Un petit hotel per estar-hi com a casa\nHevresac, a Maó. Obra d'Emma Martí Arquitectura\nHervesac, a Maó Totes les imatges de Pol Viladoms\nTot i el temps que ha passat des de la seva construcció, a finals del XVIII, Hevresac només havia viscut reformes mínimes, no gaire més que la divisió en dos habitatges i un local, a més d’haver-hi habilitat uns banys quan va arribar a l’illa el costum de tenir-ne. La resta s’havia mantingut bastant impertorbat fins a la reforma que, de la mà de l’arquitecta Emma Martí, van promoure Ignasi Truyol i Stephanie Mahé, propietaris del nou Hevresac. El projecte és tan respectuós amb els elements originals que per conservar les finestres de guillotina representatives de l’època britànica de l’illa, i gaudir alhora de la confortabilitat dels nous tancaments, Emma Martí va dissenyar uns finestrals interiors que se superposen, sense tocar-los, a les finestres que conten la història de l’edifici. Es marca la diferència entre èpoques: el color blanc és per a les finestres originals, mentre que el to natural del pi és per als finestrals nous.\nD‘un temps ençà, moltes cases s’assemblen als hotels, i cada cop n’hi ha més. Dels establiments turístics que no són massa grossos -aquest estil d’habitatges d’espais amples, diàfans i interconnectats-, aquestes cases que tenen una clara separació entre la part pública i la més privada, entre el dia i la nit, i en canvi integren -sempre que és possible- els banys en els dormitoris, n’han agafat molts elements. D’altra banda, també és cada vegada més freqüent trobar petits hotels, sovint anomenats hotels boutique, la galeria de fotos dels quals es pot confondre amb la d’una casa. I de fet és el que solen oferir: que qui els tria per passar-hi uns dies s’hi senti com a casa, amb racons on estar a la vora del foc o concentrar-se en una lectura, amb un mobiliari singularitzat, amb espais d’unes dimensions més íntimes i confortables, els llits vestits per fer llar, les rajoles de sempre, la fusta de sempre, les finestres de sempre. Si no fos perquè l’habitatge on viu cadascú és un espai de memòria emocional i d’arrelament, es podria dir que hi ha petits hotels en els quals s’hi està com a casa, i segurament millor.\nUn bon exemple d’això és l’Hevresac, un hotelet de només vuit habitacions al centre de Maó que, després de la reforma dirigida per l’arquitecta menorquina Emma Martí i la implicació personal dels seus propietaris, Ignasi Truyol i Stephanie Mahé, conserva bona part dels trets d’una casa amb història. Hevresac va ser la casa familiar del capità de la marina mercant Joan Roca i Vinent (Maó, 1747-1826), autor durant mig segle del Diari de Mahó i cofundador de la Societat Maonesa de Cultura. Un personatge il·lustrat que va viure la Menorca de les dominacions anglesa, francesa i espanyola, sobretot la primera de les quals té encara ara una gran empremta en la casa.\nDe la casa, l’arquitecta Emma Martí n’ha preservat les bigues amb el color amb què van ser pintades o molt similar, i també se’n poden veure encara els estucs de les parets, els paviments de fustes amples i llargues i unes columnes de ferro que es van descobrir amagades dins una paret en el moment de la reforma i que avui són una presència que marca una mena de transparent divisió entre diversos racons de la zona d’estar. I, sobretot, hi ha les rajoles hidràuliques, una meravella de dibuixos i colors per la seva antiguitat, entre els quals destaca un mosaic geomètric en el qual cada peça és independent de la resta. En un exercici d’equilibri, a Havresac es posen en valor les preexistències però també les noves incorporacions, com es pot veure als trams nous de l’escala i als banys, distribuïts en envans de fusta que no arriben al sostre perquè tinguin la consideració d’un moble que no vol molestar.\nContribueix sens dubte a la bona reunió entre el que és més vell i el que és més nou la incorporació de mobiliari vintage, pel qual els propietaris senten verdadera passió, i introdueix de manera informal i eclèctica diverses èpoques en un edifici molt ric en història i històries.


Cadet Femeni B – C.B. ÀGUILES\nSalle Ploms Reus Blanc 38-49 Cadet Femení B\nÚltim partit de la temporada molt intens. Hem començat una mica toves en defensa i amb molt poc encert ofensiu. El seu avantatge de 8 sobre, s’ha mantingut durant el segon i tercer quarts. Els dos equips hem fet molt pocs punts. Gairebé a totes les entrades hem rebut falta i hem llençat tirs lliures, només 6 de 25 convertits. Així doncs arribàvem al darrer període 8 punts per sota, seguint la dinàmica que havien marcat els primers 10 minuts de joc.\nLlavors ha arribat la part emocionant: amb un parcial de 0 a 8 a favor en 2 minuts, hem posat la por al cos a les rivals. Alguns errors defensius nostres els han donat ales ja que a falta de 4 minuts anàvem només quatre punts per sobre; primer cop que ens avançàvem en el marcador. Als últims minuts, doncs, les del Reus s’han trobat amb una defensa tancada i amb moltes ajudes. Hem recuperat moltes pilotes que han acabat amb contraatacs fàcils. Amb aquesta victòria ens declarem campiones de grup! L’enhorabona a totes!!\nMarta 4, Bet 6, Carla 2, Maria P 6, Anna 16, Maria F 11, Laura 4, Rut, Gisela, Aina\nCRÒNICA CADET FEMENÍ B 11-5-19\nPublicat el 16 Mai 2019 per C.B.Àguiles\nCB. Àguiles 90-18 Bàsquet l’Arboç\nPenúltim partit de la temporada i seguim primeres després d’una victòria molt fàcil. Pallissa des del primer quart (31-2). Moltes faltes de les rivals davant de molt poques de nostres. Dissabte juguem el darrer partit, que no serà senzill ni de bon tros. Si perdéssim ja no dependrà de nosaltres ser campiones del grup.\nAnna 19, Maria F 10, Marta 6, Laura F 18, Gisela 10, Carla 6, Bet 5, Ariadna 7, Maria P, 4, Aina 5\nCRÒNICA CADET FEMENÍ B 27-4-19\nCB Cantaires Tortosa 50-46 Cadet femení B\nTornar de la desconnexió de setmana santa ens ha costat una mica, s’ha notat als entrenos i a Tortosa. Ens hem hagut de llevar d’hora i fer molta estona de cotxe.\nHem començat una mica toves en defensa però fent bons atacs, que malauradament han sortit de dins. No estem acostumades a cistelles que reboten i hem fallat molts tirs lliures al llarg del partit (només 8 de 26). Així doncs, hem acabat 3 punts per sota, però no era el reflex del joc. Ens ha costat tallar els seus talls i evitar que anotessin en els 1c1. A la segona part, hem millorat en encerts i elles han abaixat una mica la guàrdia en alguns moments i hem arribat al descans només dos punts sota.\nAl tercer període han començat les nostres creuades mentals per decisions arbitrals injustes. Fet que ens ha jugat en contra fins abans del darrer quart. Ens ha costat atacar en estàtic i superar la seva defensa molt tancada. Llavors i també a la última part, ens hem capficat a tirar de fora i no hi ha hagut sort. Només hem fet un triple i la resta llençaments molt forçats de prop de cistella.\nDestacar la bona actitud en alguns moments i els rebots tan ofensius com defensius, que ens han donat ales i ens han permès estar dins el partit fins els darrers minuts. Una llàstima perquè hem pagat el poc encert del principi del match.\nAquesta primera derrota a la 2a fase fa que ja no depengui només de nosaltres quedar primeres del grup. Seguim treballant!\nAnna 19, Maria F 6, Ariadna 2, Gisela, Aina 4, Bet 6, Carla 2, Laura F 2, Maria P 2, Rut, Marta 3.\nCRÒNICA CADET FEMENÍ B 6-4-19\nPublicat el 9 Abril 2019 9 Abril 2019 per C.B.Àguiles\nÀguiles 78-43 Rocabruna-Reus Deportiu\nNo estem acostumades a jugar contra zona i menys durant tot el partit. Això ha apagat la fluïdesa del joc. Hem tingut milers de tirs soles i hem fet 4 triples, cosa que no passa gaire sovint! Cal destacar que la defensa ha sigut una mica tova i no hem aturat gaire bé els contraatacs de les rivals, només puntualment. Tot i l’estranyesa del match, victòria plàcida i seguim capdavanteres una setmana més.\nParcials: 17-8, 26-10, 21-9, 14-16.\nMaria F 18, Gisela 9, Anna 13, Bet 4, Ariadna 3, Carla 6, Laura F 9, Laura R 6, Rut 5, Aina 2, Maria P 3.\nCRÒNICA CADET FEMENÍ B 30-3-19\nC.B. Calafell 72-75 Cadet femení B\nDissabte vam anar a Calafell. Sabíem que, tot i que a casa la victòria havia estat prou relaxada (+ 16), ens costaria. El primer període va marcar la dinàmica del partit: molts punts per part dels dos equips i una diferència de 7 a l’electrònic que ens donava certa calma. Aquesta va augmentar al segon temps i vam assolir un avantatge de fins a 15 punts. Després del descans, vam empitjorar en tirs de camp i elles es van mantenir, fins al darrer minut, quan un parcial de 8 a 0 posava el partit emocionant a l’inici del desenllaç. Ens va costar trencar la seva defensa molt tancada i anotar els tirs de fora.\nEstant només 6 punts per sobre, ens vam posar una mica nervioses i amb una altra ratxa de les rivals de 8 a 0, ens empataven el partit. Però després d’un temps mort vam saber reaccionar, millorar la defensa i retornar el parcial 0-8. Dels 4 minuts finals cal destacar un triple de la Maria Pérez, que ens donava una mica d’aire, i una robada de pilota a mig camp de l’Ariadna acabada amb cistella fàcil. Tot i això, les de Calafell van tenir oportunitats fins l’últim minut. Gràcies a l’ajustada victòria, seguim una setmana més capdavanteres del grup amb només una derrota.\nAnna 23, Maria F 1, Laura 4, Maria P. 11, Carla 6, Ariadna 11, Gisela 15, Rut 2, Aina C., Marta 2.


Selecciona aeropuerto y terminal Selecciona aeropuerto y terminal Aeroport d’Alacant-Elx\nL'Aeroport d'Alacant-Elx, conegut com Aeroport de l'Altet, està situat a uns 8 quilòmetres de la ciutat d'Alacant en una zona de gran interès turístic on es troben ciutats com Benidorm, Calp, Dénia, Xàbia, Torrevieja, la Manga del mar Menor, Oriola, Múrcia i Cartagena, Novelda, Alcoi, Elda-Petrer, Ibi, Villena, o fins i tot la província d'Albacete. Accedeix a l'aeroport des del teu vehicle i per volar amb tranquil·litat consulta aquí els diferents aparcaments per a diferents necessitats.\nEl Altet - 03195 El Altet (Alacant)\nNova Àrea Terminal (NAT). Terminals T1 i T2 fora de servei\nAparcament llarga estada P5\nA tres minuts de la terminal, el Pàrquing de llarga estada P5 de l'aeroport d'Alacant-Elx et permet deixar el cotxe durant llargs períodes de temps a preus econòmics. Horario: 24 Hores Telèfons: 96 6919411\nMolt a prop de la terminal, és la millor opció per deixar el cotxe si vas a fer viatges de feina, vacances, o vas a portar i recollir passatgers. Perquè l'única preocupació sigui volar, el Pàrquing general P1 de l'aeroport d'Alacant-Elx t'ho posa molt fàcil Horario: 24 Hores Telèfons: 96 665 98 53\nAparcament alt gàlib P3\nSi el teu vehicle és de gran alçada, l'aeroport d'Alacant-Elx t'ofereix la possibilitat de deixar-lo en un aparcament amb alçada superior a 2,10 metres al costat del Pàrquing General P1. Horario: 24 Hores Telèfons: 96 6919411\nRapidesa i comoditat en un aparcament, pots deixar el teu cotxe al pàrquing preferent de l'aeroport d'Alacant-Elx. A la quarta planta del pàrquing general P1, disposes d'entrades i sortides independents, i connexió amb el vestíbul de facturació. Horario: 24 hores\nAparcament rent a car\nEl pàrquing per a usuaris dels vehicles de lloguer a l'aeroport d'Alacant, molt a prop de la terminal. Horario: 24 hores


