UOC - Oikonomics - Enrique Dans: «Hem de plantejar les relacions empresarials com a relacions humanes» - Oriol Miralbell Izard, Joan Miquel Gomis\ncanvi tecnològic; competitivitat; MOOC; xarxes socials;\nEnrique Dans és un reconegut expert en l'àmbit de l'aplicació de les tecnologies de la informació i la comunicació en les persones, les organitzacions i la societat. Professor de Sistemes d'informació a la IE Business School des de l'any 1990, a més de la seva tasca docent i investigadora es dedica també a la divulgació de les seves anàlisis –àmpliament seguides a través del seu blog– i col·laboracions en mitjans de comunicació. Llicenciat en Ciències Biològiques per la Universitat de Santiago de Compostel·la, es va doctorar en Sistemes d'Informació a l'UCLA i va fer estudis postdoctorals a la Harvard Business School. El 2010 va publicar Todo va a cambiar, llibre en què analitza en profunditat les transformacions que les tecnologies estan produint en la vida de les persones, en les organitzacions i en el conjunt de la societat.\nOriol Miralbell / Joan Miquel Gomis: Quatre anys després de la publicació del llibre, quin balanç es pot fer? Què és el que ha canviat realment?\nEnrique Dans: Estem immersos en un procés de canvi continu, i en aquest entorn, el que el llibre venia a dir és que el desenvolupament de la tecnologia implica la caiguda d'enormes barreres d'entrada que estaven condicionant molt les relacions entre persones, les relacions persona-empresa i les relacions entre les empreses i els seus empleats i els consumidors. Aquest nou entorn es basa en la bidireccionalitat, que condiciona moltes coses: els costums de les persones, les relacions empresa-consumidor... i fins i tot un factor tan determinant com la política, és a dir, de com organitzem la societat.\nOM / JMG: En aquests quatre anys, l'evolució d'algun d'aquests temes ha produït algun canvi que no havies previst?\nED: Poc després d'aparèixer el llibre es van produir esdeveniments de caràcter polític que jo havia considerat però sense imaginar una evolució tan ràpida. La disrupció en política ha estat sorprenent. Països que no tenien una infraestructura tecnològica ni una base àmplia d'abonats a xarxes socials, a partir de l'accés d'una minoria a aquestes tecnologies, van viure moments polítics molt significatius. Ha estat molt sorprenent.\nLa mobilitat també ha evolucionat de forma més ràpida del previst. Les evidències apuntaven en aquest sentit, però el moviment ha estat més influent del que imaginàvem. Ja s'havia previst que el telèfon s'aniria convertint en un ordinador de butxaca, però els avenços han estat molt ràpids, fins al punt de fer possible que països amb rendes mitjanes molt baixes estiguin donant salts qualitativament significatius en els processos d'adopció d'aquestes noves tecnologies mòbils, en un nou entorn tecnològic que pot ser molt útil per al seu desenvolupament.\nEl tercer element que m'ha sorprès se situa en l'àmbit de la política amb les revelacions de WikiLeaks i d'Edward Snowden. M'ha sorprès i preocupat alhora la magnitud de la capacitat analítica i d'espionatge que estan adquirint les administracions creant un escenari en què sembla que els ciutadans necessiten protegir-se dels governs que ells mateixos han escollit perquè els administressin.\nOM / JMG: Les tecnologies avancen a una velocitat que bona part de la societat, la majoria de les persones, no pot assimilar...\nED: El desenvolupament dels protocols personals en l'acceptació dels canvis tecnològics sempre va per darrere de la tecnologia. La tecnologia avança pel seu compte, però després el seu procés va creant els protocols d'ús perquè el ciutadà els assumeixi, els entengui i els adapti. Això sempre arriba després. Vam trigar anys a assumir que el telèfon mòbil era un aparell que podíem portar a la butxaca i a tenir desenvolupades normes de protocol i d'ús que ens permetessin fer-ne un ús mínimament raonable, que no afectés les relacions personals.\nOM / JMG: Fenòmens com els d'Airbnb o Uber, sembla que confirmen que les normatives van més a poc a poc fins i tot que aquests protocols d'adopció...\nED: Les normatives el que han de fer és adaptar-se als canvis, homologar aquestes situacions a altres de semblants i actuar amb ànim corrector. És molt típic de les societats anglosaxones: s'espera que hi hagi un efecte i una vegada produït s'intenten corregir els possibles perjudicis que una nova situació pot produir. En els sistemes derivats del dret romà es planteja d'una altra manera i el que es pretén és pre-legislar de manera que es dedueix abans de l'adopció quins poden ser-ne els efectes per prevenir-los i evitar-los. I això és impossible i absurd perquè coarta el mateix desenvolupament tecnològic. Entenc que l'opció del món anglosaxó en aquest aspecte és molt més raonable.\nOM / JMG: Què passarà en les societats amb aquesta actitud més preventiva...?\nED: L'escenari és bastant inequívoc. Si tens una tecnologia que pel fet de desenvolupar-se provoca un millor aprofitament de l'àrea en la qual s'aplica, s'acabarà implantant. No es pot frenar i els intents per obstaculitzar-ne el desenvolupament seran passatgers.\nCal fer entendre a la víctima d'una disrupció que ha d'aprendre d'aquell que la protagonitza. Ha de millorar el seu negoci a partir d'això. Així, per exemple, els hotelers s'han de posar en la pell del ciutadà que tria Airbnb per reservar el seu allotjament. Els directius de les cadenes hoteleres haurien de provar aquests serveis i obtenir les seves pròpies conclusions.\nOM / JMG: Víctimes d'aquest tipus de disrupcions són els autors que clamen pels seus drets de propietat intel·lectual...\nED: El concepte de propietat intel·lectual com el teníem entès ja no ens serveix. Cal redefinir-lo. Cal adonar-se que els països que realment triomfen en aquest context, una altra vegada amb els Estats Units al capdavant, són els que incideixen més en el desenvolupament de l'oferta. Es dediquen a aprofitar les oportunitats que els brinden aquests nous canals per posar més oferta a l'abast d'un consumidor que cada vegada més disposa de més opcions per accedir als productes culturals en formats més variats.\nAl final t'adones que si distribueixes el producte de forma racional i pensant en el teu client, aquest et seguirà. Aquell que acaba descarregant de forma no convencional, no era realment el teu client perquè en cap cas estava disposat a pagar diners pel teu producte. En aquest cas, moltes organitzacions donen la volta a la situació i converteixen aquest client no convencional en un difusor i en un prescriptor del producte i utilitzen les xifres d'audiència per promocionar més el producte augmentant-ne la reputació. Es tracta de dissenyar models perquè siguin pocs els que no paguen, però no intentar evitar-ho fins a l'extrem, perquè és impossible i suposa un desgast absurd.\nOM / JMG: En aquest àmbit, i en tants altres de la societat de la informació, no serien necessàries normatives globals que superessin fronteres?\nED: Certament hi ha problemàtiques globals transversals que pretenem gestionar país a país. Tenim interessos oposats i el fet que no existeixi un organisme regulador universal genera la major part dels problemes que sorgeixen a través de la xarxa.