversions que exclouen Catalunya com a destinació i altres que ja hi són però que cal apuntalar perquè no se’n vagin, incloses les fàbriques de cotxes. Molt trist. Només la reacció de la societat civil contra el vandalisme al carrer i la irresponsabilitat d’alguns polítics que l’encoratgen i el dirigeixen pot acabar amb això. Ja hi ha indicis, com el retrocés en les enquestes, i en les votacions, dels que volen la independència. O els veïns que s’atreveixen a declarar a la televisió el seu afartament. O els 300 assistents, a Girona!, a la presentació del llibre, ja esgotat, d’Albert Solé Estàvem cansats de viure bé que, amb estil humorístic, es burla del mateix Puigdemont a casa seua. És poc, però és alguna cosa. Hi ha un partit en marxa, la Lliga Democràtica, que corre per arribar a temps a presentar-se a les eleccions catalanes que es veuen venir, i donar veu al catalanisme que no comprèn com gent moderada, i fins conservadora, va bascular cap a la radicalitat intolerant. Costarà recuperar la convivència, però no tot està perdut. Una altra cosa és que puguem menjar el torró amb un govern normal a Espanya; que no sigui provisional, com en els últims quatre anys.


Tot Marratxí: d’octubre 2009\nSM-02 L'essència de Marratxinet segons Celeste González Troche\nLes coses no sempre surten segons un les ha previst. La idea d'encalçar aquesta essència marratxinera, que hauria començat amb el nom de 'Tot Marratxí' és de fa 10 o 12 anys. En aquell moment, quan vaig planejar l'enquesta i els seus diferents apartats, vaig fer unes proves inicials. En concret vaig passar l'enquesta al meu pare, Guillem Massot i Capó, i a la madona de can Calet de Pòrtol, Antònia Bestard i Ramis, ambdós bons coneixedors del poble i les seves interioritats i avui en dia, malauradament, ja traspassats.\nLa idea, com tantes altres, va quedar aparcada fins a millor moment, que sembla que arribà aquest passat estiu. I en una primera ronda començada amb Pere Calet anàrem a Marratxinet -no podia ésser d'altra manera, com a bressol de la comunitat marratxinera- i passàrem l'enquesta a Jaume Ramis -l'única persona que queda que hagi nascut i encara visqui al petit nucli- i a la seva esposa, Celeste González Troche, que encara que sigui de l'Uruguai -concretament de Paso de los Toros, on va néixer el dia dels Innocents de 1938- es va establir a Marratxinet l'any 1964, i es considera una marratxinera més.\nCoincidint amb l'inici de les enquestes vaig aprofitar per dur-ho al programa de ràdio. Amb el company Miquel Bosch parlàrem de l'essència de Marratxí durant el darrer programa del mes de juliol, abans d'iniciar les vacances de l'agost.\nPerò les eixides amb Pere Calet varen anar a menys i el projecte tornà quedar en compàs d'espera, fins que ara em vaig decidir a recuperar el projecte i intentar dur-lo endavant d'una vegada.\nD'aquí que, cronològicament, hauríem d'haver començat amb aquells dos antecedents, que avui ja podem qualificar com a històrics, més que res per irrepetibles, i les dues enquestes inicials de Marratxinet. Però cal comptar amb el factor ordre, no sempre al dia entremig de la paperassa arreplegada. Hom no troba sempre les coses quan les cerca o les necessita, vet ací.\nSimplement per això vàrem començar la sèrie SM amb sa Cabaneta, de mà de Ramon Oliver i avui -després de la feliç trobada del material referit a Celeste (foto 1) - podem oferir la seva tria particular referida a Marratxinet i també a la resta de Marratxí. Ja està clar que, a mesura que pugui localitzar les enquestes que falten, les inclouré a la secció.\nNomés cal afegir que Celeste González Troche és una persona dinàmica, culta, interessada per diverses branques del saber i per tot el que suposi cultura de la nostra terra. Ah, i molt interessada per la gastronomia i les arts culinàries.\nElements destacables i emblemàtics de Marratxinet:\n- L'arquitectura de les cases, de caràcter popular (foto 2)\n- Sa Font (foto 3)\n- Can Magdalè (foto 4)\nPersonatges destacables o representatius de Marratxinet\n- Joan Terrassa, pintor i catedràtic jubilat\n- Carlota, baronesa Münchhausen\n- Antoni Canyelles Rigo, de sa Font, glosador\nGloses, cançons o música relacionades amb Marratxinet\n- El glosat de Marratxí, la relació de malnoms contada per Pereta Juan, del seu oncle Antoni\nPel que fa a la totalitat de Marratxí, considera representatius:\n- Molí de sa Cabaneta\n- Calçada de sa Bomba\n- Son Sureda\nQuant a la literatura popular relacionada amb Marratxí destaca:\n- Llegenda de la pota del cavall del rei en Jaume, en es Coscolls\nFinalment, pel que fa a la gastronomia típica de Marratxí hi inclou:\n- Escaldums d'indiot\n- Caragolada (quan es seguen les faves, abril o maig)\n- Pilotes de matances\n- Bacallà amb salseta, recepta de madò Pereta de sa Font.\nUna bona aportació, en conjunt, no ho trobau?\nParticularment a l'hora d'establir el rànquing general de Marratxí i dels seus diferents nuclis hi afegiré -almenys permeteu-me aquesta llicència..., tot i que ho faré constar expressament, com a organització, amb el '0'- les teules pintades, madò Pereta i el conjunt de Marratxinet, de moment.\nBiel Massot i Muntaner.-\nSM - L'essència / la identitat de Marratxí - Tot Marratxí\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 18:10 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Mxí, Mxinet\nSegons la informació apareguda a l'Última Hora del passat dimecres, dia 28 d'octubre, el ple de l'Ajuntament ja ha aprovat la cessió a la Conselleria d'Educació d'uns terrrenys per a la construcció del segon institut. Segons pareix, aquest nou centre es farà a l'entorn de Sant Marçal entre els carrers Bàrbara de Verí, Andreu Joan Batle i Pere Sureda. El centre s'hauria de construir en un termini de cinc anys.\nSi teniu en compte la població escolar que ens puja des dels centres de primària (CEIP Nova Cabana (sa Nova Cabana), CEIP Blanquerna (es Pont d'Inca Nou), CEIP Gabriel Janer Manila (es Pla de na Tesa) i el CEIP Costa i Llobera (Pòrtol) heu de saber que el centre actual, anomenat IES Marratxí, serà completament insuficient per cobrir la demanda d'ESO d'aquests al·lots i al·lotes, per la qual cosa, si el nou centre no s'arribàs a fer, haurien de matricular-se a Palma.\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 8:48 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nAM-73 El cartell de la Fira de Tardor, obra de Miquel Aguiló\nMiquel Aguiló, col·laborador de Pòrtula afincat a sa Cabana, és l'autor del cartell de la XIV Fira de Tardor. Com queda més que clar, el xeremier és la imatge central d'aquest reclam de la nova edició de la Fira que tendrà lloc, com sempre, a Sant Marçal el dies 7 i 8 de novembre. Segons explica l'autor del cartell, la música és la seva principal font d'inspiració i afegeix "si la tardor evoca el vent, la xeremia és l'instrument típic d'aquí, de la nostra terra, que fa més vent, per la qual cosa tot està relacionat".\nAltres elements que podem trobar a la il·lustració són el dia i la nit, els siurells gegants de Marratxí i el flabioler que acompanya el xeremier, així com algunes construccions destacables del nostre municipi: una de les antigues xemeneies del Pont d'Inca, el molí de sa Cabaneta i la mateixa església de Sant Marçal.\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 17:37 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nAM-72 Reducció del 100% de taxes de fems per als ingressos mínims\nEl Ple municipal va aprovar a la sessió de dimarts dia 27 la modificació de l'ordenança fiscal reguladora de la taxa per servei de tractament i recollida de fems i residus urbans, extrem que permetrà la reducció del 100% d'aquesta taxa a les persones amb menys recursos del municipi.\nAquesta reducció, destinada a la vivenda habitual, s'aplicarà a totes aquelles persones desocupades, pensionistes, assalariats o autònoms que compleixin uns determinats requisits, com seria el cas que entre tres persones no superin els 800 euros. Es podrà sol·licitar durant el primer trimestre de 2010.\nSegons el regidor d'Economia i Hisenda, Tomeu Oliver, "aquesta mesura beneficiarà sobre tot les famílies nombroses i especials, i aquelles més petites que tenguin menys recursos; aquesta mesura permetrà suavitzar els efectes familiars de la crisi". Segons les estimacions de l'àrea de Recursos Econòmics, aquesta mesura podrà beneficiar unes 1.000 famílies marratxineres.\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 8:05 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Actualitat-Mxí, Economia, Societat\nL'essència de Marratxí... l'ànima de cada un dels seus nuclis. Què pot considerar, una o altra persona, quins són els elements emblemàtics, les persones representatives, aquelles coses destacables que tenen relació amb un o altre nucli, o amb el conjunt de Marratxí o dels seus habitants? Segurament, tants caps, tants barrets; hi pot haver tantes opinions com persones cridem a consulta... Resulta cap problema? En absolut, en la diversitat rau l'interès i, possiblement, la riquesa del tema.\nPer això avui Pòrtula enceta una nova secció -L'essència de...- que vol ser un altre tipus d'aproximació al fet marratxiner, a les seves arrels, a la seva ànima, a la seva essència. Es tracta d'establir un rànquing d'elements identificatius, emblemàtics, significatius, representatius... En principi hauria sortit amb el nom de "Tot Marratxí", però com que ja tenim la secció general i el blog amb aquesta denominació, reanomenar-ho com a essència -també és la identitat, sens dubte- no queda gens malament. I respon igualment a la finalitat encalçada. Al cap i a la fi tot són possibilitats. Gràcies un pic més pel vostre interès i per la vostra col·laboració.\nEl primer convidat, col·laborador, participant... o el que li volgueu dir és Ramon Oliver Matas (foto 1), de can Ramon, mestre d'obres de sa Cabaneta -tot i que ell va néixer a Santa Maria del Camí, l'any 1947- d'arrels i conviccions marratxineres. Els primers anys de vida va viure a Pòrtol i a devers els quinze passà a sa Cabaneta, on encara viu. En alguna ocasió ha estat batle de barri d'aquest nucli. Casat i amb dos fills. Gran amant de la cuina i de la música, especialment la pop i el rock, tot i que no descarta algun moment clàssic.\nEls elements que destaca de sa Cabaneta:\n-Ca madò Bet (foto 1)\n-El molí de can Farineta (f.2)\n-Cas Secretari Vell (f.3)\n-Can Pelegrí, casa del batle Miquel Oliver (f.4)\n-La Siurellada, de les festes populars\nEls elements que destaca d'arreu de Marratxi:\n- Son Bonet, pels records d'infantesa que li du\n-Sa Cimentera del puig Blanc\nEls seus personatges cabaneters representatius:\n-Macià "es Sabater"\n-Mn. Antoni Cabot, el seu mestre\n-El "Xato Mangares"\nNo destaca res especial dins els demés apartats.\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 18:23 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Essència/Identitat, Galeria, Mxi, SC\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 20:22 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nAM-71 Presentació de la temporada de l'Escola de Futbol\nDemà, dissabte 24, a les 11 al camp municipal de futbol de Son Caulelles tendrà lloc la presentació de la tercera temporada de l'escola municipal de futbol de Marratxí.\nL'escola acull 80 nins d'entre 4 i 7 anys, procedents dels quatre clubs amb futbol base del municipi, ja que darrerament s'hi ha integrat Es Raiguer.\nSegons Joan Femenias, regidor d'Esports "el nostre objectiu sempre ha estat que un sol club, amb un sol nom -l'Escola municipal de futbol de Marratxí- representi tots els marratxiners. Una gran passa dins l'esport base del municipi, que ja ha integrat els quatre clubs, motiu pel qual la satisfacció és molt gran. La implicació dels clubs ha estat clau per aconseguir-ho i n'estam molt agraïts".\nTenint en compte que el número d'alumnes s'ha duplicat en relació a la passada temporada s'han incorporat nous monitors i s'ha afegit un dia més d'entrenament a tres seus diferents: Son Caulelles, sa Cabana i es Pla de na Tesa.\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 10:06 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEl programa del concert de bandes del proper dissabte, dia 24 d'octubre, a les 19:30 h. a l'església de Sant Marçal és el següent:\nUnió Musical Inquera\ndirigida per Miquel Genestra\nPasdoble Ferrocarril de Sóller\nMix de Grease\nVariació en blue\nde Son Ferriol,\ndirigida per Enric Pastor\nTema del Senyor dels Anells\nMarxa turca (MOZART)\nMarxa militar (SCHUBERT)\nBanda de Música de Marratxí\ndirigida per Raquel Gómez\nPasdoble "Luchando" (TORMO IBAÑEZ)\nSelecció BSO de Lawrence d'Aràbia (Maurice JARRE)\nMar i Bel (poema descriptiu) (FERRER FERRAN)\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 13:29 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nTM - Contenidors que no es buiden amb la freqüència desitjable\nFa alguns mesos que es traslladaren els contenidors de reciclatge de plàstic, paper i vidre de l'entrada de l'av. Antoni Maura des Pont d'Inca. Es posaren a prop del monòlit que hi ha a l'entrada des Pont d'Inca Nou al carrer de Galatzó. S'ha de dir que quan els contenidors eren a Antoni Maura funcionaven bé, ja que moltíssima gent, amb consciència sobre el medi ambient, separava els residus sense cap problema. Quan els canviaren de lloc, més d'un s'estimà més tirar-ho tot als contenidors generals, tot i que, en poques setmanes, la gent conscienciada es tornà avesar a anar fins a la nova ubicació.\nDe tota manera, com veis a les fotografies, és una llàstima que la gent intenti separar els residus, però que la cadena no funcioni bé, ja que s'omplen aviat i no els buiden amb la freqüència que seria desitjable. Si hi passau, i ho veis net, no tardaran a omplir-se de bell nou i veureu que, com no hi caben els residus, han de quedar (quin remei!) envoltant els contenidors. Qualcú hi hauria de posar remei!\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 19:06 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 18:14 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEn Fabià Blesa no és marratxiner, però exerceix com a tal millor que molts del que han nascut en aquest municipi.\nÉs solleric, però viu al Pont d'Inca, a la zona de sa Cabana i dedica els seus esforços a les xeremies i a tot allò que envolta aquest noble instrument.