Repòrter, febrer de 1997 | Un petit disgust i una petita satisfacció - Saül Gordillo\nRepòrter, febrer de 1997 | Un petit disgust i una petita satisfacció\nDilluns, 8 de març de 2021 04:30 h\nConsidero merescuts i gustosament subscric els grans elogis que, en ocasió de la seva mort, s'han fet a la tasca i a l'ètica nacional de Joan Coromines, i m'adhereixo al reconeixement general de l'excepcionalitat de la seva obra lingüística. Per no tornar a dir —amb altres paraules o petites variacions— el mateix que aquests dies s'ha repetit tantes vegades, intentaré apuntar dos petits detalls sobre ell que només a mi m'afecten, i que com a tais potser només jo podria explicar. Es tracta d'un petit disgust i d'una petita satisfacció. Com a anècdotes particulars són insignificants, però em sembla que indicatives de la seva manera de fer: independent, provocativa i documentadíssima.\nSense saber llavors exactament qui era en Joan Coromines, la primera vegada que recordo haver llegit alguna cosa d'ell, em va molestar. Francament. Era l'any 1965, i en l'article De com pronunciem el nom dels nostres personatges històrics, publicat al volum 26 de la col·lecció Criterion, titulat La llengua catalana, les paraules que vaig retenir amb mal humor eren aquestes:\n«M'adhereixo al que ja algú altre ha fet observar: que potser valdria més que no ens escarrasséssim gaire a catalanitzar noms com Diego, Pelayo, Gonçalo, Rosendo, Alvaro, Rodrigo, Santiago, Guadalupe, etc.; car aquests mots no han estat mai catalans, sinó sempre exclusius de l'onomàstica de Castella, i no han tingut mai equivalència catalana ni europea en general. Sempre serà convencional i forçada tota traducció catalana que els donem. Si algun pare català ha tingut el gust dubtós de batejar amb un d'aquests noms un fill seu, ¿no seria més enraonat de deixar-lo en la forma d'origen o sigui amb la vocal final? Cal pensar-hi. Car al capdavall quan algú s'ha trobat amb un nom d'importació italiana, francesa, etc. [...], li hem servat la fonètica forastera. El que haurien de fer els pares catalans és abstenir-se de recórrer a aquests noms que no són nostres, o deixar-los perafamílies bilingües. Cal suposar que aquests noms passaran...» (pp. 52-53).\nI tant si passaran, benvolgut Coromines. I n'han vingut de molt més exòtics i estripats.\nNo discuteixo ni discutia llavors les raons filològiques en què Joan Coromines fonamentava la seva opinió sobre aquella llista de noms, però sincerament em va molestar que digués que el meu nom, precisament el meu, no havia estat mai català. Ni podia catalanitzar-se. I que el meu pare —o qui fos— havia tingut un gust discutible a posar-me'l. Justament el meu pare també es deia Àlvar. De molt petit, quan en Franco ja havia començat la seva guerra, encara em van poder inscriure Àlvar en algun document. Posteriorment el franquisme em va castellanitzar, en la seva paperassa, però no vaig trigar a reaccionar i des de jovenet sempre havia reivindicat i utilitzat el nom d'Àlvar. I ara em sortia Coromines dient que Àlvar mai no ha estat català, i que ni valia la pena catalanitzar-lo.\nEl fet és que en les enciclopèdies trobo el comte Àlvar d'Urgell (1239-1267), i també Àlvar d'Àger, mort a Sicília el 1299, en temps del mateix Ramon Llull, i un dia va arribar-me la notícia que un clergue present en la consagració de la primitiva església de Tona, fa més de mil anys, també es deia Alvar o (Albar?). Modernament hi ha hagut, per exemple, l'editor Àlvar Verdaguer (1840-1915), el poeta Àlvar Valls (*1947) i ara el jove pintor Àlvar Farré, per no esmentar un fill d'Eugeni d'Ors, que no és o no ha exercit gaire de català, i un lingüista, fill de Benicarló, Manuel Alvar (*1923) —amb qui sovint de lluny em confonen— s'ho diu de cognom, vagi on vagi l'accent.\nAfirmava Coromines que el nom Álvaro no ha tingut equivalència catalana ni europea en general. Pel que fa a la catalana, ja he esmentat alguns casos, medievals i moderns. Pel que fa a l'europea, tinc el record d'haver conegut italians amb aquest nom, que posaven l'accent en la segona a, amb acabament o, i de Finlàndia consta l'arquitecte Alvar Aalto.\nEn definitiva, que després d'haver reivindicat durant molts anys, de jove, la forma atalana del meu nom, em va doldre que Coromines dubtés que fos català o fins catalanitzable, i sobretot que blasmés el meu pare per haver tingut el gust dubtós de triar-lo, quan sobre gustos no hi ha res escrit. I particularment encara ara, i amb tot el respecte i l'admiració per en Coromines, prefereixo el suspecte Àlvar a qualsevol Joan, com ell, o Josep, que n'hi ha o n'hi havia per totes les cases.\nAl costat d'aquest petit disgust, potser filològicament justificat, però personalment no fàcil d'encaixar, Coromines també va proporcionar-me una petita satisfacció.\nSense citar el meu nom, potser precisament per no considerar-lo encara ben català, en la plana 440 del volum IX del Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana, el comentari a la paraula Xanguet escriu: «En el curiós glossari de l'argot dels Caputxins, ms. de 1812 (Misc. Coll Alentorn, 1984, 347) consta que els pensionats d'aquestes escoles li donaven el nom figurat "tatxetas: xanguet', comprensible com a ponderació de la insignificància i baratura d'aquest peixetó, comparable a uns clauets com són les tatxetes, més petites que les tatxes, ja poc consistents».\nSense voler ara aclarir d'on treu Coromines o per què s'inventa la denominació «pensionats d'aquestes escoles» per referir-se als caputxins, allò que realment sorprèn d'ell, per la mostra citada, és l'enorme quantitat de lectures no útils que deuria haver fet al llarg de la seva vida, molles com aquesta d'autors no especialitzats ni prestigiosos, per arribar a trobar al capdavall potser només alguna petita engruna aprofitable.\nLa petita satisfacció és haver descobert en el seu diccionari que una petita aportació meva, tot i la seva «insignificància», va ser aprofitada i contribueix autoritzadament a aclarir la utilització d'una paraula. Un fet que demostra la permanent curiositat del Coromines ja vell, i la seva meticulosa manera de treballar fins al final.\nLa gran satifacció general és poder disposar de tota la seva gran obra idiomàtica. Una petita satisfacció particular és saber que una meva mínima aportació, amb la publicació d'un argot de principis del XIX, hagi estat trobada i aprofitada—com tantíssimes altres en tantíssims altres casos— en l'elaboració final de la seva gran obra.\n(Article d'Àlvar Maduell a la revista Repòrter, número 55, febrer de 1997, pàgina 14.)\nalt maresme, àlvar maduell, joan coromines, maresme, repòrter\n331 lectures Cap comentari


Colau fracassa de nou: es queda sense Tramvia i multiconsulta ! directe!cat\nPolítica Última actualització Dimarts, 10 d'abril de 2018 12:00 h\nPer falta de suports a l'Ajuntament de Barcelona\nRedacció | Evidència clara de la falta de suports de l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, al consistori de la ciutat. Colau es queda sola de nou i fracassa en les propostes d'estendre el Tramvia per la Diagonal i la celebració de la multiconsulta en el plenari extraordinari celebrat aquest dimarts.\nL'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, en l'inici del consell plenari\nAda Colau, Ajuntament de Barcelona, multiconsulta, Tramvia\nEl plenari de Barcelona ha rebutjat les dues preguntes presentades per les entitats per a la multiconsulta, la de la gestió pública de l'aigua i la del canvi de nom de la plaça d'Antonio López per la d'Idrissa Diallo.\nAquest rebuig deixa el procés participatiu en una via morta per la falta de preguntes a fer a la ciutadania. Les altres dues preguntes proposades pel govern municipal, relacionades amb l'habitatge, les ha retirat el mateix equip de Colau abans del ple per tenir un debat "net", segons ha explicat la regidora de Participació Ciutadana, Gala Pin.\nHan votat en contra el Grup Demòcrata, Ciutadans, PSC i PP, que han qualificat el procés participatiu com un "nyap" per la falta de garanties. La CUP només ha donat suport a la pregunta sobre el canvi de nom de la plaça Antonio López i el regidor no adscrit s'ha abstingut en ambdues qüestions. Per la seva banda, ERC ha estat l'únic partit en donar suport a les preguntes però ha criticat que el govern hagi "volgut tirar endavant sí o sí la multiconsulta" sense "assessorament" per a les entitats que hagués facilitat més preguntes.\nL'alcaldessa Ada Colau ha lamentat la falta de suports i ha assegurat que amb els vots en contra, les formacions "fan el joc a Agbar" per no permetre que es pregunti a la ciutadania sobre la municipalització de l'aigua.\nEl Tramvia, el projecte estrellat de Colau\nTanmateix, Colau es queda sense el Tramvia, el projecte estrella del govern municipal. El ple de l'Ajuntament de Barcelona l'ha rebutjat amb els vots contraris de tots els grups menys del PSC, el mateix govern i l'abstenció del regidor no adscrit, Gerard Ardanuy (Demòcrates).\nLa proposta rebutjada era un protocol de col·laboració entre el consistori i l'ATM perquè el Tram Besós arribés fins a la plaça Verdaguer des de la plaça de les Glòries.\nMalgrat el fracàs, Colau ha afirmat que seguiran defensant el projecte, i la tinent d'alcalde d'Urbanisme, Janet Sanz, s'ha mostrat convençuda que "Barcelona tindrà un tramvia metropolità i públic". De moment, però, no serà en aquesta legislatura.\nPer la seva banda, ERC ha assegurat que no "ha canviat res". El regidor republicà, Jordi Coronas ha argumentat que els diners públics han de servir per millorar el transport públic, i no per enriquir una empresa privada. "Només votarem un conveni amb l'ATM que garanteixi que la inversió pública queda en mans públiques", ha sentenciat el portaveu del partit al consistori.\n[Vídeo] El vídeo sobre ocupacions a Barcelona que ha retirat C's després de ser enxampat mentint 30.03.2018.\nTrias posa Colau contra les cordes en emplaçar-la a actuar per Puigdemont 26.03.2018.\n11 d'abril de 2018, 20.51 h\n-torna a fracassar, es torna a quedar sola. No "de nou"\n-durant el ple. No "en el"\n10 d'abril de 2018, 15.36 h\nDes que Frau-Colau es alcaldessa, els desnonaments s'han multiplicat per dos.\ni aixo que era la presidenta de la PAH.


Bloc de notes de Josep Romeu: dissabte, 16 / de febrer / 2008\nDes de fa un cert temps, Artur Mas insisteix en la idea que la llista més votada és la que hauria de tenir la responsabilitat de governar. Ho diré ras i curt: em sembla una bajanada, i a més una actitud mesquina de qui voldria adaptar les regles del joc democràtic a les seves necessitats actuals (que les futures està per veure). I per postres, ho acaba de reblar dient que si el PSOE necessita els seus vots a Madrid exigiran a canvi l’aplicació d’aquest principi que li permetria accedir al Govern de la Generalitat.\nEm sembla absolutament lamentable que un nacionalista pugui pretendre capgirar la política catalana en funció de la política espanyola. Però ara voldria comentar només el tema de la llista més votada.\nSi admetem que la sobirania popular radica en la ciutadania, i que aquesta es troba representada en el Parlament, correspon a la majoria d’aquest Parlament formar un Govern. Que els diputats del Parlament estiguin agrupats en molts o en pocs partits no pot anar en detriment de la representativitat de cadascú. Les coalicions es poden fer abans o després de les eleccions, però l’important és que el govern que en surti representi la majoria dels ciutadans.\nActualment, ens pot agradar més o menys, però l’executiu català representa més del cinquanta per cent dels vots emesos pels catalans. Mentre que en cas d’aplicar-se la idea d’Artur Mas voldria dir que el Govern recauria en una coalició que representa poc més del 30%. Com s’entén que s’argumenti que és més democràtic que governi una menor representació de la ciutadania?.\nEstablir una norma d’aquesta mena equivaldria a forçar que els partits fessin les coalicions abans de les eleccions. Si es presentessin junts els partits que formen l’actual govern de la Generalitat, guanyarien sobradament totes les eleccions a Catalunya. O si es produís el trencament de la coalició Convergència i Unió, podria donar-se que aleshores fos el PSC la formació més votada, que per aquesta normativa tan poc democràtica que propugna Mas podria governar en solitari amb menys del 30% dels vots.\nA nivell estatal, si els vots convergents fossin imprescindibles per a la investidura de Zapatero, i s’exigis a canvi la reforma de la llei electoral per tal que automàticament governés la llista més votada, seria la darrera intervenció de CiU a Madrid. Perquè amb aquesta norma de l’Artur Mas, a Espanya sempre governaria el PP o el PSOE sense necessitat de pactar amb ningú; i la presència de la resta de partits, com CiU, seria absolutament irrellevant i sense cap capacitat per a influir-hi.\nLa proposta d’Artur Mas em sembla del tot forassenyada perquè no permetria una veritable representació de la voluntat popular, perquè aniria en detriment de la pluralitat, dels drets dels grups i de les voluntats no majoritàries, perquè faria inviable la incidència dels grups catalans a Madrid (inclosa CiU), però sobretot perquè està pensada tant a curt termini que només contempla la possibilitat de l’Artur de fer complir el seu somni, sense tenir en compte que aniria en contra de la democràcia, en contra de la pluralitat, en contra dels partits catalans, i per tant també en contra de CiU.


