Conèixer Catalunya: d’agost 2012\nEns aturàvem el Manuel Navas Ortiz, i l’Antonio Mora Vergés, davant la façana de Sant Esteve de la Garriga, no sorprèn – atesa la data de construcció – la grandària de seva fàbrica; pensem que en aquelles dates l’assistència als oficis religiosos estava al voltant del 50% de la població, en aquelles dates el nombre de veïns era aproximadament d’un miler, actualment amb una població que s’apropa als 15.000 habitants de dret, aquí – com per arreu – la pràctica religiosa ha davallat a nivells que en el millor dels casos oscil•len entre el 5 i el 10% .\nL’església ‘Nova’, dita també oriental en relació a la seva homònima de la Doma, que ha vist reduït el seu paper a Capella del Cementiri, manté l’advocació de Sant Esteve; segons Josep Maurí i Serra, va ser – i és - la major obra col•lectiva realitzada pels garriguencs.\nIniciada el 1686, no s'obrí al culte fins el 1737, encara que no estava enllestida del tot. El projecte de construir-la amb planta de creu llatina i cobrir el creuer amb cúpula s'abandonà molt avançada l'obra, i es canvià pel pla d'una sola nau amb un absis circular. Obra de grans proporcions, el projecte sembla que era de Giralt Cerdà, mestre de cases, procedent de Gascunya, però establert a la Garriga d'anys. La lentitud de la construcció: l’any 1685 s'adquirí el terreny, l’any 1737 s'obrí al culte, l’any 1883:es va refer la teulada i la volta, l’any 1895 s'edificà la "capella fonda", l’any 1926 l'arquitecte Josep Maria Pericas i Morros (Vic 27 d'agost de 1881 - Barcelona, 1 d'abril de 1966) construeix una decorativa balustrada, al capdamunt de la gran escalinata de pedra, que juntament amb portalada barroca de l'església, dóna al temple un to molt solemne i de gran efecte.\nEl campanar, acabat de construir molt més tard, no seguí totalment el projecte primitiu, cosa que li restà esveltesa.\nLa retratava amb una perspectiva similar a la que es recull en la imatge del casament de Manuel Joaquim Raspall Mayol el 22 de febrer de l’any 1906.\nL’Enric Sànchez-Cid ens feia partícips d’haver trobat en ermites, capelles, esglesioles i esglésies, carreus foradats com a us de finestres, gelosies i òculs. El tema – gens estudiat pel que tenim coneixement - sembla molt interessant, i agraïm des d’ara les vostres aportacions a l’email coneixercatalunya@gmail.com\nEns proposava una reflexió : Podria tenir el carreu foradat preromànic un origen remeier per contrarestar les forces malignes?. Ens feia adonar alhora d’un fet de tot evident, avui, i des de que vivim en barraques i/o cases, els punts més febles dels edificis, son els accessos a les cases , aquells que faciliten la comunicació entre l’interior i l’exterior.\nEn ocasió d’un viatge per la comarca aragonesa de la Jacetania, amb capital a Jaca, tenia ocasió d’observar una esplèndida panoràmica sobre les teulades de la població de Borau, situada en un nivell més baix que la carretera, en casi totes les xemeneies i en moltes de les finestres s’hi trobava, rematant l’extrem superior, una pedra foradada, més o menys treballada, d’aquest paral·lelisme : finestra i xemeneia, un paisà, a qui vaig interpel·lar sobre la qüestió, em confirmava el caràcter preventiu – quasi màgic - que s’atorgava a moltes pedres i, particularment a les pedres foradades i, d’aquí, que les col·loquessin coronant teulades, finestres i xemeneies, amb una finalitat - per a ell, clara i evident - : para espantar a las brujas!...\nCompartim el nostre espai vital amb altres especies de l’anomena’t regne animal, i tots plegats tenim al nostre abast – per satisfer TOTES LES NOSTRES NECESSITATS – el que s’ha definit com regne vegetal ( arbres, flors, plantes,..), i el regne mineral, on trobem des de la sal comú, fins als metalls, i per descomptat i omnipresent per arreu, les pedres.\nQuina explicació tenen els dolmens de Ala-Safat, Al-Damiyah, a Jordania ?.\nQue en sabem del cert de la dita Pedra d’Ordovés ?. Més enllà de les històries que se’n expliquen d’aquesta petita pedra de color fosc, d’uns 10 centímetres de llarg, relligada amb un fil de coure que reuneix els dos fragments amb que van partir-la. La guarda la família Grasa, des de fa quatre generacions i procedeix del veí poble de Abenilla. Té forma de pota de cabra i està formada per dos tipus de roca. S’explica que va sortir d’una serp i d’aquí que és anomenada també, la pedra de la serp d’Ordovés.\nAquesta mateixa creença la trobem a la Xina, on hi ha nombrosos fets , en que es documenta que s’utilitzaven aquestes pedres de serp (procedents del cap d’una d’elles o d’un dragó) com antídot de les picadures o enverinaments...\nEls carreus foradats en una pedra única, no es troben només en els edificis religiosos com, ermites, capelles, esglesioles i esglésies, els podem veure a Borau, a la jacetania, però també a Palau-Solità al Vallès Occidental.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 18:25 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nÉs obra d’Arnald Calvet i Peyronill, (Barcelona, 1874 - 1956) que havia aixecat l’edifici dels magatzems Jorba (1926), al Portal de l'Àngel, 19, de Barcelona, pel qual va guanyar el concurs anual d'edificis artístics en l'edició de 1927. Entre 1930-1940 va construir per la mateixa entitat els magatzems Cal Jorba a Manresa, c/ muralla del Carme, 25.\nLa construcció es va fer en tres etapes: 1936, 1943 i 1952, i és un dels pocs exemples d’art déco que hi ha a Catalunya. L’ edifici que ocupa un xamfrà en una de les vies principals de la ciutat de Manresa. Les seves façanes són bellíssimes i estan àmpliament decorades amb motius vegetals molt estilitzats i distribuïts en forma rítmica per tota la seva superfície. La part on convergeixen les façanes laterals és el que podríem anomenar façana principal, de dimensions força reduïdes. L’edifici, que té una clara voluntat monumental, és dominat per un cos central en forma de torre, amb un típic rellotge envoltat per uns relleus al•legòrics i custodiat per dues àligues.\nEl 30 de juny de 1984 tancaven ‘oficialment’ els magatzems Jorba, la nissaga fundadora però se’n havia deslligat anys abans, traspassant-lo a l'empresa andalusa Gicos, que al ensems l’any 1974 el cediria al Grup Europrix.\nPere Jorba i Gassó (Calaf, Anoia, 1849 - Manresa, Bages, 1927), havia començat l’any 1869 amb una botiga al carrer de Na Bastardes, el negoci alhora que creixia anava canviant canviant de lloc -plaça Major, carrer Urgell, plaça Sant Domènec- , desprès de la mort del fundador s’aixecaria l’edifici conegut encara amb el seu cognom.\nL’empresa en les seves millors èpoques editava la Revista Ilustrada Jorba, de distribució gratuïta, que tenia una funció comercial i propagandística dels grans magatzems manresans. Us deixo un enllaç que us permetrà veure’n alguns exemplars.\nREVISTA ILUSTRADA JORBA – en castellà, lògicament - arribava puntualment a milers de cases d'arreu de Catalunya, de l'Estat Espanyol – aleshores això de Regne d’Espanya, semblava sospitós, com dissortadament ha confirmat el temps-; i fins a diversos països de l'Amèrica llatina, malgrat que els magatzems només van arribar a tenir una sucursal a Brussel•les oberta l’any 1919.\nL'edició de la revista, amb un tiratge aproximat de 15.000 exemplars, es feia a la Impremta de Sant Josep , a la Ciutat de Manresa.\nMentre premia l’objectiu per aconseguir la imatge que acompanya aquest breu, en venia – una vegada més - al cap la locució llatina, Sic transit gloria mundi, que significa literalment: "Així passa la glòria del món" i que hom tradicionalment ha relacionat amb el caràcter efímer dels èxits i dels triomfs.\nSortia al Passeig Josep Anselm Clavé per respirar – venia del saló del teatre de la Societat Coral Obrera la Gloria Sentmenatenca - on el grup de country feia la darrera ballada del curs 2011-2012; a la mateixa vorera un xic més avall, hi ha un singular edifici residencial unifamiliar d’una sola planta, envoltat d'un ampli jardí , construït l’any 1893 segons indica a la façana.\nL'estructura és totalment simètrica, amb planta rectangular.\nS’aprecien les influències arquitectòniques del Modernisme, però alhora apareixen elements neoclàssics i també d'ornamentació barroca.\nInevitablement – estem a la Catalunya ocupada des de 1714 - la façana decorada amb dos bustos, queda deslluïda pel cablejat dels mal anomenats serveis públics.\nM’expliquen que el nom de la casa – Torre Costa - té relació amb un dels seus estadants, el Doctor en medecina , Josep Mª Costa, que fou el metge de capçalera de molts sentmenatencs els anys quaranta, cinquanta i seixanta del segle XX.\nEsperava trobar més informació:\nQui va ser el promotor d’aquest edifici ?\nQui en va fer el projecte, i la direcció de les obres ?.\nFins i tot, quin era el segon cognom del Doctor Josep Mª Costa ?\nSou pregats de fer-nos-ho saber a l’email coneixercataunya@gmail.com\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 1:23 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 4:46 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nFèiem l’any 2010 una sortida pel terme de Sant Martí de Centelles en la que ens cridava l’atenció una casa senyorial – amb finestrals adornats curiosament amb margarides com feia l’Emili Sala Cortés, preguntarem també al propietari dades de l’arquitecte -. Demanaven en relació al blasó alguna informació; rebia fa un parell de dies un e.mail en el que ens diuen :\nHem llegit, casualment, la vostra ressenya de la casa de l'Oller a Sant Martí de Centelles i la pregunta en relació a l'escut que adorna el finestral de la sala de la casa pairal.\nL'escut és de mitjan segle XIX, com la resta del finestral, i representa un burro, que aleshores era l'activitat econòmica més rellevant de la casa.\nDe fet, el mas Oller fou un dels bressols del burro català, des d'on s'exportava a diversos llocs d'Espanya, Europa i Amèrica.\nActualment s'està duent a terme un estudi històric del mas i de la seva activitat en relació al burro català.\nJAUME OLIVER BRUY\n-Cultura, Patrimoni, Turisme-\nT. 938442406 F.938441120\nEns afanyàvem a contestar :\nTenim clar que els Oller tenen – si és el cas – un escut parlant en el que llueix almenys una olla.\nEn algun cas hem sostingut l’origen del cognom - en concret a Castellterçol- pel fet que la casa està ubicada en una fondalada – un cull d’olla -.\nRes però dona peu a considerar ni remotament la hipòtesis dels ‘ fabricants d’olles’ que defensa fins algun catedràtic d’història. A Catalunya l’ofici té un nom propi, terrissaire.\nEns agradarà tenir més noticies de l’estudi històric del mas - concretament de la possible actuació de l’arquitecte Emili Sala Cortés - i de la seva activitat en relació al burro català.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 11:27 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nLES MARGARIDES DE L’EMILI SALA CORTÉS A LA RONDA DEL CARRIL\nAnàvem el Manuel Navas Ortiz, i ‘Antonio Mora Vergés, per la mal dita Ronda del Carril de la Garriga [ ho dic perquè no és ‘un camí que volta, que no és recte’; cast. vuelta. Se'n varen tornar a França faent la ronda per Catalunya, Boades Feyts 370].\nVa néixer al ensems que es va fer passar per la Garriga la línea fèrria Barcelona-Vic-Ripoll. Heu de recordar que aleshores els trens eren de carbó, però també que la major part dels desplaçaments s’havien de fer amb vehicles de tracció animal.\nAprofitant les facilitats de comunicació – sobretot amb Barcelona - en ambdós costats s’hi van construir uns esplèndids edificis,- ‘torres’en l’argot de l’època, que ha fet fortuna - per satisfer la demanda de cases d'estiueig destinades majoritàriament a la burgesia de la metròpoli .\nLes construccions s’aixecaven des de les darreries del segle XIX , fins a les primeres dècades del segle XX. Aquesta circumstància fa que malgrat continuar amb els mateixos accessos que hi havia al començament del segle XX ; la fa Ronda del Carril sigui un ‘museu’ a l’aire lliure de l'arquitectura modernista i noucentista.\nCercàvem – i donem fe que n’hi ha amb escreix – les ‘margarides’ de l’Emili Sala Cortés; més enllà de les cases que aixecava aquest arquitecte genial – on com és lògic n’hi ha per arreu - la seva influència s’estén a un i altre costat de la via fèrria.\nCom diuen els sastres. ‘ uns botons de mostra’.\nUs deixem unes preguntes;\nExisteix encara la Casa Ramon Rocafort Carreras (la Garriga, 1910) ?.\nQui va aixecar la casa de número 33 ?\nQui va aixecar la casa de números 41-43 ?\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 6:28 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nERMITA DELS APÒSTOLS. CASTELLAR DE LA RIBERA. EL SOLSONÈS\nAnàvem La Rosa Planell Grau , el Miquel Pujol Mur, i l’Antonio Mora Vergés, pel terme de Castellar de la Ribera que té una extensió de 60 quilometres quadrats i una població de dret de 170 persones.\nCercàvem l’esglesiola dedicada als apòstols , Sant Felip i Sant Jaume Menor, l'actual edificació si hem de creure la inscripció de la llinda data de 1808; Mossèn Antoni Bach i Riu , sosté que l'ermita és d'origen medieval.\nL’ermita s'aixeca al mig del bosc al terme de Clarà, poble integrat actualment dins del municipi de Castellar de la Ribera.\nPel que fa a la descripció tècnica llegim : Capella de planta rectangular i campanar d'espadanya d'una sola finestra a la cara nord-est. Porta d'entrada amb llinda monolítica on apareix la data de 1808. Al mur sud-est, hi ha una obertura molt petita. La capella està assentada sobre la codina. A l'interior de la nau, els paraments estan enguixats i pintats. Volta de canó a l'interior.\nEl primer diumenge de maig, s’hi celebra una festa , en la qual es beneeix el pa que serà posteriorment repartir entre els assistents.\nEsglesioles, ermites i capelles, son testimoni d’un temps en que des del poder – aleshores feudal – les persones naixien, vivien i morien, adscrites a un tros de terra del que en formaven part al mateix nivell que les pedres, els arbres i/o les besties.\nEns semblava extremament lúcida, la reflexió que escoltàvem de boca d’un pagès; aleshores la lluita i/o la resistència eren sortides difícils però possibles, coneixem al sàtrapa , que vivia també entre nosaltres. Ara sota la ‘democràcia del lliure mercat’, mancats dels serveis més bàsics, conscientment desprotegits pels poders ‘públics’, haurem d’acabar marxant tots, la lluita no té cap sentit; contra qui ?, Solsona?,Barcelona?, Madrid ? ,Brussel•les ?, Washington ?,...\nEnyorança dels dèspotes coneguts.\nNo havíem fet gaires progressos en la nostra tasca de voler desvetllar dades de la vida i l’obra d’aquest arquitecte , incomprensiblement menystingut per l’Enciclopèdia catalana – menys ‘GRAN’ justament per aquesta absència - ; per això demanem ara la col•laboració dels garriguencs o garrigans perquè s’arribin fins al Registre Civil, i demani’m veure el llibre de defuncions dels anys 1920-1921, si troben inscrit el traspàs de l’Emili Sala Cortés, que prenguin nota del llibre i foli, i de totes les anotacions o notes marginals que constin a l’assentament - és una activitat que no els comportarà cap despesa econòmica – i ens ho facin arribar a l’email coneixercatalunya@gmail.com\nPensem que la seva condició d’arquitecte dels Tolrà, primer de D. Josep Tolrà Avellà , i desprès de la seva vídua Dª Emilia Carles Tolrà, primera marquesa de Sant Esteve de Castellar, va comportar-li l’extensió a la seva persona , de les filies , i sobretot les fòbies que despertava aquesta noble família. Només així s’explica que no es faci esment de la seva mort al diari la Vanguardia, que pertanyia i pertany encara, als Comtes de Godó.\nLa que fou casa Emili Sala Cortés, és avui la seu de CERAC, entitat sense ànim de lucre , declarada d'utilitat pública el 1996, quina finalitat principal és l'atenció i tractament de les persones amb trastorns de l'espectre autista.\nDe la descripció tècnica de la casa llegim : Vivenda unifamiliar aïllada. Consta de soterrani, planta baixa i pis. Façanes estucades. A la façana de la Ronda hi ha dues finestres seriades, les divisòries són pilastres coronades per un capitell compost. Les obertures de la resta de façanes estan encerclades amb esgrafiats geomètrics florals. Les cantonades també estan esgrafiades amb motius vegetals. Es de destacar el capçal amb formes sinuoses amb volutes els extrems, les de la biga carenera limiten una espadanya composada per dues columnes de capitell composts.\nLes seves ‘margarides’ se’ns fan visibles a la tanca de la porta d’entrada a la finca.\nCada dia que passa sense que Catalunya conegui i reconegui, la vida i l’obra de l’Emili Sala Cortés, ens fa perdre més i més, la nostra reivindicada condició de nació il•lustrada.\nUs deixo una llista d’enllaços que en parlen, dissortadament però, la majoria es limiten a fer un copiar/pegar\nQualsevol acció que pugueu fer – per petita que sigui – en la línia de desvetllar dades de la vida i l’obra de l’Emili Sala Cortés, Catalunya us ho agrairà.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 1:36 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEL RELLOTGE DEL MAS ANTICH, A LA VILA MARINERA DEL MASNOU , AL MARESME\nNo ens sorprenia a la Maria Jesús Lorente Ruiz i a l’Antonio Mora Vergés, que no es fes esment del Mas Antich, a la llista de Torres de guaita i castells de la Costa de Barcelona-Maresme, la doble barrera que formen la via fèrria i la carretera N-II han comportat una suburbialització - en el sentit castellà ‘antics nuclis degradats, annexats al municipi central o no, o bé a espais marginals urbanitzats anàrquicament o amb uns serveis gairebé inexistents’.\nen el monogràfic DOS-CENTS ANYS D’INDEPENDÈNCIA MUNICIPAL, es fa referència en ELS VEÏNATS MARÍTIMS DE SANT MARTÍ DE TEIÀ I SANT FÈLIX D’ALELLA, a l’aixopluc de les sis torres de defensa que, des del Mas Antich,...\nNo hi ha – a la xarxa – gaire informació d’aquesta casa; el nom acabat en ch ens fa pensar en un propietari d’origen possiblement jueu, i alhora es reivindica en contraposició amb el nom de Vila ‘ El Masnou’ com una de cases ‘fortes’ de la contrada.\nAl rellotge – avui a l’ombra – llueix una llegenda "Nulla fluat cujus non memniscere velis", hom sospita que ‘cujus’, hauria de ser ‘cuius’ , però se’m escapa el sentit últim; m’agradarà rebre traduccions i/o propostes a l’email coneixercatalunya@gmail.com\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 12:29 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nVeníem la Maria Jesús Lorente Ruiz, i l’Antonio Mora Vergés, de tornada de ‘veure de lluny’ la dita Torre Cardona, o torre Pallaresa, actualment dins el terme de Santa Coloma de Gramenet. Trobem una referència a la Vall Carcerenya ( com si fos un lloc exòtic ), etimològicament del llatí valle carcăra, ‘vall estreta’ (amb una forma llatina vulgar carcăra paral·lela a la clàssica carcer, ‘presó’). En l'alta edat mitjana apareix el topònim documentat amb les formes Vallecarchara (any 998) i Ualle carcera (any 1009). Valls estretes, també potser qualsevol sinònim : encaixades, angostes,.. penseu en aquest indret abans de la B-20, i fins i tot abans que la Ciutat de Santa Coloma és fet creditora a l’afegit Gramenet pel fet de Créixer con el gram: créixer molt de pressa.\nLa OLYMPUS FE-100 – ho fa en algunes ocasions – quan retratava la Torribera , positivava un paisatge diferent al que veien els nostres ulls.\nDe l’indret trobava : La Mancomunitat de Catalunya presidida per Enric Prat de la Riba i Sarrà (Castellterçol, 29 de novembre de 1870 - 1 d'agost de 1917), preocupada de millorar l'assistència dels malalts mentals, encomana al Dr. Martí i Julià (1914) un projecte d'organització dels serveis assistencials i mèdics.\nA la I Assemblea de la Mancomunitat (1914) es recull la construcció d'una clínica mental al terme municipal de Santa Coloma de Gramenet. En l'informe tècnic de l'arquitecte Sr. Rubió [Joan Rubió i Bellver, Reus 24 d'abril de 1870, Barcelona 30 de novembre de 1952 ?. ], -sou pregats de confirmar-ho a l’email coneixercatalunya@gmail.com-; consta que: "La finca anomenada Torribera està situada al terme municipal de Santa Coloma de Gramenet i molt a prop del poble. L'orientació general de la finca, és de cara al migdia, de manera que el sol la il·lumina i escalfa totalment, la major part del dia. Les muntanyes formen una serralada que la resguarda dels vents. L'infrascrit creu, que difícilment podria trobar-se en les immediacions de Barcelona, una altra finca, que sota l'aspecte de l'orientació, fos tan adient com la Torribera per establir-hi una casa de salut i de benestar".\nL'any 1926 la Diputació de Barcelona autoritza el començament de les obres. La inauguració fou a l'octubre de 1930, i s'hi van portar 90 malalts crònics de Sant Boi. En aquell temps s'edificà també l'església,\n– sou pregats de fer-nos saber l’advocació d’aquesta Capella - , el pavelló per a les infermeres, que després fou convent, i la casa del director.\nL'any 1935 s'acabà la construcció dels pavellons ara anomenats Immaculada, Montserrat, Convent, porteria i Tanatori.\nL’any 1942 acaben les obres dels pavellons de Lourdes i de Sagrat Cor, que van ser inaugurats el 1945 i 1946 respectivament.\nL'any 1962 finalitzaren les obres del pavelló de Sant Pau.\nL'any 1972 les dels pavellons Centrals i Docent i la zona poliesportiva, que l'any 1986 es va cedir en ús a l'Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet.\nL'any 1972 es va tancar la Masia a usos assistencials.\nTinc la sensació que la màquina retrata una dimensió ‘invisible ‘ als ulls humans; curiosament Olympus - la fàbrica – malgrat la propaganda que li faig encara no m’ha regalat el recanvi. Aprofito per recordar-los-ho.\nL’ indret és sens dubte mereixedor de futures visites.