\nÉs membre fundador i president de l'associació Xeremiers de Marratxí, entitat nascuda l'any 2006 que ja l'any passat, durant la Fira de Tardor que aviat tornarà arribar, va organitzar la 1era trobada de Xeremiers.\nAquesta associació, de la qual ja havia parlat en alguna estampa, té entre d'altres finalitats "la difusió, recuperació dels instruments tradicionals, xeremies, tamborino i flabiol".\nÉs diplomat en Xeremies i també en tamborino i flabiol.Va fer estudis teòrics i pràctics sota la direcció de Teodor Salvà i del mestre Joan Mateu Canyelles. Per aprendre a tocar en colla assistí a les classes extraordinàries que mestre Rafel Bauçà impartia a Petra.\nPerò el que més ens interessa des d'aquest poble nostre és la recerca que fa dos anys que té en marxa sota el lema "Ahir i avui de les Xeremies a Marratxí", que s'arribarà a concretar en un corpus dels antics -i no tant- sonadors de la nostra terra, quasi tots ells centrats a Pòrtol. En seguirem parlant.\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 17:31 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Galeria, Música, Mxí\nEl proper dissabte, dia 24 d'octubre, a les 19:30 h. tendrà lloc a l'església de Sant Marçal el II Festival de Bandes de Música, organitzat per la Unió Musical de Marratxí.\nHi prendran part les bandes de la Unió Musical Inquera, dirigida per Miquel Genestra;\nLa Nostra Terra, de Son Ferriol, dirigida per Enric Pastor; i la Banda Municipal de Música de Marratxí, dirigida per Raquel Gómez.\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 17:11 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nFa unes setmanes que des de "`L'ànima de Marratxí" -espai setmanal de Ràdio Marratxí que començà ara fa un any i s'emet els dilluns d'11 a 13 h. amb repetició els diumenges de 17 a 19 h- els amics i amigues que se'n cuiden: Francesc Martí amb Ginés Fernández al control, a vegades també Marta Fernández Vidal, així com la psicòloga Sara Brown, coordinadora de l'àrea de Gent Gran, varen tenir la idea de dedicar cada espai a un any concret, en funció de la demanda que hi pogués haver per part de l'audiència. I em varen demanar si els volia donar una mà en relació a les efemèrides que hi pogués haver relacionades especialment amb el nostre municipi.\nRecordau què va passar aquell 1964 a Marratxí? Parlam de 45 anys enrere. Idò mirau...\nA nivell d'ajuntament, per exemple, el batle era el pontdinquer Antoni Moyà Borràs, mentre la corporació estava integrada per Bartomeu Guasp Quetglas, 1r tinent de batle; Josep Vidal Crespí, segon t. de b. i els regidors Maties Crespí Jaume, Antoni Benito Iglesias, Antoni Company Quetglas, Miquel Romaguera Jaume, Bartomeu Sastre Rigo, Miquel Jaume Cardell i Bartomeu Canyelles Carrió.\nEl secretari era Bartomeu Riera Antich, que avui té una plaça dedicada a sa Cabana.\nEl pressupost municipal voltava a l'entorn del milio i mig de pessetes! Quina diferència, no???\nVa ser l'any que Joan Juan Garau va ser confirmat en el càrrec de dipositari municipal, mentre Josep Lluís Fernández Sampol va ser nomenat aparellador municipal sense plaça en plantilla.\nVa ser quan varen electrificar el cementeri municipal i varen donar el nom d'Albert Castell a un carrer de Pòrtol, en aquell moment de recent apertura, entre el Molí i el Cine, on ara hi ha ubicada la seu de Pòrtula.\nVaren crear el servei de recollida domiciliària de fems al Pont d'Inca\nHi va haver una desfilada a Palma per commemorar els 25 anys de pau i Marratxí, com els altres municipis, hi envià una carrossa. En alguna portada de Pòrtula vàrem reproduir una fotografia d'aquell fet, amb una gran olla i dos siurells que durant molts d'anys varen estar al peu de l'escala de l'Ajuntament.\nEs va instal·lar el jutjat de pau a la dreta de l'entrada de la casa de la Vila.\nEs va aprovar el projecte d'ampliació de la urbanització de Son Verí, davant Sant Marçal, i es donaren els noms actuals: Joan XXIII, Nicolau Cotoner de Verí i Dolors Gual de Torrella.\nEs va constituir el patronat local per a la protecció d'animals, que estava integrat pel batle, l'ecònom de Sant Marçal, la mestressa de nines de sa Cabaneta -Magdalena Solivellas-, el comandant del puesto de la GC, el metge titular -Sebastià Seguí Traid- i el manescal titular, Antoni Gayà Pons.\nSanitat va nomenar metge titular del primer districte el doctor Santiago Borràs i Villalonga.\nEn aquella època al Pont d'Inca encara existia un menjador d'Auxili Social.\nI aquell any es varen autoritzar una sèrie d'indústries:\na Pòrtol Antoni Frontera "Parró" per dur la pirotècnia a Tetuan, zona dels afores. També quedaren legalitzades una sèrie d'olleries que ja funcionaven però no s'ajustaven a la legislació vigent aleshores.\nAl Pont d'Inca, la taperera de Joan Triay Fullana; les Industrias Agrícolas de Mallorca, dedicat a les garroves i als licors i alcohols.\nA Marratxinet es va eixugar el pou públic perquè un veïnat va fer un pou artesià molt aprop. Des de l'Ajuntament demanaren ajut a la Diputació per aprofundir el públic. I també sol·licitaren a la Direcció Gral de Ferrocarrils de l'estat l'ús públic de la plaça de l'Estació "per poder arreglar el problema de l'aparcament al Pont d'Inca", ja veis que és un mal que ve d'enrere.\nPer aquelles saons omençaven a parlar de la construcció d'una voravia entre sa Cabaneta i Sant Marçal.\nI ja hi havia plans generals d'ordenació urbana en marxa. S'aprovaren inicialment la finca sa Tanca des Pont d'Inca i Son Barceló i Can Güia des Pla de na Tesa.\nA part de les llicències d'apertura o autoritzacions que donaren a Pòrtol tambe en trobam als altres nuclis\nAixí, a sa Cabaneta la botiga de queviures i carnisseria d'Arnau Coll, la perruqueria de Catalina Amengual i la fusteria de Gabriel Serra, totes tres al camí de n'Olesa, així com la botiga de queviures de Guillem Ramis al carrer del rector Llompart.\nAl Pont d'Inca, la perruqueria de senyores a nom d'Antoni Riera i la carnisseria a nom de Miquel Bordoy, ambdues al carrer d'Antoni Maura; la fusteria al c/ Moragues, a nom de Gabriel Palmer; la perruqueria de Benvinguda Vera, al carrer de Ramon Llull; el taller de confecció de roba, ERICA i la fàbrica de pastes alimentàries -després seria Gallo- ambdues a Antoni Maura; la fàbrica de biguetes i bigades, de Joan Cifre, a can Pol. També la botiga de queviures del c/ Bisbe Campins passà de Francesc Pons a Julià Gómez Silva\nAl Pla de na Tesa cal recordar l'ampliació de la peladora d'ametles del carrer de can Mas, la perruqueria de Jaume Crespí al cafè del carrer Weyler, i la fàbrica de rajoles de Josep Iglesias a la travessera del carrer Son Alegre. Encara cal afegir que el cafè del c/ Weyler 9 es traspassà d'Antoni Urrea a Joan Romaguera i l'antic forn del camí de Son Alegre passà de Lluc Gili a Jaume Vidal\nFinalment cal fer referència al permís que donaren a Joan Servera per dedicar-se a instal·lacions elèctriques en el municipi, i a dos tipus de llicència que avui ens resulten entranyables: a Miguel Fernández García per dedicar-se a la venda ambulant de peix i a Francesc Aznar per a la venda ambulant en carretó de gelats i altres llaminadures.\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 15:56 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Història, Mxí, Societat\nQuaranta persones de tots els nuclis de Marratxí han participat fins avui en el II Viatge Cultural organitzat des de l'àrea de Cultura des del passat dia 9.\nHan visitat llocs de gran tradició històrica com Mérida, Cáceres, Trujillo, Plasencia o Salvatierra de los Barros, passant també a Portugal per veure Elvas.\nLa regidora Magdalena Garcia Gual ha dit unes paraules que també ha repetit per ràdio, al programa "Amb 'P' de Pòrtula": "Crec que aquest viatge ens ha sorprès a tots perquè Extremadura és per molts la gran desconeguda, però té un patrimoni històrico-cultural impressionant".\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 19:08 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 19:44 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nAM-65 El 'Gran Mercat' s'ubicarà al Polígon a partir de dia 18\nNi Sant Marçal ni Festival. Al final l'Ajuntament ha decidit ubicar el mercat dels diumenges al Polígon de can Rubiol, en concret al carrer Conradors que quedarà tancat al trànsit els dies de mercat a partir del 18 d'octubre.\nSembla que la decisió ha estat motivada per la limitació d'espai a la zona de Sant Marçal, on hi podia haver 300 parades, mentre que la demanda de llocs de venda pot arribar a 500 a la nova ubicació.\nAquest nou emplaçament, a més a més, permetrà l'accés des de la carretera d'Inca, directament des de l'autopista o, fins i tot, amb el tren, opcions que, segons l'Ajuntament, evitaran molèsties als veïnats.\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 8:35 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nUn total de 862 persones majors de Marratxí varen començar les activitats corresponents al nou curs, organitzades per l'àrea de Gent Gran de l'Ajuntament.\nGimnàstica, aula de majors, informàtica i natació són les activitats que han tengut més acceptació entre les ofertades, amb 75 persones més que l'any passat.\nCal destacar com a novetat la incorporació de Taixí, art marcial que inclou un grup d'exercicis de caràcter concentrat, harmònic, lent i amb respiracions profundes que proporciona una sèrie d'avantatges. Un total de 127 persones s'hi han inscrit.\nEn gimnàstica de manteniment hi participen 355 persones, distribuïdes en sis punts, normalment als locals mateixos de la gent gran del municipi. Altres 154 participen en el curs de natació.\nPel que fa a l'Aula de Majors, compta amb 96 inscrits. Es tracta d'una exercitació mental a través de tècniques de memòria. Les temàtiques bàsiques d'aquesta activitat comprenen matemàtiques, ortografia, tècniques de lectura, història de Mallorca, salut i cultura general.\nFinalment, en relació a la informàtica, hi ha 130 persones inscrites, entre el nivell d'iniciació i el de perfeccionament.\nLa regidora de l'àrea de Gent Gran, Magdalena Garcia Gual, ha mostrat la seva satisfacció per la bona acollida de les activitats.\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 17:27 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nFa pocs dies, la Policia Local de Marratxí va incautar més de 70 plantes de maria així com útils per distribuir les substàncies estupefaents, tot trobat en un domicili del camí de sa Fita.\nDesprés d'obtenir l'ordre del Jutjat d'Instrucció número 12 de Palma per entrar i registrar, la policia va detenir el propietari del lloc, un home d'una seixantena d'anys, per un delicte contra la salut pública.\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 9:35 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nEls dilluns matí, a Ràdio Marratxí, hi ha un espai que es diu "L'ànima de Marratxí", dedicat especialment a les activitats de les associacions de tercera edat. Demà el dediquen, en part, a l'any 1964. No demaneu perquè; ni els mateixos responsables -Marta Fernández i Francesc Martí- ho sabrien explicar. Simplement va sortir així i així ho faran. Com que em varen demanar col·laboració amb una aportació històrica en relació al nostre municipi en aquell moment, aquí en teniu el fragment relatiu a la nostra Vila.\nPrecisament aquell any -1964, ara en fa 45- es va donar el nom d'Albert Castell a un carrer -a la foto- que feia poc s'havia obert, entre el Molí i el Cine. Aquest personatge exercí de mestre a Pòrtol dins els primers anys 30 del segle XX i deixà una forta empremta entre els seus alumnes, que encara el recorden amb gran estimació i agraïment.\n1964 va ser l'any que Tomeu Moll "Pinso" instal·là una granja de gallines en el camí de sa Garriga i el mateix que Antoni Frontera "Parró" va passar la indústria pirotècnica a Tetuan. També és el moment que ca na Pepa amplia la botiga amb carnisseria i n'Elionor Ramis de can Xic posa una botiga al carrer de can Monjo Fondo, just devora on el seu germà Miquel també instal·la el taller elèctric. En aquest mateix carrer autoritzen Maties Mesquida per construir-hi una vivenda, mentre Antoni Mascaró la construeix al carrer de la Lluna. Altres vivendes que s'edifiquen en aquell moment són la d'Antoni Cladera al carrer de sa Torre i la de Mateu Reynés a can Meta.\nTambé era l'època que mestre Biel Barrera 'Algaidí' urbanitzava part de Son Verí, a la zona de davant Sant Marçal.\nJa feia anys, en algun cas molts, que les olleries portolanes estaven en funcionament, però precisament aquell any varen haver de legalitzar-les perquè moltes no s'ajustaven a la legislació vigent aleshores.\nEncara és l'any que autoritzen la barberia de Gabriel Grimalt al c/ Major i la fusteria d'Antoni Serra "Fidever", la botiga de teixits de ca na Rosa i el magatzem d'adobs de Bartomeu Serra en el c/ d'Albert Castell.\nAh, i GESA va construir una caseta per a estació transformadora en el carrer Major, just davant el camí de Sant Jordi.\nMirau voltros si n'arriben a passar, de coses, en un any, al marge del viure i del passar quotidià i rutinari !\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 17:52 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nAhir va ser un gran dia... No era la primera vegada que aquesta Orquestra actuava a Sant Marçal, però aquests joves varen demostrar un cop més que avancen i milloren de concert en concert.\nTot i que només es veuen durant l'estiu per assajar i preparar els concerts, es nota un canvi qualitatiu molt important. Hi ha una feina, una bona feina feta i, sobretot, unes ganes i una estimació per la Música que surt nota rere nota.\nQueda camí, clar que sí, però les voltes del nostre primer temple són testimoni d'aquest camí ascendent de l'Orquestra del Raiguer que, per cert, té els assaigs a la mateixa sala parroquial.\nBona feina del grup, dels solistes -Toni Mairata, Mateu Fullana i Maria Rotger- i del director, Bernat Quetglas.\nBona feina també de l'organització, la comissió de Cultura de l'AVV de sa Cabaneta que ha organitzat un cicle musical realment interessant i que comentarem en una propera estampa.\nPodeu trobar més fotografies d'aquest concert a l'àlbum de Pòrtula\nPublicat per Amb P de Pòrtula a 13:30 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Música, StM