\nTot i això, és important assenyalar que tenim diversitat de realitats. El país que produeix més productes culturals, que són els Estats Units, té una realitat molt diferent de l'espanyola. La indústria cultural espanyola veuria les coses molt diferents si els seus productes culturals fossin els més sol·licitats del món. Res no seria millor per al cinema o la música espanyols que ser protagonista principal del hit parade de les descàrregues. Com que no és el cas, hi ha queixes.\nOM / JMG: Estats Units podria ser un cas paradigmàtic de país que s'adapta bé a aquests processos de canvi. Què passa en mercats com l'espanyol?\nED: Efectivament, Estats Units pot ser un paradigma de país que assimila els desenvolupaments que plantegen les seves pròpies start up i s'ha acostumat a processos d'adopció molt ràpids i àgils.\nEn el cas d'Espanya, té uns processos d'adopció tecnològica interessants, de vegades rapidíssims. Des del punt de vista individual, som molt influenciables i aparentment tenim poques barreres d'adopció. Però en les organitzacions aquesta adopció sol ser més lenta. Especialment en el cas del teixit empresarial que formen les empreses subsidiàries d'organitzacions radicades a l'estranger. En aquests casos els processos d'adopció es gestionen de manera lenta en estar condicionats per les decisions que es prenen a les seus centrals. Això ens acaba generant una economia molt centrada en els serveis i poc pendent de l'adopció de la tecnologia.\nD'altra banda, al marge d'aquesta barrera ens enfrontem també a tòpics. A vegades hi ha directius que consideren, per exemple, que les xarxes socials són eines que només serveixen per perdre el temps i que cal prohibir a les organitzacions que els empleats les utilitzin en hores de treball. No fan una anàlisi mínimament seriosa dels avantatges que les xarxes socials els poden generar. Nosaltres, en els cursos d'alta direcció, ens plantegem trencar aquest tipus de tòpics.\nEn aquest sentit, les barreres són conceptuals. No es pot esperar que una empresa s'adapti a aquests canvis si la seva cúpula directiva no és capaç de veure la utilitat de les eines que els poden facilitar precisament aquesta adaptació. És fonamental desenvolupar processos d'innovació interna: per gestionar la informació i la innovació.\nOM / JMG: En quins aspectes estratègics clau les xarxes socials transformen les organitzacions?\nED: El primer que han de plantejar les organitzacions és com desenvolupar els processos d'absorció d'informació per identificar les converses que els seus clients, els seus prescriptors i els seus competidors estan mantenint allà fora. Informació que cal saber destil·lar intentant evitar la clàssica «paràlisi per l'anàlisi». Normalment aquest tipus de decisions es prenen davant la primera crisi informacional que provoca un client molest que ha exposat a la xarxa social el seu malestar amb la nostra organització. Cal establir sistemes per valorar la gravetat d'aquest tipus de crisi, ja que en molts casos els seus efectes són passatgers.\nA partir d'aquí, cal plantejar-se que a més de tenir informació sobre el que està passant, a més de tenir orelles per escoltar les converses, has de tenir boca. Necessites desenvolupar formes de parlar per aconseguir que t'accepti com a interlocutor quan parles de tu i dels teus propis productes. De fet, els directius d'una organització han de deixar de ser només gestors i bons treballadors: han de ser també prescriptors, referents i influenciadors. És un nou escenari en el qual el directiu assumeix un nou rol amb les xarxes socials.\nI això val per a qualsevol tipus d'organització, gran o petita, i fins i tot per a les start up, que no poden esperar a tenir presència a les xarxes socials quan es llancen al mercat. Han d'estar presents a les xarxes molt abans de llançar-se al mercat.\nOM / JMG: Quan s'ha d'integrar en l'empresa la gestió d'aquests serveis i quan es pot subcontractar?\nED: Quan tu encarregues a una agència que et porti el SEO, que desenvolupi la teva marca... inicialment pot tenir sentit com a aprenentatge quan l'organització comença en això. També es pot treballar amb una agència quan es busca identificar coses noves amb la idea que l'agència alimenti l'organització d'innovacions respecte a eines, tendències, desenvolupaments.\nPerò quan estem tractant amb informació crítica per a l'organització, l'agència no pot donar-me el servei que sí que pot donar-me un departament intern. En sectors com el turístic o el periodístic, on el SEO és estratègic, és estrany veure empreses que subcontractin la seva gestió. Tenen el seu departament propi, perquè si deixes que un tercer gestioni dades sensibles com aquestes sobre la teva empresa, segur que perds diners. Crec que aquest tipus d'agències en molts casos estan perdent el seu sentit: han de sofisticar-se amb el client, créixer amb ell i tractar de participar en la creació d'avantatges competitius.\nOM / JMG: En aquest escenari, les grans organitzacions, amb més capacitat d'inversió, no compten amb un avantatge competitiu en relació amb les pime?\nED: Actualment existeixen eines analítiques molt eficients de tipus do it yourself que poden ser utilitzades de forma eficient per organitzacions de petita dimensió. La primera font d'informació és la que et poden proporcionar els teus clients i les dades que et faciliten es poden ja gestionar amb eines senzilles. Són eines d'analítica web, web social, anàlisi de la competència o identificació de la marca. Les eines s'alimenten de dades de les xarxes socials, amb formats fàcils d'usar i amb costos assumibles per a pimes.\nEl següent pas és situar-se en l'aprenentatge denominat aprenentatge automàtic (machine learning). Es va també en aquest camp cap a un model d'eines senzilles i visuals perquè la màquina busqui algoritmes, anàlisis predictives, sense necessitat de disposar de programes complexos i molt cars que requereixen a més personal molt especialitzat per a la seva gestió i que només estan a l'abast de les grans organitzacions. Aquestes noves eines s'alimenten de dades per a la recerca d'algoritmes que ajudin a la presa de decisions en la definició, entre d'altres, de models d'eficiència o anàlisis predictives.\nOM / JMG: Però la tecnologia per si sola no garanteix l'èxit...\nED: La xarxa et porta a la universalització. Les idees que funcionen sorgeixen d'una necessitat i sovint no requereixen una gran tecnologia. És el cas d'Uber, que no requereix una tecnologia molt desenvolupada amb moltes hores de programació. No obstant això, si el creador d'Uber hagués estat espanyol, no hauria tingut forma d'obtenir capital per al seu projecte. A Espanya s'hauria plantejat com un desenvolupament local sense ànim expansionista i la idea hauria acabat sent comprada per al seu desenvolupament internacional. El creador d'Uber ha trobat suport financer ràpidament per crear un element disruptiu en un sector molt tradicional i poc donat als canvis. A partir d'aquí, ja no és una start up, és una empresa amb una dimensió diferent. Aquest salt és molt difícil fer-lo a Espanya, que a més té el handicap que Europa tampoc és un mercat homogeni. Si alguna cosa arrenca a Espanya i funciona, sabem que el seu destí és ser comprada.\nOM / JMG: La tecnologia fa que les empreses siguin més transparents? Quin paper té la transparència en aquest entorn?\nED: En el cas d'Espanya, veiem que les empreses tenen poca cultura de la transparència. La sensació que tens és que els entorns empresarials en realitat tenen por a la transparència, quan el que s'hauria de fer és, a partir d'un mínim sentit comú per no donar avantatges innecessaris a la competència, aconseguir que el teu client entengui el que fas, per què ho fas i sobretot què és el que estàs fent amb allò que els has demanat, amb la seva informació.