Trafaria Beach Apartments Trafaria Portugal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 6 allotjaments a Trafaria.\nRua Jaime Artur Da Costa Pinto 4, Trafaria, Trafaria, Portugal, 2580-232 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Trafaria Beach Apartments\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Trafaria, Trafaria Beach Apartments és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Trafaria. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix transport hotel/aeroport, habitació familiar, lloguer de bicicletes.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Trafaria Beach Apartments.\nNúmero de Identificación Fiscal: 12687/AL\nDescompte a Trafaria Beach Apartments


El tècnic de l’ISS l’Hospitalet Álvaro Fernández-Dávila, que va portar la preparació de Maria Vicente fins l’any passat, serà guardonat dissabte com a entrenador revelació durant la Gala de...\nMechaal, nominat a millor atleta de l’any.\nEl palamosí Adel Mechaal ha estat nominat com a finalista a millor atleta de l’any 2017. Óscar Husillos i Jorge Ureña són els altres dos finalistes en la categoria masculina. En noies les finalistes...\n“La federació la va cagar”\nEl fondista de Rubí manté que l’espanyola, com qualsevol empresa, no es pot permetre un error com el que el va deixar fora del mundial de mitja marató de dissabte i critica també que se’l descartés precisament a ell\nTriple corona per a Kamworor a València\nAtletisme. El kenyà compleix els pronòstics i obté el tercer títol mundial consecutiu en mitja marató. Kebede rebaixa el rècord femení (1h06:11)\nConsol popular a València\nAtletisme. Castillejo i Galimany, exclosos del mundial de mitja marató, podran córrer en la prova popular. El president de la federació espanyola els demana disculpes i admet l’errada\nCastillejo i Galimany, sense mitja marató\nAtletisme. Els dos fondistes catalans queden exclosos del mundial de València perquè la federació espanyola no sabia que només hi podien competir cinc atletes per equip\nQuatre catalans aniran al mundial de marxa per equips\nmundial de marxa\nJesús Ángel Garcia Bragado, Raquel González, Mar Juárez i Mariona Garcia formaran part de la selecció estatal i estaran a Taicang (Xina) el 5 i 6 de maig\nMunyai irromp batent rècords.\nEl jove atleta sud-africà Clarence Munyai, de 20 anys, va córrer ahir, a Pretòria, els 200 metres amb un temps de 19.69 i va superar la marca nacional del seu compatriota Wayde Van Niekerk. Munyai va...\nLavila, campió d’Espanya de triple salt.\nAndrey Lavila (CN Banyoles) va guanyar el títol de triple salt en el campionat d’Espanya cadet, disputat el cap de setmana passat a Sabadell. Lavila va fer un millor registre de 13,72 m, i va millorar...