LA CRÒNICA – Actuació a la Fira del Tractorista de Vidreres – Colla Castellera Esperxats de l'Estany\nEl passat diumenge 10 de maig actuàvem a Vidreres en motiu de la fira del tractorista, juntament amb la Colla Castellera Bergants del campus de Terrassa. Quan vam arribar nosaltres crèiem que ens havíem equivocat de lloc, perquè en principi ens semblava que havíem quedat amb els Minyons de Santa Cristina d’Aro, però es clar, no hi havia cap camisa blanca enlloc. És broma minyons, és que no estem acostumats a veure’us amb el verd festuc (té traducció el verd “pistatxo”? Sabem que verd festuc fa de bastant mal dir, però ho deixarem encara que sigui per tocar allò que no sona). S’ha de dir que us afavoreix bastant. D’altra banda però, les tonalitats verdes de les nostres camises juntes queden d’allò més estrambòtiques, ja ens hi acostumarem suposem! Pels que teniu poca paciència us informem que començarem a parlar dels castells al cinquè paràgraf!\nAbans de començar la crònica com a tal explicarem breument el context de la fira. Cal dir que en aquesta hi havia gran quantitat de tractors, des de models molt antics fins a tractors molt moderns. També hi havia tot tipus d’aviram, dels quals destacaven unes “Gallines del monyo” que s’anomenaven així de veritat (realment el nom fa justícia) i eren uns animals que quan te’ls miraves no et deixaven indiferent. Durant la fira s’organitzaven diferents activitats com per exemple el concurs d’arades, aquest es desenvolupava en un circuit tancat amb bales de palla i els tractoristes havien d’anar fent voltes al seu voltant. Sabíeu que a Catalunya es fan varis concurs d’arades i hi ha tot món al darrera amb veritables artistes d’aquesta disciplina? Si, a nosaltres també ens va sorprendre! Cal explicar també que durant la fira hi havia molts assistents, però amb tantes activitats i estants qualsevol persona es posava a mirar castells. Sort en vam tenir dels tractors que teníem just al darrera, que ens van ser fidels tota l’estona!\nCal destacar que en les últimes actuacions estem adquirint un bagatge prou considerable. No parlem d’un bagatge casteller (això no tenim massa clar que sigui veritat), ens referim a quelcom relacionat amb la cultura catalana i les diferents activitats que es realitzen al seu voltant. Les tres últimes actuacions les hem dut a terme a: La fira de la cultura catalana, la fira del cargol i la fira del tractorista. Per tant, si algú té ganes de saber qualsevol tipus d’informació sobre aquests temes només ha de venir al local dels Esperxats els dies que assagem i li explicarem el que vulgui. Es clar que ho podria fer per un altra via, però sinó no hi ha ganxo. Estem molt neguitosos per saber quina serà la propera fira a la que assistirem! Vinga va, que només us queda un paràgraf i ja hi sereu!\nDoncs bé, pel que fa a l’actuació hem decidit començar-la pels speakers d’aquesta. Primer de tot volem dir que som uns grans defensors dels speakers durant les actuacions i a més, els que ho feien a Vidreres estaven bastant motivats. Ara bé, tenim seriosos dubtes sobre el que creien que estaven retransmetent. Primer de tot, es comentava tot el castell com si fossin comentaristes d’un esdeveniment esportiu i s’informava durant tota l’execució. En segon lloc, tenim la sospita que ens van confondre amb dues companyies teatrals, ja que anunciaven els castells d’aquesta manera: “A continuació els castellers ens representaran dos pilars”. Esperem que ho féssim bé i que no ens traïssin els nervis del directe. Per arreglar-ho una mica ja hem dit que ens encanta que hi hagi speakers i a més, en aquesta actuació van estar bastant bé.\nHa arribat el moment de començar a parlar de l’actuació i ho farem parlant dels Minyons de Santa Cristina. Van iniciar l’actuació descarregant un pilar de 4 de dol, per la mort d’un familiar de persones de la colla. Una abraçada per a elles! Seguidament, van descarregar dos pilars de quatre simultanis. Pel que fa a les rondes de castells van iniciar-les descarregant un 3 de 6 impecable. Aquest es va mostrar molt ferm en tot moment i es va descarregar sense problemes. En segona ronda, van optar pel 3 de 6 amb agulla. El castell es va començar a muntar i va anar pujant. Quan els dosos s’estaven col·locant el dos obert va decidir que li feia molta mandra aguantar dreta tota l’estona i menys en aquella posició tant estranya. Per aquest motiu, tranquil·lament es va asseure a les espatlles dels terços i així va poder descansar uns instants. Després de descansar es va aixecar i es va tornar a col·locar al seu lloc com si no hagués passat res. A partir d’aquí el castell es va dur a terme sense problemes i es va descarregar de forma molt solvent. Van deixar per a la tercera ronda, el plat fort de la jornada. Tenien la intenció de descarregar per segona vegada al seu historial el 5 de 6. El castell es va bastir i va començar a pujar bastant ferm, però just abans de la primera aleta no es va veure clar i a més, a nivell de crosses s’estava patint molt i per això es va optar per desmuntar-lo i aparcar-lo per una altra ocasió. Una llàstima, però no patiu que d’actuacions us en queden moltes i segur que el veurem molt aviat! Van acabar l’actuació descarregant un bonic i ferm pilar de quatre aixecat per sota.\nEls Esperxats vam iniciar la diada descarregant un pilar de quatre de cau que no cau ( en el cas que us hàgiu preguntat si sempre que fem un pilar format per tres persones que són del cau farem exactament la mateixa broma suada, la resposta és afirmativa). Aquest es va mostrar molt ferm en tot moment i la pinya es va avorrir de manera important.\nPilar de quatre de cau que no cau\nEn primera ronda vam descarregar un 3 de 6 que per varis motius ens feia molta il·lusió poder portar a plaça. El castell es va descarregar de forma solvent, malgrat haver-se de treballar en algun moment. Un dels terços va treure bastant cul, fet que en va dificultar una mica l’execució. A la descarregada va tremolar una mica més del desitjat però es va defensar sense cap problema.\n3 de 6 descarregat pels Esperxats de l’Estany\nEn segona ronda, vam optar pel 3 de 6 amb agulla. El castell va pujar una mica obert de mides però en general es podia treballar. A mesura que el anava pujant el castell s’anava obrint i la rengla anava marxant (no sabem a on, tenim la sospita que es volia tirar enrere per pujar en un tractor i poder participar en el concurs d’arades, però res contrastat). Per això es va decidir desmuntar el castell abans que l’enxaneta comences la travessada. Després que els minyons, ens demostressin com es fan els castells amb agulla, vam poder veure que l’havien fet al revés que nosaltres (nosaltres vam encarar la rengla de cares a la baixada i ells d’esquenes). Per aquest motiu i com que ells l’havíem descarregat vam dir saps què? Els copiarem que si a ells els ha funcionat a nosaltres també, però vam acabar comprovant que el que fallava potser no era la fletxa sinó “l’indio”. El castell va pujar de manera molt idèntica a l’anterior obert de mides i amb la rengla lluny de la resta del castell. Per aquest motiu es va decidir baixar-lo i no tornar-lo a provar. En tercera ronda, vam decidir tornar als v/bells temps i vam apostar per una torre de cinc, la primera que descarregàvem aquesta temporada. S’ha de dir que ens vam tornar melancòlics i vam dir que no podíem deixar tant temps sense realitzar cap torre de cinc. El castell es va descarregar sense complicacions.\nTorre de cinc descarregada pels Esperxats de l’Estany\nPer acabar l’actuació vam descarregar un pilar de cinc, aquest es va mostrar molt ferm en tot moment. Just en el moment de la sortida de l’enxaneta el castell va patir una sotragada, però es va poder aturar gràcies a un treball de cirurgia de tota la pinya. Els que no vau venir a l’actuació i heu llegit que vam descarregar una torre de cinc i un pilar de cinc en la mateixa diada, no us creieu que ens hem equivocat, va anar així. Vam dividir l’actuació en dues parts: els castells de sis i els castells de cinc, si és que estem d’un “chist” últimament.\nFoto de família, estem tan guapes les dues colles juntes!\nPer acabar direm el que ja sabeu. Ens encanta compartir plaça amb els minyons i a sobre ara que porten camises “rexulones”. Cal dir que al final de l’actuació els esperxats vam intentar atrapar a un minyó, però al final van ser ells qui ens van atrapar a nosaltres, un desastre!\nSi fem una valoració de l’actuació podem dir que no vam fer una actuació espectacular, però si que vam fer una actuació prou bona PER començar a treure a nervis de cares a la diada. Recordeu que dissabte que ve volem que tots els esperxats sortiu de SOTA les pedres i veniu a la diada. Sinó serà impossible fer 3 castells DE 6 pisos!\nFins aquesta diada tota anava bé, tot encaixava a la perfecció, tothom es moria de ganes de posar-se els pantalons blancs i la camisa. Després de diumenge, però, tot ha canviat! Ha arribat la calor i amb ella també les indignacions amb la camisa o hauríem de dir-li manta?\n← LA CRÒNICA – Actuació a la Fira del Cargol de Melianta\nLA CRÒNICA – Diada dels Esperxats de l’Estany →