Dijous 12 va començar el cole! – AFA somrius\nPublicat per afasomrius el 10/09/2019\n[ACTUALITZAT A 19 DE SETEMBRE DE 2019]\nDes de la Junta de l’AFA et volem donar un cop de mà i, per això, et facilitem per aquest mitjà, unes quantes informacions que creiem que et poden ajudar en aquest retorn a la rutina escolar.\n1.- Comunicació de l’equip de mestres\nContents de retrobar-nos us volem donar la benvinguda al curs 2019-20 que comencem dijous 12 de setembre.\nUs avancem algunes informacions que pensem poden ser útils per a la vostra organització, a més d’alguns recordatoris per facilitar el retorn:\n– Horari: 9 a 12:30 / 15 a 16:30\n*** Els nens i les nenes de P3 tenen un període d’adaptació durant els primers dies amb horari diferent de l’habitual\n– A l’hora d’entrar\nP4 ho fa pel carrer Maignon\nLa resta de cursos per l’entrada principal\nP3, P4, P5- els nens i les nenes entren directament a l’aula acompanyats dels pares i mares.\n1r i 2n- ho fan de la mateixa manera les dues primeres setmanes.\n– A l’hora de la sortida:\nLes famílies de P3 entren per l’entrada principal a recollir els nens i nenes a la classe.\nLes famílies de P4 i P5 entren pel carrer Maignon a recollir els seus fills i filles a la classe.\nLes famílies de 1r i 2n entren a per l’entrada principal i pujaran per l’escala esquerra a recollir els nens i les nenes a la classe.\nEls alumnes de 3r, 4t, 5è i 6è baixaran en fila ordenada i acompanyats pel professorat per l’escala dreta i es situaran al lloc indicat del pati del davant, on esperaran que els recullin.\n– Reunions d’inici de curs amb les famílies per compartir amb vosaltres les novetats del curs: espais i metodologia per l’aprenentatge dels vostres fills i filles, projectes, activitats i sortides, celebracions, participació, …\nÉs molt important la vostra assistència a les reunions doncs la família sou la clau en el procés d’aprenentatge dels nens i les nenes.\nPer tal de facilitar la vostra assistència, el primer dia us lliurarem una butlleta per reservar servei d’acollida pels vostres fills i filles els dies de la reunió.\ndilluns 16 de setembre: 1r i 2n\ndimarts 17 de setembre: 3r i 4t\ndimecres 18 de setembre: P4 i P5\ndijous 19 de setembre: 5è i 6è\ndijous 26 de setembre: P3\nTotes les reunions es faran a les aules a les 16:45.\n2.- Serveis gestionats per l’AFA\nEn funcionament a partir del dijous 12 de setembre de 2019 (consulta l’enllaç per a inscripcions):\nServei de menjador, de 12:30 a 15:00\nServei d’acollida de matí, de 08:00 a 09:00\nServei d’acollida de tarda,de 16:30 a 18:30\nEn funcionament a partir del dilluns 30 de setembre de 2019. Inscripcions obertes fins al dimecres 25 de setembre (consulta l’enllaç per a inscripcions):\nExtraescolars, de 16:30 a 17:45 -📆 Inici d’extraescolars: Aquest dimecres 25 comença piscina de primària i a partir de dilluns 30 tota la resta. Dijous trobareu al taulell de l’espai AFA les llistes definitives amb alumnes inscrits i llista de reserva. Reviseu-les be! Qualsevol comentari envie-nos un email a riussomextraescolars@gmail.com\nNou horari a l’Espai AFA: Dimarts i dimecres al matí i dijous a la tarda.\n3.- Informació Oficial de Centre per al Curs 2019-2020\nINFORMACIÓ CURS 2019-20 (consulta l’enllaç i descarrega’t el document que es va lliura el primer dia del curs)\nTot esperant un plàcid i feliç retorn (o aterratge), bentornades a la Rius, famílies!!!


Edición del sábado, 05 octubre 2019, página 16 - Hemeroteca - Lavanguardia.es\nEdición del sábado, 05 octubre 2019, página 16\n16 Cultura|s La Vanguardia Dissabte, 5o ctubre 2019 900 NÚMEROS DELCULTURA/S Com sempresolia fer quansesentia preparat, un dia es va disposar aes criure sensedestorbs l’obraque per dinsliexigiaeldretaexterioritzarse. Es posà davant la pantalla blanca de l’ordinador,lesduesmansdamuntel teclatcomsianésaencetarlesprime resnotesd’unconcert,lesmésdifícils perquè s’extreuen en fred.Durant una estona llarga provà de concen trarse.Eldesafiamentdelaprimera frase, del primerparàgraf.Instants cabdals. Cal pescar el ritme com qui diu al vol. El martirideles vacil·la cions,latemptaciód’ajornarlainicia tiva,finsitotderebutjarla.Por.Sole datterrorífica.Lafèrriavoluntatque s’afirma iper fi el tecleig que agafa empenta.Varespiraramblafeldesin flada. Tenia una llargaexperiència. Es considerava un artista amb l’ofici benaprès. Alfinaldelmatísesentiaraonable mentsatisfetamblafeinarealitzada. Va voler rellegir el que havia escrit. En recuperar el textper atot seguit guardarlo, la pantalla li va oferirla sevallisor.Horroritzat,esvanotarel cosmollifred.L’esforçdetotelmatí s’havia malmès, fos. L’endemà faria l’intent complicadíssim de referlo. El fenomen es va repetirmalgrat la precauciód’arxivarels paràgrafs d’unenun,ilasevadesesperacióaug mentàd’intensitat. Avisà els tècnics informàtics. L’aparell no presentava capanomaliaqueexpliquésladesfe ta.Lirecomanavenquenos’obsessio nés. El més probable era que no tor nésapassar.Pertaldenobloquejarla sevavenacreadora,esvaferelpropò sitd’anartreballantsensecomprovar elmaterialquel’ordinadoracumula va,simésnosuposantquerutllésamb normalitat. Alcapd’unanyideumesosdefluï desa mental, donà per conclosa l’es criptura. Només calia revisarla ifer elspocsomoltsretocsnecessaris.Te nia la convicciód’haver coronat l’obra de la seva vida,que precisa ment tractava del misteri final de l’ofici de viure. Un esclat de feresa li tensàelcos.Eldisqueteraverge.Res nohaviaquedatimprèstotilesmesu res adoptades.Elpànic l’atenallàde daltabaix.Ellhaviaescritlanovel·la delaprimeraal’últimaparaula,però en realitat la novel·la no existia. Va compartirladesesperacióambelseu editorqueesperaval’originalamban sietat i, incrèdul, no se sabiaavenir que l’ordinador s’haguésconfabulat contralamaterialitzaciód’aquelltext per culpa seva no nat isens dubte de qualitatextraordinària. L’autor, encegat, va suggerir una propostaabsurdaquel’altrenovaac ceptar.Nimés ni menys selihavia acudit la idea d’editar els exemplars delatiradaamblespàginesenblanc,i explicar en la contraportada l’argu mentdelanovel·latotaclarintallec torque,malgrathaverestatescritpel novel·lista,laperversitatdelatècnica informàticas’haviaobstinatasabote jarlo.D’aquesta manerasalvaria la sevadignitatdecreadorhonest,com pensaria l’esforçportat atermedu rant un any ideu mesosies venjaria públicamentdelmaleïtordinador. Ell mateix va assumirelcost de l’ediciórelligadaentapadura,unaso brecobertaausteraquenomésduiael nom de l’autor ieltítol del llibre, El nores,i242pàginesblanquesdepa per agradable alavista ialtacte. La crítica en pes va coincidir asaludar l’apariciód’unagranobra. | (JUNY1997) el relat Una gran obra ROBERT SALADRIGAS Saladrigas recordat Fotografia de Robert Saladrigas (1940 2018) feta el 2008 amb motiu de la publi cació del seu llibre ‘L’altre’ ANA JIMÉNEZ


Plàstic màgic | NacióReus\nper Margarida Paredes, 28 de març de 2015 a les 00:01 |\nAquesta informació es va publicar originalment el 28 de març de 2015 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nLàmines de plàstic màgic APLI Foto: Margarida Paredes\nEl plàstic màgic o shrink plastic és un material per fer manualitats prou conegut a Estats Units des dels anys 70 i que fa relativament poc temps ha arribat a casa nostra. El podem comprar fàcilment en papereries, a la secció de papers especials per a impressores.\nEs tracta d'unes làmines de plàstic flexible que un cop cuites al forn s'encongeixen i endureixen considerablement. Tot i que les que he trobat estan indicades per fer servir amb la impressora, s'hi pot dibuixar i pintar a mà sense cap problema.\nTambé podem aconseguir plàstic màgic sense haver de comprar-lo expressament, i és que existeix una versió casolana del material. Simplement haureu de fixar-vos en tots els plàstics que trobeu per casa i en la seva etiqueta, aquella de les tres fletxes, si en trobeu alguna amb el número 6 ja no caldrà que aneu a comprar les laminetes! (que per cert, quatre fulls valen uns 10 euros).\nEl poliestirè és un tipus de plàstic resistent a la calor, normalment present en envasos d'un sol ús Foto: azulambientalistas.com\nVaig trobar unes safates que tenien el número 6 (i una lletra al costat), i vaig voler provar amb els dos tipus de suport. Podeu pintar el plàstic amb gairebé qualsevol material: retoladors, llapis de fusta, pintura... el color s'adhereix millor si ho feu per la cara més rugosa de la làmina. Com que volia fer una cosa simple i no volia complicacions, em vaig decantar per un retolador negre permanent i dibuixos molt senzills, però es pot fer tot el que vulgueu, només cal idees i traça!\nAquí veieu els dos tipus de plàstic: el translúcid és el de la marca Apli, i el blanc és el de la safata Foto: Margarida Paredes\nUn cop pintades i retallades les figures, es col·loquen sobre paper d'alumini i es couen al forn durant uns 3-4 minuts a una temperatura de 130 graus.\nPeces preparades per entrar al forn Foto: Margarida Paredes\nEn aquest temps el plàstic s'infla i s'ondula, sembla que s'hagi de fer malbé, però de sobte es torna a posar pla i és llavors quan cal treure'l del forn. Les peces s'encongeixen i adquireixen un gruix considerable que fa que s'endureixin. Si surten una mica corbades, podeu aplanar-les en calent amb compte de no cremar-vos (fent servir, per exemple, un got de vidre com a corró)\nAquí veieu el resultat, les peces que originalment tenien un diàmetre d'uns 5 centímetres s'encongeixen fins als 2 centímetres aproximadament Foto: Margarida Paredes\nAquí veieu el resultat, les peces que originalment tenien un diàmetre d'uns 5 centímetres i un cop cuites s'encongeixen fins als 2 centímetres aproximadament.\nLes peces blanques, més grans i deformades són les que vaig fer amb el plàstic de les safates, i evidentment no és el resultat que esperava (suposo que la lletra qui hi posava al costat del número 6 de l'etiqueta no era a l'atzar...), però no em rendiré i seguiré buscant el plàstic màgic low cost, que sé que existeix! Les peces més petites estan fetes amb el plàstic màgic comprat i aquestes sí que queden perfectes. Es van encongir sense deformar, el gruix i la duresa van augmentar considerablement. El color translúcid del plàstic també va variar fent-se més opac. El forat per passar el fil el vaig fer després de coure, i va ser un error, se'm van trencar vàries peces, el millor és foradar amb una troquel-ladora abans d'entrar al forn (el forat ha de ser gran, ja que al forn també s'encongirà)\nUn cop freda vaig resseguir la vora amb un retolador negre Foto: Margarida Paredes\nDe moment he transformat la majoria de peces en complements, però seguiré investigant i pensant usos per aquest material tan curiós.\nEl resultat Foto: Margarida Paredes\nI és que les possibilitats són infinites: clauers, braçalets, anells (aprofitant la plasticitat del material quan encara es calent), posagots, etiquetes per embolicar regals, punts de llibre, carnets per jugar, mòbils, agulles de pit.... i no només dibuixant, imprimint imatges o fotografies el resultat també pot ser interessant.\nSi voleu inspirar-vos he creat una carpeta a Pinterest: Plàstic màgic amb tot d'idees que he anat trobant. Estaré encantada de veure i compartir les vostres creacions a Lectors de l'Agulles de ganxo, podeu enviar-me les fotos a margaridaparedesolle@gmail.com.