El David era a l'organització però això no va impedir que fes alguna de les proves. Jo vaig fer menys dels que hauria volgut ja que dissabte, per celebrar el dia de la biodiversitat, dirigíem un taller de fauna vertebrada al par…\nAquests dies a casa tenim certa discussió i la culpa la té el maleït futbol. Jo trobo que TV3, que no és pas Barça TV, n'està fent un gra massa amb la copa, lliga i champions. Ha arribat un moment, ja fa uns quants anys, que el futbol més aviat em molesta, n'estic saturada, més que tipa. Veure'l i sentir-ne a parlar, no pas jugar-hi, eh? Quan jo era petita el futbol era diumenge a la tarda i dilluns als diaris. I prou. Ara és cada setmana una mitjana de tres partits, més programes especials, l'avantmatx, el resum, el col·loqui de després, el resum del dilluns, els krakòvies i mandangues d'aquestes, les tertúlies de la ràdio, minuts i minuts als telenotícies... Vaja, farta, farta, farta. Però aquest any s'estant passant. És que no puc mirar TV3 tranquil·la sense haver d'empassar Barça a totes hores, fins i tot a les falques publicitàries. És un bombardeig difícil de pair. És molest. Sí, de veritat, molt molest. Ataquen la meva llibertat de recepció d'inf…\nTinc uns quants temes pendents d'escriure'n alguna cosa. Són d'aquells escrits que vull fer-los bé, amb calma, mirant de transmetre el millor que pugui tot allò que sento. Un d'ells era parlar d'un mestre de dibuix que vaig tenir a l'escola. Fa uns mesos em va arribar l'adreça de la web que un dels seus fills havia fet per retre-li un homenatge pòstum. En aquell moment ja vaig posar-me en contacte amb ell per expressar-li lo emotiu que havia estat veure l'obra d'aquell home que jo considerava molt distant. Avui m'ha enviat un enllaç per veure un video que s'ha fet per homenatjar-lo. Què us he de dir, se m'ha posat la pell de gallina, m'he emocionat. Veure que aquell home que a mi em semblava fred, poc expressiu i distant tenia una sensibilitat especial per la natura, per la vida, per la pau. He descobert la part més humana del Jaume Gubianas, mister Gubi.\nEn Jaume Gubianas va ser el meu mestre de dibuix a l'escola del Parc del Gu…\nDemà, un fet curiós. Dues nacions lluitant per aconseguir la copa d'una altra nació. Quines coses té el futbol... És tot el que trobo d'emocionant del partit que demà em faran empassar a casa... bbbbbbbbbbbbbbbbbbbbbbb\nTambé hi ha herba fetgera (Hepàtica nobilis), les primeres orquídies i el safrà més primerenc (Crocusvernus, blau i Crocus vernus ssp. a…\nAvui vull fer un escrit per un col·lectiu incomprès, menyspreat i abandonat al quepertanyo des de que vaig néixer. Som uns quants a tot el món. Es diu que cada cop en som més però no és així, senzillament que ara se'n parla, es deixen veure, no es criminalitza. A vegades és difícil el dia a dia, els entrebancs, les riotes, la incomprensió... Les coses no surten bé i no saps perquè fins que te n'adones que tot és per ser diferent, per viure i funcionar des de l'altra banda. La incomprensió des de la vorera "correcta" és gran, no ens entenen, interpreten els nostres problemes com ruqueries i se n'enriuen. I els problemes no sempre són insignificants, fins i tot la nostra qualitat de vida no és la mateixa que la dels "normals".\nPerò, tot i que el problema a voltes és gros, es porta amb molta dignitat, sense vergonya. De fet, n'estic molt orgullosa de pertànyer a l'altra banda. Malgrat els entrebancs que ens presenta la vida, és una gran satisfac…\nEls més ganàpies, recordeu aquesta cançó de la Trinca? És del 1974, quan el Barça li va clavar un 5 a 0 al Madrid a casa seva. Aquesta lletra va ser censurada i la varen fer més suau, ni sortia la Cibeles ni Flandes ni el "Visca Catalunya lliure" de més endavant. Lo de Flandes era un joc que feia referència al Cruiff però Flandes també formava part de l'imperi espanyol més ranci. Aquests de la Trinca eren uns cracs fent cançons amb doble sentit per torejar-se la censura. A casa meva teníem tots els discos i les cantàvem a tota hora. Fins i tot , la meva mare m'havia dit algun cop que no les cantés massa pel carrer pel que pogués ser... Llàstima que amb el temps la pela els va canviar una mica els ideals... Bé, a dos dels tres, el Miquel Àngel no va voler entrar en el joc de…\n"La Fira d'Abril, agradi o no agradi, mal que li pesi a molta gent, és la primera fira en nombre de persones i visitants de Catalunya. Per tant, podem dir que la Fira d'Abril és la festa nacional de Catalunya, perquè hi passen tres milions de persones", ha destacat.I quantes Fires més es fan a Catalunya al cap de l'any? Ara, si comptem Sant Jordi com a festa o Fira o c…


Els murals que decoren el Saló Sant Jordi del Palau de la Generalitat daten dels anys 20, en plena efervescència nacional catòlica i del feixisme a Europa\nAntoni d'Armengol 17/09/2019 - 06.23 Actualitzat 18/09/2019 - 00.43\nEls experts, una vintena de professors, catedràtics i experts en patrimoni com Eduard Carbonell, Josep Serra o Núria Llorens, no parteixen de zero. Els governs de Jordi Pujol i Pasqual Maragall ja van elaborar informes on es recomanava una reinterpretació decorativa de la sala més noble del Palau. Les pintures actuals daten dels anys vint del segle passat, en plena efervescència nacional catòlica i del feixisme a Europa.\nSegons Eduard Riu-Barrera, historiador i membre de la comissió d'experts que s'ha creat, els murals del Saló Sant Jordi no són pintura artística, "és ideològica, molt connotada, d'autors secundaris" que a més a més "té la mala fortuna d'ocultar una anterior decoració de molta més vàlua artística".\nI és que l'encàrrec que va fer la diputació de Barcelona -un cop liquidada la Mancomunitat de Catalunya per la dictadura de Primo de Rivera el 1923- pretenia que els murals fossin una lectura de la vinculació del Principat a la història d'Espanya.\n"L'exaltació de la unitat històrica, política i religiosa de la nació espanyola, de la qual en formaria part Catalunya" com explica en el seu informe el catedràtic d'Història de l'Art Marià Carbonell i Buades.\nI per això es van escollir escenes determinades, com el compromís de Casp, l'arribada de Colom a Barcelona davant els reis catòlics o la batalla de Lepant, que ara ocupen les voltes i parets de la sala.\nEls diversos autors que les van pintar eren reconeguts artistes locals, entre els quals Mestres, Baixeres, Vidal-Quadras Barrau o Cabanyes, però a banda del propòsit polític- l'estil resultava anacrònic enfrontat a les avantguardes artístiques de l'època.\nLa feina feta per aquests pintors, a més, va tapar l'obra molt més moderna que l'uruguaià Joaquim Torres García estava fent en aquells moments al Saló Sant Jordi. Els murals de Torres García, encàrrec del president Prat de la Riba, van quedar sota els nous murals fins que en època de Joan Antoni Samaranch, com a president de la Diputació, es va recuperar i restaurar per decorar altres sales del Palau.\nDes de la restitució de Torres García a "mappings"\nDe fet, la primera reunió de la comissió d'experts s'ha fet aquest dilluns en la sala que acull actualment l'obra de Torres García. El president Quim Torra l'ha impulsada amb la voluntat que la decoració del Saló Sant Jordi sigui digna del segle XXI. Ara hauran de fer un calendari de treball i presentar propostes.\nUna de les opcions, apuntada per Eduard Riu-Barrera, seria la instal·lació d'un sistema de "mapping", una tecnologia que permetria diversificar la decoració depenent també del tipus d'acte que es pogués fer a la sala, i que la fes més versàtil. Una altra opció, també esbossada per Riu-Barrera, podria ser "retornar la dignitat" i restituir les pintures de Torres García al Saló Sant Jordi, per al que van ser ideades i dissenyades.\nArt Generalitat de Catalunya\nLa comissió d'experts recomana canviar la decoració del Saló Sant Jordi


Nòrdic Gir Blog: Conferència, morfina, més neu i el kindle\nAixí ha començat el dia\nAhir, vaig assistir a una conreferència a l'auditori A (ala G) al Aarhus Universitethospital a Skejby auh.dk, dnu.rm.dk. Els dos conferenciants, en Jesper Vaczy Kragh saxo.ku.dk/ansatte/?pure=da/persons/157503 i l'Adam Bencard ifsv.ku.dk/afdelinger/museion/medarbejdere són doctors, en la seva especialitat, medicina i tractaments somàtics i psiquiatrics, respectivament. Els dos metges, ens van guiar, per un interessant recorregut pel desenvolupament de la medicina i la psiquiatria, sobretot, per els avanços i canvis de paradigma, que van ocórrer, al final del segle XIX i principis del segle XX (apassionant!)\nThe Knick, és una sèrie nord-americana, creada per en Jack Amiel i el Michael Begler i dirigida per l'Steven Soderbergh.\nDrama de l'època establert en el famós hospital de Nova York a la tornada del segle XX\nL'auditori hi era ple de gom a gom. El públic, va gaudir més a la segona part, on se va parlar específicament de la psiquiatria i els seus estrambòtics tractaments, impensables avui en dia! Es van donar punts al-gits, quan el doctor (PHD) Jesper Vaczy Kragh publichealth.ku.dk/staff/?pure=en/persons/157503, va mostrar-nos les estadístiques del que havia sigut la considerada segona malaltia adicctiva de l'història, pel personal médic de l'época, la morfino-dependència (fins llavors, el alcoholisme era l'única malaltia que es coneixia causada per dependència a una substància, l'Etanol). El Jesper Vaczy Kragh, va confirmar, el que sempre hi havien sapigut (implicit), però que no es dia en veu massa alta!, que la gran majoria dels addictes eren metges (experimentaven?), infermeres o esposes de metges, es a dir, gent amb accés directe a les drogues (la morfina en aquest cas!).\nVa ser desprès d'aquest singular període, que se va intentar regular l'accés, als medicaments, a través de les receptes, per evitar, la manipulació i l'abús de les substàncies addictives, sobretot, des de dins del mateix camp mèdic. Altre tema a tractar, va ser la degradació dels addictes, i la posterior expansió de l'addicció a altres grups socials, menys considerats. Les drogues opiàcies, com la morfina i derivats, van arribar a ser a l'abast de gent de baixa estofa (prostitutes, traficants, i d'altres...) Llavors, com sempre ha passat, les classes socials privilegiades se van buscar altres entreteniments, més a la seva "altura"! ca.wikipedia.org/wiki/Morfina\nLes entrades per anar-hi a l'auditori les vaig comprar, per a mi i el meu marit, però ell, finalment, no va poder acompanyar-me, i llavors, li vaig demanar a la Kamille (recordeu, la jove estudiant de medicina, de la que parlo, en una entrada anterior). Casualment, la Kamille, es troba fent pràctiques al mateix hospital, al departament de bioquímica; vam acordar en trobar-nos a la cafeteria (kantine) de l'hospital, sobre les 3 de la tarde i anar-hi juntes. La Kamille, estava molt agraïda per la invitació i jo contenta per no haver-hi d'anar sola, i perquè finalment, es podiem aprofitar les entrades.\nJesper Vaczy Kragh. Foto: Sònia Bandholm\nAuditorium A Skejby (Sygehus). Foto: Sònia Bandholm\nAvui, com ja sabeu, se celebra, el dia de la dona treballadora i, com és dijous, he quedat per a fer café, amb el club de les "noies" de certa edat, es clar! Hem quedat a una cafeteria prop de la estació central d'autobusos. La cafeteria, molt ecològica, en consonància amb els temps que corren kjaerskaffebar.dk/menu.php, i situada al soterrani, on, per cert, tampoc hi havia vàter, per variar! Llavors, la cambrera, me proposa donar-me 2 corones (to kroner) daneses, que es el que costa utilitzar el vàter públic de l'estació de busos...Hvad?.. Jo molt educadament, declino la invitació (gràcies a déu, no em feia falta!, però... per si de cas?, ara, sempre pregunto on està el vàter?...Per si hi ha que sortir en busca i captura...del vàter, es clar!).\nQuan s'acabat la reunió amb el club de "noies" de certa edat dels dijous, he anat directa al Århus Street Food, un lloc semblant a un mercat d'abast, on la gent, compra menjar i se seu a menjar-se'l, molt conegut (amb uns vàters decents, by the way!).\nL'Århus Street Food, hi és molt prop de la estació de bussos i, per tant, sempre hi ha gent.\nL'Aarhus Street Food\nStreet Food (menjars internacionals i multiracials) Århus\nDesprès d'útilitzar el vàter (prou decent), del Århus Street Food, he agafat el bus 12, i he tornat a casa (de vegades, agafo el bus i aixi no me he de preocupar de l'aparcament!). En el bus, he aprofitat per acabar de llegir, al meu kindle el Manual para mujeres de la limpieza (versió en Castellà), de la Lucia Berlin elpais.com/cultura/2016/04/26/babelia/1461686913_788507.html.\nEl kindle, es un invent meravellós, pots portar amb tu una biblioteca sensera i no ocupa espai. Molt pràctic, sobre tot, quan seus al bus, a l'avió o quedes al centre amb algú, que és impuntual (o es retarda!)\nPublicat per Sònia Bandholm a dijous, de març 08, 2018