La pandèmia i els trastorns de l'alimentació\nGent amb mascareta.\nGent amb TCA ha sortit «beneficiada» en alguns aspectes\nActualitzada 22/03/2021 a les 18:51\nLa irrupció del coronavirus ha provocat que els estils de vida hagin canviat en els últims mesos. En moltes persones s'han produït trastorns de l'alimentació, tal com explica la psicòloga Adriana Esteban, especialista en Trastorns de la Conducta Alimentària (TCA) de l'Institut Centta. Aquests trastorns poden quedar camuflats per diversos factors.\nUn d'ells és l'utilització de les mascaretes, ja que, amb elles posades a la cara, les persones que tenen menys dificultats a l'hora de relacionar-se amb la resta de gent. Aquestes persones, doncs, es relacionen més amb la gent.\nPel que fa al teletreball i a les classes virtuals, és un dels aspectes que ha perjudicat més amb la gent que pateix aquest tipus de trastorn. És així perquè estar a casa i no tenir contacte físic amb la resta de persones no permet vigilar quina és l'alimentació de les persones i, per tant, poden empitjorar.\nTornant al cantó relativament «positiu», el fet que hi hagi restriccions de mobilitat han afavorit l'eliminació de dinars i sopars, amb què aquestes persones ja no estan obligades a enganyar per no assistir a esdeveniments d'aquest tipus.\nComenta el contingut : La pandèmia i els trastorns de l'alimentació