\nCada vegada ens tornem més sensibles en aquest sentit. L'empresa que més sap de nosaltres, Google, és una organització en la qual el comú dels mortals confia perquè resulta que, per més informació que sabem que té, veiem que la utilitza bastant bé. La utilitza com a molt per apropar-nos els anuncis que més ens interessen en un determinat moment. Això pot ser bo. Ens pot interessar. Si veig que em persegueix, que m'assetja, que em crida a l'hora de sopar..., llavors no m'interessa. Si en aquest aspecte comparem Google amb, per exemple, companyies de telefonia, veiem grans diferències. Google és molt més respectuós amb les teves dades.\nEns cal plantejar les relacions empresarials com relacions humanes. Jo no em puc relacionar raonablement bé amb algú que cada vegada que trobo em diu «que gran sóc ...», «sóc el millor ...», «sóc el líder ...». Doncs aquestes empreses ens parlen així. I quan volem solucionar un problema ens posen per davant quatre capes fins a arribar a una persona. És absurd. Com volen que hi confiem?\nOM / JMG: Sobre la dimensió que està adquirint Google, s'incrementen certs temors que no existeixi el risc que actuï com a monopoli en moltes activitats? No actua en connivència amb les administracions a l'hora d'obtenir informació sobre els ciutadans? És transparent en les seves declaracions fiscals?\nED: Fiscalment, Google fa el mateix que qualsevol altra companyia de la seva mida i dimensió: aprofitar la legislació vigent. Si no ens agrada el que fa, no cal atacar Google, cal canviar la legislació. El contrari és una hipocresia: «segueix la llei estrictament, optimitza la seva despesa fiscal..., però he de impedir-ho». Les lleis han de ser per a tothom, per a bé i per a mal. Pel que fa a si és o no un monopoli, no hi ha dubte que a mesura que incrementa el seu poder de negociació i la seva escala, esdevé un elefant en una terrisseria, que pràcticament ja no es pot moure sense trencar alguna cosa. Les autoritats de defensa de la competència han d'estudiar aquests moviments i assegurar-se que restringeixen la seva capacitat de competir de manera depredadora o d'alçapremar-se en el seu volum per perjudicar els seus competidors, però han d'intentar no restringir la capacitat d'innovació. És, sens dubte, un balanç delicat.\nOM / JMG: Com s'està adaptant la universitat a aquests canvis? Els MOOC són un camí a seguir?\nED: Hi ha universitats en les quals s'ensenya comptabilitat i porten els seus propis comptes molt malament... Aquí pot passar una cosa semblant. El problema de moltes universitats és la rigidesa i la motivació. Als Estats Units hi ha professors per als quals fer classe és el menys important. I a Espanya, hi ha una estructura rígida, amb professorat amb plaça fixa, que no facilita l'adaptació perquè no accepta canvis fàcilment. Els professors han de ser avaluats amb mètriques d'eficiència com en qualsevol organització, entre les quals han de figurar de manera prominent la valoració dels estudiants. En el nostre cas és així, i per tant estem permanentment pendents de la millora contínua.\nD'altra banda, els MOOC són aire fresc, però no la solució final. Em nego a pensar que ho són, perquè no crec en la massificació absoluta. Nosaltres a l'IE treballem amb una metodologia de cursos online que va en direcció contrària: els nostres cursos online són fins i tot més cars que els presencials, perquè la profunditat de les discussions és més gran. La metodologia online no es basa en la memorització sinó que exigeix exercicis que no siguin repetibles, intensificar el feedback, consultar i verificar fonts..., a més la sensació de companyonia, de compartir entre els estudiants dels cursos online em fascina, perquè arriba a ser més gran que en grups presencials. I és impossible traslladar aquesta eficiència als MOOC. No dic que hagin a fracassar, poden funcionar amb determinades finalitats, però no crec que representin el futur.\nMIRALBELL, Oriol; GOMIS, Joan Miquel. Enrique Dans: «Hem de plantejar les relacions empresarials com a relacions humanes». Oikonomics [en línia]. Novembre 2014, no. 2, pp. 31-37. ISSN: 2339-9546. DOI: https://doi.org/10.7238/o.n2.1416


RedGlobe Notícies - Que no ens prenguen els carrers, per un 9O lliure de feixisme!\nQue no ens prenguen els carrers, per un 9O lliure de feixisme!\nSince 01/06/2005: 50992230\nManifest de l'Esquerra Independentista en motiu de la diada del 9 d'octubre\nComencem un nou curs polític al País Valencià marcat per la Diada del 9 d’Octubre i per la celebració, a pocs mesos vista, de noves eleccions municipals i autonòmiques que han de revalidar l’actual Govern autoanomenat d’esquerres o retornar la dreta a les principals institucions del territori.\nArribarà el moment de valorar, en la seua globalitat, les llums i ombres de la gestió autonòmica, dels seus encerts i mancances; el que no podem esperar és que les institucions autonòmiques siguen, per elles mateixes, l’instrument per a superar la desigualtat, la repressió i l’explotació que patim les classes populars del País Valencià i de tots els Països Catalans. El miratge del canvi del Pacte del Botànic, la il·\nlusió generada a una part de la població per l’arribada al poder autonòmic i municipal del progressisme liberal (PSOE, Compromís, Podem, etc.) ha demostrat les seues limitacions. És cert, i no som il·luses, que des de 2015 s’ha obert un nova etapa institucional al País Valencià que, tanmateix, pot finalitzar en la primavera del 2019 amb una tornada de la dreta espanyolista, reaccionària, catòlica, franquista i masclista a una bona part d’ajuntaments, diputacions i, també, a la Generalitat. És un escenari possible i probable, i des de l’Esquerra Independentista no el desitgem.\nAra bé, dipositar totes les nostres esperances en una gestió més transparent i humana de les misèries quotidianes a què ens aboquen el capitalisme i el patriarcat suposa una condemna de qualsevol possibilitat d’emancipació real i de superació de les desigualtats que el sistema crea i nodreix. El Pacte del Botànic ha jugat un cert paper en la necessària regeneració d’un sistema que havia arribat a uns límits insostenibles de corrupció, nepotisme, abús i deshonestedat. Passats quatre anys, els partits de la dreta han pogut fer neteja cosmètica de la seua dirigència i es troben capacitats per a tornar a gestionar un sistema suposadament sanejat i donar les gràcies al govern «del canvi» pel parèntesi i pels serveis prestats.\nLes institucions autonòmiques valencianes dirigides pel progressisme liberal han demostrat les seues incapacitats per a transformar la realitat de misèria en què vivim la immensa majoria de la població valenciana. 40 anys d’autonomisme ens han deixat el 20´5% de la població per baix del llindar de la pobresa. Una realitat que, aquest 2018, encara esdevé més letal per les valencianes: el col·lectiu més afectat per la pobresa és el de les aturades. Sis de cada deu aturades som pobres. Creix del 30% al 40% el fenomen de la pobresa assalariada: quatre de cada deu treballadores amb contractes temporals som pobres. I les xifres d’atur continuen en un encara elevadíssim 15´6%, on som les dones qui concentrem els nivells més elevats de desocupació (un 17´4%).