ENLLAÇATS NO ACATEM: La Diada de la Catalunya Nord tanca oficialment el Correllengua Google+ Google+\nLa Diada de la Catalunya Nord tanca oficialment el Correllengua\nCom cada any, Perpinyà és la ciutat encarregada de tancar de manera oficial el Correllengua, tot coincidint amb la commemoració de la Diada de la Catalunya Nord. Ara fa 354 anys el Tractat dels Pirineus segava la nació en dues meitats i significava la progressiva descatalanització de la Catalunya Nord. Enguany es torna a reclamar, potser amb més força que mai, esborrar del mapa el Tractat, tot fent una crida a encerclar les institucions nord-catalanes el proper dissabte 9 de novembre, a les 16:59h.\nParal·lelament a aquesta iniciativa, el Correllengua continuarà tenint els elements comuns a d'altres anys, amb la lectura de parlaments al peu del Castellet, la tradicional marxa de torxes i els concerts a la Casa Musical amb els grups Taverners, Lafaille cobla i Orxata Sound Sistema.\nAquest any, l'acte central de dissabte tindrà una prèvia aquest dijous a les 19h, a la Sala Aragó de l'Ajuntament de Perpinyà, amb una conferència a càrrec de Muriel Casals (presidenta d'Òmnium Cultural) i Carme Forcadell (presidenta de l'ANC) organitzada per la Federació d'Entitats de la Catalunya Nord.\nPer a conèixer més detalls dels actes programats arreu, no us perdeu l'agenda.


L’Atlètic Roda de Barà descendeix a Tercera Catalana\nEl conjunt de Dani Sereno no ha pogut evitar el descens i deixa la Segona Catalana sis temporades després\nL’Atlètic Roda de Barà és nou equip de Tercera Catalana. La derrota contra l’Amposta en la darrera jornada ha significat el descens matemàtic després d’una temporada per oblidar. Tot i que la permanència era molt difícil pels descensos compensats, l’equip confiava acabar el campionat fora de les places de descens.\nDavant, però, tenia el pitjor rival possible. Els de la capital del Montsià es jugaven el títol de lliga i l’ascens a Primera Catalana. Per aconseguir-ho havien de vèncer i que el Cambrils Unió ensopegués al camp de la Sènia.\nNo obstant això, els rodencs van ser capaços de competir de tu a tu davant el conjunt ampostí. Malauradament, no van evitar que Joaquim Cardona anotés el 0 a 1 a l’equador de la primera part. La diana del dorsal ‘7’ va acabar decidint el partit, tot i que l’Amposta haurà de jugar la promoció d’ascens perquè el Cambrils Unió també ha guanyat.\nD’aquesta manera, l’Atlètic Roda de Barà descendeix a Tercera Catalana sis temporades després. La temporada vinent formarà part del Grup 3 juntament amb tres equips més del Baix Gaià: el CF La Riera, el CE Altafulla i la UD Torredembarra.


Irina Apartments Brest Bielorússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nKuibysheva Street 90, Lieninski Rajon, Brest, Bielorússia, 224000 - Veure al mapa\nMés informació sobre Irina Apartments\nDissenyat tant per oci com per negoci, Irina Apartments està situat idealment a Brest; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. També són a fàcil accés Catedral Ortodoxa St Simó, Museu Regional, Museu d'Art Confiscat.\nA Irina Apartments, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha habitació familiar, ascensor, aparcament de cotxes, Zones públiques amb Wi-Fi.\nL'ambient de Irina Apartments es reflexa en cada habitació. assecador de cabell, sala d'estar, nevera, forn microones, articles de tocador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Irina Apartments.


Les places del 15M havien cridat per la democràcia, la dignitat i la fi de l'austeritat. I les urnes van donar el poder al PP. ¡Llarga vida a la corrupció!\nDijous, 18/05/2017 | Actualitzada 19/05/2017 - 17:09\nEll no hi va ser. Fa sis anys, a la plaça. S’ho va mirar amb distància, però amb atenció. I amb molt de càlcul. Tot és digne d’estudi, especialment si es pot utilitzar en benefici propi. O del partit. En el seu cas, ve a ser el mateix. Algú li va preguntar si no sentia certa inquietud. A ell se li va escapar un somriure. En una setmana tot va quedar resolt. El diumenge 22 de maig, les eleccions autonòmiques van cobrir el mapa de blau. El blau més intens, generalitzat i absolut de tota la història de la democràcia espanyola. Les places del 15M havien cridat per la democràcia, la dignitat i la fi de l’austeritat. I les urnes van donar el poder al PP. ¡Llarga vida a la corrupció!\nAllà segueix. Desafiant la lògica de l’ètica. Mirant pel bé del partit. I pel seu propi, per descomptat. Si això és tot el que la plaça havia de donar de si… pensa amb sorna. Disfruta especialment amb les actuacions més bullicioses de l’oposició. Crideu, maleïts, crideu. No és estrany que l’insultin. A l’hemicicle i a les xarxes. Els dies més calents es posa el vestit gris marengo. Amb corbata, per descomptat. La qüestió és oferir una imatge de discreta, sòlida i elegant serietat. Algú que sap el que es porta entre mans. Res d’aficionats que pretenen canviar el món. A la gent, en el fons, això de canviar el món li fa vertigen. A vegades li pregunten si està inquiet, ell simplement esmenta la paraula radical. I se li escapa un somriure.\nTemes: Indignats Mariano Rajoy Corrupció al PP


Gael Rodríguez: «Volem explicar pels pobles què són les Joventuts Socialistes» | Comarques Gironines | Partit dels Socialistes de Catalunya\nGael Rodríguez: «Volem explicar pels pobles què són les Joventuts Socialistes»\nActualitzat: 7/4/2021 a les 10:9\nCreat: Dimecres, 7 de Abril\nEl portbouenc Gael Rodríguez expressa la prioritat de donar a conèixer els valors de les Joventuts Socialistes i treballar per a les pròximes eleccions municipals de l'any 2023\nGael Rodríguez, primer secretari JSC Empordà. Fotografia de Borja Balsera\nPrimer secretari de les Joventuts Socialistes de Catalunya (JSC) a l'Empordà. Nascut a Portbou (2004), Gael Rodríguez Garrido fa primer de Batxillerat Social a Llançà i dubta per estudiar entre les carreres d'Història, Dret i Filosofia. De petit, es va aficionar a la política seguint el «Polònia» de TV3.\nA finals de març, es va constituir la nova executiva de les JSC a l'Empordà, amb Gael Rodríguez de primer secretari, entre altres responsables.\nCom ha nascut aquesta executiva comarcal?\nA causa de l'èxit a les eleccions del 14 de febrer, la Federació de les Joventuts Socialistes de la província de Girona va voler acabar de llançar un procés començat fa un any, creant agrupacions, no comarcals, perquè és molt difícil, a les comarques gironines, a causa de la força del Procés. Van contactar amb els militants més actius proposant de llançar l'agrupació de l'Empordà, agafant l'Alt i el Baix. Aquí, a l'Alt Empordà, som 4 o 5 militants, en total, tot i que, ara, ja tenim una desena de persones que s'han començat a posar en contacte amb nosaltres. A mi, em van enviar un WhatsApp i vaig respondre que estaria encantat de formar part de l'executiva i que estaria preparat per ser el primer secretari, per il.lusió, pel temps que tinc per dedicar-li i perquè em considero una persona vàlida.\nVa costar trobar planter?\nEl més difícil és trobar gent als pobles. Volem treballar molt colze a colze amb les agrupacions socialistes, perquè ens acostin a gent jove que saben que té interès per la política, que li tira el projecte socialista, com ens considerem nosaltres, persones normals que volem treballar perquè els joves visquin millor. Nosaltres, el que volem és justícia social, millor clima i igualtat entre persones. No anirem a buscar a qualsevol persona traient una estelada o una senyera, sinó que anirem a buscar militants als pobles proposant projectes i explicant els nostres valors. Ara que això ha sorgit, està sent bastant fàcil. A Roses, amb l'Olga Simarro, ens hem posat en contacte amb cinc joves. A Vilafant, també n'hi ha dos o tres. A Llançà, hi ha una noia a la qual li hem de fer la fitxa molt aviat. A poc a poc, anem fent pinya.\nCompteu amb el suport del Partit Socialista?\nTant pel que fa als pobles com a escala de federació del PSC. A l'acte de constitució, hi va participar el primer secretari, Marc Lamuà, i Òscar Aparicio, que és diputat per Girona, després d'haver estat alcalde de la Bisbal, i ens van donar molt de suport.\nCreieu que s'ha acabat el Procés i s'obren noves portes?\nEl Procés no s'ha acabat i trigarà a acabar-se, però sí que crec que molta gent ja s'ha adonat d'on ens està portant. Estem deixant passar una pila d'oportunitats. Mentre estem posant pancartes al balcó del Palau de la Generalitat, no agafem projectes engrescadors. Barcelona podria ser la capital europea del medicament i se'n va anar a Holanda.\nQuina és l'agenda política que portareu, a partir d'ara?\nEl que farem és la implantació sòlida arreu del territori. Volem trepitjar el territori, en la mesura que puguem, i anar pels pobles a explicar els nostres valors i el nostre projecte. La primera acció ens agradaria poder-la fer el 14 d'abril, per commemorar la República, perquè nosaltres som republicans.\nAquesta fórmula servirà per engrescar els joves per entrar en la política?\nSí, sí, nosaltres volem això. Volem que hi hagi dedicació política. Volem que, als ajuntaments, hi hagi regidors de la JSC, perquè som la joventut política que més regidors té a Catalunya, però, a l'Empordà, només hi ha una regidora de la Joventut Socialista de Catalunya, la Marta Poyatos, regidora a Santa Cristina d'Aro.\nA escala personal, vol començar pel seu municipi per agafar pràctica?\nPrimer de tot, vull començar a treballar per un Portbou millor. Trobo que el meu poble s'està deixant perdre i Portbou, d'oportunitats, en té moltes, però falta un equip que treballi amb gent vàlida, amb criteri i propostes. Ara, a Portbou, tenim problemes greus de seguretat, estem bastant malament, ara. L'Ajuntament, durant la pandèmia, no ha ajudat cap petit negoci del poble i vam estalviar 20.000 euros de la festa major.\nAmb quin horitzó treballen?\nAra, treballem per fer créixer la nostra organització. El nostre principal objectiu és donar-nos a conèixer, per tenir regidors i, si pot ser, alcaldes de la JSC. Tenim dos anys per treballar fins a les pròximes eleccions municipals.\nEntrevista publicada a emporda.info el 05/04/2021.\nEntrevista Gael Rodríguez