Catalunya és el segon territori de la UE on més puja la taxa d’atur juvenil - Diari de Girona\nUn estudi d’Avalot-Joves de la UGT constata que és de les zones que més ha patit en aquest aspecte des de l’inici de la pandèmia de covid-19\n29·11·21 | 06:31\nL’oficina de treball de Girona. | ANIOL RESCLOSA\nCatalunya és el segon territori de la Unió Europea on més ha pujat la taxa d’atur juvenil després del primer esclat de la covid, amb un augment del 4,8%, entre el 2019 i el 2020. La desocupació entre joves es va disparar del 19,9% al 24,7%, molt per sobre de la mitjana europea, que va passar de l’11,4% al 12,5%. L’únic país que va veure un increment superior va ser Estònia (+5,2%). Catalunya està en la segona posició del rànquing d’augment de desocupació juvenil empatada amb Lituània. Així ho constata l’informe «La situació juvenil a Europa. Anàlisi sociolaboral», elaborat per Avalot- Joves de la UGT. La seva portaveu, Elena Álvarez, denuncia «l’adultcentrisme» al continent, on els joves pateixen el doble d’atur, temporalitat i parcialitat.\nAquest fet, però, és més problemàtic a Catalunya, on els volums d’atur són molt més alts. Per exemple, la desocupació juvenil se situa prop del 25%, cinc vegades més que a Alemanya (5,2%) o amb una temporalitat que és un 20,5% superior a la mitjana dels 27 països europeus.\n«Hi ha una discriminació cap als joves dins del mercat laboral i no ens podem beneficiar d’ajudes perquè només el 10% de la gent jove pot accedir a una prestació d’atur, ni a l’ingrés mínim vital, ni a la renda garantida. Si ens trobem sense feina, estem desemparats», diu Álvarez.\nPer això, la portaveu d’Avalot reclama que es posi sobre la taula solucions a aquesta «discriminació» que passin per polítiques actives d’ocupació «estables i duradores». «No es poden fer polítiques de sis mesos o un any, perquè això no és garantia de res», lamenta.\nA més, insisteix que és necessari derogar les reformes laborals del PSOE i del PP que «han servit per precaritzar el mercat laboral» i fomentar la contractació indefinida, alhora que augmentar la Inspecció de Treball perquè ara mateix, encara que la llei és clara, hi ha «molts contractes temporals en frau de llei».\nContractes fixos «per definició»\nEn aquest sentit, pel que fa a la proposta del Govern central de limitar a tres mesos els contractes temporals per substitucions o pics de feina, Álvarez apunta que «els contractes han de ser fixos per definició» a excepció de «moments puntuals». «Que siguin de tres mesos no és garantia de res», exclama. D’altra banda, també considera que «la temporalitat no depèn de la mida de l’empresa» sinó del tipus de feina que es desenvolupi.\nD’altra banda, l’informe també se centra en les conseqüències que aquesta precarietat laboral té en la independència residencial dels joves, que és especialment baixa a Catalunya, on només el 18,5% del jovent pot emancipar-se, a diferència de països com Suècia, on la majoria de gent jove se’n va de casa als 18 anys. Després de la pandèmia, els nivells d’emancipació catalans han baixat del 20%, sent el nivell més baix fins i tot que l’assolit en el pitjor moment de la crisi financera.\nAugment de malalties mentals\nD’altra banda, l’informe també constata que s’ha detectat un augment de malalties mentals en joves, «sobretot en el cas de les dones joves, el 43% de les quals experimentat algun símptoma», va assegurar Álvarez. Avalot reclama que s’incorporin els riscos psicosocials als convenis col·lectius i als contractes.


Combatent les violències amb l'art - Activitats Santa Maria de Palautordera\nCreació fotogràfica participativa\nCombatent les violències amb l’art\n“Combatent les violències amb l’art” és el resultat fotogràfic dels tallers realitzats amb l’alumnat de 4t d’ESO de l’Institut Reguissol en el marc del Dia internacional per l’eliminació de la violència envers les dones.\nAl llarg dels tallers les joves van poder reflexionar sobre experiències properes i es van apropar amb profunditat al que pensen i senten tot afrontant debats des de la confiança i el respecte. El treball expositiu és la transformació de les idees en fotografies a través d’un treball cooperatiu amb dinàmiques participatives.\nLa creació fotogràfica ha estat realitzada amb el suport i assessorament de la fotògrafa i tallerista Anna Rodríguez i la coordinació de les àrees de joventut i igualtat. Diversos punts de l’espai públic acullen les creacions fotogràfiques. Consulta el mapa per descobrir on es troben.\nEn el següent mapa hi ha indicat amb color lila els punt del poble on hi ha l’exposició fotogràfica amb els resultats dels tallers realitzats.


Articles de batalla\nCol·lecció: Memòria del Segle XX, núm. 3\nAquesta antologia recull una part dels articles periodístics de Josep Maria Folch i Torres publicats entre 1898 i 1909. Aquest període històric, entre la crisi colonial espanyola i la Setmana Tràgica, veu l’aparició del catalanisme com una força política emergent, que substitueix el seu tradicional caràcter nostàlgic i culturalista per una voluntat d’intervenció en la vida social de l’època. Dins d’aquest panorama, els articles de Josep Maria Folch i Torres ens proporcionen l’anàlisi i les propostes d’un corrent ideològic, força desconegut, enquadrat en la Unió Catalanista liderada per Domènec Martí i Julià. Des d’una perspectiva progressista però no revolucionària, els articles de Josep Maria Folch ens il·lustren sobre les aspiracions i les limitacions d’un catalanisme, d’inspiració socialdemòcrata i aspiracions interclassistes, en la Catalunya de començaments de segle. Una Catalunya que, tot i el pas del temps, ens resulta, malauradament, molt familiar.\nEditat per: Eulàlia Pérez Vallverdú\nVa néixer a Barcelona el 29 de febrer de 1880. L'ambient familiar l'inclinà ben aviat el compromís polític i cultural amb el catalanisme. Les dificultats econòmiques l'obligaren a abandonar els estudis a dotze anys i a incorporar-se al mercat laboral com a mà d'obra no qualificada. La seva capacitat com a orador i propagandista li van obrir les portes del periodisme que exercí de manera professional. Aquesta projecció pública es complementà amb el conreu d'un tipus de literatura sentimental i costumista, amb la qual va obtenir el reconeixement als certàmens més significatius de l'època. El seu compromís polític i social es plasmà en ela militància a la Unió Catalanista i literàriament amb un conjunt de novel·les d'ambientació ciutadana i temàtica social. La conjuntura política i social derivada dels fets de juliol de 1909 juntament amb la seva situació personal l'allunyaren progressivament de la vida pública. En aquest moment es produeix un fet transcendent per a la seva orientació futura: l'encàrrec de Josep Baguñà, editor i propietari de la revista En Patufet, d'una novel·la per a infants. A partir d'aleshores, Folch va anar assumint un protagonisme creixent com a autor de literatura infantil en les empreses de Baguñà fins a esdevenir una marca comercial i un fenomen sociològic irrepetible. L'èxit sense predecets de la seva literatura infantil i juvenil, que abraça tots els gèneres , el convertí en el referent imprescindible d'una professoó que maldava per asolir els estàndards europeus. Així mateix, la seva obra influí decisivament en la mobilització d'amplis sectors de la joventut en una ssociació, el Pomells de Joventut, d'inspiració catòlica i dimensió patriòtica. El triomf del feixisme l'any 1939 va suposar, a la pràctica, l'acabament de la seva activitat literària, però no el seu reconeixement popular. Josep Maria Folch i Torres va morir a Barcelona el 15 de desembre de 1950.


