Desena edició del Seminari sobre Dret i Llengua a la Facultat de Dret de la Universitat Autònoma de Barcelona - Núm. 48, December 2007 - Revista de Llengua i Dret - Llibres i Revistes - VLEX 66989972\nDesena edició del Seminari sobre Dret i Llengua a la Facultat de Dret de la Universitat Autònoma de Barcelona\nAutor: Joan Lluìs Pérez Francesch\nCàrrec: Professor de dret constitucional i president de la Comissió de Dinamització Lingüística de la Facultat de Dret de la UAB\nLes edicions anteriors del Seminari - La desena edició - Reflexions finals\nLes edicions anteriors del Seminari.\nLa desena edició.\nDurant els dies 7, 14, 21 i 28 de març i 11 d’abril de 2007, ha tingut lloc a l’Aula Magna de la Facultat de Dret de la Universitat Autònoma de Barcelona el desè Seminari sobre Dret i Llengua, que organitzen cada curs el Servei de Llengües (abans Gabinet de Llengua Catalana) i la Facultat de Dret mitjançant la Comissió de Dinamització Lingüística. Enguany el tema del Seminari ha estat «El dret lingüístic i la llengua catalana al segle xxi».\nAquest Seminari pretén contribuir a prendre consciència de l’estat actual de la llengua catalana, i a posar de manifest la necessitat de dinamitzar aquesta llengua en el si de la comunitat universitària, d’acord amb el Pla de qualitat lingüística de la UAB, en un context trilingüe (juntament amb el castellà i l’anglès) però en el qual es desenvolupi el caràcter de llengua pròpia del català, segons que estableix l’Estatut d’autonomia.\nD’altra banda, cal tenir en compte que davant la recent i convulsa entrada en vigor del nou Estatut, la tasca de reflexió, conscienciació i dinamització de l’ús de la llengua catalana en els diversos àmbits públics i privats segueix essent urgent i inevitable.\nLes edicions anteriors del Seminari\nAl llarg dels deu anys anteriors el Seminari ha tractat temes i aspectes molt diversos. A l’espera d’elaborar un llibret commemoratiu dels deu anys del Seminari, que serveixi de memòria de les activitats realitzades, la Biblioteca de Ciències Socials va elaborar, tot coincidint amb el Seminari de 2007, una «exposició virtual» que acompanyà una exposició del fons bi-Page 348bliogràfic de dret en català, al vestíbul de la Biblioteca. Agraïm aquesta iniciativa i remetem el lector a la pàgina web què es va elaborar, en la qual trobarà diversos materials sobre el dret lingüístic, a més del programa concret de totes les edicions del Seminari.1\nA continuació farem un petit recordatori de les nou edicions anteriors.\nLa primera edició es va celebrar entre el 24 i el 27 d’abril de 1998. Els actes sobre dret i llengua començaren amb una taula rodona sobre la Llei de política lingüística, moderada pel professor Dr. Enric Marín, secretari general de la UAB en aquell moment, i autèntic impulsor de la dinamització lingüística en el conjunt de la UAB, amb la participació dels professors Dr. Albert Branchadell i Dr. Francesc de Carreras, a més dels politics Sr. Josep-Lluís Carod-Rovira (erc) i Sr. Carles Llorens (cdc). També es va impartir una conferència a càrrec del professor Dr. Antoni Milian i Massana, sobre el règim lingüístic de la Unió Europea. A més, es va iniciar la pràctica de fer participar la comunitat universitària amb un concurs de llenguatge jurídic, premiat amb unes entrades al teatre, que ha continuat fins avui.\nLa segona edició va tenir lloc del 16 al 23 d’abril de 1999, i va consistir en una conferència del director general de Política Lingüística, Sr. Lluís Jou, que versà sobre «La Llei de política lingüística i el mon del dret»; una taula rodona amb la participació del notari Sr. Xavier Francino, l’advocada Sra. Magda Oranich, l’advocada i professora associada de dret civil de la uab, Sra. Mariona Torra, i el magistrat Sr. Santiago Vidal. En aquesta edició s’inicià l’activitat complementària d’organitzar una exposició de llibres de dret cedits per la Generalitat de Catalunya, que ha continuat a totes les edicions posteriors.\nLa tercera edició va tenir lloc del 27 d’abril al 4 de maig de 2000, es va batejar com a Seminari —i no Actes com abans. Tingué el reconeixement d’1,5 crèdits de lliure elecció, la qual cosa també s’ha donat en les edicions successives. Com es pot observar, s’ha intentat dotar de més contingut, nombre d’activitats i consistència la celebració del Seminari, a mesura que s’ha anat consolidant. Es va començar amb una conferència de la professora Dra. Eva Pons, «Llengua i Constitució als estats de la Unió Europea», i la setmana següent es va fer una taula rodona amb la participació de la Sra. Mariona Torra i Cot, i del Sr. Josep Cruanyes, tots dos advocats i membresPage 349de la comissió de normalització lingüística del cicac (Consell dels Il·lustres Col·legis d’Advocats de Catalunya). Es lliurà als assistents un cd-rom amb formularis lingüístics en català acompanyats de la legislació aplicable, elaborats per la cnl del cicac amb la col·laboració de la Generalitat de Catalunya.\nDel 18 d’abril al 2 de maig de 2001 es va celebrar la quarta edició del Seminari sota el títol «La llengua catalana en l’Administració de justícia», amb dues conferències, una primera del Sr. Xavier Fabregat, subdirector general de Planificació i Programes del Departament de Justícia, que parlà sobre el Pla pilot de funcionament de l’Administració de Justícia en català, i una segona a càrrec del Sr. Guillem Vidal i Andreu, president del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, el qual impartí una lliçó magistral sobre «Administració de Justícia, Estat autonòmic i pluralisme lingüístic». També tingué lloc una taula rodona sobre «L’experiència pilot a la pràctica», que comptà amb la participació del Sr. Jordi Palomé Bou (jutge), la Sra. Carlota Aulet (serveis de dinamització lingüística dels jutjats) i el Sr. Leopold Corbella (advocat).\nLa cinquena edició tractà de la «Llengua catalana a l’ensenyament universitari», i es va desenvolupar entre els dies 10, 17 i 24 d’abril de 2002.2 Es van fer diverses taules rodones. La primera, sobre «El marc jurídic i polític de la llengua a la Universitat» amb la participació del Sr. Lluís Jou, director general de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya, el professor Dr. Jaume Vernet, de la Universitat Rovira i Virgili i el professor de la uab Dr. Enric Marín. A la segona taula rodona van participar la Sra. Marta Estella (cap del Gabinet de Llengua Catalana de la uab), i els professors doctors Albert Branchadell, Francesc de Carreras i Ramon Tremosa, els quals van discutir sobre «L’ús de les llengües a les universitats catalanes». La tercera taula rodona va girar a l’entorn de «L’ús quotidià de la llengua a la uab, experiències personals», i hi participaren representants dels diferents col·lectius universitaris, estudiants, professors, i personal d’administració i serveis, manifestant cadascú la seva experiència i expressant amb gran dinamisme la seva opinió sobre l’estat de la qüestió del tema objecte del debat.\nLa sisena edició va portar per títol «Poder judicial i pluralisme lingüístic», i s’emmarcà com una activitat relacionada amb L’any de les LlengüesPage 350a la uab. Es va desenvolupar durant el mes de maig de 2003, entre els dies 14 i 28, mitjançant tres taules rodones. La primera, amb el títol «L’ús de les llengües en l’àmbit judicial a la ue» (amb la participació dels professors Dr. Manuel Cienfuegos, Dra. Eva Pons i Dr. Antoni Milian, així com la Sra. Conxita Font, del Patronat Català Pro Europa); la segona dedicada a reflexionar sobre «Estats plurilingües i poder judicial: exemples comparats (Bèlgica. Suïssa i Quebec)», de la qual formaren part els professors Dr. Josep M. Castellà, Jordi Jaria i Anna Pla, així com l’advocat Sr. Joan Hernández Olivé; la tercera, un debat sobre «Poder Judicial i pluralisme lingüístic a l’Estat espanyol», amb la presència del Dr. Joaquim Borrell (Consell Consultiu de la Generalitat de Catalunya, i autor d’una tesi doctoral sobre el tema), el professor Dr. Jaume Vernet i el Sr. Agustí Pou, tècnic lingüístic del Departament de Justícia, així com el magistrat Sr. Santiago Vidal.\nLa setena edició va tenir lloc entre els dies 17 i 31 de març de 2004, sota el títol genèric «Societat civil i llengua catalana: l’àmbit comercial». Va començar amb una conferència inaugural sobre el règim lingüístic del català a Andorra, després de l’aprovació de la Constitució i la Llei de normalització lingüística, a càrrec del Sr. Marc Forné, cap del Govern del Principat d’Andorra. A continuació es parlà de «Retolació i etiquetatge a Catalunya, a l’Estat espanyol i a Europa», sota la forma de taula rodona, en la qual participaren el Dr. Antoni Milian i Massana , de la uab, el Sr. Joan Moles (Organització pel Multilingüisme) i el Sr. Marc Argemí, de l’empresa Sorli Discau. Una segona taula rodona va tractar dels «Establiments comercials oberts al públic», formada pel Sr. Joan Ramon Solé (Generalitat de Catalunya), el Sr. Martí Gasull (Plataforma per la Llengua), el Sr. Eduard Borràs (Cambra de Comerç de Sabadell) i la Sra. Marta Garcia (Establiments Viena). La tercera taula rodona va tractar de «L’Administració pública i les empreses concessionàries», amb la participació del Dr. Rafael Grasa (uab), la Sra. Elvira Riera (Generalitat de Catalunya), el Dr. Jaume Vernet (urv), i el Sr. Francesc Vilaró (Generalitat de Catalunya).\nLa vuitena edició va transcórrer entre el 2 i el 17 de març de 2005. El títol va ser «Societat civil i llengua catalana: les industries culturals». La inauguració va anar a càrrec del Sr. Apel·les Carod (Generalitat de Catalunya), i continuà el model de fer diverses taules rodones per tal de tractar el tema objecte del Seminari. Una primera taula rodona va ser la que va versar sobre «Les industries culturals i la llengua catalana: estat de la qüestió», amb el Dr. Josep Gifreu (upf), la Dra. Eva Pons (ub) i el locutor de Ràdio Vador Lladó. Una segona, «Les tecnologies de la informació i de la comunicació», en la qual participaren el Sr. Jordi Bosch i la Sra. Marta Torres (Generalitat de Catalunya), el Sr. Jesús Corrius (Softcatalà) i la Dra. SandraPage 351Camacho (uab). La tercera taula rodona portà per títol «Els mitjans audio- visuals», i va estar formada pel Sr. Santiago Ramentol (Generalitat de Catalunya), el Sr. Josep Cuní (periodista), el Sr. Lluís Marrassé, de l’Associació de Cantants i Intèrprets en Llengua Catalana, i el Sr. Martí Gasull, de Plataforma per la Llengua. En aquesta edició, a més, s’incorporà al Seminari la projecció d’una pel·lícula, amb debat posterior, moderat pel Sr. Albert Ariño (Ajuntament de Badalona): El perquè de tot plegat, de Ventura Pons. El Dr. Carlos Padrós (uab) va fer una introducció sobre les industries audiovisuals i la llengua catalana.\nLa novena edició tingué lloc entre el 15 de març i el 6 d’abril de 2006, amb el títol «Societat civil i llengua catalana: drets lingüístics davant les institucions públiques». El Sr. Miquel Pueyo, secretari de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya va fer una dissertació introductòria sobre l’estat de la llengua catalana. Després, el professor Dr. Antoni Milian, va impartir una conferència sobre «El català com a llengua oficial en l’àmbit europeu». El segon dia va tenir lloc una taula rodona «El català al Congrés i al Senat, i als registres públics», en la qual van participar el professor Dr. Joan Lluís Pérez Francesch, i el Sr. Pere Figuereda, jutge de pau d’Anglès, i el notari de Sabadell Sr. Joan Bosch i Boada. La tercera activitat va consistir en una taula rodona amb diversos parlamentaris a l’en- torn del tema «Els drets lingüístics a l’Estatut d’autonomia de Catalunya». La quarta sessió es dedicà a debatre sobre «Empreses privades i societats públiques», amb el professor Dr. Carlos Padrós i el Sr. Joan Moles, de l’Organització pel Multilingüisme. Finalment, es projectà la pel·lícula Sacco e Vanzetti de Giuliano Montalvo. Com a novetat d’aquesta edició podem destacar el suport institucional que oferí el cicac (Consell dels Il·lustres Col·legis d’Advocats de Catalunya) en desenvolupament del Conveni signat amb la uab.\nArribem així a la desena edició, celebrada entre els dies 7 de març i 11 d’abril de 2007, a raó d’una sessió setmanal els dimecres a la tarda de 16 a 19 h. Com hem dit en començar, el tema del Seminari va ser «El dret lingüístic i la llengua catalana al segle xxi», amb la mirada posada en el nou Estatut d’autonomia, i en el règim lingüístic que allà s’estableix, així com l’amenaça que podria suposar que prosperessin algunes de les al·legacions del recurs d’inconstitucionalitat que parlamentaris del pp van presentar contra la nova norma institucional bàsica catalana.\nEn la inauguració intervingué el Sr. Miquel Pueyo, secretari de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya, el qual parlà de la vitalitat de la llengua catalana en la nostra societat actual. Feu referència al nou Estatut i les potencialitats que dona per tal de consolidar la llengua catalana com a llengua d’ús normal en les instàncies oficials, i en la vida de cada dia, tot i les amenaces de les grans llengües que l’envolten. A continuació la professora Dra. Eva Pons dissertà sobre el concepte i els elements del dret lingüístic com a disciplina o branca del dret que estudia el règim jurídic de les llengües. Posà èmfasi en el caràcter de llengua pròpia del català a l’Estatut d’autonomia de Catalunya.\nLa segona sessió, el 14 de març, girà a l’entorn dels «Drets lingüístics», i va consistir en una taula rodona en la qual intervingueren el Sr. Josep Cruanyes, advocat i membre destacat de la Comissió per la Dignitat que lluita pel retorn dels «papers de Salamanca»; el Dr. Enric Marín, antic secretari general de la uab i professor de la Facultat de Ciències de la Comunicació; i el Sr. Agustí Pou, tècnic del Departament de Justícia. El Sr. Josep Cruanyes va fer un discurs centrat bàsicament en les reivindicacions històriques de foment de l’ús de la llengua catalana, davant del progressiu retrocés que es patí arran dels Decrets de Nova Planta, i en l’àmbit més historiogràfic va comentar les gestions burocràtiques fetes per tal de recuperar els anomenats «papers de Salamanca». D’alguna manera, doncs, lligà la reivindicació de la llengua amb la de la cultura catalana. L’altre ponent, el Sr. Enric Marín, afirmà que sense marc jurídic estable, ensenyament, voluntat política i voluntat ciutadana, difícilment es podrà aconseguir una presència social i institucional sòlida de la llengua catalana, en un context que ha de ser trilingüe, juntament amb el castellà i l’anglès. Per la seva banda, el Sr. Agustí Pou parlà dels drets lingüístics com a drets subjectius que han de ser garantits eficaçment pels poders públics.\nLa tercera sessió, el 21 de març, va consistir en una taula rodona amb presència de representants de tots els grups parlamentaris del Parlament de Catalunya, sota el títol «Balanç del dret lingüístic i dels drets lingüístics dels ciutadans de Catalunya, des de l’Estatut de 1979 fins al nou de 2006». Van assistir-hi les persones següents: ciu (Sra. Carme Vidal Huguet), psc (Dra. Lídia Santos), erc (Sra. Maria Mercè Roca), pp (Dra. Montserrat Nebrera), icv-euia (Sr. Francesc Pané) i c’s (Sr. José Domingo). Segons la parlamentària de ciu, el català és una llengua minoritzada, que cal normalitzar i fins i tot convertir en hegemònica, com a llengua pròpia del país. Per a la parlamentària socialista, cal evitar el conflicte entre llengües, i es va pronunciar a favor de la constitucionalitat del deure de conèixer el català que estableix el nou Estatut. Per a la parlamentària d’erc, l’avanç de l’ús socialPage 353del català ha estat minso en relació amb el coneixement, per la qual cosa caldrà intervenir en la primera direcció. El parlamentari d’icv-euia va defensar la diversitat nacional de l’Estat espanyol i la necessitat d’afavorir l’ús social del català. La parlamentària del pp va parlar de la llengua com a mer vehicle de comunicació i va criticar les polítiques lingüístiques, les quals considerava impositives. El parlamentari de c’s, en la lògica habitual d’a- quest partit, va criticar la política lingüística seguida a casa nostra, tot defensant la seva concepció del bilingüisme.\nA la quarta sessió, el 28 de març, va tenir lloc una taula rodona, sota el títol «La llengua catalana, situació actual i perspectives de futur», amb la participació de la magistrada Sra. Matilde Aragó (Associació de Juristes en Defensa de la Llengua Pròpia), Sr. Joan Moles (Organització pel Multilingüisme) i Martí Gasull (Plataforma per la Llengua). La Sra. Matilde Aragó va parlar de les dificultats que encara té la llengua catalana per tal de ser emprada amb naturalitat en els jutjats de Catalunya. Per la seva banda, tant el Sr. Joan Moles com el Sr. Martí Gasull van destacar la importància del multilingüisme en l’actual món globalitzat, com un actiu i no com una rèmora. La construcció europea dependrà del respecte a la diversitat lingüística, tot fugint de la simplificació que suposa uniformitzar amb l’anglès.\nLa darrera sessió, l’11 d’abril, va ser —com en les edicions anteriors—, el passi d’una pel·lícula, en aquest cas dos documentals titulats Amb dret a la llengua del programa 30 minuts de tv3. Es tracta de dos reportatges sobre la situació institucional i social de la llengua catalana en els diversos territoris on es parla aquesta llengua.\nEls actes paral·lels van ser, del 7 al 28 de març, el Juriconcurs, concurs de llenguatge jurídic; del 19 al 23 de març, exposició de llibres de dret en català, fons cedit per l’actual Departament d’Innovació, Universitat i Empresa; del 7 de març a l’11 d’abril, l’exposició «10 anys del Seminari sobre dret i llengua», a la Biblioteca de Ciències Socials de la uab.\nArribats en aquest punt, volem reiterar l’agraïment a tots els assistents, col·laboradors i participants en el Seminari que han fet possible la fita dels deu anys. Aquest aniversari és una bona mostra que a la Universitat la constància i el treball cooperatiu poden superar la indiferència. Cada any l’organització del Seminari comporta una mobilització d’energies considerable, en ocasions de persones (com la Sra. Mercè Nogués) que no surten en cap paper i sense les quals no s’hagués pogut arribar a aquesta fita dels deu anys.\nCal fer constar el suport dels diferents equips de deganat de la Facultat de Dret de la uab, i la presència del degà o degana (Dr. Cachón, Dr. Ferret, Dra. Puigpelat) en la sessió inaugural del respectiu Seminari, així com la consolidació de la Comissió de Dinamització Lingüística en ésser reconeguda per la Junta de Facultat. És de justícia agrair el suport rebut per la Secretaria General de la uab, primer en la persona del professor Dr. Enric Marín, després del professor Dr. Rafael Grasa. I no podem oblidar l’eficaç gestió del Gabinet de Llengua Catalana, amb la Sra. Marta Estella al capdavant.\nFinalment, hem de recordar que la Comissió de Dinamització Lingüística de la Facultat de Dret de la uab s’ha ocupat d’altres fronts, a part de l’organització del Seminari: difusió de recursos lingüístics, traducció de programes, repartiment de vocabularis jurídics, adquisició de bibliografia jurídica en català, etc., amb l’objectiu de treballar per tal de normalitzar l’ús de la llengua catalana en els estudis de dret.\n Vegeu la crònica d’aquesta edició del Seminari, a Joan Lluís Pérez Francesch, «Seminari sobre dret i llengua: la llengua catalana a l’ensenyament universitari», Revista de Llengua i Dret, núm. 39, 2003, p. 173-175.\nResolución de 18 de mayo de 1998