Tamboret baix per a bars i terrasses acabat industrial d'Hostaleria\n<< Tornar Inici > Mobles d'Hostaleria>Tamborets i taules altes>Tamborets de bar>Tamboret baix per a bars i terrasses acabat industrial sta1145001\nTamboret baix per a bars i terrasses acabat industrial sta1145001\nTamboret baix per a bars i terrasses en acabat tipus industrial que li aporta un disseny retro i robust al mateix temps. La col·lecció està formada per tamborets, banquetes, bancs i taules altes. Per a ús en interior i en exterior. Diversos acabats disponibles.\n95,23 € impost incl.\nCadira apilable B...\n112,50 € 136,13 € impost incl.\nTamboret alt per...\nTamboret alt per ...\nTamboret baix per a bars i terrasses vintage retro industrial\nCaracterístiques tècniques de la col·lecció:\nEstructura fabricada en acer galvanitzat i lacat amb pols de polièster.\nLa base de l'estructura a la barra es troba reculada per poder col·locar a l'interior de la taula els tamborets o el banc. (L'estructura munta una única barra central).\nTauler (en les taules) i seient (en els tamborets i banc) fabricat en compacte fenòlic.\nApte per a ús exterior, interior i ús contract.\nMesures Taula (cm)\nDiverses mesures disponibles:\nVeure mesures de la col·lecció completa:\nbanqueta, tamboret, banc doble i taula alta\nPresentem la col·lecció en els acabats més usuals: estructura i tauler del mateix color en blanc, negre, òxid i vernís industrial (peça de vorera envernissada sense cap color, amb el que s'obté un acabat industrial en el qual s'aprecien les soldadures, juntes , etc.).\nPer altres combinacions, indicar-ho en el moment de la comanda. Veure carta de colors de taulers i d'estructura:


EatKube: torna l’experiència gastronòmica sorpresa\nEatKube: torna l'experiència gastronòmica sorpresa | Facebook EatKube\nEatKube llança 'Delivery sorpresa', on el client rebrà un dinar sorpresa d'un restaurant local\nEn el moment en què, les restriccions per frenar els contagis del coronavirus han reduït les opcions d’oci, EatKube entra amb el seu servei delivery, postulant-se com la manera diferent d’assaborir diferents tipus de cuines a través del misteri i la sorpresa.\nEatKube ofereix d’aquesta manera dos tipus d’experiències als seus clients: d’una banda, hi ha el Delivery Sorpresa, en el qual el client rep a casa un dinar sorpresa d’un restaurant local, descobrint el restaurant i el menjar quan aquest arriba a la porta.\nPer l’altre costat, EatKube també ofereix l’experiència Restaurant Sorpresa, on el client reserva un dinar o sopar sorpresa en un restaurant que descobreix dues hores abans de gaudir de l’experiència. El menú, també sorpresa, el descobreix a la taula.\nNova app de EatKube\nEatKube fa possible que el client pugui gaudir de les dues experiències mitjançant la seva nova app. Amb ella, el client no només pot reservar el seu dinar o sopar sorpresa o demanar que se l’emportin, sinó que també pot gestionar les seves preferències alimentàries, com ara les opcions de cuina vegetariana o vegana. Amb l’app, l’usuari també pot fer patent les seves necessitats alimentàries, com les al·lèrgies i intoleràncies a certs aliments o condiments\nEatKube continua oferint els tres tipus de paquets segons el tipus de cuina i l’experiència desitjada. El primer, #Happy, una experiència pensada per a totes les butxaques. Des de 9,90 € per persona amb l’opció Delivery o al restaurant per un preu tancat de 14,90 € per persona. El segon, #Wow, en la qual l’usuari pot gaudir d’un menú de gran qualitat a un preu assequible. Des de 19,90 € per persona mitjançant Delivery o al restaurant per un preu tancat de 24,90 € per persona.\nI el tercer, #Classy, l’opció més selecta amb els menús dels millors restaurants de Barcelona. Des de 29,90 per persona en Delivery o al restaurant per un preu tancat de 49,90 per persona.\nEl futur d’EatKube\nLes experiències sorpresa d’EatKube només estan disponibles a la ciutat de Barcelona de moment, tot i que es preveu una expansió en l’àmbit europeu, començant pel territori espanyol en un futur pròxim.


L’esport entre els europeus | UPF Barcelona School of Management\nL’esport entre els europeus\nLa construcció europea abasta, des del seu inici, el conjunt d’activitats productives, les finances i activitats socials de la població. Des d’un punt de vista institucional, els esforços s’han concentrat en la creació dels ens i les estructures organitzatives que han de fer possible assolir el nivell de desplegament previst per fer realitat una Europa unida. Els acords econòmics que constitueixen l’arrel de l’actual Unió Europea, s’han convertit en un model d’integració comercial que ha anat progressivament afegint socis que actuen de manera unificada en relació a tercers. No passa el mateix en els aspectes monetaris, en els que tant sols una part dels països de la Unió Europea (UE), comparteixen moneda. Tampoc en el plànol fiscal, com en molts d’altres, hi ha homogeneïtat de comportaments.\nEls europeus no som gens semblants en el terreny de joc de les formes d’ús del temps lliure i, en particular, pel que té a veure amb l’activitat física i l’esport que constitueixen un dels eixos prioritaris de les actuacions de la Comissió Europea. En aquest sentit, s’aprovà el Pla de Treball per l’Esport pel 2011-14, en el que es reforcen les accions que han de contribuir a millorar la presència de l’esport a la societat i, en especial, el seu valor social, així com les seves dimensions organitzativa i econòmica. Una de les peces d’ajut a la diagnosi i posteriors recomanacions la trobem en les dades periòdiques de l’Eurobaròmetre.\nEls analistes invoquen sovint la diferent manera de ser i les costums, molt arrelades, dels europeus com un dels factors explicatius de les divergències. En aquest sentit resulten molt clarificadores les dades del darrer Eurobaròmetre del proppassat més de març. El 41% dels europeus practiquen esport al menys una vegada a la setmana, per bé que aquesta proporció arriba a 48% si afegim els que diuen que fan algun tipus d’activitat física. Per altre banda, creix lleugerament la proporció dels que mai fan esport. Existeixen diferències significatives entre diferents col·lectius: els homes i la població d’edat compresa entre els 15 i els 24 anys, fan més esport que les dones i, sobre tot, la gent gran. Els habitants dels països del nord d’Europa són més actius ja que la proporció dels que fa exercici o esport supera el 58% del total de la població. Els països del sud del continent, estan a la cua d’aquesta lliga especial, per bé que França i Espanya estan a tocar de la mitjana europea. Els hàbits esportiu entre els europeus mostren diferències com en tants d’altres aspectes de l’economia real.\nUn dels temes més controvertits, però, és la justificació de l’intervenció pública en el sistema esportiu. Les polítiques públiques europees persegueixen l’accés majoritari de la població a la pràctica esportiva i l’activitat física i, especialment, en el cas dels grups més desfavorits. La pràctica esportiva participa en major mesura de les característiques d’un bé privat, o quasi-públic, que no pas d’un bé públic en sentit estricte. Es cert, però, que en parlar del consum de béns i serveis esportius la generalització resulta poc aconsellable en un mercat en que s’apleguen elements tant diversos com l’activitat física en un centre esportiu, la compra de material i roba esportiva o la quota periòdica per participar en una competició no professional. El que sí resulta inqüestionable, des del punt de vista de les seves implicacions en la justificació de l’intervenció pública, és la generació d’externalitats positives lligades a la pràctica esportiva. Els valors associats als hàbits esportius tenen efectes colaterals que es tradueixen, per exemple, en millores en l’estat de salut, l’adquisició de formes de treball en equip i de reconeixement de la cultura de l’esforç, entre altres, que després es tradueixen en competències i habilitats sovint reconegudes en l’àmbit professional i familiar.\nEls objectius de les polítiques públiques es posen a l’abast dels seus beneficiaris amb instruments tant diversos com ara, per exemple, l’ordenació de l’oferta d’instal·lacions i equipaments esportius en el territori, l’ajut al fiançament del cost de la seva construcció i manteniment, així com els ajuts per a les entitats esportives (clubs, associacions i federacions) i les competicions. Aquestes polítiques seran eficients en la mesura que els consumidors dels serveis de centres i clubs esportius no siguin sensibles als canvis en el preus. La crisi econòmica i la pujada del tipus impositiu que grava els preus de les quotes dels socis ha minvat la capacitat adquisitiva de moltes famílies, mentre que la pujada ha estat repercutida, total o parcialment, en el preu dels serveis dels centres esportius. Els analistes demostren empíricament que ajuts pel finançament d’instal·lacions i equipaments té un impacte sobre el sector més fort que el dels preus. Sota aquesta condició, la conclusió és que els ajuts públics tenen més sentit en la mesura que serveixen per ordenar territorialment l’oferta, eliminant barreres d’accés a la pràctica esportiva, que per reduir els costos operatius dels centres ja existents que sovint actuen en règim de monopsoni o, fins i tot, en monopoli. Els col·lectius més desfavorits, econòmica i socialment parlant, la promoció de l’esport i l’interès per estendre els hàbits de la població en les disciplines esportives, amb major elasticitat-preu, constituirien algunes de les excepcions a la recomanació anterior, de manera que les intervencions públiques, disminuint el preu dels servis, tindria un efecte positiu apropant la solució a l’òptim social desitjat.


FUNESTAMENT DESMEMORIAT: L'última trobada escalenca\nÀfrica 29 d’abril de 2011, a les 14:48\nAquesta lectura, la tinc a la llista! M'agrada molt en Márai!\nQuadern de mots 29 d’abril de 2011, a les 16:11\nExcel•lent novel•la. Em va agradar moltíssim.\n"ple de silencis, on és més important el que no s'explica, tot allò que s'insinua" boníssim.\nUnknown 2 de maig de 2011, a les 21:07\nGràcies, Àfrica. En Márai i en Zweig tenen bona acceptació a casa!!\nUnknown 2 de maig de 2011, a les 21:10\nÉs una gran novel·la! Moltes vegades les novel·les que ens agraden són plenes de silencis, allà el lector hi té el paper principal!


De Barcelona a Copenague: El Clima no està en Venda - Indymedia Barcelona\nDe Barcelona a Copenague: El Clima no està en Venda\nper ...\t 21 oct 2009\ncampanya: El clima no està en venda\nTothom es pregunta per què ningú va fer res per evitar la crisi econòmica quan encara es podia. Ara podem evitar la crisi climàtica que tot just comença a manifestar-se, però quan hagi esclatat plenament ja no hi haurà marxa enrera. Veurem impotents com els camps s’assequen, els boscos es cremen, les costes s’inunden i els huracans s’intensifiquen, i potser a llavors ens adonarem que els diners no es poden menjar. La ciència diu ben clar que, sense compromisos molt més ambiciosos que els que plantegen els governs de cara al nou tractat, estarem en risc greu de creuar un punt sense retorn.\n* Exigir que de la Cimera de Copenhaguen en surti un compromís ferm per una reducció dràstica i immediata de les emissions de gasos hivernacle, així com un programa creïble perquè l’ús d’energies fòssils s’hagi abandonat plenament a mitjans de segle i la desforestació s’hagi aturat molt abans. Que s’assumeixi l’objectiu d’una concentració de CO2 a l’atmosfera no superior als 350 ppm, per evitar una interferència perillosa amb el sistema climàtic.\n* Exigir el reconeixement del Deute Ecològic que tenen els països del Nord i les seves transnacionals amb el Sud, causada pels greus impactes socials, ambientals i econòmics del model de producció i consum capitalista en els països més empobrits. Reivindicar la Justícia Ambiental relacionada amb el dret de tots els éssers humans a un medi ambient sa i a recursos naturals saludables en àmbits com la terra, l’aigua, l’alimentació, l’habitatge i l’aire. Reivindicar les tres “c” de la Justícia Climàtica: no tan sols la contracció (reducció) de les emissions globals sinó també la convergència en les emissions per càpita, la gran disparitat de les quals és una mostra més de la desigualtat del món en què vivim, així com mecanismes de compensació dels governs i les transnacionals històricament responsables del canvi climàtic cap a qui en pateix les conseqüències.\n* Denunciar els mecanismes de mercat incorporats al protocol de Kyoto i previstos per a Copenhaguen perquè donen vies als països i corporacions responsables del canvi climàtic per defugir les seves responsabilitats i enriquir-se en base als esforços de la resta del món per mitigar-lo. Denunciar els lobbies empresarials que pressionen per aigualir i mercantilitzar el tractat de Copenhaguen. Denunciar les “solucions” falses i contraproduents com els agrocombustibles i l’energia nuclear.\n* Exigir als governs espanyol i català que assumeixin que s’ha de reduir de veritat les emissions de gasos hivernacle i que deixin de banda els plans estratègics basats en l’ús intensiu de combustibles fòssils. Que s’acabi la situació ridícula i incomprensible que uns països europeus dels més amenaçats pel canvi climàtic siguin dels que posen més pals a les rodes a l’hora d’impedir-lo.\n* Fer palès que, en darrer terme, tan sols un canvi de model en la producció, distribució i consum del sistema capitalista ens permetrà resoldre el problema del canvi climàtic de manera efectiva i justa. Mentre se segueixi perseguint un creixement indefinit de la producció i el consum i tolerant les desigualtats (entre països i dins dels països) xocarem un i altre cop amb els límits del planeta i les repercussions sobre la societat seran gravíssimes.\n* Acte de presentació de la Campanya: divendres 16 d’octubre a les 20h, a l’Ateneu Rosa de Foc (C/Verntallat 26).\n* Publicació El clima no està en venda, preparada pels diversos col·lectius participants a la campanya en col·laboració amb el setmanari La Directa: sortirà a mitjans d’octubre.\n* Manifestació: dissabte 31 d’octubre a les 17:00, a la Pl. Universitat de Barcelona.\nA través del blog (http://elclimanoestaenvenda.wordpress.com/) es farà difusió dels actes que s’organitzen des dels diferents col·lectius adherits.