\nLa gestió de les institucions autonòmiques i un millor finançament autonòmic no pot ser l’aspiració de les classes populars valencianes. Cal construir una alternativa al sistema capitalista i a la misèria que aquest genera. I aquesta no ha de passar per la gestió de les molles de l’autonomisme, sinó que ha de passar necessàriament per 3 factors de canvi real:\n– L’autoorganització popular. No és possible cap avanç sense la mobilització, la lluita i la participació i implicació en les organitzacions populars. L’antifeixisme en aquest 9 d’Octubre, la llarga lluita de les veïnes de La Ribera per recuperar per al sistema públic l’Hospital d’Alzira, la vaga dels bombers forestals, la vaga feminista, etc. en són només uns pocs exemples. Que cap de nosaltres ho dubte: només la lluita al carrer expulsarà els feixistes i la seua impunitat, i només la pressió i l’organització popular aconseguirà la recuperació dels hospitals de Dénia, Elx i Torrevella.\n– L’alliberament de les dones de classe treballadora. Cal posar al centre de la lluita diària la desigualtat, la violència i l’opressió que patim les dones. Perquè les dones treballadores no som un col·lectiu, no som una part: som el poble i som la majoria. Ja no ens valen les mesures simbòliques i reconeixements que no vagin acompanyades de canvis en l’estructura social i econòmica, en les condicions material que regeixen el nostre dia dia. Tampoc serà només amb lleis que acabarem amb la violència masclista que patim en tots els àmbits de les nostres vides, sinó fonamentalment amb l’organització i la lluita feminista.\n– La construcció nacional i l’autodeterminació, en el marc dels Països Catalans. Cap projecte polític que vulga realitzar canvis socials profunds podrà ser dut a terme dins els estrets límits de l’autonomisme ni dins l’ordenament jurídic de l’Estat espanyol. En aquest sentit, sostenim i alertem que tots els discursos sobre la millora del finançament autonòmic ens porten a un carreró sense sortida. Només en el marc d’un procés d’autodeterminació que superi el marc legal de l’Estat espanyol i que conduesca a la independència, el socialisme i el feminisme als Països Catalans, serà possible avançar cap a un futur on les condicions de vida de les treballadores i aturades valencianes siguen millors i veritablement dignes i on el valencià, el nostre català, tinga garantida la seua supervivència.\nDes de l’Esquerra Independentista apostem decididament per la construcció d’una alternativa política independentista, socialista i feminista, que tinga els seus fonaments en la pràctica desobedient i en la voluntat d’arrelament en totes les comarques, pobles, ciutats i barris dels Països Catalans.


A finals de gener reprendrem l’acció formativa de l’Associació amb el seminari de relacions laborals per als responsables de persones, dirigit als nostres associats i als professionals del sector que puguin estar interessats en aprofundir en el coneixement d’aquest camp.\nEn qualsevol situació on es relacionin persones cal conèixer “les regles del joc”, els drets i obligacions de cada un, els procediments a aplicar, els riscos en cas d’incompliment.\nMolts problemes que es plantegen en la gestió diària, en relació amb les persones en les empreses, podrien ser evitats si es coneguessin i s’apliquessin adequadament aquestes normes, contribuint així a una significativa reducció de reclamacions, demandes i conflictes laborals.\nA aquest coneixement pot arribar-se a través de l’estudi teòric de lleis i reglaments, però sempre serà molt necessari disposar de la visió pràctica, de l’experiència viscuda en la gestió d’aquests processos.\nEn aquest seminari es donarà resposta a qüestions com quines condicions de treball puc canviar a la meva empresa?, té el treballador dret a compensació si es produeix un trasllat de centre de treball?, poden ser acomiadats els representants dels treballadors?, quins mitjans hi ha per resoldre un conflicte?\nHora: de 9.00 a 13.30 h.\nA tots aquells professionals que tinguin com a responsabilitat gestionar les relacions de treball, i que vulguin ampliar coneixements per l’aplicació de la normativa laboral.\nConstataran com l’adequada aplicació de les normes suposa una reducció en la conflictivitat i veuran amb quins mitjans es poden tractar els conflictes laborals.\nEl seminari es desenvoluparà a partir de la difusió de la normativa laboral, incidint en l’anàlisi de situacions ja experimentades, i com s’ha aplicat la regulació existent.\nEs promourà l’anàlisi i la introducció de casuístiques de casos reals que siguin motiu de preocupació per part dels assistents.\n1. Modificació de les condicions de treball\nConèixer les modificacions funcionals: horitzontal o vertical (ascendent o descendent) i els seus límits.\nDiferenciar desplaçament i trasllat en cas de mobilitat geogràfica, i com afecta la necessitat de canvi de residència.\nConèixer la regulació específica pel que fa a modificacions substancials. Necessitat de provar les causes que el justifiquen i procediment.\n2. El poder disciplinari: faltes i sancions\nConèixer els requisits per a la imposició de sancions per faltes greus i molt greus.\nAnalitzar quan és necessària l’exigència de tramitació d’un expedient disciplinari.\nSaber quan hi ha l’obligació d’informar els representants dels treballadors de les sancions imposades.\nEstudiar com afecta el temps sobre les infraccions laborals: la prescripció de les faltes.\n3. La representació legal dels treballadors\nDiferenciar les principals figures de representació: representació unitària, delegats de personal o comitès d’empresa. El comitè intercentres. El comitè d’empreses europeu.\nAprofundir en la representació sindical: els delegats sindicals.\nConèixer les “comissions ad hoc” en trasllats col·lectius, modificació substancial de condicions, suspensions de contracte o reduccions de jornada, acomiadaments col·lectius i expedients concursals.\nComitès de seguretat i salut i delegats de prevenció.\n4. Procediments per a la solució dels conflictes laborals\nDetallar els diferents mètodes de solució dels conflictes laborals: negociació, conciliació, mediació, arbitratge, la solució judicial.\nI els diferents àmbits: conciliació administrativa, mediació per l’Autoritat Laboral, per la Inspecció de Treball, el Tribunal Laboral de Catalunya, la Fundació SIMA, el CEMICAL.\nDescobrir si és possible la transacció en l’àmbit laboral. I què es pot conciliar en cada àmbit.\nConèixer el Tribunal Laboral de Catalunya: les comissions tècniques del TLC. El Tribunal TRADE de Catalunya.\n13:30 h. Fi del seminari\nLlicenciat en Dret. Expert Internacional en Relacions Industrials. Màster en Humanitats.\nCoautor del llibre “Assignatures pendents en relacions laborals”. Articles a la revista “Mediació i Arbitratge”.\nResponsable de RH durant 25 anys en grans empreses del sector energètic (carbó, nuclear, elèctriques).\nAdvocat de l’Àrea Laboral d’AGM Advocats.\nConciliador-mediador del Tribunal Laboral de Catalunya. Conciliador-mediador TRADE. Mediador en Servei Interconfederal de Mediació i Arbitratge (SIMA).\nMembre del Comitè Executiu de la Comissió de Sèniors de l’ICAB.\nPonent en el Màster de Mediació de l’ICAB i en el Curs de Seguretat Social de l’ICAB.\n•\tAssociats……………………….175 € + 21% IVA\n•\tNo Asdociats…………………..250 € + 21% IVA\nConsulta preus especials per a grups.\nIndicant en el concepte: SEMINARI RH + Nom i Cognoms.