República Valenciana - La coalició ‘PER LA REPÚBLICA VALENCIANA’ impugna les eleccions al Senat de la circumscripció de València per considerar que l’enmaquetació de les paperetes no segueix l’ordre de les candidatures segons el sorteig, beneficiant al PSOE i el PP\nLa coalició ‘PER LA REPÚBLICA VALENCIANA’ impugna les eleccions al Senat de la circumscripció de València per considerar que l’enmaquetació de les paperetes no segueix l’ordre de les candidatures segons el sorteig, beneficiant al PSOE i el PP\nAlbert MARÍN SANCHIS, representant de la Coalició Electoral ‘PER LA REPÚBLICA VALENCIANA’, en la circumscripció electoral de València ha comparegut davant LA JUNTA ELECTORAL PROVINCIAL DE VALÈNCIA i ha presentat escrit amb RECLAMACIÓ PEL MODEL D’ENMAQUETACIÓ DE LA PAPERETA ELECTORAL DEL SENAT CLARAMENT DISCRIMINATÒRIA I AFAVORIDORA TANT DEL PP COM DEL PSOE al no tenir, aquestes formacions, cap candidatura a la seua dreta, qüestió aquesta que impedeix l’efecte de fuga de vots. Aquest efecte es produeix al ser contigus el logo d’una formació amb les caselles de la formació situada a la seua dreta. L’enmaquetació ha fet que malgrat el PSOE ser la formació núm. 22 d’un total de 27, aquesta formació no tinga cap formació a la seua dreta.\nEs dóna el cas que la formació EUPV-IR amb el núm. 15 no ha pogut evitar l’efecte de fuga de vots en benefici de la formació situada a la seua dreta, amb el número 16, d’Els Verds-Grup Verd, de fet es constata que aquest partit en el Congrés per València obté 2912 vots i per contra la seua candidata al Senat Maria Virtuts Carreres Martínez, obté 11517 vots. Per contra el candidat al senat d’EUPV-IR José M. Pitarch obté 44862 vots que estan per sota dels 46437 que obté la seua formació al Congrés.\nLa coalició ‘PER LA REPÚBLICA VALENCIANA’ per tant ha impugnat conforme a dret la confecció i ús de les referides paperetes electorals per lesives al principi d'igualtat dels candidats i d'igualtat electoral i conseqüentment ha impugnat la votació al Senat en la circumscripció electoral de València.


Les millores a Son Carrió es completen amb les reformes al carrer Abellerol\nLes obres, que es van aturar abans de l’estiu, inclouen un nou paviment asfàltic i el soterrament de tots els serveis\nL’Ajuntament de Ciutadella ha iniciat les obres de reforma del carrer Abellerol, una actuació que permetrà completar les reformes urbanístiques executades aquest any a la urbanització de Son Carrió, segons ha fet saber avui José López Bosch, regidor d’Obra Pública.\nCal recordar que abans de l'estiu ja es van reformar diferents vials de Son Carrió, concretament als carrers Perdiu, Cadernera i a part del carrer Rossinyol. Amb l’inici de la temporada d'estiu, però, es va optar per aturar les obres i, d’aquesta manera, no perjudicar encara més el sector turístic. Ara, una vegada finalitzada la temporada d'estiu, es reprenen les obres de reforma amb les millores del carrer Abellerol, tot plegat dins un projecte que té un pressupost global de 253.669,53 € (amb l’IVA inclusivament).\nEn el cas del carrer Abellerol, les obres a executar consisteixen en un nou paviment asfàltic del vial i en la construcció de la voravia a un dels costats del carrer, on s’instal·laran de bell nou i de forma soterrada tots els serveis (aigua potable, enllumenat públic, previsió de xarxa de baixa tensió i telèfons). Amb les reformes a aplicar, el carrer Abellerol passarà a tenir un carril de circulació de 5 metres d’amplada, que inclou l’aparcament en línia a un costat, a més de dues voravies d’1,50 metres d’amplada.


Mossos blindarà Montilivi i el Camp Nou després dels atemptats de dijous - Diari de Girona\nMossos blindarà Montilivi i el Camp Nou després dels atemptats de dijous\nEs recomana als aficionats acudir amb antelació als estadis per superar els controls\nefe 19.08.2017 | 19:26\nVista de l´estadi de Montilivi, que avui s´estrena a Primera Divisió. Marc Martí\nEls Mossos blindaran el Camp Nou i Montilivi aquest cap de setmana després dels atemptats de Barcelona i Cambrils (Baix Camp), per la qual cosa recomanen als aficionats que acudeixin amb antelació als estadis per superar els controls, en els que només es permetrà entrar amb casc i motxilles petites.\nEn declaracions als periodistes, el portaveu dels Mossos d'Esquadra, Albert Oliva, ha anunciat que, davant el debut de la lliga del FC Barcelona i del Girona en els seus respectius estadis, han dissenyat un dispositiu de seguretat que comptarà amb una més gran "visualització policial" en el perímetre dels estadis.\nOliva ha recomanat als aficionats que acudeixin al Camp Nou i a Montilivi amb la màxima antelació, ja que els estadis del FC Barcelona i del Girona obriran una hora i mitja abans -com és habitual-, per poder superar sense grans aglomeracions els controls d'accés.\nEl portaveu dels Mossos ha afirmat que els aficionats no tindran problema per accedir als estadis amb cascos, bosses i motxilles petites, que seran registrades, encara que ha advertit que les motxilles més grans i les maletes no estaran permeses.