8 min. Palma 10/12/2014 02:01\nUn objectiu: lucrar-se per damunt de tot. Dos màxims responsables: Diego Torres i Iñaki Urdangarin; un esquer: la pertinença del duc a la família reial espanyola; unes víctimes, les administracions públiques de les Balears, el País Valencià i Madrid; i una operativa "simple i senzilla", en paraules del fiscal Pedro Horrach: "L'Instituto Nóos fixava uns preus totalment desproporcionats pels serveis que prestava per a l'Administració Pública i, després de rebre els fons públics, simulava la contractació de serveis ficticis a les entitats mercantils que a continuació relacionam i que emetien les corresponents factures contra l'Instituto Nóos, de manera que els fons públics acabassin en mans de mercantils controlades per Torres i Urdangarin".\nL'escrit d'acusació del fiscal Anticorrupció de Balears presentat aquest dimarts recull al detall les quantitats obtingudes pels dos principals socis de la trama, que varen ser de 2,6 milions en només tres anys en el cas de Torres i d'1,8 milions en el cas d'Urdangarin.\nPer fer-ho, emmascaraven l'ànim de lucre amb la "pura retòrica, buida de contingut real", de l'Instituto Nóos, una institució en la qual, segons el Ministeri Públic, "les finalitats d'interès general brillen per la seva absència". Al contrari, Nóos ha estat utilitzat obertament per eludir els requisits que marca la llei per contractar amb l'Administració. "Van poder accedir de manera directa i immediata a fons públics, sense sotmetre's a processos de licitació en concurs amb altres possibles oferents", afirma la Fiscalia.\nL'informe final del Ministeri Públic retrata amb tot tipus de detalls com les entitats Illesport i Ibatur (Balears), CACSA i Fundació Turisme de València (País Valencià) i Madrid 2016 i la S.A. del mateix nom (Comunitat de Madrid) pagaren quantitats veritablement desproporcionades que superen els 6 milions d'euros per serveis que valien molt menys. Així Torres i Urdangarin anaren acumulant un patrimoni important gràcies al descontrol de les esmentades administracions, que en alguns casos abonaren serveis fins i tot abans que se signàs el contracte dels esdeveniments.\nManca de rigor de l'Administració\nEl fiscal Anticorrupció Pedro Horrach detalla amb duresa com les administracions no vetllaren pel compliment del que marca la llei a l'hora d'atorgar fons públics i ocultaren amb convenis de col·laboració el que realment eren contractes i pels quals, per tant, s'haurien d'haver obert concursos públics i complir els principis de lliure concurrència. "És un atemptat frontal als principis bàsics que han de regir l'actuació administrativa", segons el fiscal.\nA més, Horrach es mostra alarmat per la facilitat amb què s'abonaren despeses "sense cap suport ni comprovant", sinó amb una simple factura de l'Instituto Nóos, al qual es donava la màxima credibilitat.\nDe tots els càrrecs públics als quals demana asseure's a la banqueta dels acusats, és l'expresident Jaume Matas, per al qual sol·licita una condemna de 11 anys de presó, el que s'endú la pitjor part, ja que, segons els càlculs de la Fiscalia, hauria beneficiat amb uns "2,5 milions de fons públics l'Instituto Nóos, que presidia Iñaki Urdangarin".\nEn concret, demana que sigui jutjat per presumpta malversació de cabals públics en concurs amb un delicte continuat de prevaricació i falsedat en document públic (8 anys), com també per un delicte continuat de frau a l'Administració (3 anys).\nReclama, a més, 20 anys d'inhabilitació absoluta per a l'expresident, que ja és a la presó condemnat per corrupció, i 10 anys d'inhabilitació especial per a ocupació o càrrec públic. Per fixar les penes que sol·licita per a Matas, el fiscal ha tingut en compte la circumstància agreujant de reincidència en els delictes de prevaricació, frau a l'Administració i malversació.\nEl fiscal acusa també l'exdirector general d'Esports José Luis 'Pepote' Ballester, amic personal d'Urdangarin i la infanta Cristina, per a qui demana una condemna de 2 anys de presó, 2 d'inhabilitació absoluta i 2 més d'inhabilitació per a càrrec públic.\nSi és el cas, per calcular la pena que demana, el fiscal ha tingut en compte l'atenuant molt qualificat de col·laboració amb la Justícia, perquè es va posar a disposició del jutjat instructor per ajudar en la investigació i va reconèixer la seva participació en els fets.\nPer a l'exdirector de la fundació Illesport de Balears Gonzalo Bernal, el fiscal demana 8 anys de presó; per a l'exdirector de l'Institut Balear de Turisme (Ibatur) Juan Carlos Alía, 4 anys de presó i 9.000 euros de multa i per a l'exsecretari de l'Ibatur Miquel Àngel Bonet, 5 anys i 6 mesos de presó i multa de 9.600 euros, tenint en compte l'agreujant de reincidència.\nEn els fets que afecten Balears, el fiscal considera que l'entitat pública des de la qual es van desviar fons a l'Instituto Nóos va ser la fundació Illesport, al patronat "mai no es va reunir, debatre ni adoptar cap decisió" i les actes de reunió són totes simulades. Segons Horrach, aquesta "farsa" va ser "orquestrada" per Matas "per tal d'aparentar que era l'òrgan el que prenia les decisions" quan era ell "qui ostentava de facto el domini sobre la gestió de l'esmentat organisme".\nIllesport i Ibatur van adjudicar contractes públics a Nóos Consultoria Estratègica "arreglant el procediment, intentant aconseguir l'aparença de legalitat, simulant el respecte dels principis de publicitat, concurrència i igualtat, falsejant el contingut de documents oficials i en alguns casos abonant directament factures prescindint del procés administratiu", segons el Ministeri Públic.\nPer adjudicar a Nóos l'oficina del projecte de l'equip ciclista Illes Balears (abans Banesto), Urdangarin es va reunir al palau de Marivent amb Matas i Ballester al setembre del 2003, recorda el fiscal en l'escrit.\nEls excedents obtinguts no només "no es reinvertiren ni destinaren al compliment dels teòrics fins de l'associació, sinó que es van repartir entre els associats i gerents, Torres i Urdangarin, ordint un embull de facturació fictícia amb les seves entitats vinculades".\nFins a 425 factures s'enviaren les diferents societats vinculades a Torres i Urdangarin, per un import de fins a 8 milions d'euros. Tot plegat responia a una estratègia que només ells dos coneixien al detall, ja que fins i tot els empleats de les diferents empreses creades pensaven que treballaven directament per a Nóos, segons el relat del fiscal.\nPer evadir part d'aquests guanys, els acusats constituïren dues societats a paradisos fiscals. Una, una estructura amb l'empresa matriu a Belize i una empresa filial a Londres, anomenada Vikram LTD.\nTot i presentar-se com a grans experts en l'obtenció de patrocinis per a esdeveniments, en realitat l'únic que feren Diego Torres i Urdangarin va ser abusar de les administracions públiques que se sentien compromeses amb la casa reial, perquè no disposaven en els seus equips de veritables experts ni tampoc tenia l'Instituto Nóos tota l'estructura que declaraven les seves ostentoses presentacions. "Aquesta presentació no era més que 'fum' i, a partir de la posició social de qui liderava l'Instituto, tenia com a objectiu generar confiança en els interlocutors i potencials clients, aparentant solidesa científica i tècnica. Reforçava aquesta confiança el fet de simular l'aparença d'una espècie d'ONG dedicada a fins socials altruistes", diu el fiscal, qui desemmascara que el patronat d'empreses i el consell assessor que figurava als seus documents promocionals "mai no es varen crear".\nQuant als seus analistes i experts, 45 dels 65 que ha estudiat la Fiscalia Anticorrupció ni tan sols són declarants d'IRPF per cap activitat professional i, entre ells, n'hi ha 19 sense passaport espanyol i filiats a Bolívia o a la República Dominicana, com també a Lepe (Huelva).\nLa desproporció, amb exemples\nEra tan gran la desproporció entre el que es facturava i es cobrava i el que realment s'aportava als esdeveniments, alguns dels quals ni tan sols es duien a terme, que la Fiscalia en posa alguns exemples il·lustratius. En la selecció del director del projecte Jocs europeus, Nóos va facturar 30.000 euros més IVA per trobar-hi la persona idònia, malgrat que, en realitat, Isidre Rigau va rebre la proposta directament d'Urdangarin perquè el coneixia del moviment olímpic i "sense que es fes cap procés de selecció".\nUn altre exemple que impressiona fa referència al Valencia Summit. Dels 1,3 milions que va costar una edició, 300.000 euros corresponen a despeses reals com hostesses, publicitat i lloguer d'espais, mentre que 1 milió figuren com a "cànon Nóos".\nTampoc no oblida la Fiscalia com el Vila-real cercava un patrocinador per a l'estadi esportiu i com Diego Torres va fer un estudi "d'onze fulls copiant i aferrant" d'internet. Quan cobraren del Vila-real, diu el fiscal, "desviaren l'import a les empreses vinculades".\nCrida l'atenció del Ministeri Públic com empreses de la importància de Telefònica, BBVA i Abertis es deixaren assessorar per un institut que desconeixien i que no tenia cap referència més enllà de la presència d'Urdangarin, i malgrat que, a més, la plantilla era integrada "per quatre empleats de la llar, una estudiant, una enquestadora i una persona amb estudis d'infermeria", entre d'altres.


Quant de temps sense pujar receptes, seguim de vacances a la platja, aviat tornarem a casa i procurarem penjar més receptes!!! De moment us deixo les més fresquetes! I ben faciletes, com sempre. Bon estiu a tots i totes!\n- 1 llauna grossa i 1 llauna petita de tonyina\n- 1 llauna de pebrot vermell\n- Es couen els ous.\n- Un cop freds els buidem (el rovell) i reservem.\n- Aixafem la tonyina amb la maionesa i el rovell de 4 ous que acabem de coure.\n- Farcim els ous amb la barreja i decorem amb rovell de dos ous ratllat i amb una tireta de pebrot vermell.\n- Podem afegir més ingredients si volem.\n- Servim i acompanyem amb una mica d'enciam.\nEtiquetas: Alimentació infantil, Aperitius, ous, peix\nUna recepta facileta i una manera que farà que els nens mengin espàrrecs.\n- enciam i tomàquets per decorar.\n- Obriu els espàrrecs i talleu-los en trossets petits.\n- Poseu la mantega en una paella i sofregiu els espàrrecs. Salpebreu i deixeu refredar.\n- Bateu els ous amb la nata, salpebreu, afegiu nou moscada i afegiu els espàrrecs.\n- Engreixeu uns motllos individuals amb mantega i repartiu la preparació.\n- Poseu al forn al bany maria i poseu-lo al forn uns 20 minuts a 200º.\n- Deixeu que es refredin i desmotlleu-los en plats i acompanyeu amb amanida tot servint-los d'immediat.\nEtiquetas: Alimentació infantil, Pastís salat, Verdures