Victòria patida en el primer partit de lliga del CN Molins de Rei\nCN Molins de Rei 7-6 UE Horta. Els molinencs gairebé es veuen sorpresos per un nouvingut a la categoria. Els de Sergi Pedrerol van de més a menys en el partit però treuen espurnes de qualitat en els últims minuts per emportar-se els tres punts.\nEl CN Molins de Rei torna a ser un equip jove // Jose Polo\nEl masculí de waterpolo del Club Natació Molins de Rei va començar la nova temporada de la mateixa manera que va acabar la passada: patint. Això sí, el patiment va tenir la recompensa dels tres punts aquesta vegada. La Unió Esportiva Horta, equip nouvingut a la Primera Nacional del waterpolo, es va plantar a la Piscina Municipal amb les idees molt clares. Els entrenats per Suso Cabrera van mossegar en defensa -a vegades trampejant sobre la fina línia del límit del reglament- i van jugar ràpid en atac des del primer moment. El Molins va ser un pèl intermitent, demostrant ser un equip superior en termes generals però massa irregular.\nEn el primer període, que va acabar amb un 2 a 1, cap dels dos equips es va trobar còmode a l’aigua. Els molinencs van estar encertats en atac i en defensa però van estavellar la pilota al pal en tres ocasions. Nil Marsal, que va començar el matx incisiu des de la llarga distància, es desesperava. José María Garcia, qui després tindria una importància cabdal en el resultat, obria el marcador i posava per davant a Molins. L’Horta, ràpidament, empatava el partit mitjançant Pablo Garrido i deixava clar que no es deixaria guanyar fàcilment. Un gol de la nova incorporació dels molinencs, Edgar Engelats, deixava als locals per davant al final d’aquest temps.\nLa UE Horta va plantar cara al Molins en tot moment // Jose Polo\nEl millor joc del CN Molins es va veure tot just abans d’arribar a la mitja part, al segon període. Els de Sergi Pedrerol van combinar bé les diferents tipologies d’atac i van ser mortals en les superioritats numèriques. Dues badades en defensa dels visitants van deixar sol a Ricard Prats i el jove molinenc, especialment perillós a prop de la porteria, no va deixar escapar l’ocasió marcant dos gols marca de la casa (4-1).\nAnotava Héctor Ballesteros, el millor en atac de l’Horta amb tres gols, per baixar els ànims de la parròquia local però un dels veterans que enguany haurà de tirar del carro, Lluís Casellas, faria el 5 a 2 abans dels breus minuts de descans. Es respirava calma a la Piscina Municipal. L’equip jugava bé i acariciava els tres punts amb la mà.\nEl Molins va patir fins al final // Jose Polo\nEn el tercer període van aparèixer els fantasmes de la temporada passada i aquests no van marxar fins segons abans del final del partit. Va posar-li més agressivitat la UE Horta, equip que donarà molt de parlar sobretot a casa, i que va demostrar que no és cap passarell a Primera. Poc a poc, es van anar fent amb el partit i el CN Molins perdia el control. Es van posar a només un gol reduint l’avantatge molinenca a la mínima expressió (5-4). Albert Rodríguez donava una mica de calma a la graderia molinenca fent el 6 a 4 abans d’iniciar-se l’últim període.\nI a partir d’aqui es va patir de valent. Sort que el president del club, Jaume Mas, que acaba de superar uns problemes de salut, no ho va poder veure, perquè segur que el metge no li hagués deixat. Héctor Pérez feia el 6 a 5 i Ballesteros, aprofitant una pena màxima, empatava a 6 a falta de 2:20 per finalitzar el partit.\nLa situació era coneguda a la Piscina Municipal. La temporada passada es van deixar escapar molts punts d’aquesta manera, per les baixades de tensió en el joc molinenc. Però llavors va apareixer el mateix home que va obrir el marcador, José Maria García, i amb una espectacular vaselina per sobre de Joan Lázaro va espantar tots els fantasmes. Va ser un gol preciós que va valer tres punts (7-6). El dia de la presentació dels equips de l’entitat començava de la manera més dolça possible, amb victòria. Victòria patida, però victòria.\nEtiquetes:Albert Rodríguez CN Molins de Rei Edgar Engelats Héctor Ballesteros Héctor Pérez Jaume Mas José María Garcia Lluís Casellas Nil Marsal Pablo Garrido Ricart Prats Suso Cabrera UE Horta waterpolo waterpolo masculí


The Roof @ Msociety Impact Muang Thong Thani Bangkok Tailàndia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nTower B, Msociety Condominium Tel.0870312255, 66870312255 Email. tozleep@outlook.com , LineID. tozleep, Don Mueang International Airport, Bangkok, Tailàndia, 11120\nBen situat a la els negocis, els restaurants, compres area de Bangkok ciutat, The Roof @ Msociety Impact Muang Thong Thani us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix The Roof @ Msociety Impact Muang Thong Thani asseguren una estada plaentera als seus clients. Seguretat 24 hores, botiga de conveniència, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, restaurant són només algunes de les comoditats que fan que The Roof @ Msociety Impact Muang Thong Thani sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. L'ambient de The Roof @ Msociety Impact Muang Thong Thani es reflexa en cada habitació. televisió de pantalla plana, habitacions per a no fumadors, aire condicionat, escriptori, mini bar són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de habitació per a ioga, centre esportiu, sauna, piscina exterior, parc infantil. The Roof @ Msociety Impact Muang Thong Thani és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Bangkok.\nHorari d'entrada des de: 02:00 PM Horari d'entrada fins a: 05:00 PM Horari de sortida des de: 12:00 PM Recepció oberta fins a les : 12:00 AM L'allotjament\nPlantes / Habitacions de no fumadors: Yes Nombre de plantes: 10 Nombre d'habitacions: 1 Voltatge de l'habitació: 220 Any de construcció de l'hotel: 2014 Renovació de l'hotel més recent: 2015 Mostrar més


AVíS LEGAL – CONDICIONS GENERALS D’ ÚS DEL LLOC WEB – puntmultimedia.org\nInicio/AVíS LEGAL – CONDICIONS GENERALS D’ ÚS DEL LLOC WEB\nAVíS LEGAL – CONDICIONS GENERALS D’ ÚS DEL LLOC WEBmoon2019-10-25T17:44:09+00:00\n1.1.- En el present AVÍS LEGAL hi figuren totes les Condicions Generals que són d’obligat compliment per l’usuari del lloc Web www.rutapp.cat, a més de tota la informació de caràcter legal que s’ha considerat que podia ésser del seu interès.\n1.2.- A més de les Condicions Generals contingudes en aquest AVÍS LEGAL, per la utilització de determinats serveis i per l’accés a determinats continguts podràn existir Condicions Particulars que constaràn en lloc visible i que també seràn d’obligat compliment\nper a l’usuari d’aquells serveis o continguts.\n· Denominació social: Federació d’Associacions, Entitats i Comissions d’Hostafrancs, Adreça: c/ Sant Roc, 26-28, 1er pis Barcelona. Telèfon: 934513069 E-mail:\njunta@faech.cat · CIF: G-58558602. ·\n3.2.- El present lloc Web ofereix informació general sobre l’activitat Rutapp i podria contenir informació referent al barri d’Hostafrancs, d’altres barris propers i informacions en l’àmbit del associacionisme, esport i formació, així com de les entitats organitzadores i col·laboradores.\n3.4.- El present lloc Web conté “links” o enllaços hipertextuals a altres llocs Web, creats amb el criteri de considerar-los d’interès pels usuaris; no obstant, la Federació no ha fet una revisió de tots els continguts dels llocs webs enllaçats i no es fa responsable pel cas que els mateixos poguessin ésser il·lícits, ofensius, immorals, erronis o de cap interès per a l’usuari.\nEl fet que el lloc Web contingui enllaços a altres llocs Web, no vol dir en cap cas que els organitzadors els estiguin recomanant.\n4.1.- Els organitzadors són titulars del lloc Web www.rutapp.cat. El codi font del lloc Web és propietat dels organitzadors i aquest és titular de tots els drets de propietat intel·lectual sobre el mateix. 4.2.- Tant el programa d’ordinador necessari pel funcionament del present lloc Web, com el disseny de les diferents pàgines en ell contingudes, els continguts que figuren en cada pàgina, els sons, les combinacions de colors, les bases de dades, els logotips, les marques, etc. estan protegits per la legislació sobre propietat intel·lectual, sobre bases de dades i sobre marques. 4.3.- Pel cas que un usuari vulgui utilitzar, de qualsevol forma que sigui (reproducció, transformació, distribució, comunicació pública, cessió, llicència, etc.) qualsevol dels elements continguts en el present lloc Web que estiguin protegits per la legislació sobre propietat intel·lectual, sobre bases de dades o sobre marques, haurà de demanar i obtenir de forma expressa la corresponent llicència o autorització del titular dels drets. 4.4.- S’informa de que els continguts que legalment no tinguin la consideració d’obra protegida per la Llei de Propietat Intel·lectual, poden estar protegits legalment per representar una inversió substancial del titular la seva inclusió en el lloc Web. El titular del lloc Web podrà introduir expressament elements identificadors ocults en els continguts per si fos necessari demostrar que un usuari els ha obtingut del lloc Web.\n5.1.- El lloc Web conté una pàgina on hi ha formularis a través dels quals es demanen dades personals als usuaris. Aquesta pàgina és “Apunta’t” 5.2.- Quan l’usuari incorpora les dades requerides pel formulari i les tramet, automàticament està acceptant de forma expressa i sense condicions de cap mena que les dades personals facilitades quedin incorporades a un fitxer automatitzat, creat pels organitzadors, el qual té com a única finalitat la que expressament consti a la mateixa pàgina que conté el formulari, que no és més que poder-se posar en contacte amb l’usuari que ha sol·licitat inscriure’s a l’activitat Rurapp. 5.3.- En qualsevol cas, l’usuari respondrà de la veracitat de les dades facilitades en el moment d’omplir el formulari i es presumirà que qui ha introduït les dades és el titular de les mateixes. 5.4.- Els organitzadors guardaran les dades personals obtingudes a través dels esmentats formularis o per qualsevol altre mitjà contingut en el lloc Web en total secret, garantint la seva confidencialitat, i adoptarà les mesures tècniques necessàries i adients per evitar qualsevol alteració, pèrdua, mal ús, robatori, tractament i accés no autoritzat. Així mateix, aquestes dades no seran cedides ni s’hi donarà accés en cap moment a entitats diferents dels organitzadors i a persones diferents de les expressament autoritzades pels organitzadors per gestionar el fitxer que conté les dades. 5.5.- Els usuaris tenen dret d’accés, de rectificació, d’oposició i de cancel·lació de les seves dades que constin en el fitxer automatitzat dels organitzadors L’exercici d’aquests drets s’haurà de realitzar mitjançant petició escrita adreçada a la Federació, bé per correu ordinari, bé per fax o bé per correu electrònic.\nVI.- COMUNICACIÓ D’ACTIVITATS DE CARÀCTER IL·LÍCIT I INADEQUAT\n7.1.- En el cas que un usuari del lloc Web tingui coneixement o consideri que existeixen continguts il·legals o inadequats en el lloc Web de l’activitat , en qualsevol dels llocs Webs amb els quals aquest lloc enllaci o bé en els llocs Web que continguin enllaços al lloc Web se li demana que ho comuniqui a la Federació per escrit (correu ordinari, fax o correu electrònic).\n8.1.- La Federació com a titular del lloc Web, només assumeix aquella responsabilitat que amb caràcter imperatiu li correspongui conforme a la legalitat vigent en cada moment, no assumint en cap cas les obligacions o responsabilitats que constin a la Llei com a dispositives i que no hagin estat expressament assumides en els Condicions Generals o Particulars. 8.2.- La Federació no es responsabilitza del bon funcionament del lloc Web, de les possibles errades i de les actualitzacions dels seus continguts, de l’existència de virus o altres elements que puguin causar danys en els sistemes, fitxers o documents dels usuaris, de l’ús que l’usuari pugui fer del lloc Web o dels continguts que en ell figuren, ni dels continguts i funcionament dels llocs Web als quals enllaça i, per tant, queda clar que l’usuari que usa el lloc Web ho fa voluntàriament, informat de la limitació de responsabilitats del seu titular i pel seu propi compte i risc.