El procés de sol·licitud de plaça per al curs 2022-2023 ja està obert.\nL’estudiant ha de fer la preinscripció on-line. En el moment de formalitzar-la, el sol·licitant podrà obtenir el corresponent resguard on se li indicarà el dia i hora per fer la prova d’accés.\nAquestes són les dates per a les proves d'admissió del curs 2022/2023:\nEl pagament dels estudis es realitza de manera fraccionada, sense cap tipus d'interès. En el moment de la matriculació, l'estudiant disposarà dels dos dies laborables següents per abonar el 50% del cost total dels crèdits matriculats, mitjançant la forma de pagament que hagi triat; aquest pagament no serà domiciliat; el restant es reparteix en nou mensualitats, d’octubre a juny, mitjançant domiciliació bancària que haurà d’aportar en el moment de la matrícula.\nEls preus s'actualitzen cada curs acadèmic. D’acord amb les condicions establertes, un cop formalitzada la matrícula, l’import abonat no es retornarà en cap cas ni sota cap concepte.\nSegons s'estipula al punt 2.4 de les condicions generals de matrícula, si un estudiant renuncia a la plaça perd íntegrament qualsevol quantitat que hagi abonat.


A Elna, el 60è aniversari d’Òmnium Cultural. Inundacions catastròfiques a Alemanya. - Joan Becat\nA Elna, el 60è aniversari d’Òmnium Cultural. Inundacions catastròfiques a Alemanya.\nRÀDIO ARRELS – 20 de juliol del 2021 – Crònica d’actualitat 253\nÒmnium Cultural, la més gran associació d’Europa ha celebrat el seu aniversari a Elna en presència dels presos i exiliats polítics catalans. S’evoca la trajectòria de l’entitat. Inundacions amb molts morts i desapareguts a Bèlgica i Alemanya plantegen la qüestió de la mala planificació territorial i de la cultura del risc, com també del canvi climàtic.\nCelebració a Elna del 60è aniversari d’Òmnium Cultural\nTractarem de temes marcant l’actualitat, i destacarem per començar la celebració a Elna del seixantè aniversari d’Òmnium Cultural.\nDivendres passat al pati de l’antic col·legi d’Elna, justa a sota de la catedral que nos dominava, la celebració del 60è aniversari d’Òmnium Cultural va ser un acte memorable per diverses raons. Com sempre quan s’organitza des de Catalunya -se va veure amb el tall de l’autoruta al Pertús on de va muntar un escenari, o per l’acte multitudinari de Perpinyà al febrer de l’any passat- doncs com sempre va ser una organització perfecte, amb el suport de l’ajuntament d’Elna i d’Òmnium Cultural Catalunya Nord que presideix Montserrat Biosca.\nPer a evocar les etapes d’aquests seixanta anys s’ha triat una evocació poètica a base d’imatges, vídeos projectats i lectures i cançons per intervinents a l’escenari, sota la batuta de la mestressa de cerimònia, la nostra Laura Bertran, que ho ha fet brillantment i amb sobrietat. Felicitacions a tots.\nÒmnium Cultural va ser creat durant els anys més foscos del franquisme, al juliol del 1961, per cinc empresaris i mecenes catalans, que trobem a la base d’altres iniciatives com les edicions Proa o la Gran Enciclopèdia Catalana. Qui eren? El primer era Lluís Carulla, el fundador de l’empresa Gallina Blanca – segur que coneixeu aquests cubets per fer sopa, i de l’empresa internacional Agrolimen, que comercialitza ara Ausonia o Pans&Company. El segon era Joan Baptista Cendrós, un empresari de perfumeria: El tercer era Fèlix Millet i Maristany, dins la indústria cotonera i les assegurances. Joan Vallvé, el quart, era enginyer industrial i dirigia una empresa del ram del metall, i finalment Pau Riera tenia una empresa cotonera.\nL’objectiu d’Òmnium Cultural era de difondre i estendre la cultura i la llengua catalanes. En resposta a una campanya seua demanant mitjans de comunicació i ensenyament en català, la policia del règim franquista va tancar els seus locals, buidar tots els papers et els arxius. Les activitats van continuar en la clandestinitat o amb altres noms fins que l’any 1967 se va legalitzar l’associació. Amb l’ajuda dels socis reagrupats en delegacions territorials a totes les ciutats de Catalunya, Òmnium Cultural va fomentar l’ensenyament del català amb la seua Delegació d’Ensenyament, que passarà a ser la base de l’estructura d’ensenyament del català de la Generalitat. També va albergar anys l’Institut d’Estudis Catalans, a qui el franquisme havia pres els seus locals. El primer contacte que vaig tenir amb l’IEC va ser a l’últim pis de la seu d’Òmnium Cultural. Va iniciar la publicació de la GEC, va crear el Premi d’Honor de les Lletres Catalanes i la Nit literària de Santa Llúcia.\nA Elna, els presos polítics i exiliats catalans reunits al voltants del president d’Òmnium Cultural Jordi Cuixart (font: naciódigital.cat, Josep M. Montaner, 16/07/2021).\nPels Jocs Olímpics de Barcelona va fer la campanya “Freedom for Catalonia” i per la matrícula CAT. És Òmnium Cultural que va organitzar la manifestació milionària del 10 de juliol del 2010 “Som una nació. Nosaltres decidim” després que el Consell Constitucional espanyol rebentés el nou estatut d’autonomia, que va ser l’arrencada del procés cap a l’autodeterminació i la independència. Des d’allavontes, amb l’ANC, Òmnium Cultural és un dels pilars d’aquest moviment. Per això, per a intentar bloquejar el moviment popular i intimidar el govern de Carles Puigdemont, l’Estat espanyol va fer empresonar els sues dos presidents, Jordi Cuixart i Jordi Sànchez et 17 d’octubre del 2017, fins fa pocs dies.\nÒmnium Cultural és l’associació més gran que hi hagi a Europa. Durant la transició democràtica tenia vint mil socis i només una mica més l’any 2010. En els deu últims anys va créixer constantment i divendres a Elna s’ha projectat el nombre actualitzat de 187.752 socis. A França no hi ha cap partit ni cap associació que tingui tants adherents. Els membres d’Òmnium Cultural paguen de seixanta a cent trenta euros l’any, o més si així ho volen.\nL’acte de divendres a Elna va ser més que tot un acte polític major. Hi era presenta la plana major de l’independentisme català, invitada pel president d’Òmnium Jordi Cuixart. Hi havia el president Carles Puigdemont i els exiliats i exiliades Toni Comin, Clara Ponsatí, Lluís Puig i Anna Gabriel vinguda de Suïssa. Hi eren els ex-presos polítics Oriol Junqueras, antic vicepresident de la Generalitat i president d’Esquerra Republicana, Jodri Sànchez, Josep Rull, Joaquim Forn i la presidenta Carme Forcadell. Hi faltava evidentment Jordi Turull que feia una travessia cívica de Catalunya i era prop de Manresa. Hi eren també l’actual presidenta del parlament de Catalunya Laura Borràs i el president de la Generalitat Pere Aragonès.\nA tots reunits, en un parlament ple d’energia, Jordi Cuixart va demanar unitat d’acció. Va dir: “Som víctimes de la repressió perquè l’Estat té clar i sap que podem guanyar. No ho oblidem, podem vèncer i només depèn de nosaltres”. Va afegir: “Ho farem junts i ho farem millor”. Jordi Cuixart i Òmnium Cultural impulsen clarament una dinàmica comuna i l’ha demanada als líders aplegats i als partits “perquè escoltin la veu de la ciutadania”. Un gran moment i a casa nostra, car només aquí tots podien ser aplegats.\nInundacions catastròfiques a Alemanya\nAixò és la valoració que fa el nostre cronista Joan Becat d’aquest acte celebrat a Elna. Ara una altre tema ben diferent, ens vols parlar d’inundacions catastròfiques a Alemanya.\nLes imatges són impactant, tot i que se facin massa habituals, i encara més el nombre de víctimes: més de 150 a Alemanya i trenta a Bèlgica. Hi ha centenars de desapareguts, que no se sap si van ser emportats o si s’han pogut refugiar a algun lloc. Un real desastre material i humà. Com s’ha pogut produir i perquè?\nL’episodi és en relació amb la posició més meridional que de costum del jet stream, aquest corrent d’aire en altitud que fa la volta de l’hemisferi nord fent grans sinuositats de milers de quilòmetres. Quan la sinuositat és cap al nord permet l’entrada d’aire calent que ve del sud i un fenomen d’exasperació de la calor, com ha passat aquest juliol als Estats Units i al Canadà, amb una canícula de més de 50o. Quan la sinuositat és cap al sud entra el altitud una gota freda d’aire polar que, en contacte amb l’aire més calent, provoca fortes precipitacions com ha passat a Alemanya i a Bèlgica. Van ser 200mm en unes hores, que és molt per aquestes regions que no hi estan preparades, però no tant com em 2 d’octubre del 2020 al rerepaís de Niça, a la vall de la Roya, amb 500mm, o a casa nostra on l’Aiguat del 40 ve ser provocat per 1.500mm de pluja en tres dies.\nAixò vol dir que si les pèrdues humanes i els danys són tant forts és perquè hi ha altres raons que han jugat. Una d’elles és que el Rin i els grans rius són canalitzats, amb barratges que regularitzen el curs i fan electricitat. Per tant, quan hi ha crescudes, la gent ni se’n entera i no en veu cap conseqüència. Hi ha un sentiment de seguretat i s’ignora totalment el risc. Això fa que la gent no sap el que cal fer en cas d’alerta. Les precipitacions excepcionals per la regió se van anunciar dos dies abans i els habitants no han pres precaucions ni evacuat preventivament. De manera general ni sabien que eren en unes zones de risc.\nAmb les fortes pluges en poques hores són tots els afluents que van desbordar ràpidament, creant onades d’aigua i fang que van ofegar la gent a casa seua. Evidentment, com a França i a altres llocs -i encara més a Alemanya on no hi ha tanta previsió i prevenció- s’ha construït molt on no calia, en zones inundables i tocant a tots els rius.\nUn agreujant, també com sempre, és que en cas de fortes inundacions és l’electricitat que salta primer. Regions senceres van ser incomunicades, sense ràdio ni televisió per rebre els advertiments, les alertes i els consells. Dies després no s’havien restablert les connexions, cosa que explica perquè hi ha prop de persones declarades desaparegudes.\nAra bé, l’element major és que a Alemanya no hi ha el sentiment de risc perquè no hi estan acostumats. No és el cas a França on, amb les regions mediterrànies, per mala sort hi ha regularment alertes fortes o catàstrofes locals, per exemple a Nimes, a l’Auda, a Vaison-la-Romaine, a Niça… Hi ha doncs més que a Alemanya un inici de cultura del risc. A França ha augmentat la informació de la gent, el seguiment dels episodis extrems hora per hora, i cada quart d’hora quan se produeixen, i cada vegada més gent sap el què ha de fer. Segur que ràpidament Alemanya s’hi posarà també.\nEls polítics alemanys i la gent l’han atribuït al canvi climàtic. No és del tot cert car amb menys danys un tal episodi s’ha produït anteriorment. Però és cert que el canvi climàtic els accentua i els farà cada vegada més freqüents i més forts. Quan pensi que hi ha encara gent cega, incrèdula i tonta que dubta del canvi climàtic, Més els cínics; després de jo el diluvi. Pensi que d’aquests d’ara endavant n’hi haurà menys a Alemanya.


Riberaonline: Trobada de Famílies LGTBI de Catalunya 2017 a La Ràpita\nTrobada de Famílies LGTBI de Catalunya 2017 a La Ràpita\nLa directora general d'Igualtat, Mireia Mata, juntament amb l'alcalde de la Ràpita, Josep Caparrós; la presidenta de l'Associació de Famílies LGTBI, Katy Pallàs; i les directores territorials d'Ensenyament, Manolita Cid, i de Treball, Afers Socials i Famílies, Rosanna Fatsini, inauguraran demà divendres, 2 de juny, a les 19.00h la Trobada de Famílies LGTBI de Catalunya, a La Ràpita.\nAquest 2017 l'Associació de Famílies LGTBI ha apostat per organitzar la trobada sota el lema "El repte d'educar en la igualtat". En aquesta ocasió, la trobada comptarà amb l'assistència d'unes noranta famílies LGTBI de tot el país; en total, unes 360 persones, de les quals 130 són infants.\nConcretament, el programa inclou ponències, taules rodones, tallers i activitats infantils i adolescents durant els dos dies que es dur a terme la Trobada, del 2 al 4 de juny. Podeu trobar més informació a https://familieslg.wixsite.com/cat17\nL'acte inaugural que tindrà lloc a l'aire lliure Plaça Lluis Companys comptarà, a més dels parlaments institucionals, amb els espectacles de Mannequin Challenge Famílies (grup CREA) i de la Maga Patrícia Ferrero.