Club Futbol Sala Sant Climent: Jornada 22 (Femení): CFS Vallgorguina 0 - 3 CFS Sant Climent\nJornada 22 (Femení): CFS Vallgorguina 0 - 3 CFS Sant Climent\nAquest partit es presentava des d’un inici disputat. El Sant Climent havia empatat a 2 en el partit de la primera volta i el duel havia de servir per saber com havien evolucionat els dos equips fins al moment.\nLa veritat és que el partit no ha tingut gaire història. Ja des d’un primer moment el Sant Climent s’ha mostrat molt confiat en el joc. Les jugadores tenien les coses clares. Jugar, tocar, no arriscar i tenir paciència a l’hora de profunditzar i crear perill. I així ha estat. El Vallgorguina, es podria dir, que només ha gaudit d’una sola oportunitat en tot el partit, tot just a l’inici, amb un xut que s’ha estavellat al pal. La resta de partit ha estat en tot moment controlat per les noies de Sant Climent.\nLa primera part ha començat amb una mica de desconcert. Però això només ha durat 5 minuts. Potser el nervis han tingut alguna cosa a veure. Però arran de la jugada del Vallgorguina amb xut final al pal, el Sant Climent ha sabut entrar dins al partit i començar a exercir el seu domini. Així, al minut 8, ha arribat el primer gol. La Carol ha fet una molt bona paret amb la Carla dins l’àrea rival i ha aconseguit fer pujar el 0-1 al marcador. Després ha seguit el domini del Sant Climent, que sense arriscar, i assegurant totes les passades, evitava que el Vallgorguina tingués cap opció de crear perill. Quasi al final de la primera part, la Deidre, amb una jugada individual s’ha plantat a l’àrea rival i ha aconseguit marcar el 0-2. Corria ja el minut 23 i ràpidament s’ha arribat a la mitja part.\nLa segona part ha estat una extensió de la primera. És cert que el Vallgorguina s’ha mostrat una mica més agressiu i ha intentat pujar les seves línies. Però, el Sant Climent no s’ha deixat intimidar. Sempre, amb el joc segur i sense complicacions ha tingut en tot moment el control de la pilota. En aquesta segona part ha tingut més importància la portera Júlia, que sempre que les jugadores es veien en una situació complicada tocaven la pilota cap endarerra per començar de zero i tornar a iniciar les llargues possessions de les que han disposat. Els minuts anaven passant i tampoc es creaven moltes ocasions de perill. Alguna jugada aïllada que no s’ha pogut finalitzar amb claredat i poca cosa més. Així s’ha arribat quasi al final del partit, quan en una jugada de combinació en zona de perill, la pilota ha caigut als peus de la Deidre que estava més endarrerida, quasi al mig camp, i sense marcatge, ha engaltat un xut que ha tocat al pal i ha entrat dins la porteria. Era el 0-3, resultat definitiu i que vist el joc que ha imposat el San Climent encara ha quedat curt.\nBon partit de les noies climentones que tot i no ser del més divertits i espectaculars han aconseguit controlar en tot moment i assegurar sumar els 3 punts. Ara venen 2 caps de setmana sense partits, cal agafar-los amb força de cara al tram final de la lliga. Moltes felicitats a tot l’equip!!!\nBy Jaume - de març 24, 2012


BIBLIOTECA DE SÚRIA: DIA DE SANT JORDI A LA PLAÇA SALVADOR PERARNAU\nDivendres 23 d’abril, en el transcurs de l’acte central del dia de Sant Jordi, vam donar els premis al concurs de punts de llibre del 70 Aniversari de la biblioteca, i també a la guanyadora del sorteig del Joc del 70 Aniversari que havíem dut a terme de juny a desembre a les xarxes de la biblioteca.\nEls guanyadors després de recollir el premi\nAmb motiu de la inauguració de la biblioteca el 16 de juliol de 1950, l’any passat vam voler commemorar aquesta efemèride, i una de les activitats que vam proposar va ser el concurs de punts de llibre del 70 Aniversari. Cal dir que vam obtenir una gran resposta ja que es van presentar 288 punts. Es van repartir per edats, en cinc categories, quatre de les quals corresponen als cicles de primària, i la última és la categoria d’adults.\nDe cadascuna de les categories menys la d’adults, hi ha dos guanyadors, degut al gran nombre de punts presentats.\nEl premi és el punt editat juntament amb dos llibres. Els punts es van repartir als assistents a l’acte central del dia de Sant Jordi, Si algú hi està interessat a la biblioteca estan disponibles.\nTambé, amb motiu de l’aniversari l’any passat de juny a setembre, a les xarxes socials de la biblioteca es va plantejar el “Joc del 70 aniversari”, amb una pregunta o repte setmanal. Cada setmana hi havia un guanyador que participava en el gran sorteig final. La guanyadora d’aquest sorteig va ser la Mireia Sala Faig, que va guanyar dues entrades per una obra del teatre del Foment Cultural i un lot de llibres.\nEl jurat format per M. Àngels Alsina Font, Isis Ballesté Casabona, Juanita Garcia Prada, Antonieta Oller Vers i Montse Rodríguez Alijarte, va decidir el següents guanyadors:\n- Categoria 1 (P3-P5; 3-5 anys): Ot Gras Soler i Jesús Quiroga Guerrero\n- Categoria 2 (1r-2n de Primària; 6-8 anys): Arnau Marin Arjona i Roger Rubio Cases\n- Categoria 3 (3r-4t de Primària; 9-10 anys): Noa Orduña Espinoss i Marc Flores Jiménez\n- Categoria 4 (5è-6è de Primària; 11-12 anys): Bruna Pubill Serrat i Amàlia Grichshenki Cazorla\n- Categoria 5 (Adults a partir de 18 anys): Eva Soler Bellavista\nL’acte central de la diada de Sant Jordi va estar protagonitzat pel poeta local Salvador Perarnau, un dels actes per la commemoració del 125è aniversari del seu naixement i del 50è aniversari de la seva mort. Es va dur a terme a la plaça del mateix nom on es va poder veure el nou mural realitzat per Pau Juárez que recorda els personatges d’alguns dels poemes més coneguts de l’obra del poeta.\nEl nou mural de la plaça\nL’acte va començar amb una actuació musical d’alumnes de l’Escola Municipal de Música. Seguidament es va presentar el llibre “Les plantes de l’avi” de l’Eva Ferrer i il·lustrat per Imma Mestre. A continuació, l’alcalde Albert Coberó, el regidor de Cultura, Miquel Soliva van donar els premis als guanyadors, i, finalment, l’acte va acabar amb un petit recital de poemes de Salvador Perarnau a càrrec de David Requena.\nPresentació del llibre "Les plantes de l'avi"\nDavid Requena durant el recital\nMoltes gràcies a tots els participants del concurs de punts de llibre i al joc de les xarxes i felicitats als guanyadors!\nPublicat per BIBLIOTECA DE SÚRIA a 13:20\nEtiquetes de comentaris: BIBLIOTECA.70 ANIVERSARI, CONCURSOS, POESIA, SALVADOR PERARNAU, SANT JORDI\nLA POESIA DE SALVADOR PERARNAU PRESENT ALS COMERÇO...\nELS USUARIS ENS HAN RECOMANAT...\nUN MUNT DE NOVETATS PER SANT JORDI


ESPECTACLE | Cia. Artgila\nA través de la dansa, el teatre gestual i la música original en directe, ens endinsarem al cor d'un bosc on hi succeirà un fet màgic: EL CICLE DE LA VIDA.\nAquest projecte neix arran de la necessitat de parlar a la petita infància del concepte de la finitud amb naturalitat, com a fet intrínsec de la vida. Creiem que hi ha força material per treballar el dol, però no tant per explicar un succés natural present a la nostra vida i al nostre voltant.\nPensem que no necessàriament cal profunditzar en el tema si no hi ha curiositat i/o demanda, però sí que creiem que és important abordar-lo, i donar l’oportunitat als infants de poder fer conscient, entendre i assimilar un fet que, ara mateix, sentim que es tracta com a tabú. I també considerem que cal crear un espai guiat, on es treballi la mort i se’n parli, perquè els infants puguin extreure les seves pròpies conclusions, expressar les seves vivències i trobar eines per afrontar el concepte de finitud.\nA través d’una història senzilla, cíclica i sense text, de la mà d’una ballarina i actriu i la música creada per a aquest espectacle com a narradora de la història, expliquem el fet de la vida, la transformació, la mort i el ritual com a eina per fer front a aquest procés.\nEn un petit bosc se sent un cor i neix una eruga, que atreta per una formosa fulla, hi troba la força per transformar-se en papallona. De l’erugueta només en queda la pell buida. La papallona aprèn a volar i en el seu aprenentatge descobreix una flor. En queda enamorada de l'olor, així que, guiada pel seu nas buscarà i decorarà el seu tros de bosc amb moltes flors de colors. En aquest camí sent la necessitat de reproduir-se, de fer un ou, que garantirà la continuació de la vida. Un cop tot està ben formós, es troba amb la pell buida de l'eruga, d'on ha sortit la papallona, i se li acut decorar-la amb flors. La papallona, satisfeta, ja no pot aixecar les ales i mor. Tot succeeix sota la mirada atenta de la guardiana de la vida, que vetlla pel bon funcionament de tots els éssers vius del bosc, i serà l'encarregada de custodiar el nou ou, que comença a bategar...\n- Idea original i Direcció: Mercè Llorens\n- Creació: Mercè Llorens, Valentina Azzati, Aina Puig, Neus Millán, Isabel Pla Teixidor.\n- Ballarina i intèrpret: Isabel Pla Teixidor.\n- Música original i en directe: Aina Puig\n- Escenografia: Llorenç Llorens, Mercè Llorens, Aina Puig\n- Disseny il·luminacó: Mercè Llorens i Alexandra Ortiz\n- Disseny so: Jonbi Belategi.\n- Dossier Pedagògic i Pedagoga: Neus Millán\n- Durada espectacle 40 min.\n- Muntatge 3 hores.\n- Desmuntatge 1 hora\n-Públic frontal o en semi-cercle\n- Edat recomanada la primera infància (de 2 a 6 anys) i públic familiar\n- Idioma sense text (música)\n- Espai escènic 7 metres d'ample\n4 metres de fons\nEspecacle de sala.\nDegut a la situació actual que estem travessant, hem creat un format de l'obra per escenificar a l'aire lliure o en una sala polivalent, amb una durada de 30 minuts i potenciant l'humor, que en aquests moments sentim imprescindible.\n**Amb altres condicions pregunteu-nos la possibilitat d’adaptació.\nEspai on canviar-se, maquillar-se i escalfar.