Dia Mundial de l'Activitat Física 2018 | Atenció Primària\nDivendres 6 d’abril celebrem el Dia Mundial de l’Activitat Física convidant-vos a fer exercici amb nosaltres.\nA les 12h ens trobem davant de l’edifici Pedraforca amb el grup d’exercici físic. Aprendrem a fer una sèrie d’estiraments i després sortirem a caminar per una zona verda del barri. Destí sorpresa!\nA partir de les 12h també trobareu un estand informatiu sobre marxa nòrdica.\nI si us animeu a provar-la, a les 13:30h el nostre equip farà una sessió oberta de marxa nòrdica. Tindrem bastons en préstec, perquè les persones que no tinguin material tècnic també puguin participar-hi.\nEl punt de trobada serà davant de l’edifici Pedraforca.\nFer activitat física de forma regular és clau per a la nostra salut i benestar. Es recomana acumular 30 minuts al dia en adults i 60 en infants i adolescents.\nIdees per ser més actius: Canal Salut


Representa que la plaça és meva\n"La classe docent catalana no transpira vocació de treball, ni d'esforç. Els resultats de les eleccions sindicals ho confirmen. Com és habitual al país, tot es camufla amb eufemismes"\nLa frase ("representa que la plaça és meva") és la que una mestra va etzibar al meu amic Andreu. La noia acusava el senyor Ernest Maragall, aleshores conseller d'Educació, de prendre-li una propietat que considerava només seva. Riguin, però és amb aquesta mentalitat que majoritàriament s'ha format la Catalunya d'avui. La societat catalana actual és fruit de moltes coses però, principalment, d'un sistema educatiu estret i aberrant. Uns legisladors i educadors intel·lectualment tous i excessivament ideologitzats han produït una societat intel·lectualment fofa i farcida de prejudicis.\nA les mans dels mestres hi ha formar o deformar el futur d'un país. I com que Catalunya ha punxat a l'hora de col·locar els millors davant d'aquesta tasca, així li va al país. El tema és transcendental, i mereix analitzar-ne alguns aspectes importants.\nMillors. Un sistema educatiu és fruit de diversos factors: materials i humans. Però els estudis que es duen a terme sobre els països que tenen un millor sistema educatiu són tossuts en els resultats: són països que seleccionen els millors per fer de mestre. Perquè un sistema educatiu no pot ser millor que els seus mestres. Recordo, i disculpin l'atreviment, que, quan vaig haver d'escollir carrera universitària, a magisteri només hi volien anar els menys brillants. No només en notes, sinó els menys agosarats i ambiciosos. Aquells que no destacaven: ni eren excel·lents en qualificacions, ni eren entremaliats. No m'estranya que haguem generat una societat educada en la falta d'ambició i en l'aversió al risc. En el menyspreu per qui despunta. Els mestres ens demanen consideració vers la seva professió. Però s'equivoquen i demostren tenir un sentit molt poc clar de l'equitat -que, de passada, traspassen als alumnes-. Com en qualsevol activitat, el prestigi no s'atorga. Es guanya.\nGestió de centres. Un dels avenços de la nova llei d'educació fa referència a la gestió dels centres educatius. Els mestres haurien d'assumir un fet incontrovertible. Ser mestre, advocat o enginyer és un ofici. Ser directiu és, per afegitó, un estil de vida i de comportament. De la mateixa manera que estar casat, o ser pare, no va lligat a cap títol. Per això no crec en les escoles de negocis que pretenen formar "directors generals" indiscriminadament. No és el millor cirurgià qui millor gestionarà l'hospital. I si vostès volen enfonsar la Siemens, posin-hi al capdavant el millor enginyer. I una cosa important: el director del centre educatiu ha de tenir poder suficient per dir a un mestre: "Demà no tornis, perquè estàs despatxat". Els errors que pugui cometre un director exercint aquest poder compensen, de llarg, els nefastos resultats de no poder-ho fer. Només els mediocres tenen por d'un cap que pugui exercir el seu càrrec de manera arbitrària en contra d'ells.\nEsperit de treball. La classe docent catalana no transpira vocació de treball, ni d'esforç. Els resultats de les eleccions sindicals ho confirmen. Com és habitual al país, tot es camufla amb eufemismes. Es parla de les vacances dels alumnes, quan del que es tracta és de les vacances dels mestres. Es parla de controlar la mobilitat laboral adduint, altre cop, l'interès de l'alumne, quan del que es tracta és de consolidar l'immobilisme professoral per no voler canviar d'escola. Una altra dada que sobresurt en els estudis sobre els països que tenen millor educació: allí, els mestres fan hores extres sense retribuir (fins a un 20%) per redreçar els alumnes que s'esgarrien. I és que l'esforç extra no remunerat caracteritza tots els professionals, de qualsevol ram. Esclar que, per comportar-se així, s'ha de portar l'ofici a la sang.\nCorporativisme. Jo conec enginyers excel·lents. Però aquest fet no em portarà mai a dir que la gent del meu ram és excel·lent. Les enginyeries a Catalunya (tecnològiques, d'obres, industrials, etcètera) són el més contrari a qualsevol esperit de modernitat i innovació que vostès puguin trobar. No puc ser menys irreverent quan demano als mestres que abandonin el corporativisme. És la pitjor xacra. És el xovinisme i el patrioterisme darrere del qual s'amaguen els mediocres. Hi ha mestres catalans excel·lents. Però són minoria. Són la minoria que, malgrat tot, fa que el sistema encara s'aguanti dempeus. Aquests, els bons, en lloc de revoltar-se contra el que dic (estat d'esperit que, no ho dubto, provocarà aquest article), revelin-se contra els seus companys ganduls i incompetents. La regeneració dels col·lectius no es pot dur a terme per agents externs.\nSense una població ben formada, res és possible. Provoquen indignació els japonesos que calçaven les noies amb sabates petites per tal que no els creixessin els peus. Una malformació de per vida. Però més pervers és posar motllos al cervell perquè no creixi.\nÉs molt pitjor no poder pensar correctament que no pas no poder caminar bé. Mirin-s'ho així i, sisplau, indignin-se!


lectures de la missa del diumenge XXII de durant l'any 1 de setembre de 2019\n«tothom qui s’enalteix serà humiliat, però el qui s’humilia serà enaltit»\nGermans, vosaltres no us heu acostat a aquella muntanya palpable del Sinaí, que era tota ella foc ardent, foscor, negra nuvolada i tempesta, ni heu escoltat el toc del corn i la veu que pronunciava aquelles paraules. Els mateixos que sentiren la veu suplicaren que no continués parlant-los.\nVosaltres us heu acostat a la muntanya de Sió, a la ciutat del Déu viu, la Jerusalem celestial, a miríades d’àngels, a l’aplec festiu dels primers inscrits com a ciutadans del cel; us heu acostat a Déu, jutge de tots, als esperits dels justos que ja han arribat a terme, a Jesús, el mitjancer de la nova aliança.\nUn dissabte, Jesús entrà a menjar a casa d’un dels principals fariseus. Ells l’estaven observant.\nJesús notà que els convidats escollien els primers llocs i els proposà aquesta paràbola: «Quan algú et convida a un dinar de casament, no et posis al primer lloc: si hi hagués un altre convidat més honorable que tu, vindria el qui us ha convidat a tots dos i et diria: “Cedeix-li el lloc”, i tu hauries d’ocupar el lloc darrer, tot avergonyit.\nMés aviat quan et conviden vés a ocupar el lloc darrer, i quan entrarà el qui t’ha convidat et dirà: “Amic, puja més amunt.” Llavors seràs honorat davant tots els qui són a taula, perquè tothom qui s’enalteix serà humiliat, però el qui s’humilia serà enaltit.»\nDesprés digué al qui l’havia convidat: «Quan facis un dinar o un sopar, no hi cridis els teus amics, ni els teus germans, ni altres parents teus, ni veïns rics. Potser ells també et convidarien, i ja tindries la recompensa. Més aviat, quan facis una festa, convida-hi pobres, invàlids, coixos i cecs.\nFeliç de tu, llavors: ells no tenen res per recompensar-t’ho, i Déu t’ho recompensarà quan ressuscitaran els justos.»\n"Tothom que s’enalteix serà humiliat"\nJesús sempre ens parla en funció dels valors del Regne que ell predica. I avui l’evangeli subratlla dos valors fonamentals d’aquest Regne: humilitat i generositat. Comença dient que Jesús notà que els convidats escollien els primers llocs. I llavors els proposa una paràbola dient que quan algú et convida a un dinar de casament, no et posis als primers llocs... més aviat vés a ocupar el lloc darrer. I acaba dient: Tothom que s’enalteix serà humilitat, però el qui s’humilia serà enaltit. Aquesta forma impersonal de parlar vol dir que serà Déu qui enaltirà el qui s’humilia. Per tant, l’honor ha de venir de Déu, no de nosaltres, ni tan sols dels altres homes. És a dir que, qui vulgui entrar en el Regne, s’ha de fer petit, no tenir pretensions de ser el més important.\nEn aquesta mateixa línia ens diu també la primera lectura: Com més gran ets més humil has de ser, i Déu et concedirà el seu favor. Déu que és veritablement poderós, revela els seus secrets als humils. Déu només es dona a conèixer als humils i senzills.\nPerò Jesús encara afegeix: Quan fas un dinar, no hi cridis els teus amics..., ni veïns rics. Més aviat, convida-hi pobres, invàlids, coixos i cecs. Feliç de tu, llavors: ells no tenen res per a recompensar-t’ho i Déu t’ho recompensarà. A tots ens agrada sentir-nos rodejats de persones «importants» per les raons que siguin, però Jesús ens convida a pensar en els més pobres i necessitats, en aquells que als ulls del món no compten per a res, a pensar i convidar els senzills i humils. Per això l’autor de la carta als hebreus ens recorda que nosaltres ens hem acostat a la ciutat del Déu viu, a l’aplec festiu dels primers inscrits com a ciutadans del cel. Per això no hem d’actuar com les persones del món que busquen sempre els primers llocs i les persones importants, sinó que sabent que és Déu qui ens convida cerquem sempre la humilitat i la generositat: aquests són els veritables valors del Regne de Jesús. Aquests han de ser els nostres valors.


Pa negre mallorquí: L’autèntic | Tasta'l d'ací\nDesprés de descomparèixer devers un mes de la vida blogger, torne per a fer la meua primera entrada d’elaboració de pa casolà.\nFetes moltes investigacions i les qüestions pertinents, m’he arriscat a fer un pa negre mallorquí, amb la farina del forment en què tradicionalment es feia: el forment de la varietat xeixa. La varietat xeixa (o seixa, com es coneix a uns altres indrets) correspon a un blat tendre (o tou) de mitja força.\nPetita història del pa negre mallorquí (i, per extensió, del forment de xeixa)\nEl blat de xeixa era el més conreat a Mallorca. A banda d’aquest, hi havia una cinquantena de varietats autòctones, hui gairebé no conreades, entre d’altres: blat mollar, blat mort, valencià blanc, garronzona.\nAquest forment mallorquí per exceŀlència és de mitja força i cal suposar que amb l’arribada de forments de gran força, aquest blat, que produïa una farina menys espectacular i un treball més feixuc a l’hora de pastar, restà eclipsat per la blancor i la suavitat dels forments forasters.\nAixí començà un cert declivi del pa negre (també anomenat moreno) compensat per l’auge d’un pa blanc. El pa negre tenia l’estigma per a les classes més benestants d’anar associat a la gent pobra, pagesa i/o rural. Vegeu, sinó, aquesta glosa mallorquina:\nA la madona de la Torre\nel pa negre li fa mal,\nperò no n’hi fan les coques\nla setmana de Nadal *\nPerò, la història ha capgirat aquest capavall, puix la popularitat del pa negre ha tornat a créixer en saber que la seua composició —amb forment més integral— és més beneficiosa per a la sanitat i, a més, té un gust més intens que no pas el pa blanc.\nPecat és —i ací deixem el petit recorregut històric— que la majoria de ‘pans negres’ que fan hui no siguen fets amb blat de xeixa, substituït sovint, per altres farines integrals.\n— Farina de forment de xeixa (també podeu afegir-n’hi una mica de sègol)\n— Opcionalment hi ha qui hi posa una mica de farina de sègol\n— Llevat mare (210 g per cada kg de farina)\n— Una culleradeta de sal\nPoseu la farina i el llevat mare en una safa. Mescleu-hi la resta d’ingredients i feu-ne una pasta. La massa ha de ser compacta però una mica apegalosa (que se us enganxe un poquet a les mans). Deixeu reposar la barreja devers 5 min.\nPasteu la massa fins que tindrà una textura fina i tots els ingredients siguin ben incorporats. Remembreu que la textura resultat ha de ser una mica (només una mica!) enganxosa. Deixeu reposar la massa una hora i mitja o dues.\nFeu-ne un parell de plecs sense llevar-ne l’aire de la fermentació. Fenyeu-la tot fent-li la forma redona. Deixeu-la tovar de 3 a 7 hores. El temps d’aquesta segona fermentació depèn de la temperatura ambient que tingueu. Com més càlida, més via farà a fermentar. Cal que vegeu que siga ben inflada.\nCoeu el pa, de primeries, a foc fort, una vegada haurà crescut al màxim (15 min), abaixeu-lo un poquiu. En traure’l, poseu-lo damunt una reixa a fi que refrede bé.\n(!) Per a saber que el pa és cuit ja dins el forn; deixeu que es torre bé. Feu uns colpets a la base del pa; si sona buit (com qui toca a una porta) ja l’en podeu traure.\n*Hi ha una versió llicenciosa que fàcilment podreu trobar a la xarxa si introduïu els dos primers versos en qualsevol cercador.\nEtiquetes de comentaris: Forn , Llevat natural , Mallorca , Pa\nJustament aquest mati pensava...i on ha anat a parar el Xavier?\nM'alegra veure q has tornat i amb una recepta tant bona!\n30 de juliol de 2010 a les 11:44\nHola Xavier, doncs t'hem trobat a faltar! :-)\nAixò que expliques del pa moreno (com el conec jo) és ben cert. La meva avia n'hi deia així a pans fets amb farines menys refinades i normalment amb pellofes del blat. Quan ella era petita era el més habitual, i no gaire després, a la postguerra, era una necessitat. Si es que n'hi havia, es clar. Quan n'hi va haver, la farina refinada es va imposar, però d'uns anys ençà s'ha recuperat el seu ús.\nT'ha quedat molt maco aquest pa. :-)\nLa varietat de forment coneguda com a "xeixa" és encara molt viva en la memòria dels vells llauradors del Camp d'Elx encara que el conreu de forment ha desaparegut de la comarca.\nEnhorabona per aquest blog!\n30 de juliol de 2010 a les 14:23\nQuina il.lusió tornar a veure't per aquí!. Un pa amb un aspecte sensacional. Algún dia em posaré al món del pa, però de moment en gaudeixo dels vostres. Aquest té l'aspecte que a mi m'agrada, cruixent i torradet...ummmm...Un petonet guapo!\n30 de juliol de 2010 a les 16:24\nT'ha quedat un pa guapíssim, enhorabona!\n30 de juliol de 2010 a les 22:32\nDoncs has triat una recepta molt interessant per reemprendre el bloc, amb història i tot!. Aquest pa t'ha quedat fantàstic!.\n31 de juliol de 2010 a les 20:38\nHola!!! què bé que hagis tornat i a més amb una recepta tan especial...m´ha encantat i a més la teva explicació és molt interessant...!!!\n1 d’agost de 2010 a les 23:57\nL'explicació molt bona! saps que,m'has fet recordar el pa negre que m'explicava la meva mare... i l'alegria quan van veure pa blanc!!! el pa t'ha quedat ben bé de professional!\n2 d’agost de 2010 a les 11:28\nLa història tant interessant que ens has explicat m'ha portat a la memòria quan vem estar en una mostra dedicada a l'espelta i altres grans que quasi es van perdre fa unes dècades.\nEra dins del moviment slow food i em va fer reflexionar sobre la conservació de les varietats autòctones.\nAquesta proposta que ens fas és magnífica i de veritat que m'ha posat content veure que encara hi hagin varietats comel forment de xeixa que han perdurat.\n2 d’agost de 2010 a les 15:41\nHola Xavier, he aterrat al teu blog com aquell que aterra en una ciutat nova, només posar-hi els peus jafas un nou descobriment.\nFelicitats per un blog tan maco i tant interessant, sóc una amant incondicional del pa,i ja estic pensant com em faig arribar aquesta farina i posar en marxa el teu pa.\nSeguiré venint per casa teva.\n2 d’agost de 2010 a les 17:22\nHola Xavier, acab de conèixer el teu blog i quina sorpresa veure aquesta recepta, nosaltres l'anomenem pa moreno i per mi es un dels millors pans que hi ha. M'agrada el teu blog, vaig a fer-hi una volta, segur que hi tens coses molt bones per ell. Una abraçada d'una mallorquina.\n4 d’agost de 2010 a les 8:49\nmagnifica recepta i recerca .. jo no l'he tastat mai pero te tot l'aspecte de ser "l'autentic" pa negre\n4 d’agost de 2010 a les 12:15\nQuin goig que fa aquesta fogassa!\nJo menjo cada dia pa moreno per esmorzar perquè penso que és el millor que hi ha, però per dinar, si he de sucar pa m'agrada més el blanc. Trobo que li noto més el gust als aliments.\nM'he tornat a mirar el teu pa i sembla acabat de sortir d'un forn de pa d'aquests que encara hi ha en algunes cases!\n5 d’agost de 2010 a les 1:28\nEl pa negre mallorquí m'encanta, vull dir que segurament és el millor pa que he provat mai!\nSaps si a Barcelona es pot trobar la farina de xeixa???\n6 d’agost de 2010 a les 14:14\nT'ha quedat molt bé aquest pa moreno ,per casualitat jo també m'estic engrescant a fer pa ,és molt interessant tot el que expliques però tenc un dubte: el pa moreno duu sal???? i a on trobes la farina de xeixa????\n14 d’agost de 2010 a les 21:08\nM'agrada el comentari.\nEstic buscant quin tipus de blat es debia utilitzar després de la guerra?? poder no n'hi havia, ho saps Xavier??\nt'ha quedat mb, el comentari i, el pa:)), caram quina explicació més rodona.\ngràcies, és el primer cop que aterro al teu blog, ben trobat¡¡:))\n1 d’octubre de 2011 a les 12:21