Vols barats de Sevilla a Guayaquil des de 1152 € a Iberia\nVols barats Equador Guayaquil Sevilla-Guayaquil\nVols barats de Sevilla a Guayaquil (GYE) de Sevilla a Guayaquil Sevilla-Guayaquil, Equador\nConsulta l’oferta de vols de Sevilla a Guayaquil i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Sevilla a Guayaquil.\nEls preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Sevilla a Guayaquil fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


Oferiment a la bona mare - URC\nMare, en començar aquesta jornada et saludem,\nens posem a les teves mans i t’oferim les alegries i il·lusions\nde tot el que comença.\nSigues la nostra guia al llarg d’aquest dia.\nAcompanya cadascun dels nostres germans,\nparticularment els joves, els malalts, els ancians i els més necessitats.\nQue el teu Fill ens doni la força necessària\nper a realitzar la nostra tasca evangelitzadora amb alegria,\naudàcia i entusiasme.\nQue durant aquest dia sapiguem seguir Jesús\ni fem que sigui conegut i estimat seguint l’exemple\nde Sant Marcel·lí.\nQue manifestem amb la nostra vida\nl’alegria de servir-te.\nAcompanya’ns avui, Mare.


Ressenya de Gaggia Brera - Màquines De Cafè | De Novembre 2020\nRessenya de Gaggia Brera\nIdeal per a cafè llarg, però no pot coincidir amb els millors models manuals per a espresso pur\nPhilips és propietari tant de Saeco com de Gaggia, però la màquina de copes a copa Gaggia Brera té un aspecte molt diferent a l'estil retro hi-fi Saeco Xsmall. El Brera és de plàstic als costats i a la part superior, però els panells metàl·lics de la part davantera li donen un aire més elegant. Tanmateix, no ens interessa tant el pom de control principal de plàstic.\nHeu d’estar preparats quan utilitzeu Gaggia Brera, ja que sempre que l’enceneu fa que el sistema es faci servir, així que haureu de tenir una tassa d’aigua residual a l’aigua. Els consumibles van al mateix lloc que a la Saeco Xsmall, amb aigua a l’esquerra de l’embocador, residus de cafè a la dreta i cafè torrat a la part superior. Podeu ser capaços d’ajustar dues tasses fines de porcellana a sota d’una boquilla alhora, però, certament, no hi ha lloc per a la terra de terra.\nEl Brera és senzill d’utilitzar i els panells metàl·lics de la part davantera li proporcionen un aire car\nÉs fàcil d’ajustar la mòlta de cafè mitjançant el botó de control de la tremuja de cafè. També podeu ajustar la força de la cafetera amb el control situat sota el botó d’engegada de la part davantera de la màquina. També hi ha botons separats per a cafè llarg i estil americà.\nHem trobat que el millor espresso provenia de la combinació de la millor mòlta possible i la configuració de la força de dos grans (sobre tres). Es va produir un bon cop d’espresso amarg, amb una crema no blanca, a una temperatura justa de 64 graus centígrads. El tret no podia igualar la riquesa oliosa de l'expresso de les millors màquines manuals, per la qual cosa no seria la nostra opció per a un espresso pur, però es va convertir en una bona base per a un cafè més llarg.\nUn espresso acceptable, que és una bona base per a un cafè més llarg, però que no arriba a la mida dels millors plans de màquines manuals\nL’estàndard de les begudes que podríem crear ens ha ajudat la vareta d’escuma, que produïa només el tipus de llet espumosa que volíem, amb bombolles ben envasades que formen una agradable escuma, just per a un latte.\nL’escuma és adequada per a un latte de la vareta de vapor de Brera\nEns agrada la Gaggia Brera. La qualitat de l'expresso que va produir no podia coincidir amb la de les millors màquines expressa manuals, però va estar a prop. També és una màquina compacta i de bon aspecte, i no hi ha res com una màquina de mongetes a copa a l'hora de disminuir l'embolic. Si aneu amb la màxima comoditat del cafè, és una bona compra.\nMides (HxAxP) 315x255x45mm\nAlçada màxima de la tassa 110mm\nCapacitat d’aigua 1,2L\nPressió de la bomba 15 bar\nNombre de calderes Dos\nTipus de cafè Mongetes\nResistència ajustable Sí (3 passos)\nPreu £ 500\nCodi de peces R1983370\ncom importar preferits\nfitbit flex 2 millor preu\nGoogle meu cul\nYoshi nova illa


ERC reclama que l’Ajuntament faciliti la recerca de finançament privat als Administradors | RTVVilafranca\nERC reclama que l’Ajuntament faciliti la recerca de finançament privat als Administradors\nLa secció d’ERC a Vilafranca ha demanat que l’Ajuntament trobi solució a un problema que s’arrossega des de fa anys, la dificultat que tenen els administradors per aconseguir recursos econòmics\nLa petició d’Esquerra és que es deslliuri els Administradors de convertir-se, pràcticament, en recaptadors.\nEls republicans demanen que, d’aquesta forma, l’Ajuntament de Vilafranca faciliti la feina dels Administradors, i que no la compliqui encara més. Des del seu punt de vista, el sistema actual va en perjudici de la Festa Major i impedeix una continuïtat entre les administracions, ja que cada una ha de començar de 0 i desconeixen el pressupost exacte del qual disposaran.\nEl regidor d’Esquerra Republicana, Pere Sàbat, explicava que es tracta d’una demanda reiterada dels Administradors dels últims anys.\nLa secció vilafranquina d’ERC ha volgut deixar clar que la solució es troba, simplement, en la voluntat política del govern. Ja han anunciat que demanaran que, a la següent reunió del Patronat de la Fundació de la Festa Major, s’inclogui un punt a l’ordre del dia per tractar aquesta qüestió.\nEl representant d’Esquerra a aquest Patronat, Quim Barberà, detallava que hi ha mecanismes per trobar la solució.\nUna de les solucions que proposa Esquerra és la contractació d’un treballador públic que es dediqui exclusivament a buscar patrocinadors i conformar convenis de més duració. D’aquesta forma, expliquen, els Administradors podrien tenir una base sòlida, encara que provisional, per començar a treballar des que són nomenats com a tal.\nERC, Fundació Festa Major, Pere Sàbat, Quim Barberà


Daniel Monzón clausura el Festival de Sant Sebastià amb una adaptació de la novel·la de Javier Cercas\nBegoña Vargas, Daniel Monzón, Chechu Salgado i Marcos Ruiz a Sant Sebastià. Javier Etxezarreta / EFE\nSant SebastiàLa Girona marginal de la Transició i els seus carrers plens de prostitutes, drogoaddictes i diversa fauna quinqui és l'escenari de Las leyes de la frontera, una fibrada adaptació de la novel·la homònima de Javier Cercas que se situa amb naturalitat entre el relat d'iniciació amorosa adolescent i el thriller criminal de perfil sociològic a l'estil dels films d'Eloy de la Iglesia i José Antonio de la Loma. La pel·lícula ha clausurat aquest dissabte el Festival de Sant Sebastià; no competia en la secció oficial perquè la vocació popular que imprimeix al film el director Daniel Monzón la distancia de la línia més autoral del festival. Així i tot, és un dels treballs més sòlids del cinema espanyol d'aquesta edició.\nJavier Cercas: "Reivindico el dret a tenir por"\nLas leyes de la frontera pren el punt de vista d'un adolescent de classe mitjana i víctima de bullying que, fascinat per la magnètica Tere i els seus amics quinquis, creua el pont que separa el seu barri del Xino de Girona per descobrir, en l'ambient viciat d'aquells carrers estrets i bruts, un espai de llibertat i d'iniciació al sexe, l'amor i les drogues. Dels codis de lleialtat del lumpen emergeix una nova moral que passa per damunt de la llei i que ell assumeix participant en petits furts que, a poc a poc, van creixent en importància i cridant l'atenció de la policia. A mesura que les coses es compliquen es fa palès també que, per molts porros i aventures que comparteixin, una cosa separa el Gafitas dels seus nous amics, i és que el primer hi té molt a perdre i els altres res.\nUn 'thriller' ibèric estilitzat\nMonzón reconeix l'admiració que sent pel cinema quinqui dels 80 “pel seu nervi”, però matisa que Las leyes de la frontera no vol ser “un homenatge” sinó explicar bé la història dels personatges i el context de la Transició. “És un thriller ibèric però estilitzat i supervitaminat amb una mirada moderna –diu–. El cinema quinqui era una cosa molt peculiar: la seva força derivava del fet d'estar interpretat pels mateixos quinquis, que van acabar la majoria morts a trets per la policia o per l'heroïna. No ens hi aproximem d'una manera manierista, sinó a través del record idealitzat del Gafitas, per qui va ser l'etapa més apassionant de la seva vida”.\nLa primera part de la història, de fet, té un toc vitalista i eufòric, gairebé de relat juvenil d'aventures. “Al principi tot és adrenalina, saltar-se la llei, anar-se'n de festa, follar... Però com diu un personatge, allò anirà a pitjor –apunta Monzón–. No és casual que l'acció transcorri el 1978, l'últim estiu abans de la irrupció de l'heroïna”. El director reconeix que va devorar la novel·la però que era molt difícil d'adaptar: “Era com si hi hagués dues novel·les en una, la dels joves i la dels adults que recorden com els van marcar el passat, una mica com a Hi havia una vegada a Amèrica. Després de donar-hi voltes, Jorge [Guerricaechevarría, coguionista] i jo vam decidir agafar-nos a la peripècia del Gafitas i deixar els adults com a pròleg i epíleg. Així, l'adaptació és molt fidel a l'esperit i molt infidel a la lletra”.\nLa cirereta la posa un repartiment fresc de cares noves on destaquen Chechu Salgado com el carismàtic Zarco i una Begoña Vargas fabulosa com a Tere. "La societat et reserva un destí segons el lloc on has nascut i el Zarco sap que a ell l'espera un forat –diu Monzón–. D'això parla la novel·la: la distància que separa el Barri Xino de la resta de la ciutat és mínima, però emocionalment és molt gran.


La Guàrdia Civil va detenir el 19 de desembre un home que es va lliurar a la comandància de la Guàrdia Civil de Torrevella després d'assassinar la seva parella de 35 anys\nEl Consell ha autoritzat l'Advocacia General de la Generalitat per exercitar l'acció popular en el cas relacionat amb l'assassinat a Torrevella de Maria Elia, de 35 anys, víctima de la violència masclista.\nEl succés, ocorregut el mes de desembre passat, constitueix un cas de violència de gènere, un problema d'àmbit social públic d'interès general que obliga els poders públics a actuar de manera activa amb l'objectiu d'aconseguir la plena eradicació dels maltractaments .\nLa Guàrdia Civil va detenir el 19 de desembre un home que es va entregar a la comandància de la Guàrdia Civil de Torrevella després d'assassinar la seva parella de 35 anys. L'home, de 39 anys, va comunicar als agents que la seva parella sentimental estava inconscient després d'una agressió.\nLa Guàrdia Civil, després de desplaçar-se al domicili, només va poder confirmar la mort de la dona. No hi havia denúncies prèvies entre ells.\nLa Generalitat exercirà l'acció popular a tots els procediments penals per delictes de violència sobre la dona\nL'article 36 de la Llei 9/2003, de 2 d'abril, de la Generalitat, per a la Igualtat entre Dones i Homes estableix que la Conselleria amb competències en matèria de dona podrà proposar al Consell de la Generalitat l'exercici de l'acció popular, a través de l'Advocacia General de la Generalitat, o d'advocades col·legiades, en els supòsits d'agressions físiques domèstiques en què es causi la mort o lesions greus a dones residents a la Comunitat Valenciana.\nLa Llei Integral contra la violència sobre la Dona en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, 7/2012 de la Generalitat, estableix a l'article 58 que la Generalitat exercirà l'acció popular en tots els procediments penals que se segueixin per delictes de violència sobre la dona amb resultat de mort, així com en aquells casos en què es generi alarma social o produeixi lesions greus i invalidants. Si escau, la Generalitat sol·licitarà sempre la privació de la pàtria potestat del presumpte agressor.\nAixí mateix, la Llei 10/2005 d'Assistència Jurídica de la Generalitat disposa que correspon als advocats de la Generalitat integrats a l'Advocacia General de la Generalitat, la representació i la defensa en judici.\nEl Consell va aprovar la proposta d'Actuació Institucional de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives en cas d'assassinats de dones víctimes de violència de gènere, a fi d'unir esforços i visibilitzar de forma conjunta el rebuig als actes de violència de gènere, a aquells casos en què es produeixi la mort d'una dona o dels fills o filles a la Comunitat Valenciana.\nAquest protocol inclou com a norma general, la realització d'una concentració de repulsa a la porta del Palau de la Generalitat ia la de cadascuna de les conselleries.\nTorrevieja s’estrena a les trobades de “Pilota a l’Escola”\nMor un home atropellat a Torrevella\nUn ciclista ferit després de xocar amb un cotxe a Torrevella\nMor ofegat un home de 78 anys a la platja del Cura de Torrevieja