Les farmàcies només poden fer la prova d’antígens als residents perquè el Govern vol evitar que vinguin ciutadans dels països veïns a fer-se-la\nActualitzada 26/11/2020 a les 06:09\nLes farmàcies no poden fer tests als turistes perquè no es converteixi en un “reclam”. Així ho va indicar ahir el ministre de Salut, Joan Martínez Benazet, que destacava que “no volíem que la gent vingués aquí a fer-se les proves”. Tot i això, va destacar que no descarten que més endavant, quan tant França com Catalunya permetin que vinguin visitants, s’aixequi la restricció i “habilitar la possibilitat de fer proves a turistes i a les persones que vinguin a passar el Nadal en família”. Amb tot, Benazet es va voler mostrar prudent i va destacar que es permetrà en funció de les converses amb els estats veïns, ja que incidia que “afecta els seus ciutadans i no volem decidir de manera unilateral”. Cal recordar, però, que els tests d’antígens són de caràcter voluntari i que França ja permet que els ciutadans se’ls facin a les farmàcies mentre que Espanya ho està contemplant.\nL’objectiu de Govern de cara al Nadal és, tal com va indicar Benazet, que hi hagi el màxim de punts de detecció del virus al Principat, sigui amb les proves TMA o amb els tests d’antígens a la farmàcia. A més, va detallar que estan treballant en un protocol de cara a les reunions familiars que es produiran durant les festes i que “les interaccions es produeixin en conceptes de bombolla, utilitzant tests d’antígens i amb la màxima seguretat”.\nLa llei preveu els tests\nEl consell de ministres va aprovar ahir les modificacions de la Llei de seguretat pública i la Llei general de Sanitat que reforcen el marc legal davant d’una situació excepcional. I són precisament aquestes modificacions les que preveuen la possibilitat de fer les proves diagnòstiques en centres públics i els privats puguin demanar una autorització per realitzar els tests. Per tant, les farmàcies podrien sol·licitar-ho. Amb tot, hauran de disposar d’un protocol prèviament aprovat pel ministeri que estableixi condicions de formació, neteja i tractament de dades, entre altres.\nD’altra banda, s’han inclòs modificacions en l’apartat de les sancions i es contemplen multes fins als 100.000 euros. Amb tot, cal destacar que aquesta suma es contempla en casos molt específics com negar-se a suspendre o finalitzar un esdeveniment que no compleix les limitacions d’aforament o les mesures establertes, negar-se a la dissolució d’una manifestació que posi en risc la salut pública o incomplir dues infraccions greus en un període de dos anys.\nPel que fa a les persones que se saltin el confinament, suposaria una multa de 500 euros però la llei especifica que es podria qualificar com a infracció greu i, per tant, arribar fins als 20.000 euros en cas que suposin un perill per a la resta de la població. No dur la mascareta, incomplir les mesures de seguretat en els locals o superar l’aforament es considerarien infraccions lleus, igual que participar en activitats prohibides. En aquest cas les multes podrien ser de 200 a 500 euros.\nEl ministre de Justícia i Interior, Josep Maria Rossell, va detallar que amb les modificacions s’estableix un nou procediment més àgil que permet que quan una patrulla de policia detecta una infracció lleu faci un atestat per allò que ha constatat i imposi directament la multa en el marc de la Llei qualificada de Seguretat Pública. L’afectat tindria després els terminis previstos per pagar la sanció o fer oposició a l’expedient. Una tasca que, en cas que es requereixi la seva ajuda, podran realitzar els agents de circulació dels comuns, que podran fer atestats i inspeccions.\nLa normativa es pot aplicar durant un mes per decisió del Govern amb ampliació fins a tres mesos a través d’un decret. En cas que s’hagués d’ampliar més temps, hauria de passar pel Consell General i l’objectiu “no és suspendre drets individuals sinó limitar alguns drets en el temps”, remarcava Rossell. I va precisar que el text es trametrà per la via d’urgència a Sindicatura amb la previsió que pugui estar aprovat al desembre.\nLes multes poden arribar fins als 100.000 euros en casos com negar-se a suspendre un esdeveniment o una manifestació que no compleixi les mesures sanitàries i suposi un risc per a la salut.\nSaltar-se el confinament pot comportar una multa de fins a 20.000 euros en cas que comporti un perill per a la resta de la població, en cas contrari la infracció es podria considerar de caràcter lleu i implicar una multa per un import de 500 euros.\nEl text preveu que els centres públics i privats puguin realitzar tests si compleixen un protocol específic prèviament aprovat pel ministeri de Salut.\nIncomplir les mesures preventives com dur la mascareta o superar els aforaments es consideraran infraccions lleus, així com participar en activitats prohibides.\nLes modificacions estableixen un nou procediment més àgil per sancionar, quan es detecti una infracció es pot fer un atestat i imposar directament la multa.\nEls agents de circulació dels comuns també podran fer atestats i inspeccions si se’ls ho requereix.\nLa normativa es pot ampliar tres mesos a través d’un decret, després hauria de passar pel Consell.\nCaldría ser imbècil per venir voluntari a fer-se un test.\n#2 Samurai Mikado\ntanta que la podrien regalar i no vendre en concepte de franquicia com fan. Et fan pagar els royalties llogats per utilitzar-los per manca de know-how propi. De l'aire i de les mus-aranyes però, no viuen ni els andorrans.


Retenen un empresari a Girona a qui robaven 100.000 euros la setmana - Empordà\nDes de Bordeus\nRetenen un empresari a Girona a qui robaven 100.000 euros la setmana\nVan segrestar-lo i extorsionar-lo a França i el van dur a la Costa Brava passant per Figueres, Roses i Platja d'Aro\nE.B. | DDG 12.09.2015 | 08:49\nUn empresari francès ha viscut un calvari de tres setmanes després que cinc delinqüents considerats molt perillosos el segrestessin a Bordeus(França) i l'extorsionessin de tal manera que aconseguien uns 100.000 cada setmana. Quatre dels cinc captors van ser detinguts a Màlaga per la Policia Nacional la setmana passada però, abans, van passar per terres gironines.\nDe fet, van escollir una segona residènci a que té l'empresari en una localitat de la Costa Brava per seguir-lo retenint i robar-li tot el que poguessin. Es té constància que els captors es van moure per localitats gironines com Roses,Figueres i Platja d'Aro. Finalment per causes que es desconeixen, segons va avançar ahir el diari digital 'El Confidencia'l, el van acabar traslladant fins a un poble de la província de Màlaga per amagar-lo i seguir fent-li xantatge.\nLa situació que va viure l'home era d'una forta vigilància i segons relata el rotatiu, per intentar amagar el segrest en què es trobava els criminals van decidir que es quedaven el seu telèfon mòbil i només li tornaven quan els interessava a ells per enviar missatges i rebre trucades dels familiars.\nDe fet, la situació era tan extrema que els criminals el van deixar en llibertat abans que els arrestessin però tot i això, li van dir que el vigilarien. La manera: a través d'una aplicació espia que li havien instal·lat en el seu telèfon mòbil per així poder seguir fent-li xantatge i traient-li diners.\nLa Policia Nacional -la Unitat contra la Delinqüència Especialitzada i Violenta (UDEV), la Brigada de Policia Judicial de Màlaga- van aconseguir detenir quatre dels segrestadors en aquesta província andalusa que ingressaven cada setmana uns 100.000 euros.\nDurant l'operació, anomenada Brisa, en la qual van treballar conjuntament amb la Policia francesa, van aconseguir comissar gairebé tot el que li havien robat, al voltant de 1,3 milions d'euros. I és que a banda de diners, mentre l'extorsionaven, els delinqüents van obligar l'empresari francès també a fer compres d'alt valor econòmic com per exemple, joies, rellotges, or.\nLingots d'or i armes\nDe fet, a més dels diners, els agents han comissat aquests objectes d'alt valor, lingots d'or i també armes com pistoles i fusells. No tots els diners que han intervingut -1,3 milions d'euros- però formen part d'aquest segrest sinó d'altres i també d'altres activitats del grup criminal.\nEs tracta d'un grup de cinc persones -l'última detinguda a França- que van ser detinguts la setmana passada a la província de Màlaga i que duien a terme assalts com ara atracaments amb molta violència.\nUn d'aquests és el que va delatar els delinqüents. I és que entre les armes que els agents van comissar hi havia dues pistoles que havien robat al seu dia a policies francesos quan van atracar una armeria. L'anomenada operació Brisa està sent investigada per un jutjat d'instrucció de Màlaga.


Curs de Màrqueting a Internet - - UOC X\nCurs de Màrqueting a Internet\nActualment, les mitjanes i petites empreses no poden desenvolupar la seva activitat comercial al marge d’internet. La xarxa és el mercat global més gran que hagi existit mai i les pimes han d’incorporar a la gestió comercial un pla de màrqueting electrònic que els obri la porta a nous mercats.\nEmpreses de tots els sectors necessiten professionals formats en l’ús i el domini de les noves eines del màrqueting electrònic, que siguin capaços d’analitzar el nou entorn digital i d’adaptar el pla de màrqueting tradicional al nou entorn web i de xarxes socials. Per a això és imprescindible una formació tan pràctica com sigui possible que incorpori les últimes novetats del sector.\nTitulació: Certificat de UOC Xtended Studies en Màrqueting a Internet\nParal·lelament, s’analitzarà la importància del web per a aconseguir els objectius de màrqueting i els avantatges de la publicitat en línia i de les estratègies SEO (optimització natural) i SEM (màrqueting de cercadors).\nPrograma de l’especialització de Màrqueting a Internet\nRequisits d’accés per al Curs de Màrqueting a Internet\nCompetències de l’especialització de Màrqueting a Internet\nElaborar un pla de màrqueting electrònic per a una empresa, des dels objectius i les eines que cal utilitzar fins a la seva implantació.\nObjectius de l’especialització de Màrqueting a Internet\nAdquirir els criteris de valoració del panorama del negoci electrònic, el màrqueting electrònic i el comerç electrònic.\nAdquirir els coneixements essencials per a desenvolupar i executar un pla de màrqueting electrònic i diferents estratègies.\nComprendre internet i els serveis que conté.\nEntendre el paper del màrqueting i l’empresa en el conjunt del Word Wide Web.\nIdentificar les diferents tipologies de llocs web.\nComprendre el concepte de lloc web i adquirir les habilitats necessàries per a plantejar el lloc web corporatiu d’una empresa i l’actualització dels seus continguts.\nCapacitar l’estudiant per afrontar el procés de la presència web d’una empresa o organització.\nEntendre i valorar els conceptes d’usabilitat, accessibilitat, analítica i disseny web.\nIntroduir el marc legal d’un lloc web corporatiu.\nIdentificar, reconèixer i transferir a la nostra realitat les diferents eines de màrqueting de què disposem per a aconseguir augmentar les visites a un web.\nAdquirir criteris de valoració per a enfocar i dimensionar un projecte de promoció web i triar les millors eines de promoció en cada cas.\nDefinir un pla d’acció de promoció web d’acord amb els objectius i la planificació d’un pla de màrqueting preestablert.\nMostrar de manera eminentment pràctica com es fan servir els cercadors i el web 2.0 per a aconseguir més visites de qualitat en un web.\nDescobrir el concepte de conversió.\nExposar els conceptes bàsics de la promoció web com a Web 2.0, el paper dels cercadors dins d’internet i com funcionen els motors de cerca.\nEntendre la importància de la telefonia mòbil en tots els àmbits i, especialment, a l’empresa.\nAdquirir els coneixements essencials per a idear i executar accions de màrqueting mòbil.\nAdquirir els criteris de valoració del panorama de la mobilitat a l’empresa.\nComprendre la tecnologia RFID i les seves aplicacions a l’empresa.\nIdentificar i explicar els elements bàsics del control de flotes mitjançant GPS.