Aquí teniu els gats antial·lèrgics | medi ambient 2021\nAquí teniu els gats antial·lèrgics\nT'agraden els gats, però no pots viure al costat perquè tan bon punt arriben al "nas" comences a esternudar, regar i rascar perquè la teva pell s'omple de bombolles estranyes? Aquesta notícia us podria canviar la vida. De fet, el 2007 sortiran al mercat els primers 500 gats que no provoquen reaccions al·lèrgiques en els seus propietaris. Per "fabricar-los" serà una empresa californiana que ja va iniciar la "producció massiva" de gats hipoal·lergènics amb intervencions d'enginyeria genètica complexes fa dos anys. Carretera massa complicada i aviat abandonada per seguir la de les interseccions de diferents carreres.\nLa proteïna que et fa esternudar.\nL’al·lèrgia als cabells de gats és en realitat una al·lèrgia a una proteïna - anomenada FEL D1 - present en el pèl, però també en la saliva, l’orina i les glàndules sebàcies dels nostres amics felins.\n"Ja fa temps que sabem que hi ha alguns gats a la natura que produeixen quantitats molt petites de FEL D1", explica Robert Wood, director del Departament d'Al·lèrgia i Immunologia Pediàtriques de la Johns Hopkins University School of Medicine de Baltimore (EUA).\nLa companyia ha sotmès a gats a cribratges genètics per identificar animals inofensius, reproduir-los i reproduir-los. El resultat és una població felina incapaç de desencadenar asma i altres dolències.\nPer provar els gats, es va triar la forma més senzilla, l’empírica. Els subjectes sensibles al cabell dels gats van ser exposats primer a animals hipoalèrgens i després a un grup control de gats "normals". La diferència quant a esternuts i enrogiment dels ulls era clarament visible.\nPerò els científics adverteixen: pel que sabem, les al·lèrgies varien molt amb el pas del temps. Per tant, la reducció de la concentració de FEL D1 en els gats no podria aixoplugar els subjectes més sensibles, cosa que no beneficiaria el gat hipoal·lergènic. A això s'hi afegeix que els animals "inofensius" són molt cars (entre 5 i 10.000 euros), potser és millor suportar esternuts.


Anem a pams: Almoster, La Pobleta, Cinctorres, L'Anglesola ...\nDia 1 (19.08.2016) Almoster, La Pobleta, Cinctorres, Forcall, L'Anglesola, ...\nA mig matí sortim en direcció L'Anglesola (Maestrat). Passem per Reus i agafem la carretera d'Alcolea del Pinar (la N-420), Falset, Mora d'Ebre, Corbera, Gandesa, Calaceit (Seguim per la N-420 i N-232 cap a CV-117 a Comunidad Valenciana. Agafeu la sortida CV-117 des de N-232), Mont-roig, Morella (la CV-125), Cinctorres (CV-12 i CV-15), Vilafranca i L'Anglesola.\nUns kms abans d'arribar a Mont-roig ens trobem el Santuari de Montserrat on fem parada.\nEl santuari de Montserrat (Montserrate) de Fórnols de Matarranya és un conjunt d'edificacions situat a la capçalera d'una vall que acaba al poble. En aquest conjunt hi ha una església (l'ermita de Santa Mònica), un claustre voltat de diferents dependències, i un pou.\nL'església és gòtica, començada al segle XIV i es va anar modificant i ampliant als segles XVII i XVIII. És d'una sola nau amb tres trams (el primer amb el presbiteri i una capella lateral, el segon amb la porta de l'església a un costat, donant al claustre, i el darrer amb un cor elevat). Té un campanar de cadireta al que s'arriba per una escala de cargol des del cor. Es cobreixen amb cúpules amb petxines la capella major i la lateral, el cor amb volta de canó apuntada i el tram central de la nau amb volta de creueria.\nEl claustre i les altres dependències formen una planta irregular degut als successius afegits. El claustre té dos pisos i només té galeries en tres costats.\nLa Pobleta d'Alcolea\nAntiga escola (?)\nFem paradeta a La Pobleta d'Alcolea és una petita aldea del terme de Morella, situada a la dena del mateix nom. És la més septentrional del terme morellà i limita amb l'Aragó. Té unes desenes d'habitants.\nEsglésia parroquial és dedicada a la Mare de Déu de les Neus\nLa Pobleta d'Alcolea va ser fundada el 1244, en plena "Reconquesta". En destaca l'església, del segle XVIII, el campanar i l'arquitectura d'alguns edificis.\nMorella ... Passem de llarg, la visitarem de tornada ...\nPassejant pels carrers de Cinctorres\nEn el terme municipal es troben jaciments que reflecteixen el pas de diverses civilitzacions pel municipi. Així, s'han trobat restes de l'edat del ferro, dels ibers, alguna xicoteta resta romana i també visigòtica. Cal destacar la troballa de la placa d'un cinturó visigot, que actualment es troba al Museu Provincial de Belles Arts de Castelló.\nPeiró de Cap de Vila. Del segle XV. Antiga creu gòtica de terme en pedra. És l'única que s'ha conservat dels quatre que s'erigirien en el terme de Cinctorres. Situada originalment al sud-est de la població, va ser traslladada en 1939 a la Plaça de l'Església. La creu mostra una tipologia llatina i braços rectes les extremitats dels quals presenten rematada vegetal. En l'advers, apareix la figura de Crist crucificat acompanyat de dos àngels músics als seus peus. En l'inrevés, es disposa la figura de la Verge amb el Nen, sota la qual estan les figures de Santa Bàrbara i Santa Llúcia.\nL'Església parroquial de Sant Pere Apòstol de Cinctorres és un edifici religiós d'estil neoclàssic que es va començar a construir l'1 d'agost de 1763 sent els mestres d'obres Josep Dolz i Josep Aiora. Després de 19 anys de treballs, va acabar beneint-se i inaugurant-la el 28 de setembre de 1782.\nEl temple consta de tres naus, un espai creuer i dues torres bessones que segueixen l'ordre arquitectònic de la façana. Amida 60 metres de llarga per 25 metres d'ampla (mesures exteriors).\nEn el seu interior es troben frescos de Joaquim Oliet i Cruella, y peces d'orfebreria, creus gòtiques de plata dels Santalínea, punxó de Morella del segle XV, un Calze de l'any 1597, un llenç de l'any 1630 i el Lignum Crucis de l'any 1664. També guarden rics ornaments litúrgics i dos rosaris d'or portats des de Manila pel frare cinctorrà Josep de la Torre, en l'any 1754.\n- Després d'una bona tirada de kilòmetres arribem a L'Anglesola, poc ha canviat de fa uns anys ençà, excepte que té més locals dedicats a l'hoteleria i el turisme.\nA l'oficina d'informació i turisme de l'Ajuntament ens van atendre de meravella, tot amabilitat i paciència per part de Carmen Guardiola. Amb la fortuna de que a la mateixa oficina hi havia una exposició de fotografies i material de la guerra que provocà el colp d'estat franquista. Un xicot vestit de milicià (per cer, una mina en sabia un pou) ens va fer la visita guiada explicant les imatges que apareixen a les fotografies de Ripollés, militar fill del poble que combaté i documentà el front republicà.\nDesfilada de les tropes republicanes davant del govern militar (o Subdelegació de Defensa) a Tarragona\nDesfilada de les tropes republicanes baixant per la Rambla Nova just davant del monument als herois de 1811\n(conegut popularment com l'estatua dels despullats)\nAmb uns amics i companys posant davant del monument als herios caiguts del 1811\nAquí tenim una petita mostra de desfilades a Reus (Caballeria) i Tarragona (Infanteria), així com una de grup al davant del monument als herios caiguts del 1811.\nL'Anglesola (en castellà i oficialment, La Iglesuela del Cid) és un municipi de l'Aragó situat a la comarca del Maestrat aragonès. Va ser declarat conjunt historicoartístic el 1982.\nLa casa consistorial ocupa un palau del segle XIII\nCasa de Blinque\nFelip IV de Castella, III d'Aragó\ni de Portugal, dit el Gran o el Rei Planeta\nEscala doble del Palau Matutano-Daudén\nPublicat per Pere Folch a 1:19\nEtiquetes de comentaris: Cinctorres, El Maestrat, El Tigre del Maetrat, Els Ports, Gòtic, L'Anglesola, Matarranya, Morella, Motesa, País Valencià, Renaixement, Sant Joan, Templers, Terol\nM. Teresa 26/8/16 7:35\nPreciós el poble de L'Anglesola. L'escala del Palau es magnífica.\nUna ruta molt interessant, com totes les que proposes.\nPere Folch 3/9/16 13:06\nMoltes grpacies, M. Teresa\nÉs ben cert que L'Anglesola és preciós i l'escala del Palau Matutano Daudén una joia de l'arquitectura civil del barroc a terres aragoneses.\nTambé és veritat que Mirambell, Tronxó, Olocau del Rei, Forcall, Cantavella, Vilafranca, Ares, Castellfort ... tots són pobles encantadors. El Maestrat és una preciositat i encara manté aquell regust de no haver estat trinxat pel turisme de destrucció massiva, ni per les operacions inmobiliariries especulatives.