Supervisió - Nectunt\nLa Supervisió és un espai teòrico pràctic, d’anàlisi de casos i de l’organització i el context de treball, mitjançant el qual s’assoleixen eines i estratègies, encarades a millorar la posició personal i professional. Es faciliten vies de reflexió i solució que permeten una millor tasca i una millor gestió de la situació que es planteja.\nLa supervisió consisteix en plantejar un cas o situació per part d’un professional i analitzar-ho augmentant la perspectiva per tal que el professional que el planteja pugui trobar noves solucions del mateix.\nEn la supervisió i assessorament de les organitzacions, s’analitza l’estructura per localitzar les disfuncionalitats de l’entitat. Posició real dins l’organigrama, fluxe de les informacions, context de treball… plantejant millores que permetin més funcionalitat i efectivitat dins l’entitat.\nEl Supervisor amb un ampli coneixement teòric i professional, es posiciona com a figura neutral que facilita i acompanya aquest procés.\nS’ofereixen diferents opcions de Supervisió:\nSupervisió Individual: Espais individuals per a professionals que busquen un acompanyament i un espai de reflexió i aprenentatge per crèixer professionalment. Concerta una Supervisió\nSupervisió d’organitzacions: Organitzacions, entitats i empreses que organitzen un espai de supervisió pels seus treballadors per treballar casos i/o dinàmiques i organització del context de treball. Demana un pressupost\nSupervisió en grup interdisciplinar: Grups organitzats des de NECTUNT a partir de la demanda de professionals que volen supervisar casos conjuntament amb altres professionals. Demana informació\nAnàlisis i assessorament a organitzacions: L’orientació sistèmica permet analitzar organitzacions (empreses, associacions, entitats…) i detectar on es situen alguns dels aspectes a millorar sobretot en aspectes organitzatius i de funcionament. A més, també permet detectar fortaleses i aplicar millores per tal de fer l’organització més eficaç. Demana informació\nEntitats i serveis supervisats per NECTUNT:\nServeis Socials del Consell Comarcal de l’ANOIA\nEAIA del Consell Comarcal de l’ANOIA\nEAVA, Centres Oberts, Punt de Trobada i SAPH (Servei d’Atenció Psicològica per Homes) del Consell Comarcal de l’ANOIA\nServeis Socials del Consell Comarcal de la Segarra\nEAIA segarra urgell\nEAIA Alt Urgell-Solsonés-Cerdanya\nServeis Socials Consell Comarcal del Berguedà\nServeis Socials Bàsics del Consell Comarcal del Solsonés\nServeis Socials Bàsics de l’Alta Ribagorça, Pallars Sobirà i Vall d’Aran\nServeis Socials Bàsics i EAIA del Consell Comarcal de les Garrigues\nServeis Socials Bàsics de la Comarca del Cinca Medio (Huesca)\nEquip del Punt de Trobada Familiar de Lleida (Entitat FYSC)\nEAIA i Serveis Socials Consell Comarcal Pallars Jussà\nLlar d’acollida d’urgència per a dones víctimes de violència masclista de Càritas Anoia\nCRAE Torre Vicens Actua de Lleida\nEquip de Joventut del Consell Comarcal de l’Anoia\nCasa d’Infants de Lleida\nAFM de Càritas de Lleida\nEquip de Mesures Penals Alternatives de Lleida (INTRESS)\nEquip educatiu de la UEC de La Seu d’Urgell\nCentre de dia de ASPID de Lleida\nServei d’Acompanyament a la Víctima del Delicte (SAVD) de Lleida (INTRESS)\nCol·lectiu de psicologia del HUSM (Hospital Universitari de Santa Maria)


L'excavaci� de L'Esquerda de Roda treu a la llum el cementiri medieval | EL9NOU.CAT\nportadapol�tica i societateconomiacultura i ociesportsagendaclassificatsfotogaleries TEXT +� PUBLICITATL’excavaci� de L’Esquerda de Roda treu a la llum el cementiri medieval�ltima actualitzaci�: 27-08-2009 (20:00)Des de finals del segle VIII fins ben entrat el segle XIV, l’entorn de l’esgl�sia de Sant Pere de Roda, dins del poblat de L’Esquerda, va ser utilitzat com a cementiri pels seus habitants. Gaireb� sis segles d’enterraments surten a la llum aquests dies, en la campanya d’excavaci� del jaciment que es porta a terme tant a la part medieval com a la ib�rica. Els enterraments a L’Esquerda eren prou coneguts. Ja se n’havien excavat a la cara nord de l’esgl�sia, per� quedaven els de la cara sud. �Des dels anys 80, quan v�rem fer una prospecci�, sab�em que hi havia una necr�poli�, explica l’arque�loga Imma Ollich, codirectora de les excavacions. El que s’ha fet ara �s treure-la a la llum, aprofitant que aquest estiu s’hi podia treballar durant gaireb� dos mesos de campanyes successives. El resultat, com s’esperava, ha estat interessant: els morts aporten molta informaci� sobre els vius. Les tombes es presenten en tres tipologies. Les primeres, datades des de finals del segle VIII fins a mitjans del X, s�n excavades a la roca seguint la forma del cos (antropomorfes). Unes altres s�n delimitades amb lloses, i corresponen als segles XI i XII, en el moment en qu� s’edifica l’esgl�sia. Finalment, apareixen inhumacions directes al terra, en el nivell superior. Corresponen als segles XIII i XIV, i possiblement alguns van ser fets en poc temps, a correcuita, com tamb� ho indicarien les restes d’argamassa (cal� que s’hi va tirar a sobre). La pres�ncia d’infants i joves fa pensar en una epid�mia com a causa de les morts. Els treballs que s’estan fent a la necr�poli tamb� confirmen que aquesta va continuar activa fins ben avan�at el segle XIV, malgrat que el poblat es va abandonar a partir del 1314. La part medieval de l’Esquerda ha viscut un treball intens aquest estiu, primer amb una excavaci� programada per la Universitat de Barcelona, un camp de treball de la Universitat d’Estiu de Vic i, finalment, l’excavaci� anual programada a finals d’agost. Roda de Ter Dins de la necr�poli de L’Esquerda, ha aparegut aquest singular enterrament doble. Els arque�legs el daten entre els segles XI i XII, perqu� ha aparegut enmig de les tombes de lloses d’aquesta �poca, i ara s’est� pendent de les an�lisis per determinar m�s dades, entre elles el sexe dels dos individus (encara no est� confirmat que siguin una parella d’home i dona). El cert �s que van morir junts, i van ser enterrats plegats, mirant-se l’un a l’altre. Ni en aquest ni en cap altre enterrament no han aparegut objectes d’aixovar funerari, un fet propi ja de la cristianitzaci�. Tot i aix�, es conservaven alguns costums pagans ancestrals, com el d’enterrar els cossos mirant cap a ponent. �Excavar una necr�poli �s el m�s dif�cil�, recorda Imma Ollich, perqu� el que s’hi troba no �s fruit de la casualitat: �Un enterrament �s un dip�sit voluntari�. La tecnologia tamb� facilita la feina dels arque�legs. Aquest any s’est� utilitzant a L’Esquerda un modern sistema per fer planimetries del jaciment. Amb eines de top�graf i el software Giotto, es poden extreure pl�nols a partir de fotografies. Fins ara, aquests pl�nols es feien a m�, amb dibuixos. Tamb� s’utilitza un sistema per datar restes a partir d’elements inorg�nics, com els senyals deixats pel foc. En concret, aquest procediment ha servit per estudiar un rac� del poblat medieval on va cremar un foc, �de forma poc o molt permanent�, des del segle XI fins al segle XIV. Es desconeix quina era la finaltiat d’aquest foc, molt a prop de la sagrera de l’esgl�sia. Tot el que ara s’est� recollint, ha de passar al proc�s d’an�lisi i estudi que permetr� treure’n molta informaci�. Ant�nia D�az, una arque�loga de Centelles especialitzada en antropologia, dirigeix aquest proc�s. Un cop documentat l’enterrament, amb dibuixos detallats, els ossos recuperats a la necr�poli es netegen, es mesuren i a partir de les dades, es defineix com era la poblaci�. Podrem con�ixer si els antics habitants de L’Esquerda eren persones robustes, a quina edat morien, quines malalties patien, i quines d’aquestes eren conseq��ncia de l’activitat que duien a terme: �La malnutrici�, o la dentici�, per exemple, ens donen dades�, explica Ant�nia D�az. Les excavacions tamb� abasten el jaciment ib�ric. Aqu�, Montserrat de Rocafiguera dirigeix els treballs que continuen investigant l’urbanisme del poblat. En aquest sentit, �s interessant el treball que es fa en un sector obert els �ltims anys, on bona part de les parets ib�riques van ser arrasades per la construcci� de sitges en �poca visig�tica (ja se n’han trobat m�s de 40). Amb les poques restes que queden dels murs ib�rics els arque�legs intenten definir les traces dels carrers. ��s un proc�s molt labori�s�, diu Rocafiguera, que es pot basar en detalls tan subtils com el color de la terra. Tamb� es treballa al voltant de la torre de defensa i en una habitaci�. / JORDI VILARROD� IMPRIMIR ENVIAR ESMENAR Tweet