El Tribunal Suprem ultima la sentència del procés amb diverses opcions sobre la taula, entre les que figura els anys de presó per a un dels dirigents independentistes que ja es troben a la presó preventiva des de fa dos anys.\nLa Sala que ha jutjat el cas del procés independentista al Tribunal Suprem ha donat trasllat aquest dimecres a les defenses de tots els encausats de la petició de la Fiscalia perquè celebri un vista que permeti prorrogar la mesura de presó preventiva que pesa sobre l'expresident de l'Assemblea Nacional Catalana (ANC) i diputat suspès de JXC Jordi Sánchez i el responsable d'Òmnium Cultural, Jordi Cuixart.\nTots dos compleixen presó preventiva des del 16 d'octubre de 2017 per la causa del procés i la seva situació hauria de ser revisada en el cas que la sentència que s'espera conèixer en els pròxims dies supera aquesta data.\nLa petició es produeix un dia després que les defenses dels 'Jordis' hagin presentat sengles escrits contraris a la celebració de la vista en què es torna a sol·licitar la posada en llibertat dels seus patrocinats.\nTots aquests tràmits tenen un objectiu merament formal per al cas que la sentència no es faci pública abans que acabi el termini previ a la necessitat de pròrroga, si bé és poc probable que això passi segons les previsions del mateix tribunal. Si no hi ha sentència i se celebra una vista, seria per videoconferència des de la presó de Lledoners (Barcelona), segons fonts jurídiques.\nLes parts s'han de pronunciar sobre aquesta qüestió després que la Fiscalia sol·licités a la sala que va jutjar aquest cas la celebració d'una vista per decidir sobre la pròrroga de presó de tots dos, en complir-se i als dos anys que fixa la llei de màxim per revisar la permanència de tots dos a la presó sense que hi hagi sentència.\nLa defensa de Sánchez ja ha manifestat que, "per tal com aquesta part entén que no procedeix acordar la pròrroga de la presó provisional, interessa que es dicti Acte acordant la llibertat provisional del nostre mandant sense necessitat de convocar la compareixença prevista en l'article 505 de la Llei d'enjudiciament criminal", segons assenyala el seu escrit.\nPer la seva banda, Cuixart sol·licita deixar sense efecte la mesura de presó provisional, tal com han demanat nombrosos organismes i associacions internacionals especialitzats en la defensa dels drets humans.


Augmenten els casos de càncer de pell | el malgratenc\nAugmenten els casos de càncer de pell\nPosted on 3 Juny, 2017 by elmalgratenc\nEl nombre de casos càncer de pell va en augment. Les dades facilitades pel Col·legi de Farmacèutics de Barcelona indiquen que se’n detecten entre 15 i 20 a l’any. Segons els professionals de la salut, aquest el tipus de càncer que es dóna amb més freqüència a tot Catalunya. Els càlculs efectuats indiquen que el 50% de les persones majors de 65 anys d’edat el tindran. En canvi, el càncer de pell “és dels que té millors perspectives de curació si es detecta de forma precoç”, subratllen els professionals.\nAmb l’objectiu de conscienciar la població sobre aquesta qüestió, fins el dia 13 de juny hi ha en marxa una campanya de prevenció de la malaltia. A Malgrat de Mar, s’hi han adherit cinc farmàcies, que aquest passat dijous van instal·lar un punt informatiu a la plaça de l’Església. Al llarg de la jornada, farmacèutics locals van realitzar una seixantena d’enquestes a diferents ciutadans del municipi. A banda de la vessant informativa, l’avaluació realitzada pels professionals va servir per determinar si als enquestats calia derivar-los a l’especialista. En aquest aspecte, van ser molt pocs a qui se’ls va recomanar fer-ho, ha assenyalat la farmacèutica Victòria Arniges.