Entesa Catalana de Progrés | Història alternativa Wiki | Fandom\nChanges: Entesa Catalana de Progrés\nRevisió de 11:23, jul 29, 2020 (modifica)\nRevisió de 11:27, jul 29, 2020 (modifica)(desfés)\nL'Entesa Catalana de Progrés (ECP) és una coalició electoral liderada per Esquerra Republicana de Catalunya (ERC), i integrada també pel Partit Socialista de Catalunya (PSC), Iniciativa Verds (IV) i Alternativa d'Esquerra i Progrés (AEP). Fou fundada al juliol de 2015 per concòrrer a les eleccions d'aqueix mateix any. Es considera el pal de paller del progressisme majoritàriament de centre-esquerra i socialdemòcrata, a favor d'un ''New Green Deal'', de l'anomenada "economia del bé comú" i de caràcter marcadament europeista. El portaveu de la coalició és Gabriel Rufián i Romero (ERC). El president Romeva en forma part d'aquesta coalició com a independent.\nL'Entesa Catalana de Progrés (ECP) és una coalició electoral liderada per Esquerra Republicana de Catalunya (ERC), i integrada també pel Partit Socialista de Catalunya (PSC), Iniciativa Verds (IV) i Alternativa d'Esquerra i Progrés (AEP). Fou fundada al juliol de 2015 per concòrrer a les eleccions d'aqueix mateix any. Es considera el pal de paller del progressisme majoritàriament de centre-esquerra i socialdemòcrata, a favor del multiculturalisme, d'un ''New Green Deal'', de l'anomenada "economia del bé comú" i de caràcter marcadament europeista. El portaveu de la coalició és Gabriel Rufián i Romero (ERC). El president Romeva en forma part d'aquesta coalició com a independent.\nRevisió de 11:27, jul 29, 2020\nL'Entesa Catalana de Progrés (ECP) és una coalició electoral liderada per Esquerra Republicana de Catalunya (ERC), i integrada també pel Partit Socialista de Catalunya (PSC), Iniciativa Verds (IV) i Alternativa d'Esquerra i Progrés (AEP). Fou fundada al juliol de 2015 per concòrrer a les eleccions d'aqueix mateix any. Es considera el pal de paller del progressisme majoritàriament de centre-esquerra i socialdemòcrata, a favor del multiculturalisme, d'un New Green Deal, de l'anomenada "economia del bé comú" i de caràcter marcadament europeista. El portaveu de la coalició és Gabriel Rufián i Romero (ERC). El president Romeva en forma part d'aquesta coalició com a independent.\nObtingut de «https://althistory.fandom.com/ca/wiki/Entesa_Catalana_de_Progr%C3%A9s?oldid=621»


PP i PNB, guanyadors clars de les eleccions a Galícia i Euskadi\nBildu supera clarament Podem i és segon a Euskadi · A Galícia, En Marea empata amb el PSOE · Ciutadans no aconsegueix cap diputat\nEl Partit Popular a Galícia i el Partit Nacionalista Basc a Euskadi són els grans guanyadors de les eleccions d’ahir.\nA Galícia el PP ha repetit amb comoditat la majoria absoluta que ja tenia, però en un moment de grans dificultats del partit, acorralat per la corrupció i clarament a la baixa a la resta de l’estat espanyol. Malgrat tot, ha retingut els 41 escons que tenia fa quatre anys i governarà sense problemes.\nAl parlament gallec l’esquerra apareixerà fragmentada en tres blocs. En Marea ha superat el PSOE, però només en vots i no pas en escons; n’obtenen 14 cadascun, a desgrat que totes les enquestes feien passar En Marea clarament davant els socialistes. Pel que fa al Bloc Nacionalista Gallec, perd un escó respecte de fa quatre anys i n’obté 6, però recupera bona part del vot perdut en les eleccions espanyoles i desmenteix les enquestes, que només li’n donaven 2.\nAl País Basc el PNB s’ha imposat amb molta claredat i fins i tot ha guanyat dos escons: ha pujat fins a 29. El segon lloc ha estat finalment per a Bildu, que n’ha aconseguits 17, 4 menys que no tenia, mentre que Podem s’ha quedat en 11. PSOE i PP, finalment, empaten a 9 diputats al parlament de Vitòria. El Partit Nacionalista Basc podrà governar en coalició amb el PSOE, car sumen prou escons, gràcies al darrer que el PNB ha aconseguit, per un centenar de vots sobre EH Bildu.\n—Majoria absoluta del PP a Galícia\n—El PNB guanya les eleccions basques i EH Bildu hi manté la segona posició\n—Editorial de Vicent Partal: Canvi de cicle? La ‘nova política’ pateix a Euskadi i Galícia


Clara Peya: amor en (de)construcció - Revista D'estil - Revista de petits grans plaers\nClara Peya: amor en (de)construcció\nNi hi havia una vegada, ni una princesa rossa, ni esperant un príncep ni blau. Perquè “fa massa que el patriarcat ens obstrueix totes les vies”. Perquè ja és hora que la història l’escriguin unes altres. Altres com dones d’entranya, pell dura i esperit transparent que se saben moltes però minoria. Dones com Clara Peya.\nPianista i compositora, feminista i combativa, Peya s’ha consolidat com una de les creadores més originals i transgressores de l’escena musical del país, i avui m’ha deixat atapeir-li encara més l’agenda per parlar de música, feminismes i amors. Així, en plural i sense edulcorants. Aquí, al The Hideout, un bar a les entranyes de Gràcia que, a cop de grafit i moble reciclat, defuig qualsevol classificació.\nMillor disc de l’any pels Premis Enderrock de la crítica, millor disc de pop d’autor a la llista del Sona9, millor disc gironí editat el 2018… “Això és el que han dit!”, em talla, somrient. No és falsa modèstia, és la humilitat d’una veu que s’ha donat tota a la música. “Seria mentida dir que no em fa il·lusió, i és guai que hagi guanyat una noia i una proposta política, però, en realitat, sempre he pensat que el reconeixement pot tapar buits però no soluciona res. L’única opció és treballar-te a títol personal i col·lectiu, en xarxa”.\nSincera i directa com és, no es ruboritza en confessar que la seva és una vida marcada pel caos i els problemes i que la música li és teràpia. “Utilitzo la feina per no haver-me d’enfrontar a mi mateixa. Prefereixo fer feina que tenir temps per pensar, per trobar-me amb mi a soles. Per això me’n poso molta”. Tot i així, i en plena gira de concerts del seu darrer Estómac i d’espectacles de la companyia Les Impuxibles, que codirigeix amb la seva germana Ariadna, sent que “el que jo faig no és feina, és sanar-me” i que la seva essència la defineix l’intent d’impedir que les necessitats econòmiques prostitueixin les seves tries professionals.\n“Utilitzo la feina per no haver-me d’enfrontar a mi mateixa”\nQualsevol que acudeixi als magazins culturals avui podria caure en l’engany de pensar que el seu és un cas d’invasió mediàtica sobtada, però que molt que s’equivocaria: “el primer disc el vaig treure fa gairebé deu anys, i la primera música per a teatre, dotze. És tota una vida dedicada a això. Quan faig repàs penso: déu n’hi do, tot el que he fet ja!”. Sí, déu n’hi do, perquè, des d’aquell inici, ens ha regalat vuit discs, una vintena d’obres dramàtiques i tants altres projectes que ens han convidat a repensar els silencis massa llargs, les pors, el fet de ser dona, l’estigma o l’amor romàntic.\nQui tingui l’opció de veure-la en un escenari és probable que no hi vegi una dona tocant un piano, sinó dos cossos que, dialogant, es complementen. “Em sento còmoda relacionant-me amb aquest instrument, a nivell físic, sensorial. Per això penso que soc molt més de directe que d’estudi. Treure’m el directe, la màgia del moment, és mutilar una part essencial del que soc”. En efecte, un concert seu és una experiència tan suprareal com la rapidesa amb què s’esgoten les entrades per assistir-hi.\nArribar aquí, però, no ha estat un itinerari fàcil, ni des del punt de vista personal ni del professional. Ser dona no hi ha ajudat, perquè, diguem-ho un cop més, “ser dona és difícil en general, siguis qui siguis i com siguis, i ser dona artista, encara més”. Davant les grans desigualtats d’avui, Peya considera la manca de referents com un dels grans problemes, i no dubta a assegurar que “ens és difícil mostrar-nos quan no ens han ensenyat que podem fer-ho. Costa tenir confiança, ser en el punt de mira. Sempre reivindico que les dones també necessitem el nostre espai per poder-nos equivocar i tornar-ho a intentar. Els homes porten tota la vida equivocant-se. Ara hem d’entrar nosaltres i fer-ho bé? Quina pressió!”.\nCosta poc, escoltant-la, adonar-se que el tercer vèrtex del triangle de la seva biografia és l’activisme. La Clara, la música i la lluita. I cap d’elles s’entén sense la resta. “Adonar-te d’on vens, qui ets i quins privilegis tens, i fer-te’n responsable. Així comença la denúncia”. És des d’aquesta assumpció del passat i el present, potser, que hem de demanar perdó al futur, com crida una de les seves lletres? “Si no ens sentíssim culpables no hauríem de demanar perdó per res. Crec que com a col·lectiu som un autèntic desastre i que estem destinats a autodestruir-nos, que és el que estem fent. Però mentre ens autodestruïm no ens adonem que som un sector molt privilegiat”. Ja ho deia Pessoa, “He fallat, com la naturalesa sencera”. Hi torna: “cal que ens responsabilitzem de què fem, des d’on ens relacionem i què triem. Totes les nostres tries haurien de ser conscients”.\n“Les dones també necessitem el nostre espai per poder-nos equivocar i tornar-ho a intentar”\nI què en pensa, una activista feminista, que el feminisme estigui de moda? “Sí, hi ha una revolució feminista forta i també una moda feminista forta, i les feministes ens n’hem d’aprofitar”. Avantatges? “Hi ha més informació, tenim més força i més veu i ens sentim més acompanyades”. Perills? “El feminisme que no té fonament pot fer declaracions que no són feministes. Per mi, el feminisme és sempre antiracista, anticapitalista i antifeixista. Qualsevol moviment que surti d’això jo no l’entenc com a feminista”. I perquè les dones vagin conquerint l’espai que fins ara se’ls ha negat, caldrà que algú, abans, en cedeixi d’altres. En aquest sentit, “crec molt important que existeixin col·lectius com Dones i Cultura o que els homes facin un pas enrere, com que el facin les persones blanques si n’hi ha de racialitzades. Saber quins llocs ens toca ocupar i quins ja no és feina que hem de fer entre totes”.\nÉs des d’aquesta assumpció i consciència, segurament, que Peya ha pogut bastir la lluita amb què més se la identifica avui, la deconstrucció de l’amor romàntic, a la qual va dedicat el seu últim disc, visceral, incòmode i sincer: Estómac, que neix del disgust de veure que “soc víctima d’això, com gairebé tothom. Sento que ens enganyen constantment, també amb una cosa que inspira tant i mou tantes coses com l’amor. També d’això s’ha d’aprofitar, el capitalisme? També aquí hem de generar nuclis estàtics i passar controls? Quan arribarà l’espai on realment tindrem llibertat?”. I què és, la llibertat, Clara? “Ja no sé si existeix ni què és… Ara mateix la veig com una utopia, també en l’amor. Crec que el problema ha sigut tenir unes creences que se’ns han desmuntat. Si no tens creences, no hi ha frustració”.\nTampoc podem negar la pressió social, més asfixiant en dones que homes, d’haver de trobar algú, i és que “si estàs sola, és un fracàs, encara que no vulguis sentir-ho així. Penses: vull tenir fills? Ostres, no ho sé, potser ara no, però si no els tinc ara potser després no podré, i, si no tinc fills, què faré?, perquè la vida sense fills… Pfff. Jo m’ofego! I em costa molt trobar gent que vulgui relacionar-se de la manera que jo vull i també ser coherent amb el que penso i sento”. Tampoc hi ajuda l’aparent necessitat d’haver-nos de posicionar adscrivint-nos al concepte de torn, ara l’exclusivitat, ara el poliamor. Potser tot és més senzill? “El més important és que siguem honestes amb nosaltres mateixes, amb el que necessitem i volem. La llibertat comença en una mateixa, i les etiquetes existeixen per destruir-les”.\n“Les etiquetes existeixen per destruir-les!”\nTornem als referents: “tenim molts models que costa de transcendir: uns pares que han estat tota la vida junts, les pel·lícules, els llibres… Que no ens facin creure que les coses han de funcionar per sempre, que ens expliquin que, molt sovint, comencen i acaben, perquè, si no, després ens emportem un desengany”. Des del seu punt de vista, són aquests desenganys, moltes vegades, i les pèrdues que porten implícites els que, per damunt de tot, ens defineixen: “segurament mai no ens en curem, són petites morts, no se superen, no s’obliden, es reconverteixen, les acceptem i aprenem a viure amb el que tenim”.\nLlavors, quina és l’essència de l’amor, si no és la que ens han fet creure? “Passa, sobretot, per abandonar un concepte de possessió que porta implícita una sèrie de drets i deures. L’amor és incondicional, i hi hauria d’haver tantes relacions com persones al món. Sovint em veig atrapada en el que se suposa que hauria de voler. I si no vull? I si el meu concepte d’amor passa per un altre lloc diferent?”. Podem, doncs, contradir el sistema? Vèncer el pols a l’amor romàntic és fàcil si sabem com? “Podem generar espais i veus per crear noves maneres de plantejar-nos la vida. No existeixen les respostes, però l’art té una capacitat brutalèrrima per generar preguntes”.\nJa ho deia el poeta: “Tot són preguntes”. Li formulo la darrera, estant convençuda de tenir al davant un d’aquests referents que necessitem: com podrem gaudir de Clara Peya aquest 2019? “Uf, seré pesadíssima! Tindrem més Aüc al Lliure i Painball amb Les Impuxibles, seguirem amb Estómac, estrenarem Jacuzzi a la Sala FlyHard i Suite Toc núm. 6... Serà un no parar!”.\nI ara, des de la consciència de qui som, des de l’honestedat del que volem, des de la responsabilitat, reescrivim el relat, diguem juntes: conte contat, aquesta història no s’ha acabat.\n“Adonar-te d’on vens, qui ets i quins privilegis tens, i fer-te’n responsable. Aquí comença la denúncia”