"S'ha d'aconseguir que les persones amb diabetis puguin gestionar el seu tractament"\n27/01/2020 - 11:24h\nEducar les persones amb diabetis perquè siguin elles les que s’autogestionin el dia a dia de la malaltia ha estat clau per reduir dràsticament les complicacions que pot provocar. Per aconseguir aquest canvi, professionals com la vilafranquina Margarida Jansà, doctora en Ciències de la Salut i infermera durant 45 anys de l’Hospital Clínic, han dedicat moltes hores a buscar la millor fórmula per fer de la diabetis una malaltia portable.\nJansà ha voltat mig món explicant l’experiència de l’equip del Clínic amb l’educació terapèutica a la diabetis, àrea en què el centre barceloní ha estat pioner. Ara, ja jubilada, segueix formant professionals perquè ajudin les persones que pateixen aquesta malaltia a tenir més qualitat de vida.\nPer què cal educar en la diabetis?\nEls estudis demostren que com més elevat és el grau d’autogestió de la malaltia, menys ingressos hospitalaris per complicacions es fan. Així, aconseguim una millor qualitat de vida del malalt i també que el sistema sanitari no se saturi.\nAra ho és, però fins fa 30 anys això no passava. El Clínic i l’Hospital de Sant Pau van ser pioners, al nostre medi, en la creació de programes d’educació terapèutica als pacients i familiars, i ara hi ha molts centres que ja ho fan. És molt important en les malalties cròniques, com la diabetis, que els pacients sàpiguen gestionar el dia a dia. I en això es basen aquests programes.\nM’imagino que no deu ser fàcil assumir que tens una malaltia que no es curarà.\nHi ha gent de tota mena. N’hi ha que s’ho prenen molt malament, i d’altres que ho entomen millor i de seguida busquen la manera de conviure amb la malaltia. La nostra feina és donar eines i suport per fer que la diabetis molesti el menys possible. Primer, educant en la supervivència, i més endavant aconseguint que els pacients siguin experts en la gestió del seu tractament.\nCada vegada hi ha més gent a qui diagnostiquen diabetis.\nActualment, es calcula que el 13,8% dels espanyols té diabetis, i el 6% encara no ho saben.\nNo ho saben?\nDe diabetis n’hi ha de dos tipus: la 1, que es fa molt evident perquè el cos es queixa de diferents maneres i tots els pacients consulten al metge, i la 2, que pot trigar molt de temps a donar símptomes. Els que tenen el tipus 1 es diagnostiquen ràpidament, mentre que hi ha molta gent amb diabetis del tipus 2 que no sap que està malalta, i molts gairebé es diagnostiquen per casualitat.\nQue se’ls detecta en revisions rutinàries, a través de les anàlisis de sang realitzades per un altre motiu es diagnostica que la persona té diabetis tipus 2, malgrat que no havia notat res estrany.\nÉs una malaltia que cada vegada s’estén més.\nSí, perquè hi ha determinats hàbits que poden afavorir l’aparició de la diabetis tipus 2 en persones genèticament predisposades. El sedentarisme, el sobrepès o l’obesitat poden ser dos factors que influeixin. Si es té cura d’aquests aspectes, és possible prevenir-la o retardar la seva aparició.\nNo hi ha remei conegut, encara?\nNo. S’han fet molts estudis, i encara no s’ha trobat la manera de curar la diabetis, i tampoc de prevenir la de tipus 1. Mentre la recerca biomèdica no trobi la solució definitiva, cal dir, que amb els tractaments actuals les persones amb diabetis poden viure amb una bona qualitat de vida si aprenen a autogestionar el seu tractament.\nPer això és essencial facilitar-los la feina.\nAixí és. Que els pacients tinguin un elevat grau de coneixement de la seva malaltia és fonamental. Se’ls ha de donar molts coneixements, habilitats i fer-los experimentar. A través del suport professional, l’experiència i el temps és com millor coneixem el nostre cos i sabem què necessita i com reacciona amb cada pas que fem amb l’ajut dels sistemes de monitoritzar els nivells de glucosa.\nEl contacte amb els professionals és molt important, doncs.\nI tant! Per això educar els professionals també és tan important com educar els pacients. A la Universitat de Barcelona fem un màster perquè els metges, infermeres i altres professionals aprenguin a atendre els pacients amb diabetis. Era necessari que hi hagués una formació de qualitat en aquest camp, com hi ha en altres països.\nVostè ha portat el seu coneixement sobre la diabetis arreu del món.\nEl Clínic sempre ha estat un referent en l’educació terapèutica i hem participat en molts congressos i programes formatius per compartir la nostra experiència i per donar a conèixer algunes eines que hem investigat i desenvolupat, com el vas mesurador que permet als malalts saber quina quantitat d’aliment han de prendre i per què els poden substituir, depenent de la quantitat de carbohidrats que tinguin. La idea va ser meva, i juntament amb tot l’equip la vam desenvolupar.\nInternet no ajuda a transmetre aquesta informació de qualitat que reclama.\nL’accés a la informació via internet ha estat positiu en moltes coses, però negatiu en el fet que hi ha molt material erroni. Per això els darrers cinc anys també he treballat en el Pla Estratègic del Clínic, a través del qual hem desenvolupat el PortalCLÍNIC per donar informació de qualitat i lluitar contra les fake news.


Nombre de resultats 9 per a català\n23/04/2009 - A Vic tindra lloc el lliurament de la segona edició dels Premis Blocs Catalunya: partipa!\nAquest dilluns 20 d’abril s’ha obert el període d’inscripcions a la 2a edició dels Premis Blocs Catalunya. Podeu inscriure els vostres blocs fins el proper 29 de maig. El període de votacions començarà l’1 de juny i durarà fins el 10 de setembre. L’acte de lliurament dels Premis Blocs Catalunya 2009 es celebrarà el 2 d’octubre a l’edifici El Sucre de Vic.


Paco Roca i Seguridad Social porten la seua cruïlla de rock i còmic a una exposició\nPublicado 9/1/2018 13:12:42CET\nEl projecte 'La Encrucijada', en el qual uneixen forces l'il·lustrador Paco Roca i la banda Seguridad Social, es materialitzarà també en una exposició que es podrà contemplar en la galeria Pepita Lumier de València a partir del pròxim 19 de gener.\nAquest projecte conjunt impulsat pels artistes valencians ha donat com a fruit un còmic-disc publicat per Astiberri i un documental, 'Crossroads: Paco Roca y Seguridad Social en La Encrucijada', produït per Miguel Perelló.\nEs tracta d'"un explosiu encreuament de camins entre còmic i música" en el qual Paco Roca es despulla en el seu diàleg amb José Manuel Casañ, líder de la banda Seguridad Social, per a crear "un apassionant retrat de trenta anys de cultura pop d'aquest país", segons afirma l'editor literari Óscar Palmer.\nAra, el camí continua amb una mostra en Pepita Lumier, galeria que va obrir les seues portes al setembre de 2015 amb una exposició individual de Paco Roca en la qual, per primera vegada, es posaven en venda un gran nombre de pàgines originals i esbossos d'obra del dibuixant valencià que havien sigut exposades però no es podien adquirir. En ella, es recopilaven treballs fonamentals de 'Los Surcos del Azar' o 'Memorias' i 'Andanzas de un hombre en pijama', així com col·laboracions per a premsa, entre uns altres, recorda l'espai cultural a través d'un comunicat.\nAquesta vegada, coincidint amb el llançament del seu últim projecte i volent tant Paco Roca com la galeria anar més enllà en la proposta expositiva i tornar a oferir una mostra que es diferencie, l'exposició serà conjunta i serà del dibuixant i de Seguridad Social.\nTots dos han demostrat una gran motivació perquè 'La Encrucijada' oferisca totes els seus possibles vessants d'"exposició" al públic i és, per eixe motiu, que en la seua gira de presentacions amb actuacions de música incloses, no podia faltar una mostra plàstica del procés de treball.\nEn 'La Encrucijada' es mostraran i estaran a la venda, de nou per primera vegada, esbossos originals a llapis i planxes originals en tinta de les pàgines interiors del còmic, entre les quals es veuran l'adaptació de dibuix que Paco Roca ha anat realitzant segons l'època i la música.\nObra gràfica d'edició limitada a color (editada gràcies a la col·laboració i implicació de la Impremta CG) de la portada i contraportada; a més d'objectes personals de José Manuel Casañ com la guitarra amb la qual va compondre les cançons, la llibreta on va escriure les lletres i algun que un altre objecte de col·leccionista.\nEl concepte d'exposició en 'La Encrucijada' --que es podrà visitar fins al 17 de febrer-- es transforma seguint el mateix patró que la narració del còmic.


Camps fa pública la declaració de la renda del 2013 i insta Ros a fer el mateix - 7accents\nLleida 26.02.2015 17.30 h\nMarta Camps durant la roda de premsa després de la seva destitució. (Foto: Arxiu)\nL’extinent d’alcalde Marta Camps ha fet pública la seva declaració de la renda corresponent a l’any 2013 i el certificat d’ingressos percebuts de l’Ajuntament de Lleida. L'edil insta a l’alcalde de Lleida, Àngel Ros, i a la resta de regidors del consistori a fer el mateix “gest de transparència” vers la ciutadania i “dissipar qualsevol ombra de dubte” sobre les retribucions que reben els càrrecs electes de la Paeria.\nEl document certifica que Camps durant el 2013 va cobrar 57.174, 48 euros bruts, a més d'un total de 105,15 euros en concepte de dietes. D'aquests cal descomptar-hi 18.068,16 euros en concepte de retencions i Seguretat Social. Així mateix, de la declaració s’extreu que disposa de dos béns immobles llogats per imports de 5.000 i 700 euros bruts, que generen un rendiment net global de 1.276,35 euros.\nSegons la regidora, aquesta documentació ja va ser dipositada al secretari general de l'Ajuntament el 13 de gener de 2015, però només es va fer pública a la web de la Paeria la part relativa als interessos i béns patrimonials: “Havia manifestat tant al grup municipal socialista com als portaveus dels altres grups a l'Ajuntament que calia anar més enllà i, tal com es fa a d'altres Ajuntaments, publicar tots els ingressos que rebem de la Paeria, tant els rendiments del treball com dietes i d'altres complements retributius”.\n📁Document amb les dietes declarades per Marta Camps (PDF, 485,2 KB)\n📁Document amb les retribucions de Marta Camps corresponents a 2013 (PDF, 468,1 KB)\ncecilialopez\tLleida 26 de febrer 21.05h Respon\nEls més de 57.000 euros són a banda del sou, doncs?


Soap the show | La Finestra Digital\nSoap the Show és una producció arriscada on es mesclen conceptes que aparentment no tenen massa a veure: circ, òpera, acrobàcia, música, dansa i… banyeres. El resultat és tan encertat com atractiu.\nLa imaginació al poder. Els directors Markus Pabst i Maximilian Rambaek aconsegueixen amb Soap the Show, revitalitzar i barrejar amb gran encert gèneres com el circ, la dansa i l’òpera amb un resultat magnífic. Que tot això tingui a més lloc en una cambra de bany, potser és només una excusa, però l’efecte de contorsions sobre elements aqüàtics dota a l’espectacle d’una gran bellesa estètica.\nSoap the Show és fusió pura: llum i agua, bellesa i força, potència i elasticitat. El nexe d’unió és l’aigua, però com deiem només és una excusa, un fil conductor per gaudir de números d’acrobàcia, d’equilibrisme, de malabarisme, de clown, d’òpera, de trapezisme, de contorsionisme i de dansa aèria. És un circ modern, apte per a tots els públics (malgrat el joc sexy entre els actors, que és constant, acaba essent molt blanc) i d’un gran virtuosisme. Els acròbates tenen una gran qualitat (alguns són veterans del Cirque du Soleil i d’altres grans circs internacionals), amb menció especial per a Fernando Dudka, que és capaç de doblegar i retorçar el seu cos de forma inverosímil, conservant alhora una esplèndida bellesa estètica en cadascun dels seus moviments, una suavitat i precisió de moviments que et deixa enganxant al teu seient, preguntant-te com carai s’ho fa.\nL’espectacle en general aconsegueix això, que passis gairebé dues hores amb la cara d’un nen, sorprés i meravellat, totalment al·lucinat amb el que veus a l’escenari, i que el temps et voli.\nLa música i la comèdia estan també molt presents a l’obra. Magnífica actuació de Marie-Andrée Lemaire com a clown conductora de l’espectable, amb una barreja de tendresa i entremeliadura molt efectiva. L’òpera també acompanya els números de l’espectable a vegades (pel meu gust, a vegades una mica amb calçador) amb una barreja de vis còmica (que no desvetllarem per no xafar l’espectacle), juntament amb peces musicals més modernes que acompanyen els números, des dels Beatles a Gnarls Barkley, passant per Muse.\nEn definitiva un espectacle per a tota la família que, malgrat que no és baratet, val molt la pena i no us decebrà.\nIntèrprets: Fernando Dudka, Adem Endris, Marie-Andrée Lemaire, Patricia Holtzmann, Ludmila Nikolaeva, Michael Lanphear, François Gravel, Viktoria Grimmy.\nBeatlesFernando DudkaGnarls BarkleyMarie-Andrée LemaireMarkus PabstMaximilian RambaekMuseTeatre Poliorama


Servicios – Colegio San José. Tavernes de Valldigna. HHDC\nEl Col·legi San José busca oferir valors no sols a través del merament formatiu, sinò també millorant tots els servicis que van més enllà de la docència en l’interior de les aules.\nEl menjador és un espai on els alumnes satisfan les seves necessitats alimentàries.\nEls alumnes que fan ús d’aquest servei es troben en una etapa vital on cal:\n-Garantir una dieta equilibrada i adequada que n’afavoreixi el creixement.\n-Assolir hàbits i actituds fonamentals per al seu desenvolupament personal.\n-Fomentar els valors de companyerisme, respecte i tolerància.\nAixí doncs, el servei de menjador s’ha d’entendre com un espai de lliure educatiu que fomente la salut, els hàbits i els valors socials.\nAl nostre Centre, el servei de menjador està gestionat per l’Entitat Titular amb l’ajuda de l’AMPA. L’empresa Caterguai S.L és qui ofereix el servei de càtering. En total, el centre disposa d’unes 90 places de menjador.\nLa coordinadora del menjador al Centre, es Conxa Cremades.\nEl centre disposa d’aquest servei, a càrrec de la psicòloga i orientadora Esperanza Enguix Agustí.\nUna de les seues funcions principals és l’orientació i assessorament a les famílies amb el propòsit de col•laborar amb el procés de desenvolupament personal, escolar i social del seus fills.\nHorari d’atenció als pares:\nDimarts i dimecres de 9:00 a 10:00\nDijous de 12:45 a 13:30\n(L’horari es pot ajustar a les demandes de les famílies prèvia consulta)