projectes – Pàgina 2 – Blog EP\nPublicat a Febrer 3, 2017\nUns dels serveis que ofereixen moltes poblacions són les biblioteques municipals. Aquest cop, els nens i nenes de 3rEP hem visitat la biblioteca d’Olesa. Aquí, a més de conèixer com funciona el servei de préstec i què hi podem trobar, hem tingut la gran sort de gaudir d’un conte explicat i dibuixat per la Montse Cascante. Ella és il·lustradora i ens ha narrat el conte de la Llucareta. Ens ha agradat moltíssim! Gràcies Montse!!!\nPublicat a Febrer 1, 2017\nA 3rEP ja hem començat el nostre projecte enlloc com a casa. Dins d’aquest projecte descobrim coses de la nostra població. Per aprendre’n més ens escribim cartes amb avis de la Residència nostra senyora de Montserrat i del taller de memòria de l’Ajuntament d’Olesa. Ells si que en saben un munt!\nPublicat a Març 29, 2016\nPROJECTE LLINDAR: L’àrea de matemàtiques (2ª part)\nSegon vídeo d’una classe de matemàtiques on mostrem els canvis que s’estan fent a l’àrea de matemàtiques dins del que anomenem Projecte Llindar. En aquest cas podem veure com es tracta el tema de la multiplicació i les seves propietats amb alumnes de 4EP.\nVoleu recordar què diuen els nostres mestres especialistes sobre aquest nou enfocament?\nL’ÀREA DE MATEMÀTIQUES segons el Projecte Llindar.\nPublicat a Febrer 18, 2016\nLA FLL JUNIOR INTERNA 4EP\nAhir els alumnes de 4EP van participar en la competició interna que fem cada any per a triar els grups que representin l’Escola el pròxim diumenge 28 de febrer a Barcelona a la competició oficial de la FLL junior. Va ser una tarda fantàstica i tots els grups van demostrar que la feina ben feta val la pena!\nDos alumnes de Batxillerat, la coordinadora d’EP i les tutores de 4EP formaven el jurat que va puntuar diferents aspectes de les presentacions: l’exposició oral, la maqueta, el pòster realitzat, la resposta a les preguntes que es formulaven. Tot per triar un finalista de cada classe. Finalment els guanyadors van ser els Lego Màgic i els EML (Els Màsters Lego). Enhorabona i fins aviat!\nEls grups guanyadors:


Avui, l'Entrevista: Pere Amenós\ndissabte, de maig 24, 2008\nPERE AMENÓS BASORA\nDarrera de l'imatge de persona reservada que pot semblar que dona en Pere Amenós, hom troba en realitat un humil i agradós bonsaista, que sense fer soroll -com els bons senseis- i per mèrits propis, està pujant graons dins de l'escalafó del bonsai de casa nostra. Aquest simpàtic tarragoní s'ha presentat diverses vegades a concursos a nivell català (Balaguer, Tremp...), guanyant dos d'ells, i presentant-se dos cops més al Premi Olea (2003 i 2005). A més d' ex-Jutge oficial de l'Associació Espanyola de Bonsai, en Pere va ser un dels tres socis fundadors de l'Associació Tarragona Bonsai, la prestigiosa associació tarragonina amb la qual col.labora en l'actualitat. Per si fos poc, no ha deixat perdre aquest any l'oportunitat de veure el bonsai al seu bressol, al Japó. Pregunteu-li com s'ho va passar i segur que us contestarà de bon grat: el tenim com a company de luxe a Bonsai Obert. ;-)\nPere Amenós: Per mi és veritablement quelcom més que una simple afecció. És una forma de sentir, d’expressar i fins i tot de comunicar.\nP.A.: Jo crec que en aquets moments sí està a l'alça, i encara pot créixer més, encara que de vegades també hi ha hagut davallades importants.\nP.A.: Estic convençut que és un art, però no crec que necessariament tingui perquè ser elitista. Tothom pot gaudir del bonsai sense necessitat de grans inversions.\nP.A.: Els meus inicis es remunten a més de vint anys enrere. No recordo ben bé, però crec que casualment vaig veure una de les primeres o poder la primera exposició que es va fer al Museu Marés de Barcelona. A mi ja m’agradava força tot el relacionat amb la jardineria. Ho vaig comentar al meu pare, que de jove havia estat pagès, i amb la seva experiència amb les plantes vàrem donar les primeres passes, i també, com no, els primers desencisos, però de tot se n'aprèn.\nP.A.: Per mi i des d'un punt de vista molt particular, el meu mestre preferit es Kawabe. També en Kobawashi, Takeyama, Kimura, Yamada, o Suzuki son grans i reconeguts mestres. Punt i a part mereix en Murata, que crec que és el que pot transmetre el més pur concepte filosòfic del que ha de ser el bonsai.\nP.A.: Crec que avui en dia en altres molts països s’està fent una bona feina; tot i això, l'experiència i el nivell del bonsai Japonès esta bastant per damunt de tot la resta del món.\nB.O.: Què diferencia el Bonsai japonès de l'americà i l'europeu?\nP.A.: El bonsai japonès té el que no podem tenir ni americans ni europeus: anys i anys d'un bon cultiu, i també de bon gust. Aquest pas dels anys i del treball acurat fa que els arbres amb carisma que es veuen allà, siguin bastant difícil de poder-los trobar enlloc més. El bonsai americà pel que he pogut veure en publicacions, en general crec que encara li falta un bull, i el europeu s’està acostant, poc a poc, però amb pas ferm, cap el que haurien d’estar els ideals de l’art bonsai.\nP.A.: Està millorant lentament. Crec que hi hauria d'haver més escoles i tallers per què els afeccionats puguin perfeccionar les tècniques, i també, com no, tenir paciència. D’aquí a alguns anys podrem gaudir d’exemplars molt més macos i força interessants, fruit del devenir del temps i de les nostres acurades actuacions com afeccionats.\nP.A.: No puc opinar massa, doncs no els conec a fons, i mai plou a gust de tothom en els concursos. Més que concursos, seria més interessant fer exhibicions, però sense necessitat de competir.\nB.O.: Què creieu que s'hauria d'avaluar a un concurs internacional de Bonsai?\nP.A.: Si hi ha d'haver concurs, s’hauria d’avaluar el conjunt de l'arbre, principalment l'harmonia que transmet, la percepció de bellesa que es sent davant de l'exemplar avaluat, i també -importantíssim- la naturalitat de la peça.\nB.O.: Considera que existeixen males arts o favoritismes a l'alta competició?\nP.A.: No sempre, però per desgràcia en més d’un cop ha estat així. Jo també he exercit de jutge en una ocasió, i he vist que algunes persones de les que valoren els concursos, poder no tenen prou criteri del que ha d'estar un bon bonsai.\nP.A.: Dedicació, és a dir constància, paciència, estimació, sol, aire, aigua, adob, i un bon substrat.\nP.A.: Que em perdoni la natura, però Yamadori pel caràcter innat que alguns exemplars tenen, impossible d’obtenir de la mà de l’home. Això no vol dir que haguem de sortir al camp a la caça i captura del bonsai. Hem de ser molt escrupolosos a l’hora de recuperar un arbre, i tenir el màxim de garanties de que aquest sobreviurà. De lo contrari ,ho veig com un sacrilegi, i més valdria deixar-ho estar com afecció, doncs en bonsai s’ha d’estimar i respectar la natura per damunt de tot.\nB.O.: Què pensa que ha de prevaldre, el desig de l'artista o la natura de l'arbre?\nP.A.: La natura de l'arbre sens dubte. L’artista només hauria d'emfatitzar les virtuts i dissimular els defectes, però no necessariament eliminar-los.\nP.A.: Heterodòxia. És més creatiu i lliure, però sempre dins d’uns límits o normes bàsiques de bon gust.\nP.A.: Sí, o al menys pot empobrir-lo molt.\nP.A.: Que gaudeixin de cada moment del bonsai, del naixements dels brots, del seu creixement, d’una flor o d’un fruit, d’una vella escorça, dels colors de la tardor, del contacte amb la terra, de cada un d’aquets moments íntims que el bonsai ens va obsequiant. Que no es precipitin, que tinguin paciència; que siguin curosos, que el primer es la salut de l'arbre abans de qualsevol tècnica; que cerquin el resultat natural; i que, per sobre de tot, estimin de debò la Natura i deixin que l'arbre també digui la seva: donem-li el dret d’expressar-se per ell mateix.\nEn Pere Amenós treballant un arbre del Mestre Kawabe al Japó.


La revista de viatges amb històries illa Arxius - La revista de viatges amb Història\nLa capital és una ciutat fantasma, apocalíptica\nEntrades amb l'etiqueta 'illa’\njuliol 09 2014\t Martinica: la muntanya que devorava ànimes\nL'erupció més tràgicament famosa de la Muntanya Pelée va ocórrer en 1902. Aquest any, l' 8 de maig, després de setmanes de fenòmens preocupants però mal entesos llavors, una titànica explosió retruny a la cimera del volcà. En els segons que van seguir, 01:00 ona xoc i un flux piroclàstic van assolar Sant-Pierre, matant a més de 28 000 persones.\nDe maig 26 2013\t Samoa: el temps circular de Manon\nManon és petita, rodona, bonica, tan circular i pura que donar la volta caminant sona a cicle conclús, a curs tancat, a accions que es tornen i es repeteixen com en la noció de temps oriental. En parlar de Manon d'aquesta forma em ve al cap Platero insòlitament.\nCinco años de VaP, Oceania, Hora del Pacífic\n«La patria de todo escritor viajero no puede ser otra que Ítaca, on el millor dels capitans del mar va ser rei, aquell gran Ulisses de ànima frívola, fina intel ligència, vocació de mentider, faldiller irreprimible i brau cor. (…) Imagineu un lloc on hi ha només sol, mar blau, cant de cigales a l'estiu, alguns […]