Sense moure el cul de la cadira – II – Gaudir la Cultura\nSense moure el cul de la cadira – II\nPost date 15 Abril 2020\n3 comentaris a Sense moure el cul de la cadira – II\nEl cel de Corfú i una figuera amb pressa\nDes d’avui dia 1 d’abril de 2020 fins que tot aquest malson marxi, i ens donem el permís de tornar a ser nosaltres, una mica millors, espero, us aniré posant enllaços de pàgines o portals que crec interessants, sense massa protocols, que no sempre es coneixen i que segur que poden fer obrir més els ulls en una cara de sorpresa. Ve de la Primera Part…..\nPrimer dia d’un desconfinament parcial, d’una barbaritat. Els que tenim la sort de no ser gens essencials des de fa uns anys farem el mateix que alguns dels que sí ho són, malgrat ningú hi pensi, només en temps de necessitat “d’amusement”. Així doncs he pogut actualitzar la meva pàgina sobre les llibreries de Barcelona i n’he incorporat les darreres que han obert, la qual cosa no vol dir que d’aquí uns mesos hagi de completar la pàgina de Memòria d’aquelles que potser hauran de tancar. Si volem que això no passi recordo un cop més el projecte col·laboratiu per mantenir-les obertes, tot i que el suport de Parlem Telecom no m’agrada gens.\nAquest estiu no hi haurà turistes, entenc que per a molts és una molt mala notícia, però per a la majoria de barcelonins serà un fet novedós, i que d’alguna manera podrem gaudir-ho de nou com des de feia molt temps.\nNosaltres tampoc podrem fer gaire el turista i anar a llocs exòtics, dels quals no en sabem res, però que queda molt bé dir que s’hi ha anat, segurament a fer-ho malbé. Per tant, una de les coses que podrem fer serà visitar, explorar i sovint descobrir el país, del qual hi ha moltes coses que desconeixem profundament. Si prenem aquesta opció una de les coses que farem serà també ajudar a remuntar l’economia del territori, que prou falta farà. Així que a partir d’avui aniré posant possibles rutes, visites o activitats de diferents tipus que ens puguin reconfortar algunes sortides durant les vacances d’estiu.\nIncorporo un mapa interactiu de la revista Sàpiens de la ruta de les colònies tèxtils del Llobregat, un mapa que fa la ruta i descriu una breu ressenya de cada una de les colònies. També de Sàpiens uns apunts sobre la història del tèxtil a Catalunya\nRecordo que a pocs o uns quants kilòmetres de casa, vinguem d’on vinguem, tenim el claustre gòtic més gran d’Europa, o sigui del món. El del Monestir de Pedralbes, un claustre gran i auster, tranquil que viu el seu màxim esplendor a “l’hora blava” de les 18 a les 21 h. a l’estiu, i que els dimarts i divendres es pot visitar gratuïtament i olorar les moltes plantes aromàtiques que s’hi cultiven. Le Corbusier quan va visitar Barcelona l’any 1930, en visitar el monestir va expressar “quina simplicitat més moderna!, és el millor que he vist a la vostra terra en molts anys“.\nIncorporo la pàgina del Monestir dins del portal de Monestirs de Catalunya, una eina molt ben feta, ben treballada des de la història i des del turisme, on ja s’hi estant afegint també el monestirs d’Espanya, Portugal i França.\nUnes de les rutes que els darrers anys es proposen més són les enoturístiques, per conèixer i entendre el món del vi. Catalunya té bons vins i diverses Denominacions d’Orígen Protegides D.O.P. i la visita a les diferents comarques ens ofereixen sobre el mapa un seguit de possibilitats d’acostar-nos-hi i aprendre sobre el vi i el seu entorn. Que vagi de gust, i amb moderació.\nUn dels espais que ha costat molt obrir a Barcelona és el que recull l’obra de l’artista Josep Maria Subirachs, i ha costat perquè habitualment la política, l’amiguisme o les “capelletes” no són amigues de l’art, sinó tot el contrari, molt sovint perquè no hi entenen un borrall. Finalment aquesta sala, molt propera allà on ell va néixer, recull de forma representativa quina ha estat la seva àmplia trajectòria artística, i cóm l’ha transitada, des del Renaixement més loquaç fins a l’abstracció més severa.\nSi la visitem no entendrem per què ha tardat tant a veure la llum, i potser sí que rumiarem amb quina estúpida facilitat estem obviant la necessitat de promoure i, sobretot d’estimar, la creació artística en qualsevol de les seves vessants. Potser desprès d’aquesta lliçó que ens ha deparat el món que hem desfet, intentarem aplicar-nos una mica encara que només sigui per treure un aprovat.\nAvui que fa un dia gris i plujòs parlarem de flors, dels colors i del què signifiquen. El llenguatge de les flors té els seus orígens a Orient i s’ha transmès de generació en generació i de cultura en cultura, passant per l’Antic Egipte, l’Edat mitjana, el Renaixement, fins a arribar al Romanticisme, època aquesta en què va tenir el seu màxim apogeu. A dia d’avui el significat de la flor i del color que presenta s’ha perdut, per això incorporo els coneixements de Núria Simon, florista de Vic, que ens recordarà quins són aquests significats, per a la rosa. Ah, el meu és el groc, sense dubtar-ho.\nAvui he estat molt enfeinada amb una altra part d’aquest blog i he decidit esperar a demà i potser oferir un parell de suggeriments.\nUn dels llocs que recomanaria per fer una visita d’uns quants dies seria Els Ports. Pel Parc Natural, d’una bellesa inqüestionable que es pot gaudir amb nombroses excursions, i que alguns han comparat amb el Yellowstone europeu, per la diversitat que amaguen i les vistes que ofereixen. Però també pels pobles que en formen part, amb una arquitectura molt ben conservada pels que hi viuen. No puc deixar de mencionar Arnes, com tants d’altres, amb unes vistes magnífiques als Ports i on la pedra és vida, és art.\nAvui us poso una obra de teatre ben recent Fairfly de la companyia La Calòrica que es va representar al Teatre Tantarantana. Molt enginyosa, corrossiva i encara millor interpretada.\nCom que això, per a la cultura, sembla que anirà per molt llarg, us poso més teatre per veure des de casa, moltes companyies i teatres ho estan fent, i segur que val la pena revisar-ho per a aquelles obres que ens varem perdre, o alguna la volem repetir. En aquest cas és Focus. I el Teatre Lliure programa L’ànec Salvatge d’Ibsen dirigida per Julio Manrique, de dijous 23 a dissabte 25 a les 20h. / diumenge 26 a les 18h. La connexió començarà a les 19:45h. i estarà disponible fins a les 23:30h. i el diumenge, de les 17:45h. a les 21:30h.\n24 d‘abril de 2020\nLa revista Descobrir acaba de publicar un article sobre possibles passejades per Collserola, i m’ha semblat interessant perquè en fa un recorregut per tota la muntanya assenyalant diferents llocs visitables, que per a alguns encara poden ser desconeguts.\nSegueix amb una Tercera part i última\n← Casablanca → Per El afortunado (Lykke-Per)\n3 replies on “Sense moure el cul de la cadira – II”\nSense aixecar el cul de la cadira… – Gaudir la Culturasays:\n15 Abril 2020 a les 6:04 pm\n[…] Aquí hi trobareu una segona part […]\nMolt bé!! no ens deixes caure en l’avorriment, ens mantens actius ens aquests dies de confinament.\nSense moure el cul de la cadira – III – Gaudir la Culturasays:\n25 Abril 2020 a les 10:13 am\n[…] Des d’avui dia 1 d’abril de 2020 fins que tot aquest malson marxi, i ens donem el permís de tornar a ser nosaltres, una mica millors, espero, us aniré posant enllaços de pàgines o portals que crec interessants, sense massa protocols, que no sempre es coneixen i que segur que poden fer obrir més els ulls en una cara de sorpresa. Ve de la Segona Part….. […]


Responsabilitat Global: Sobre la personalització de les trameses genèriques de mail\nSobre la personalització de les trameses genèriques de mail\nLa gestió dels correus electrònics i la resta de missatges que ens arriben per la resta de canals s'ha convertit en un gran maldecap.\nJo he de confessar que no me n'acabo d'ensortir. No detallaré ara els maldecaps que em comporten, que es van veure incrementats amb el canvi a Mac. No parlaré ara de tecnologia sinó de l'ús humà de les trameses genèriques.\nCada cop més, els emissors personalitzen el missatge amb el nom del destinatari. Això agrada molt als de màrqueting. Sincerament, no m'agrada gens i ho considero molest.\nQuan algú se m'adreça pel nom, de manera personalitzada, penso que es tracta d'un missatge que va per a mi. I me'l començo a llegir. Quan m'adono que es tracta d'una tramesa adreçada a milers de destinataris, l'esborro de seguida. Ho visc com un frau a la relació personal que havia establert en les primeres paraules.\nMolts pensareu que exagero. No és una qüestió merament de punt de vista sinó pràctica. Quan has d'anar esborrant desenes de correus, corres el risc d'esborrar-ne alguns que sí que anaven dirigits a tu directament. Ja he comès errors d'aquesta mena en alguna ocasió. El fet que un missatge porti el teu nom fa rellegir-se'l amb més atenció pensant que pot ser realment per a tu.\nDesconec si la tecnologia em pot proveir d'algun sistema per a discriminar si sóc EL destinari o UN destinari entre milers. Cap problema a rebre els altres correus, molts dels quals sóc subscriptor. Però vull gestionar-ho d'una manera més amigable.\nÉs per això que agrairia que la personalització amb el nom de correus massius fos considerada una mala pràctica comercial.\nAlgú més hi està d'acord... o m'estic fent gran???\nEtiquetes de comentaris: clientela, reflexions


València acull la Trobada Estatal d’Observatoris Socioeconòmics i Urbans Locals\nSandra Gómez destaca la «important labor dels observatoris socioeconòmics locals per conèixer la realitat demogràfica de les ciutats»\nValència acull hui i demà el I Seminari-Trobada Estatal d'Observatoris Socioeconòmics i Urbans Locals, una iniciativa impulsada des de la Regidoria de Desenvolupament Econòmic Sostenible, a través de València Activa i juntament amb Redel (Xarxa d'entitats per al Desenvolupament Local). L'objectiu d'estes jornades és estudiar la composició dels observatoris, intercanviar metodologies i compartir bones pràctiques entre els observatoris locals d'ocupació.\nLes sessions comencen esta vesprada, i compten amb la participació també la Universitat de València –seu de la trobada-, el Servef, els sindicats CCOO-PV, UGT-PV, USE-CV i la confederació empresarial CEV. La regidora de Desenvolupament Econòmic Sostenible, Sandra Gómez, que presidirà l'obertura de la trobada, ha destacat la «important labor dels observatoris socioeconòmics locals per conèixer la realitat demogràfica de les ciutats, una realitat que és necessari conèixer pràcticament en temps real per tal de millorar i corregir les polítiques d'ocupació al moment i garantir així la seua efectivitat».\nGómez ha defensat la necessitat de «comptar amb observatoris que estiguen a l'avantguarda i compartisquen bones pràctiques per comptar amb dades útils que servisquen com a base per a definir futures accions i estratègies que permeten millorar la qualitat de vida de la ciutadania».\nAl llarg de les jornades està previst analitzar el paper dels agents socials en l'Observatori Socioeconòmic d'Ocupació i Formació de la ciutat de València, que ha sigut abordat pel Consell de l'Observatori del patronat de la Fundació CV Pacte per l'Ocupació de la Ciutat de València (CCOO, UGT, USO i CEV).\nSe celebraran dues taules de ‘Bones pràctiques d'observatoris’, on participaran experts en este model de centres d'anàlisis i interpretació de dades de tot el país; entre ells, el Servei d'Estadístiques Econòmiques de l'Institut Canari d'Estadística, l'Observatori d'Ocupació i Economia de Múrcia ‘La Apuntada’, la Xarxa d'Observatoris de Desenvolupament Econòmic de la Diputació de Barcelona, l'Observatori Urbà de Saragossa, l'Observatori Urbà d'Inguralde-Garapen de l'Associació Basca d'Agències de Desenvolupament, i l'Observatori Socioeconòmic d'Ocupació i Formació de la ciutat de València.\nEstà previst que la trobada es clausure amb una dinàmica compartida amb participació de representants dels Observatoris Socioeconòmics i Urbans Locals de la Xarxa d'Entitats de Desenvolupament Local (REDEL).