Dia Mundial de l'Emoji: Les emoticones esdevenen un llenguatge universal objecte d’estudi | Ciència | EL PAÍS Catalunya\nDIA MUNDIAL DE L'EMOJI\nLes emoticones esdevenen un llenguatge universal objecte d’estudi\nLa cara del riure amb llàgrimes és la més utilitzada i s'ha tuitejat un total de 2.485.057.462 vegades\n17 JUL 2019 - 12:02\tCEST\nActualment existeixen un total de 3019 emojis, dividits en deu categories. Les que més tenen són: gent i cos humà (1606), banderes (268), objectes (233) i símbols (217) Emojipedia\nEl 1999, el japonès Shigetaka Kurita, dissenyador d'interfícies, crea 176 emoticones per a Ntt Docomo, una empresa japonesa de comunicació mòbil, amb l'objectiu d'afegir el component emocional que li falta al text. Per fer-ho s'inspira en el manga. Deu anys després, amb la proliferació de les xarxes socials, i més concretament de WhatsApp, l'emoji ha esdevingut un llenguatge universal.\nSegons Unicode, el consorci que els regula i restringeix, els emojis són “pictografies que es presenten d'una manera colorida i en caricatura i s'utilitzen d'acord amb el text. Representen coses com rostres, el clima, menjar i plantes, o emocions, sentiments i activitats”. El 17 de juliol se celebra el dia internacional d'aquestes emoticones per una curiosa raó: a l'emoji del calendari apareix marcat aquest dia.\nSegons Unicode, actualment hi ha un total de 3.019 emojis, dividits en 10 categories. Les que més en tenen són: persones i cos humà (1.606), banderes (268), objectes (233) i símbols (217). I encara que no es pot quantificar quants es fan servir diàriament, hi ha eines com Emojitracker que analitzen la quantitat d'emojis que es publiquen, en aquest cas, a Twitter. En el moment en què s'escriu aquest article, la cara del riure amb llàgrimes –anomenada oficialment Face with tears of joy– és la més utilitzada, i s'ha tuitejat un total de 2.485.057.462 vegades.\nPer la popularitat d'aquests caràcters, els emojis tenen enciclopèdia pròpia, l'Emojipedia, i protagonitzen un llargmetratge, Emoji, la pel·lícula. El 2015, el Diccionari d'Oxford va triar l'emoticona somrient com a paraula de l'any. Però una cosa que pot semblar innocent com aquests pictogrames té un rerefons, i per això s'han convertit en objecte d'estudi per diverses fonts. La Universitat de Minnesota ha descobert després de la realització d'enquestes que, malgrat la fama d'aquestes emoticones, molts d'ells no s'interpreten correctament, ja que hi ha persones que els identifiquen de manera diferent. De fet, segons aquesta anàlisi, només el 4,5% de les icones analitzades s'interpreten d'una manera consistent entre diferents persones. No obstant això, el mateix creador, Kurita, creu que el seu ús és lliure: "No crec que hi hagi un ús correcte o incorrecte de l'emoji”, opina.\nCada cert temps s'afegeixen noves icones als sistemes com una manera més d'actualitzar, visibilitzar i normalitzar. Emojipedia\nTambé hi ha llibres que parlen sobre aquest fenomen, com El codi emoji, del lingüista britànic Vyvyan Evans, que es pregunta en la seva obra si aquestes emoticones són equiparables al llenguatge: “En termes de comunicació no verbal, és alguna cosa tan antiga com la mateixa comunicació”, escriu.\nLa psicòloga Carolina Álvarez, membre de Top Doctors, explica que l'ús excessiu de les emoticones ens pot impedir establir vincles més profunds i sòlids "tractant de manera superficial una cosa tan important com els sentiments afectius, que mereixerien més reflexió o, fins i tot, una conversa". Álvarez també creu que els emojis a vegades s'utilitzen per evitar dir alguna cosa en un moment determinat: "Depèn del moment, una icona d'un cor en comptes d'un 't'estimo' es pot veure com un missatge per sortir del pas sense comprometre's i implicar-se tant”, explica.\nEn el món dels emojis es poden trobar anècdotes curioses, com la història de la inserció de l'emoticona de la paella, o la interpretació popular que n'han fet alguns. Per exemple, el que coneixem com “la flamenca del WhatsApp” va ser dissenyada originalment com una ballarina de salsa. D'altra banda, cada cert temps s'afegeixen noves icones als sistemes com una manera més d'actualitzar, visibilitzar i normalitzar: després de dos anys de lluita, l'ONG Plan International UK ha aconseguit la inserció d'un emoji que simbolitza la menstruació, una cosa que, segons la portaveu de l'organització, Carmen Barlow, "podria ajudar a normalitzar la regla en les converses diàries". Aquest tipus de peticions es van fer també per aconseguir que hi hagués una representació de tots els tipus de famílies i col·lectius LGTBI, persones amb discapacitat o parelles interracials.


Els monstres que venen - Centpeus\nEls monstres que venen\n29/11/2010 by Daniel\nEstem criant monstres, i no parlo de les criatures mal educades, sinó de monstres autèntics. Criatures que ja causen un bon nombre de morts, amb els que lluitem aferrissadament des de fa molts anys en una batalla que, mica a mica anem perdent. Vam tenir unes quantes victòries notable, però l’enemic és incansable i sempre torna amb noves estratègies i armament que ens van deixant sense recursos. Sembla que no en som massa conscients, però estem perdent la batalla contra les infeccions.\nEls bacteris ens són molt útils, però també han causat grans mortaldats al llarg de la història. Fins i tot a les guerres morien més soldats per epidèmies que no pas per les armes de l’enemic. Durant segles això era part de la vida i no s’hi podia fer gran cosa. Però amb Flemming i la penicil·lina van arribar els antibiòtics i la cosa va canviar completament.\nDe cop ja podíem tractar les infeccions amb molta eficàcia. Allò que abans ens matava podíem eliminar-ho amb unes injeccions o unes píndoles. Per primera vegada disposàvem d’eines efectives per combatre aquell enemic invisible però letal. La tuberculosi va passar a ser un record de temps antics, la sífilis es podia curar sense necessitat d’intoxicar-te amb arsènic i als hospitals podien operar-te sense patir per una sèpsia fulminant.\nSemblava massa bo per ser cert. I efectivament, era massa bo i no podia durar. El problema va ser que de bacteris n’hi ha milions i milions (i més milions) i entre tant bacteri sempre n’hi ha que presenten petites diferències. Mutants que degraden millor algun producte o que fabriquen la paret que les envolta de manera lleugerament diferent de la resta.\nPer això només era qüestió de temps que sorgís algun bacteri que fos insensible a l’antibiòtic. Un bacteri al que li seria igual que algú prengués penicil·lina. La resta de bacteris moririen, però ell seguiria tan tranquil i creixent sense parar. En aquest cas no parlaríem de selecció natural sinó artificial ja que els responsables som els humans, però el resultats és el mateix. En relativament poc temps, la població de bacteris sensibles a l’antibiòtic desapareix i una nova població de bacteris resistents ocupa el seu lloc. Un mecanisme que és prou ràpid. Els primers bacteris resistents a la penicil·lina només van trigar quatre anys a aparèixer.\nEl que fem aleshores és administrar un antibiòtic diferent. Un bacteri pot ser resistent a un antibiòtic concret, però és molt poc probable que ho sigui a dos de diferents. L’únic problema és que en realitat tornem a començar el mateix procés. En una població microbiana sensible al segon antibiòtic, abans o després en sorgirà algun que també hi sigui resistent. I, a sobre, els bacteris tenen mecanismes que els permeten “intercanviar” resistències. Es passen petits fragments de DNA, anomenats plasmidis, on hi ha entre altres coses, els gens que els confereixen la resistència. De manera que un bacteri pot regalar a un altre un paquet amb resistència a tres, quatre, cinc i fins i tot nou antibiòtics diferents. I no tenim gaires tipus d’antibiòtics nous.\nDurant molt temps, els bacteris que donaven més maldecaps als metges eren uns anomenats SARM (Staphylococcus aureus resistent a la meticil·lina) Quan aquest petit monstre apareixia es podia donar un altre antibiòtic anomenat vancomicina, però l’any 2002 ja va sorgir el SARV (Staphylococcus aureus resistent a la vancomicina).\nAquesta és una cursa d’armament que no podem guanyar. Sempre sorgiran nous bacteris amb resistència a qualsevol antibiòtic. Per això cal fer-los servir amb molta cura. Però la cursa s’està acabant més de pressa del que pensàvem.\nUna de les darreres línies de defensa que ens quedaven eren uns antibiòtics anomenats carbapenems. Es fan servir quan la resta de medicaments fallen i s’intenta no abusar-ne justament per retardar al màxim l’aparició de resistències. Però fa poc ja s’ha detectat a l’Índia una soca de bacteris que tenen un gen anomenat NDM-1 (que vol dir New Delhi metalo-beta-lactamasa) que li permet degradar aquest antibiòtic sense que els afecti.\nPerò, a sobre, aquests super-bacteris estan viatjant arreu del planeta amb l’ajud involuntari de persones que van l’Índia a operar-se perquè és més econòmic o turistes que tenen un accident i passen per un Hospital. Aquests portadors tornen als seus països amb la infecció per bacteris NDM-1 i aquests comencen a escampar-se. La globalització també aplica a les malalties.\nI contra aquests monstres ja poca cosa queda per fer.\nQue diem quan diem Ara?\nLa moda de l’any: Baies de goji\n15 thoughts on “Els monstres que venen”\n29/11/2010 a les 8:40\nDoncs només cal esperar que els símptomes que donin aquests bacteris no siguin massa letals, per a que el nostre propi organisme pugui fabricar (encara que sigui de forma més lenta) les seves pròpies defenses, no?\nPer cert FELICITATS PER UN NOU BLOC TAN BONIC 🙂\n29/11/2010 a les 8:45\nGràcies mestre. Però pel que fa al bacteri-. Recorda que els bacteris es poden intercanviar gens. Això vol dir que la resistència pot anar a petar a alguns de ben inofensius, però també a altes d’allò més letals. De fet, serà només qüestió de temps, de manera que ja podem espavilar a buscar noves alternatives.\n29/11/2010 a les 8:47\nUn d’aquells apunts positius i optimistes que tan m’agraden en dilluns i que ajuden a encarar la dura setmana que ens espera 😉\nI que xonsti que sé que tens més raó que un Sant !\n29/11/2010 a les 8:51\nQuan passa això, jo ho saps: “Carpe diem”\n29/11/2010 a les 11:13\nEm torno a colgar al llit doncs? Bé, ara que ja sóc fora de casa val més que ho deixi córrer. De tota manera els que us dediqueu “a la cosa” ja mirareu de trobar-ne la solució (així em trec la preocupació del damunt).\nJosep Mº Tusell ha dit:\n29/11/2010 a les 11:30\nDani , molta sort en aquesta nova etapa.\nEnric Milà ha dit:\n29/11/2010 a les 13:10\nFelicitats per la nova etapa!\nbuff el tema dels superbugs!! un tema molt espinós i que s’ha d’anar molt en compte. Només per la enorme quantitat de bacteris que hi ha, qualsevol probabilitat (per molt petita que sigui) d’aconseguir unes mutacions favorables pot esdevenir, i per això aquesta guerra per molt que l’allarguem ja està perduda, vivim en un món de microorganismes i això és indiscutible! Però els hi donarem guerra, no els hi ho posarem fàcil.\n29/11/2010 a les 13:51\nAllí a on vage el centpeus, allí el seguirem. Sort en esta nova etapa! (quin cinquè aniversari, eh!?!?!)\n29/11/2010 a les 14:02\nClidice. Simplement no abusis dels antibiòtics. I els del ram, anirem fen el que puguem (pero tampoc hi confiis massa. Fa molts anys que no surten nous antibiòtics!)\nEnric Milà. Aquesta guerra certament no la podem guanyar amb aquesta estratègia. Caldrà inventar un enfocament radicalment nou. però mentrestant seguirem buscant antibiòtics i cuidant els que tenim.\nJacme. Mestre! si que ha estat un aniversari “diferent” 😀\nEl Toni ha dit:\n29/11/2010 a les 18:55\nQue un conjunt de bacteris mati una persona, crea mal estar general, però sobretot malament per qui ens abandona.\nNo crec que cap raonament científic, sigue capaç d´arribar a la conclusió que l´espècie humana acabarà desapareixen en les mans d´aquests microosganismes.\nSimplement lluitem per allargar l´angoixa individual, però em quedo tranquil al pensar que sense la medicina, l´humanitat va sobreviure.\nNo creieu, que al cap i a la fí estem jugant uns contra els altres, però que ens necessitem mutuament.\n29/11/2010 a les 19:48\nMmmmm Diria que infravalores els microorganismes. Pensa que fins fa molt poques generacions el risc de morir de coses com la tuberculosi era considerablement alt. Igual que encara passa en molts indrets del planeta. I un bacteri com yersinia pestis ha mort més persones que cap guerra.\nUn bacteri que ell solet va matar un terç de la població d’Europa ens dóna idea de la capacitat que poden arribar a tenir. Son cassos excepcionals, però de vegades passa.\nI si. La humanitat ha sobreviscut sense la medicina (i en temps antics “malgrat” la medicina). Però disposar dels actuals recursos em tranquil·litza força.\n29/11/2010 a les 21:24\nDoncs sí, és una carrera d’armaments en la que sembla que tenim les de perdre. 🙁\nBé, potser després d’una gran extinció passarem per un coll d’ampolla i n’emergirà una espècie resistent als bacteris… I tornem-hi que no ha esta res.\n30/11/2010 a les 8:34\nUf. No crec que surti res completament resistent als bacteris. N’hi ha massa i de massa tipus diferents. El nostre sistema immunitarri és en realitat un bon sistema de defensa. El que passa és que, com individus, volem una defensa absoluta, i això no pot ser.\nLaia Olmo ha dit:\n30/11/2010 a les 10:19\nMaleïts bacteris… Si ens posem a pensar… nosaltres nomes som una molestia per ells… mers caminants d’un mon dominat per ells…\nLa solucio passa per no abusar dels medicaments… i m’inclos perque de vegades ho passes malament.\nAixo si que es una invasio i no la Guerra dels Mons…\nCarlos Pardo ha dit:\n30/11/2010 a les 22:30\nOstres! Publiqueu això just el dia que a la Facultat exposem un treball de química analítica sobre Antibiòtics i Multirresistències.\ntonietlo en Música i ciència