Les CUP veuen la investidura a "Baños" llumDesafectados\nEl títol d’aquest post és aquesta vegada suggeriment de CalCeTín, que dibuixa Juan Linares Vargas, que sabeu que m’acompanya cada setmana posant imatge a l’article. M’ha suggerit uns quants, però aquest m’ha semblat genial, pel joc de paraules i per com està la situació de les negociacions entre Junts pel Sí i les CUP en relació a la investidura de Mas. Aquest tema que s’ha de decidir, diuen, després de veure el què i el com, però que, en realitat, no deixa de ser el moll de la qüestió, per moltes filigranes mentals que, entre tots, vulguin fer. De moment, han aconseguit que Mas es tregui la corbata (encara que curiosament Baños se l’hagi posat durant la campanya). I és que sembla que els canvis en la política actual estan passant per donar una imatge més propera dels polítics, amb Iceta ballant, la vicepresidenta Soraya aprenent i executant una coreografia a la tele, Pedro Sánchez amb els seus texans i la seva camisa blanca (quan el vaig conèixer portava trajo) i ara amb Mas apropant la seva imatge a la desimboltura. Però per molt que vulguin pretendre baixar al terreny d’una majoria dels mortals (que són els que els voten), un canvi d’imatge no canvia el que hi ha. I el que hi ha és una empenta de la societat per canviar moltes coses, que els està obligant a què la política prengui un rumb diferent. Un canvi d’imatge és suficient? No ho crec, ja que el que ha de canviar és el debat de fons. I aquest debat, ara sí, passarà indefectiblement per un canvi en la norma Constitucional del 78. El model d’Espanya, malgrat les resistències d’alguns, acabarà canviant per, esperem, consensuar un nou model molt més adaptat a la realitat que tots vivim, malgrat que (molts) polítics s’hagin acomodat a una manera de fer que els ha beneficiat directament durant (massa) anys. I és possible que una part d’aquesta Espanya que es pretén unida abandoni la carrera pel camí.\nÉs raonable deixar en mans dels qui han obtingut 10 escons el futur de Catalunya? Segurament tan poc com deixar-lo en mans dels qui n’han obtingut 11, amb una diferència a favor del PP de 12.069 vots. El partit que governa per majoria a Espanya ha obtingut en les passades eleccions catalanes uns resultats que s’assemblen als obtinguts per les CUP. Però des de la centralitat del Govern no es vol reconèixer que aquest resultat no és un suport a la seva (no)actuació aquí. El PP ha obtingut 123.237 vots menys que a les eleccions al Parlament de 2012, mentre que les CUP han incrementat els seus vots a 61.368. El PSC perd uns escassos 2.498 vots. Si sumem el que van obtenir CiU i ERC per separat al 2012 i ho comparem amb el resultat de Junts pel Si el 2015, la diferència és de 6.590 vots menys rebuts per candidatura unitària. Evidentment, cal tenir en consideració també els vots obtinguts per UDC (102.870), els de Catalunya Sí Que És Pot (que, en relació a 2012 obté 6.789 vots més que els que va obtenir llavors ICV), etc. Però m’atreviria a dir que els majors canvis vénen per la pèrdua de vots del PP, que és la més significativa, i els vots guanyats per les CUP. La resta del panorama de la societat catalana es manté força estable sense oblidar l’increment notable en l’índex de participació. La forma de llegir els resultats depèn sempre dels ulls del lector que els està veient. I cadascú fa aquesta lectura en funció dels seus interessos particulars. El cas és que ara, com sempre, toca moure’s cap endavant i trobar la millor solució per sortir del mal pas. Esperem que sigui així i que no s’imposi aquella dita de “divideix i venceràs” que tant agrada a personatges com Aznar.\nAra comencem a escoltar els cants de sirenes, i començarem a veure que les set plagues que havien de caure sobre Catalunya eren tan sols un intent d’espantar i fer por per canviar el sentit del vot. S’escolten ja les veus, inclosa la del PP català, que diuen que el que cal és arribar a enteses, a pactes beneficiosos per a tothom, a discutir només el discutible, perquè certes coses segueixen sense poder-se esmentar de moment, que ja sabem que si uns es consideren molt espanyols, es tracta de patriotisme, però quan altres es consideren molt catalans, es tracta de nacionalisme -del nacionalisme assimilable al nazisme, cosa que es deixa anar amb tota la tranquil·litat del món i sense que passi absolutament res. En poc temps, el tema de la quota basca i els seus drets forals sortirà a la palestra, ja que apunta cada cop més a estar inclòs en la reforma constitucional. Veurem llavors fins on arribaria la proposta de l’actual Lehendakari basc de què es dugui a terme un referèndum que buscaria un Sí o un NO a mantenir de manera voluntària la seva adhesió a l’Estat espanyol. Això serà una altra història. Perquè no canviar res en el finançament de Catalunya s’ha vist sempre com un tema intranscendent des dels centres de poder estatal, però canviar el règim foral de País Basc o Navarra són paraules majors. Deu ser que la percepció del caràcter dels catalans i dels bascos és diferent, oi? Als primers els agrada negociar in eternum encara que perdin, però els segons no sembla que siguin gens fàcils de convèncer. O això deuen pensar alguns.\nMentrestant, una es deixa sorprendre agradablement veient imatges de balenes “ballant” sota l’aurora boreal, que és un d’aquells espectacles que et fan estimar aquest planeta Terra com una cosa que paga la pena cuidar. Però acudeixen promptes a la retina les imatges de l’últim recent atemptat a Turquia. I llavors s’entén la frase de Thomas Hobbes que “l’home és un llop per a l’home”. Aconseguirem algun dia superar la desconfiança entre homes? De moment, ho veig complicat. Ens caldria afegir molta educació als nostres respectius currículums i, de moment, el que s’està aconseguint és que les assignatures d’Humanitats desapareguin de les diferents etapes de formació, el que ja fa anys que està portant conseqüències. I és que demanar que argumenti i debati a qui no coneix, per exemple, el pensament filosòfic, és cada cop és més complicat. Tot queda cada cop més a prop de la mediocritat i l’argument fàcil.


Mas Parnau, casa rural a Corçà (Baix Empordà)\nPàgina d'inici\tCases Rurals\tCases rurals amb piscina\tMas Parnau\nVista exterior de la casa rural Mas Parnau\nPiscina i jardí de la casa rural Mas Parnau\nUna de les habitacions de la casa rural Mas Parnau\nAllotjament rural independent situat en una masia aïllada on encara es porten a terme les tasques d’agricultura i ramaderia. Disposa de cuina-menjador, 1 bany complet i 2 habitacions (una per a 2 persones, i l’altra per a 3). Excel·lent vista panoràmica. Possibilitat de realitzar rutes a peu o amb bicicleta.\nDia: a partir de 80 €\nCap de setmana: a partir de 160 €\nSetmana sencera: a partir de 560 €\nOfereixen cursos i tallers.\nAdreça: Les Costes, 6 17121


La cursa Passeig a Passeig fixa la seva mirada en el miler de participants | Noudiari.es\nLa cursa Passeig a Passeig fixa la seva mirada en el miler de participants\n@Noudiari/ L’edició número 21 de la cursa popular Passeig a Passeig, que organitza l’Ajuntament de Santa Eulària des Riu amb la col·laboració del Consistori d’Eivissa i la Guàrdia Civil de Trànsit, entre altres entitats, arriba enguany amb el repte de tractar de superar el miler de participants, una xifra que ja s’està fregant a altres proves esportives populars i que no és un objectiu impossible després que l’any passat les inscripcions superessin els 900 participants. Les inscripcions i la informació de la prova estan disponibles a través de la web www.elitechip.net.\nA la imatge, el cartell de la cursa.\nLa Passeig a Passeig d’enguany, que se celebrarà el 19 d’abril, tornant així a les seves dates habituals, tornarà a tenir un important component solidari, ja que la participació en la prova i a la patinada tindrà un cost d’inscripció de 3 euros que aniran destinats íntegrament per a l’ONG Associació d’Esclerosi Múltiple d’Eivissa i Formentera i el seu treball en relació amb la malaltia de l’ictus. A més, es disposarà d’un estand informatiu a l’arribada a on, a més, es podran fer donatius. Com sempre, la participació en la Mini Passeig serà gratuïta.\nAutobusos per accedir a la sortida\nPer a fer més fàcil la participació de tots, el departament d’Esports de l’Ajuntament de Santa Eulària des Riu posarà a disposició dels participants autobusos, tant per a anar a la sortida del passeig de Vara de Rey com per als que necessitin tornar des de la vila del riu fins a Eivissa.\nL’Ajuntament ja volgut agrair la participació dels efectius de la Policia Local, Protecció Civil i Guàrdia Civil de Trànsit per tal de regular el trànsit i fer possible aquesta cursa. A més, vol demanar la cooperació dels ciutadans. El Consistori ha recordat la necessitat de seguir les indicacions de policies i voluntaris per a regular el trànsit i que s’han d’extremar les precaucions. Per últim, han subratllat que hi ha vies alternatives, com ara la carretera de Cala Llonga o el Camí Vell de Sant Mateu per a accedir o sortir de Santa Eulària des Riu.\nUn passeig tradicional\nDiumenge 19 d’abril a les 9.55h del matí tindrà lloc la sortida de la patinada des del Passeig de Vara de Rey (el casc és obligatori per a participar) i cinc minuts després, a les 10h, serà el torn de la cursa principal, que donarà inici al mateix punt. També a les 10h al Passeig Marítim de Santa Eulària, els participants en la Mini Passeig iniciaran els 1.500 de recorregut que hauran de completar seguint el curs del riu i arribant al carrer Sant Jaume i s’Alamera.