L'Espai Democràcia i Convivència convoca una mobilització amb el lema ‘Pels drets i les llibertats, per la democràcia i la cohesió, us volem a casa! coincidint amb els 6 mesos de l'empresonament de Jordi Cuixart i Jordi Sànchez\nDiumenge 15 d'abril de 2018 a la Plaça Espanya de Barcelona a les 12.30 hores\nLa manifestació del 15 d’abril a Barcelona sortirà a les 12.30 h de la plaça Espanya i avançarà per l’avinguda Paral·lel L’Espai Democràcia i Convivència convoca una mobilització amb el lema ‘Pels drets i les llibertats, per la democràcia i la cohesió, us volem a casa!' coincidint amb els 6 mesos de l’empresonament de Jordi Cuixart i Jordi Sànchez.\nPunt de trobada de CCOO: davant del teatre Apolo, a les 11.30 h\nLa parada de metro Paral·lel estarà tancada. Feu servir Poble Sec o Drassanes.\n- el comunicat de l’Espai Democràcia i Convivència sobre la manifestació del diumenge 15 d'abril de 2018.\n- el cartell de la manifestació del diumenge 15 d'abril de 2018\n- el manifest de la manifestació del diumenge 15 d'abril de 2018


CURS DE MINDFUL EATING ONLINE - Alba Alonso\nEn aquest curs de 6 setmanes online, aportaràs consciència a la teva manera de menjar i descobriràs una nova manera de menjar que augmentarà la teva satisfacció i eliminarà els sentiments de culpa que sovint acompanyen l’acte de menjar. A través de diferents pràctiques i de meditacions guiades basades en el Mindful Eating, que vol dir “menjar amb atenció plena”, connectaràs amb la teva saviesa interna per poder decidir què i quan menjar i, sobretot, aprendràs a cuidar-te i a relacionar-te amb tu mateix/a d’una manera més amable i compassiva.\nAQUEST CURS ÉS PER TU SI…\nMenges de pressa i/o amb distraccions, sense posar gaire atenció al que menges.\nMenges més del compte o sense tenir gana.\nMenges sota la influència de les teves emocions.\nMenges segons el que et diu la ment i no escoltes gaire el que et diu el cos.\nMenges impulsivament i després et sents culpable.\nPasses fàcilment de l’abús a la restricció calòrica i sents que estàs en un cercle viciós del qual no pots sortir.\nBusques la satisfacció a través dels aliments però després estàs pitjor.\nAcostumes a funcionar amb el pilot automàtic i no gaudeixes prou el menjar o el moment present.\nPateixes estrès o ansietat, i això influeix en la teva manera de menjar.\nEt costa estar present i estàs contínuament pensant en el passat o en el futur.\nAQUEST CURS ET POT AJUDAR A…\nConnectar amb el teu cos i amb les teves necessitats per fer les millors eleccions en cada moment.\nGestionar els impulsos per menjar i les emocions associades.\nTrobar l’equilibri entre menjar massa i massa poc.\nMenjar amb consciència, gaudint de l’aliment i augmentant la satisfacció.\nSentir-te més satisfet/a amb menys aliment.\nA diferenciar la gana física de la gana emocional.\nEscoltar-te i autoregular-te per donar-te el que necessites en cada moment, evitant sentiments de culpa.\nViure en el present i a deixar de patir tant pel passat o pel futur.\nConnectar amb el teu centre i amb la teva pau interior a través de la meditació.\nCuidar-te i a tractar-te d’una manera més amable i compassiva.\nAquest curs consta de 6 sessions i cada una d’elles consta d’una part teòrica i d’una part pràctica, tot i que és fonamentalment pràctic. A cada sessió, es proposaran diferents tipus de pràctiques per practicar durant la setmana.\nFactors que influeixen en la nostra manera de menjar.\nIntroducció a la meditació.\nProposta de pràctiques setmanals.\nPlenitud vs. satisfacció.\nRegles externes vs demandes internes.\nEl poder de la intenció.\nInfluència dels aliments en l’estat d’ànim.\nMenjant aliments prohibits.\nGana física vs. gana emocional.\nEls 9 tipus de gana.\nBuscant el benefici secundari.\nPlenitud vs. sacietat.\nCom canviar un hàbit?\nCultivant la cura del cos.\nCom cuidar-se a través de l’auto-compassió.\nMenjar amb atenció plena en esdeveniments socials.\nRecopilatori d’eines per menjar amb atenció plena.\nHa estat genial. Només puc dir-te: Gràcies, Gràcies, Gràcies.\nHe après molt sobre mi, he canviat molts hàbits sense esforç. M’he sorprès retirant aliments que a priori em sentaven genial i he comprovat que la meva ment deia una cosa i el cos una altra.\nHe estat conscient de moltes coses. Gràcies a començar al curs amb tanta atenció i consciència a la meva vida s’han sincronitzat moltes coses a nivell alimentari i entre tot estic atònita amb el meu progrés els dos últims mesos.\nEstic més energètica, he perdut volum, pes suposo que també però com que la bàscula i jo no som amigues… doncs em veig millor sense necessitat de ser un número. Fins i tot la pell la tinc diferent i em veig esplèndida.\nGràcies, ha estat una experiència única. Per fi puc dir que gaudeixo cuinant i menjant sense tenir cap remordiment ni por.\nGràcies, gràcies, gràcies pel teu treball.


FC Borges Blanques – CF Gavà: Apropar-se a la salvació | CF Gavà\nEls gavanencs tenen una final a terres lleidetanes per intentar acostar-se molt a la permanència.\nUna victòria blaugrana al camp del Borges Blanques deixaria la salvació pràcticament a tocar pels homes de José Manuel Serrano, especialment si vingués acompanyada d’una derrota matinal del Sant Ildefons contra el Mollerussa. En el millor dels casos, els blaugranes podrien acabar la jornada 8 punts per sobre del descens mancant 9 per jugar-se, encara que en cas de derrota la diferència es veuria retallada a només 2 punts. La importància del matx és cabdal.\nLa visita de l’intractable Andorra a La Bòbila ha suposat un nou aire fresc per a l’equip, que s’ha tornat a veure capaç de competir contra qualsevol conjunt de la categoria. Tot i els 17 partits consecutius que acumulen sense caure els del Principat, només 3 minuts van separar a l’equip de Gerard Piqué de perdre al temple blaugrana.\nEl Gavà va poder superar l’Andorra (2-2) | Foto: Isaac Fandos\nEl Gavà visitarà el camp del Borges Blanques a l’últim duel directe per la permanència com a visitant, sens dubte com s’ha sentit més còmode aquesta temporada. En els desplaçaments contra la resta d’implicats en el descens, actualment per darrera dels gavanencs, Júpiter, Lleida B, Sant Ildefons, Cambrils Unió, Rapitenca i Balaguer, els blaugranes han aconseguit cinc victòries i un empat.\nEl tècnic blaugrana no podrà comptar pel partit amb Adri Moreno, lesionat pel que resta de temporada. Per contra, incorpora a Álex Lesan a la plantilla, que ja podria debutar si el tècnic ho considera oportú. Marc González i Miquel Sadurní continuen sent les baixes de llarga durada.\nSi un rival porta records amargs a la plantilla gavanenca, probablement sigui el FC Borges. El partit de la primera volta encara cou al vestuari blaugrana, conscients de que els tres punts s’havien de quedar a La Bòbila, i que en van marxar dos en deu minuts finals fatídics (del 2-0 es va passar al 2-2).\nEn qualsevol cas, la dinàmica actual del FC Borges és molt negativa, el que l’ha fet implicar-se de ple en la lluita per la salvació. De fet, ara mateix ocupa un dels llocs de descens, després de sumar només 1 punt dels últims 18 possibles.\nDe la mateixa manera que els gavanencs, el FC Borges és un equip que ha rendit molt més com a visitant que com a local durant tota la temporada. Es més, els homes de Manel Cazorla només han aconseguit una victòria al seu camp, contra el Júpiter fa tres mesos.\nEls precedents recents entre tots dos conjunts són favorables al FC Borges, amb victòries locals en els últims quatre enfrontaments (1972, 1988, 1990 i 1993). El Gavà no guanya a l’estadi del Borges des de 1967, per 2-3 (dades de Havok Gavà).


Imatge: Can Tabaco\nEl Can Tabaco posa fi a la imbatibilitat de El Vilanoví al superar-lo per 5-2.\nTaules en l’encontre Amigos de Zizou – FCNG Bol (2-2) que comporta el primer punt de la temporada pels visitants. Treballada victòria del Finques Rius davant el FC Raconet (3-4) que torna a situar als actuals campions en les places d’honor de la categoria. Per un ajustat 2-3 s’imposava el Miró Gràfic Cubelles al Bar La Penya Sitges-Pizzeria Francesco en el partit més esperat d’aquesta quarta jornada i que deixa als de Cubelles líders provisionals i únic equip encara invicte d’aquesta divisió. Primera victòria de la temporada del Pista Cero que superava al Club Tennis Ribes per 5-3 amb hat-trick del jugador local D. Jimenez. La sorpresa de la setmana la protagonitzava el Kirolbet-Los Charrua que s’imposava al Can Turky’s per 4-2 en la que ha estat la primera derrota dels visitants.\nDesprés d’un inici de temporada irregular el Veteranos CD Ribes confirmen les seves aspiracions al superar a la, fins ara invicta, Penya Barcelonista Vilanova per 2-5 en un partit on destaquen els tres gols del visitant R.E. Benoit. Segueix a la part alta de la taula el Bar El Rinconcito que aquest dimarts superava al Vilathetic per 0-3. Repartiment de punts entre la Penya Ribes-Desguaces La Piña i el FC Rokeros desprès de finalitzar l’encontre amb 2-2 al marcador. Clara victòria del Tot Gos Zero Gravity Records que s’imposava al Pamp Rojo per 3-0.Cinc jornades ha trigat el Aston Birra en aconseguir la seva primera victòria i ho feia superant al Atletico Perroflautas per un ajustat 2-1.\nUn sorprenent Can Tabaco posava fi a la imbatibilitat de El Vilanoví al superar-lo per 5-2 i confirmava el seu bon estat de forma en aquest inici d temporada. Cinc gols de H. Muñoz contribuïen al contundent triomf del Masca Asociación enfront el Bar Mari (0-7). Aclaparadora va estar, també, la victòria del Steaua Vilanova, líder de la categoria, que s’imposava a La Toscana per 1-9. Triomf del Nou Sin Perdón enfront el CE Nova Olivella per 1-3 que porta a l’equip de Ribes a la part alta de la classificació desprès d’un fluix començament de lliga. Tres nous punts pel Pico Pala TM que guanyava el partit enfront a Los Legends per 5-1 amb quatre gols de J. Pérez.