Vuit8ena: West side story. 50anys\nWest side story. 50anys\nAvui fa 50 anys que es va estrenar West Side Story, diuen que el musical més famós, i per mi, el millor. Mai he vist aquesta peli al cine, però la recordo com de les primeres que ma mare em va deixar veure, sens dubte sabia que m'agradaria (i també perquè la Natalie Wood és la seva actriu preferida, sens dubte s'assemblaven molt)\nJoves rebels, una ciutat que espanta, ball, música i amor. I tot amb un cine que ja no es fa, on es posa cura en tots els detalls, que sense dir res, sols amb quatre notes et deixa la pell de gallina i t'emociona. I és que sols començar ja estàs en tensió, sabent que no es tracta d'un barri de flors i violes.\nEls Jets i els Tiburones, i és clar sent petita, des del principi et posiciones amb els jets, es feia difícil no fer-ho. El Rick, el noi ros que mai m'he aprés el nom, el babyjohn, el del jersei de llaneta o la noia que no la deixen ser de la banda.\nIntenten colar-nos que son joves, adolescents, suposo, però no cola i fan un ball en un gimnàs, Mambo!!! (si voleu tanqueu els ulls i deixeu-vos portar pel so de la trompeta, fantàstic).\nI enmig, una de les cançons d'amor més conegudes, i perquè no dir-ho, pasteloses. I és que suposo que la cara de peix bullit del Tony mai m'ha convençut i la fleuma de la Maria era massa cursi per mi.\nPer això el meu personatge preferit era l'Anita, suposo per ser més pícara, perquè l'actriu es deia Rita (Moreno) o pel vestit lila, quin vestit, sempre he ballat la millor de les cançons de la pel·lícula pensant que duia aquest vestit lila, impressionant (i que consti que fa un munt de vergonya reconéixer això).\nHi havia un moment cursi, cursi, d'allò tan ensucrat que feia una mica de cosa, però el cert és que quan les noies estem enamorades irradiem somriures, qualsevol cosa ens fa gràcia i res ens pot enfadar.\nPerò la pel·lícula de cursi només té moments, ja que els Jets i els tiburón, d'amics no ho son gens. I arriba un moment que tot s'ha de precipitar, començant per cànon espectacular.\nI se suposa que per damunt de tot, l'amor és el que guanya. I aquesta és una de les cançons d'amor més boniques i versionades de la història. Perquè l'amor és allà fora, en algún lloc, algun dia.\nL'escena final de West Side Story és tan colpidora que per més vegades que la vegi, sempre em fa plorar. Sempre m'agrada, sempre m'emociona. De gran, he aprés que és una versió de Romeu i Julieta, que parla de l'immigració, dels conflictes socials, de l'odi, de la venjança, de l'horror que és capaç l'home, de la tristesa, i sobretot de l'amor, de l'amistat i també de l'esperança, de la superació i el creixement (com creix com a dona la Maria!).\nSens dubte una joia.\nps. I la veritat és que no crec que aquest post surti com el tenia pensat, ja que he comés l'error de mirar la darrera escena i ja estic plorant com una magdalena.\nSeria una gran idea que alguna sala reposés pel·lícules antigues (com fa el cinema Urgell, que un cop al mes reposa pelis dels anys 80 però amb grans clàssics.)\nPublicat per rits a 22:01\nl'he vista un munt de vegades i no perd força i malauradament no perd missatge...50 anys? caram així jo tenia dos anyets...vaig trigar uns quants anys més a veure-la!\n18 d’octubre de 2011 a les 22:57\nL'he vist només un cop, i fa una bona pila d'anys. Me la va fer veure ma mare, és el seu musical preferit, i ella l'ha vist un munt de cops. M'has fet venir ganes de tornar-lo a veure algun dia, que pràcticament no en recordo res!\n18 d’octubre de 2011 a les 23:08\nOh! que maca que és! A mi sempre m'ha agradat molt! Jo també l'he vist un munt de vegades... però recordo la primera, al cinema Aribau... jo devia tenir uns 12-13 anys...\n18 d’octubre de 2011 a les 23:38\nM'encanta aquest musical i la peli, he gaudit amb els videos que has penjat!. Ja 50 anys?, deu n'hi do!, els temes que tracta no s'allunyen tan del nostre present...\n18 d’octubre de 2011 a les 23:41\nJo el tema musicals...\nVaig veure West Side Story fa molts anys en una classe de música i tampoc em va dir massa.\nAh, rectifico, sí que hi ha un musical que m'agrada molt, que m'encanta: Sweeney Todd. Obra mestra. La peli de Tim Burton és boníssima (clar que et parla un incondiconal del director).\n18 d’octubre de 2011 a les 23:52\nL'amor és molt maco a les pelis. Tot i q acabi com el rosari de l'aurora...\nEstic de bajón així que diré la meva frase: L'AMOR ÉS UN FÀSTIC!!\n19 d’octubre de 2011 a les 0:10\nEhem... trec la poteta amb discreció i tímidament. Poca cosa puc dir en aquest post... doncs no he vist mai West Side Story!\nÉs que no m'acaben de convèncer aquestes pelis ensucrades... "jolines"!\n19 d’octubre de 2011 a les 9:00\njo també l'he vista un munt de cops... Però segueixo preferint la BSO per damunt de la peli (excepte les escenes de ball, tot sigui dit)\nLa versió que va enregistrar Leonard Bernstein amb Kiri Te Kanawa i Josep Carreras és impressionant..\nI que dir de Somewhere... És la cançó que dona títol a casa meva. En la imatge de capçalera, hi ha una estrofa.\nI per versió amb força, d'aquesta cançó, la d'en Tom Waits (també la pots trobar a casa)\nAh! i respecte al que diu S.N.... L'amor no és un fàstic. El que molt cops ho és, és enamorar-se, que no és ben bé el mateix...\n19 d’octubre de 2011 a les 9:56\nAquesta entrada exigeix una segona part: la merda de musicals que actualment inunden les cartelleres del país.\nSense argument, sense personatges, sense cançons originals, sense orquestra...\n19 d’octubre de 2011 a les 10:39\nNo és ni el meu musical preferit, però m'encanten les escenes de ball...i bé, ho confesso, alguna vegada en moments de flotament màxim de la vida és fantàstica i l'amor és fantàstic he cantat...I feel pretty, oh so pretty....;)\nEl que sí, que m'encanta és que els actor d'aleshores eren artistes de veritat, cantaven, ballaven, eren actors, tenien aquell porte i elegància. Ara, en canvi, trobo a faltar aquella màgia, ara només hi ha actors, però artistes complets ben poquets...\n19 d’octubre de 2011 a les 14:58\nMolt bona obra.....i m'encanta haver-me perdut l'estrena.....;)\nI jo que no l'he vista mai de la vida. I ni tan sols puc veure'ns aquests trossso que has penjat, per culpa de l'SGAE alemanya (que per cert es diu GEMA): els vídeos "no estan disponibles a Alemanya perquè GEMA no ha concedit els drets blablabla".\nSeguiré esperant, però al menys una idea ja me l'has donada tu.\n19 d’octubre de 2011 a les 16:43\nDoncs jo no l'he vist mai, així com tantes pel·lis que "s'han de veure"... necessito uns dies d'estar malalta per poder veure-la, sinó segur que mai trobaré el moment!\n19 d’octubre de 2011 a les 19:41\nVeig que la peli té molts seguidors! Als que no l’heu vist, us la recomano fermament! Un petó gegantí a tots i totes!!!\nELFREELANG, dona si t’haguéssin portat amb 2 anys a veure-la crec que t’haguéssis agobiat una mica.\nYÁIZA, doncs va, fes sonar la música!\nCARME, l’Aribau! Dels cines preferits, amb pantalla ben gran!!! Ja en queden molt poquets d’aquests.\nAUDREY, doncs no, son ben actuals, malauradament.\nMBOSCH, Sweeney Tood la vaig veure un d’aquests vespres, quan em vaig quedar a dormir amb la mare a la clínica, que la van fer pel 33. molt xula, això si ben macabra!!\nSN, dona, no siguis dràstica! Segur que te coses bones (tranquil•la, jo tampoc les sé trobar ara mateix, xò segur que hi son)\nPORQUET, és ensucrada fins a cert punt, tb és molt crua. Però el cert és que els musicals o t’agraden o no t’agraden.\nBARBOLLAIRE, és veritat!!és preciosa, i certament, la versió del Tom Waits té molta força!!\nEt dono la raó, potser el problema està en enamorar-se, i deixar-se un mateix. Això si que ho complica tot.\nAlgun en trobaríem que es salvés, JOSEP, algun... els Miserables què et sembla? és clar que ja té 26 anys..... xò si els d’ara no son gaire encertats.\nBCN, què deu tenir aquesta cançó? Xq mira que és cursi i en canvi en algun moment totes l’hem cantat.\nArtistes complerts molt poquets. Es veu, xò, que la Natalie Wood això de cantar i ballar no se li donava gaire bé, xò bueno, li perdonarem.\nGARBI24, doncs tens raó!! A mi tb m’encanta haver-me perdut l’estrena.\nFERRAN, segur que al youtube alemany tb hi és!!! I per cert, el post és mig copiat del teu de Martin H, però posar la peli sencera era mooooolt difícil.\nFINESTRETA, com se’t troba a faltar!! Espero que estiguis bé. A veure si tens ocasió de veure-la, xò dona no cal que estiguis malalta!! Una tarda de pluja, per exemple.\n20 d’octubre de 2011 a les 17:20\nEl temps passa volant! A mi els musicals mai m'han acabat de fer el pes, RITS. L'altre dia van venir al programa uns ballarins que fan l'obra a Barcelona. Segur que no té res a veure amb la peli, però... Un petó.\n20 d’octubre de 2011 a les 18:54\nJo em quedo amb la música; i també amb la versió de Tom Waits!\nUn petó, bonica!\n20 d’octubre de 2011 a les 21:02\nCom tu dius, una joia. Per la música, el ball, la història, els moments dolços (sí que és una mica peix bullidot, el Tony), els durs (com quan l'Anita els vol ajudar i els Jets no se la creuen), el final brutal...\nA mi m'agrada molt aquella de després de la lluita, Boy, boy, crazy boy, get cool boy...\nSeria genial veure-la al cine, ho podem proposar als Méliès, quan tornin a fer programació :-).\n21 d’octubre de 2011 a les 0:19\nJORDICINE, no sabia que estaven representant West Side Story, m'ho miraré, és clar que em fa certa por, com quan fan una versió d'una peli que t'agrada molt. Mai la supera (pot ser millor, xò la versió original sempre és l'original)\nFANAL BLAU, tota teva, la comparteixo gratament!!\nGEMMA SARA, doncs si que seria bona idea que la repeteixin al Méliès. Ostres, l'escena que dius de petita no m'agradava gens, no li trobava massa gràcia, xò reconec que de gran m'ha anat agradant molt més.\nUn petó per a tots i totes!\n21 d’octubre de 2011 a les 22:03