rsc | Acadèmia de Ciències Mèdiques i de la Salut de Catalunya i de Balears\nLa Fundació Acadèmia, fa un pas endavant en matèria de RSC\nD’acord amb l’acció 11 del seu Pla Estratègic "Desenvolupar, potenciar i comunicar accions de Responsabilitat Social Corporativa (RSC)", l’Acadèmia vol desenvolupar específicament la dimensió social de la Responsabilitat Social Corporativa.\nL’Acadèmia s’ha proposat conèixer el següent:\nQuè aporta a la qualitat de la salut de la població del seu àmbit territorial, cada hora de formació dels professionals assistents a les activitats formatives de l’Acadèmia?\nL’Acadèmia treballarà juntament amb la UPC i la URV en aquest projecte amb un horitzó temporal de dos anys. L’objectiu de la primera fase és disposar d’un mètode de càlcul a finals del 2020 que pugui ser validat en una segona fase.\nEn paral·lel, aquest curs 2018-2019, l’Acadèmia ha portat a terme altres iniciatives per aprofundir i ampliar les polítiques de Responsabilitat Social d’altres àmbits:\nGovern ètic i responsable\nL’Acadèmia ha redissenyat i adaptat el contingut de l’apartat de Transparència del Portal Web\nMissió Visió i Valors de l'Acadèmia i la seva Fundació.\nCodi de bon govern i bones pràctiques de gestió.\nPrincipals línies estratègiques.\nResponsabilitat Social Corporativa (RSC).\nMemòria anual d’activitats.\nEstats financers i Memòria econòmica.\nGestió responsable i sostenibilitat econòmica\nEls valors de L’Acadèmia i el Codi de Bon Govern i de Bones pràctiques en gestió, són la referència, en les presa de decisions econòmiques.\nPla de contingències (previst finalització 2019).\nPolítica de compres, amb proveïdors amb valors compartits i consum responsable.\nAquest curs s’han implantat mesures per desenvolupar l’àmbit social de la RSC de l’Acadèmia en el personal, derivades de l’avaluació externa de riscos psicosocials, realitzada el curs anterior:\nConciliació familiar: Reducció d’horari a les persones majors de 60 anys i lliure organització de la jornada.\nMillora Social: Ajut per fills menors a càrrec.\nReconeixement: Aportació econòmica en reconeixement al compromís amb l’Acadèmia.\nBenestar emocional: Taller de reducció de l’estrès.\nL’Acadèmia continua apostant per la sostenibilitat i el respecte al medi ambient en el desenvolupament de les seves activitats. L’eficiència energètica, en la construcció i millora dels equipaments, en l’adquisició de material, i la reutilització són criteris que han derivat en accions concretes:\nPavimentació de la recepció de Can Caralleu (aïllament, i supressió dels costos de conservació).\nRenovació fotocopiadores, més eficients i reducció de residus.\nRenovació i ampliació WC’s (pis -2) amb piques integrades (higiene de mans).\nRecollida selectiva de residus i reciclatge de paper.\nRenovació finestres Filial de Girona per millorar renovació de l’aire.\nImpuls de reciclatge de material a les activitats, continguts electrònics per minimitzar residus.


Josep Roca celebra 50 anys de la primera professió: "Les formes canvien, però l'esperit de Jesús ens indica el camí" - Claret Sanctus Paulus\nJosep Roca i Alsina (Gironella, 19 de juny de 1953) va fer la primera professió el 20 d’agost de 1972, ara fa 50 anys. Està de celebració. Missioner claretià, va fer la professió perpètua el 8 de desembre de 1977 i l’ordenació presbiteral el 30 de setembre de 1979. Roca ha estat durant molts anys a la missió claretiana de Guajarà-Mirim, al Brasil. Actualment resideix a la comunitat dels missioners claretians de Gràcia de Barcelona on és el responsable de la comunitat assistencial. També és el president de l’ONG dels missioners claretians de Catalunya, Enllaç Solidari.\nAnteriorPost anterior:Els claretians celebren la trobada provincial de la regió d’Euskal HerriaSegüentSegüent post:Final de curs de la catequesi familiar a la parròquia Claret de Lleida


Inici » Actualitat » L'Ajuntament de Barcelona lamenta que la legislació i els controls actuals impedeixen introduir condicions ètiques a l'hora de construir habitatge social\nDesprés que aquest dijous Ràdio Estel expliqués que les empreses que han guanyat la licitació per construir 4.500 habitatges socials a Barcelona estan participades, entre d'altres, per fons d'inversió que van adquirir milers de pisos procedents d'embargaments i que haurien aportat diners per a la construcció d'assentament il·legals a Cisjordània, el gerent d'Habitatge de l'Ajuntament de Barcelona, Javier Burón, s'ha lamentat en declaracions a 'El Matí a Ràdio Estel' que el que fan aquestes empreses, amb l'actual regulació estatal, s'escapa del seu control.\nBurón ha detallat que "ha de ser la Comissió Nacional del Mercat de Valors qui ha de controlar qui compra i qui ven les accions d'aquestes societats", ja que tant Cevasa com Neinor (les adjudicatàries del concurs públic per fer els 4.500 habitatges), són empreses que cotitzen en borsa i compleixen la legalitat vigent.\nCom ha explicat Ràdio Estel, el concurs l'ha guanyat una oferta conjunta entre Cevasa, empresa lligada al Banco Santander, i Neinor Homes, una firma promotora sorgida a Euskadi que va adquirir en el seu moment bosses de pisos embargats per bancs, i que ara controlen accionistes internacionals.\nJavier Buron, gerent d'habitatge de l'Ajuntament de Barcelona, ha dit que a aquestes empreses se'ls demana des del consistori que no incompleixin cap normativa urbanística ni d'habitatge.\nEls principals són el fons d'inversió luxemburguès Orion i el fons Adar Capital, radicat a les Illes Caiman, i propietat del financer argentí d'origen jueu Zev Marynberg. Aquest financer hauria aportat més de 13,5 milions d'euros a grups d'ultraortodoxes per la construcció d'assentaments il·legals a la Cisjordània ocupada. Marynberg també ha fet negocis des de fa 15 anys a Veneçuela, sent acusat als Estats Units de blanquejar diners primer per Hugo Chávez i després per Nicolás Maduro. A Espanya és accionista del grup Prisa.\nEn aquest sentit, Buron no ha volgut entrar en valoracions polítiques i ha detallat que des de l'ajuntament, en el moment de la licitació, el que es demana és que aquestes empreses no incompleixin cap normativa urbanística ni d'habitatge a nivell estatal i autonòmic i que en aquest cas s'han realitzat els controls necessaris i el procediment ha estat del tot transparent.\nEl gerent d'Habitatge ha defensat que el que es prioritza és la construcció de pisos i que les entitats socials , cooperatives i societats mercantils que vulguin participar-hi "son benvingudes".\nEntrevista a Javier Buron, gerent d'habitatge de l'Ajuntament de Barcelona