Ciclisme CCE Almatret: David Duaigües Florensa\nDavid Duaigües Florensa\nSom el que som, com a grup esportiu, i estem on estem gràcies a tu, per això no marxaràs mai del nostre costat i seràs qui ens proposi sempre nous reptes, noves aventures, noves curses a realitzar i nous camins a descobrir.\nHas començat ara un nou camí, segur que el viuràs amb plenitud, com tot el que has gaudit fins ara.\nPublicat a les 13:00\nAnonymous 23 de juliol de 2009, a les 18:24\nTu volies la natura i la natura t'ha volgut a tu, però nosaltres et trobarem molt afaltar.\nAnonymous 2 d’agost de 2009, a les 9:17\nDes de les terres de l'Ebre, condol i força.\nAnonymous 10 d’agost de 2009, a les 14:43\nno tornaras mai mes, però perdures en mi i en les coses de tal manera, que em costarà creure't per sempre absent.\nAnonymous 3 de setembre de 2009, a les 22:23\nintentare,que el que tu vas crear david,perduri i sigui conegut arreu dl nostre estimat pais i si tinc l'oportunitat a l'estranger fins i tot.gracies amic (et trobo a faltar molt)\nAnonymous 8 de setembre de 2009, a les 13:55\nDes de que vas "marxar" no hi ha dia que passa que no pensi en tu, de com parlaves, com reies i la vitalitat que tenies. Cada dia et dic que m'agradaría tenir la teva força i la teva alegria.\nAnonymous 13 de setembre de 2009, a les 0:57\nsempre et tindre al meu pensament i al meu cor.\nAnonymous 13 de setembre de 2009, a les 21:39\nper mol lluny que marxis mai tenaniras del nostre cor\nAnonymous 23 d’octubre de 2009, a les 17:12\nAquesta foto és la viva imatge del que erets: alegria personificada i bona persona, fins sempre David\nAnonymous 3 de novembre de 2009, a les 19:59\nSempre et recordarem amb aquesta rialla que ni el temps serà capaç d'esborrar. T'estimem!\nAnonymous 9 de novembre de 2009, a les 22:00\nCompany e tingut la gran sort de conèixer-te, de fer moltes coses al teu costat i sempre que e estat al teu costat m’he sentit molt agust.\nGràcies per ser com eres i per havem deixat gaudir de la teva amistat.\nCada cursa que faci miraré al cel i la faré pensant amb tu.\nGràcies per tot David.\nAnonymous 10 de novembre de 2009, a les 20:01\nJa fa 4 mesos de l'últim cop que ens vam veure i encara em costa creure que la teva rialla no esta entre nosaltres."Ostic que pintxo que estaves amb la jaqueta del GRAF tot preparant el material i fent broma disposant-te a pujar cap a foc". Maleït foc.\nAmb tú David no he compartit gaires fites, peró no m'ha fet falta per saber valorar la teva autentica AMISTAT que sempre m'has demostrat.\nEt recordem i ens invaeix un sentiment de dolor i tristesa, pero a la vegada ens arranques unes rialles tot recordant alguna anecdota teva, ho senzillament recordant-te tal com erets: transparent, humil i bona persona. L'últim foc ens ha pres les poques estones que teniem sempre que ens veiem, pero mai,mai ens podrá prendre el valor de l'amistat\n....Uns bons amics...\nAnonymous 18 de desembre de 2009, a les 9:25\nDilluns farà 5 mesos que ens vas deixar. S'apropa Nadal, el primer sense tú i serà molt difícil de passar. No hi ha dia que no pensi amb tú, i amb el pare. Entre tots dos em doneu força.\nAnonymous 13 de gener de 2010, a les 22:12\nGràcies al club pel record, les noves noticies han fregat la ferida, de per si molt sagnant.\nEls qui l'hem conegut; l'estimem i l'estimarem sempre, i ara, més que mai, cal continuar la seva feina, el primer serà organitzar amb l'amor i la dedicació que ell tenia la xallenger que amb tantes ganes va crear. Em sembla perfecte lo de la fita, i no cal dir que allà estarem per donar força a la familia. Pensem que serà dur!! Ànims a tots i allà estaré.\nAnonymous 15 de gener de 2010, a les 9:58\nUn record per tu, David, que aquests dies tornes a estar molt present. Les informacions donades son doloroses i fan reviure l'infern que vau patir. Descansa en Pau. T'estimarem sempre.\nAnonymous 27 de febrer de 2010, a les 17:16\nL'altre dia varem realitzar una passejada per Almatret en btt, per veure el circuit.\nUs passo l'enllaç.\nAnonymous 3 de març de 2010, a les 21:24\nDavid no he tingut la sort de coneixert.\nPerò la malaida noticia em va regirar l'estomac, sóc opositor de bomber i quan vaig saver el que havia passat em van marxar totes les ganes d'estudiar.\nEm vaig asseventar que t'agaradava molt anar bici i vaig pensar ostres, també éra dels meus.\nPel que veig t'agrdava molt la natura, l'avantura i l'esport.\nDono el pessem més sincer a la familia.\nQue descansis en pau David.\nAnonymous 15 de març de 2010, a les 12:26\nEL condòl per tota la famil.lia, els amics, i per tots el que us coneixien i també per tots el que sabiem qui sou, però que hem sentit un sentiment d'impotència i solidaritat cap a vosaltres en aquest mal sommi que us ha tocat passat, els que us l'estimaveu a ell i tots els altres que han tingut la mateixa mala sort, i que desgraciadament els culpables o si més no responsables de tot, segurament en sortiran molt més ben parats. Jo he decidit fer el comentari per en David, ja que al veure el cognom Duaigües m'ha portat a un record una mica llunyà d'una mestra que vaig tenir al meu poble quan jo tenia uns 6-7 anys i que es diu Montserrat Duaigües, i aquest fet m'ha portat a expresar de forma escrita la tristesa que realment sento. No se quina relació pot tenir aquest nom que us he dit, però tan hi fa. Anims i endavant amb tot el que esteu fent.\nAsparve 17 de març de 2010, a les 8:13\nDavid, un gran ser humano que nos ha mostrado como disfrutar de la naturaleza, como apreciar nuestro entorno, nos ha dado fuerzas y energía con su ejemplo .... gracias por ser así, nunca te olvidaremos .\nAnònim 10 de juny de 2010, a les 12:14\nDAVID, VAN PASSANT ELS DIES, ELS MESOS.. I ENCARA NO EM VAIG LA IDEA Q NO ET VEGUI MES... AMB LES RIALLES QUE ENS FEIEM A LA CAPARRELLA I ELS BONS MOMENTS PASSATS...SEMPRE ET RECORDARE...\nAnònim 21 de juny de 2011, a les 13:01\nD'avui en un mes just és el segon aniversari de la teva pèrdua. Cada dia, abans de llevar-me el meu pensament és pel pare i tu, sembla que així us tingui amb mi, us trobo a faltar molt. Diuen que el temps ho cura tot. Això no és veritat, el temps t'ajuda a no tenir tant de dolor però no ho cura, ho tapa perquè la vida t'empeny i si no fos així malament aniriem.\nMontse Duaigües 20 de juliol de 2011, a les 22:02\nSembla ahir que un amic nostre vestit de bomber em mirava als ulls i amb un gran silenci em deia que un eres tu ... i d’això ja han passat dos anys, dos anys plens de ràbia i d’impotència, de rebomboris i mals de cap, ... però el record del teu somriure, a vegades amb to burleta, i de les ganes que tenies de viure la vida, com tu deies, “a tope” ens ha fet i ens fan tirar endavant, veient créixer i donant continuïtat als teus projectes, com la realització de la Xallenge, que ara porta el teu nom.\nSegurament mai t’haguessis imaginat la quantitat de gent que t’apreciava i que dia a dia et recorda pel que deies, pel que feies, per la teva senzilla manera de ser i per la teva entrega als altres, fins al punt, de deixar-hi la vida.\nMalauradament, ha de passar una desgràcia per entendre que la vida dura poc, només estem de passada i no val la pena enfadar-te, ni discutir, ni tenir enveges... senzillament que cadascú visqui de la millor manera possible, i això és el que, desgraciadament, molts hem après. Per molt lluny que siguis et tenim molt a prop i t’estimem i t’estimarem sempre.\nMontse Duaigües i familia 19 de juliol de 2012, a les 9:37\nDavid, encara que sembli molt recent, ja han passat tres anys d'aquell fatídic 21 de juliol de 2009 on, juntament amb altres companys teus, vas perdre la vida treballant del que sempre havies somiat ser: bomber. Diuen que el temps ho cura tot, però jo penso que el temps, aquell dia, es va aturar.\nMalgrat la teva joventut, tots els que et vàrem conèixer, de tu hem aprés moltes coses, sobretot estimar la natura com tu ho feies, una natura que se't va emportar; estimar l'esport i la BTT, per això els projectes que tu vas engegar nosaltres els hi hem donat continuïtat, sempre seguint la teva filosofia i la teva manera de fer i de ser.\nEncara no sabem del cert que va passar aquella tarda d'estiu a Horta de Sant Joan, només sabem que hi va haver molta descoordinació, que algunes persones no van fer la seva feina i que tu, entre altres, ho vàreu pagar molt car, amb la vida.\nDavid, sempre estàs entre nosaltres, en els moment dolents i en els moments menys dolents que aquests últims anys ens ha tocat viure i sempre et recordem i els teus records, a vegades ens fan riure o emocionar però per damunt de tot sabem que estàs amb nosaltres i ens fas viure. T'estimem.\nAnònim 6 de novembre de 2012, a les 22:49\nAquest article és de data 21.07.2012\nAvui fa 3 anys que vam perdre a David a l'incendi d'Horta de Sant Joan. El dolor encara és intens però no es pot parlar amb els altres perquè et diuen que ja fa molt temps i que la vida és així. Una merda!!. El dolor segeix però callat. Cada dia penso amb David i amb el pare (que ja fa 15 anys que ens va deixar). No se'n pot parlar, no se'n vol dir res perquè diuen que la vida continua i que no va\nl la pena recordar als que ens han deixat.\nSí que continua, però et marca. Amb unes marques tant profondes que només es tanquen per la superfície, que no es vegi per fora però et consumeixen per dins.\nDes d'aqui em permeto la llicència de poder dir que recordo i estimo al pare i a David. Dóno gràcies a una persona molt especial, la Missi, que em va ensenyar a dirigir el dolor i a entendre que les persones que ens han deixat en la part física estan amb nosaltres espiritualment. Sinó fos així, crec que no ho podria suportar.\nAvui, a Almatret, fan una caminada popular per recordar a David.\nDavid, sempre estas amb nosaltres.!!!\nAnònim 21 de juliol de 2013, a les 11:47\nAvui fa 4 anys que David ens va deixar, bé, ens va deixar el cos que vam conèixer. El millor d’ell s’ha quedat amb nosaltres, en cadasdú de tots nosaltres. Des de la seva mort física he reflexionat i he parlat amb gent que m’ha ajudat a entendre que la seva vida i la seva mort teníen una finalitat, però que no entenem degut al DOLOR de la seva pèrdua. Tant ell com el pare estan al meu costat, ens ajuden i acompanyen, són AMOR, són LLUM, que il•lumina quan estem perduts, en la foscor. Allí on estiguis David, sigues LLUM i ajuda’ns a ser LLUM. T’estimo.\nAnònim 22 de juliol de 2013, a les 9:07\nA David Duaigües\nSembla estrany que amb tant dolor el temps passi tan ràpid. David, avui ja fa quatre anys que vàrem patir la teva pèrdua i la dels teus companys en l’incendi d’Horta de Sant Joan. El dolor encara existeix entre el teus amics i familiars i dia rera dia ens recordem de tu; sabem que la vida continua i nosaltres també anem avançant però amb una altra velocitat molt més lenta i marcada. Sabem que estàs entre nosaltres i sovint parlem de tu i amb tu, de la teva manera de fer i de ser, ens emocionem i riem a la vegada i dia rera dia ens preguntem que va passar aquella tarda de juliol a Horta. Encara no ens han donat cap resposta clara i creïble; però no han après! Lamentem i donem tot el nostre recolzament, ànims i suport als familiars i amics dels 19 bombers que enguany han mort a Arizona, sabem el que senten i els animem a tirar endavant.\nL’altre dia parlant amb companys teus tots coincidíem que, durant aquest temps, em après a viure d’una altra manera, a veure la vida des d’una altra perspectiva, apreciar més els valors, i aprofitar i compartir aquesta oportunitat que tenim de viure.\nEncara que no et podem tocar, ni veure, ni sentir-te, ni abraçar...tenim tots el teus records i sabem que estàs entre nosaltres i ens dones forces a tots per tirar endavant. David, t’estimarem sempre.\nFamília Duaigües - Florensa\nAnònim 21 de juliol de 2015, a les 9:42\nAvui, a la tarda, fa 6 anys que ja no ets entre nosaltres. Ja no es parla de l’accident. Per a molts ets, “un dels bombers d’Horta”, una notícia, un accident que ja va passar.\nEt recordo cada dia… quan em desperto, quan parlo amb la gent, quan faig moltes coses quotidianes (caminar, conduir…). Veig el teu somriure i de vegades puc sentir la teva veu quan parlàvem o quan em cridaves de lluny, aixecant una mà per saludar mentre l’altra aguantava el manillar de la bici.\nEstic trista però tranquil•la, et recordo i t’enyoro però he d’acceptar les circumstàncies (tot i que encara em costa entendre). Les dues persones que marqueu el meu camí sou el pare i tú. Un per cada costat meu, us noto, em doneu suport. Gràcies per haver estat i gràcies pel que m’has ensenyat després de no ser-hi. T’estimo, us estimo.\nAnònim 21 de juliol de 2017, a les 9:15\nAvui és 21 de juliol i fa exactament 8 anys, al 2009, que hi havia un incendi a Horta de Sant Joan. Avui al migdia-tarda farà 8 anys que van perdre la vida 5 bombers de GRAF Lleida. Sempre és difícil entendre la mort, però la de un d’ells, David, em va marcar per sempre. Em va deixar una ferida que de fora està tapada però per dins està oberta i encara sagna, i no és perquè no vulgui entendre o busqui excuses de la seva mort, és perquè em fa mal no tenir-lo entre nosaltres i no haver pogut gaudir més d’ell, però també li he donar gràcies per les coses que em va “obligar” a modificar en la meva forma de ser i entendre la vida.T'estimo, us estimo.