Crec que la "Senñora" Rosa Diez i els seus amiguets si tenen una ideologia. Ciutadans tambè te clara la ideologia Anti Catalanista.\nEl Racisme mai es bo i aquest dos "prtits" en fan honor .\nSolidaritat és com un anunci, que d'aquí dos mesos ningú no recordarà. Reagrupament és un projecte i té un full de ruta (elaborat per 600 associats), que pots veure al seu web. Respo, aquest magne document, a les preguntes que tu et fas, i un munt que no has fet.\nAnònim, això no n'estava assabentat, veus? rosa diez i ciutadans no tenia present que haguéssin tingut discurs racista. En tot cas, només vull remarcar l'estratègia d'una causa i cap ideologia, és el que es porta ara a la política.\nXavier, he sentit en Carretero, entenc els raonaments però no els comparteixo en absolut, no serveix de res que quan s'aconsegueixi la independència el partit es dissolgui, mentrestant ha de tenir posicionament ideològic i en Carretero defuig aquest posicionament en totes les entrevistes.\nIgualment, ningú m'explica perquè aquests dos partits tenen tants minuts i pàgines als mitjans?\nM'he deixat d'agraïr els comentaris als dos, gràcies!\npermet-me que intenti respondre breument les teves preguntes.\n1. Perquè tenen tants minuts? Es obvi: perquè són fenòmens nous en el panorama català, per la seva transversalitat, per la seva força d'arrencada. També tenen minuts perquè posen sobre la taula el que la ciutadania està decidint que serà el gran tema d'aquestes eleccions: l'arrencada del procés d'independència.\n2. No entens com és possible que uns partits amb un sol punt en el programa pretenguin guanyar les eleccions. Jo el que no entenc és com encara no t'has adonat que NO SERVEIX DE RES CAP PROGRAMA D'ACCIO DE GOVERN EN UN GOVERN QUE NO ÉS SOBIRÀ, QUE NO TÉ ELS CALERS, QUE NO MANA A CASA SEVA. Que no ho veus que és un govern de fireta muntat per a administrar les engrunes que té a bé llençar-nos a la cara cada any el govern que de veritat mana a casa nostra? De què serveix una gran llei de la dependència, anomenada la més progressista d'Europa, si no tens els recursos per a aplicar-la?\nAra que els catalans ens hem adonat del que ens convé, i que ens hem adonat que és perfectament al nostre abast (molt més que qualsevol concert econòmic, referèndum o altra mentida com una reanimació de l'estatutet) doncs no calen gaires programes electorals. Cal senzillament guanyar 68 diputats i declarar la independència. I si no s'aconsegueix cal emprar els escons obtinguts en denunciar i posar en evidència les fal.làcies de l'autonomisme. Bé, si encara no ho entens, envia'm un mail i t'ho explico millor. Ben cordialment, Joan Viñas - joanvp67@gmail.com\nGràcies pel comentari Joan, així entenc que de la teva frase majúscula, mentre no tinguem la esperada independència no cal ni formar governs. Total, els mossos, que facin el que vulguin, que les escoles i instituts també s'espavilin, que els centres de salut i hospitals s'autogestionin, que els serveis socials es desmuntin i la gent necessitada es foti...\nTrobo un comentari tant exagerat que arriba a ser fals. Volem més, perfecte, però no fem veure que no tenim res a gestionar.\nJo encara aniria més enllà. No es tracta només de gestionar. Si no fos pel Parlament de Catalunya i la seva, modesta però útil, potestat per legislar, el català problablement hauria desaparegut del panorama i seria una llengua amb aires de folklore, no tindríem policia pròpia, no tindríem capacitat de decidir què i com volem educar i tantes i tantes coses. No obtenir la victòria no significa mai llençar la tovallola, les proclames gratïtes no aporten res, la feina constant i decidida ens permet disposar d'eines de sobirania que ens acosten a l'estat. I ara que estem més aprop que mai des de fa un segle, hem de llençar la tovallola si no treiem 68 diputats? Això és impropi del tarannà d'aquest país i la seva gent i és un insult a la intel·ligència dels votants de qualsevol opció política.


«Acomiadeu-lo». Un programa de Telecinco podria acabar imminentment\nTelecinco ha acomiadat a una de les seves presentadores | Cedida\nEl 'reality' ja no té força a 'Mediaset'\nper Carlos Medina 15/11/2020 08:00h\nMolts no esperaven el retorn de 'La Casa Fuerte', ja que al principi Telecinco va utilitzar aquest 'reality' com a comodí, però, a causa de les bones dades d'audiència de la primera temporada, la cadena ha apostat per una segona edició, la qual afronta la seva segona setmana. Als comandaments de Jorge Javier Vázquez i Sandra Barneda, el 'reality' afronta una segona edició que sembla que no està tenint el mateix èxit que la primera.\n'La Casa Fuerte' va començar tot just quan va acabar 'La isla de las tentaciones', programa que en la seva segona temporada sí que va arrasar. La competència, Antena 3, fa diverses setmanes que li treu l'audiència a Telecinco, on 'La Casa Fuerte' està sent el programa més damnificat d'aquesta tendència. Així, 'Mediaset' ha de posar-se les piles si vol revertir aquesta situació i no perdre aquest format.\nLes dades d'ahir no són gens bones. Amb uns números catastròfics, el programa especial d'ahir conduït per Sandra Barneda, primer a Telecinco i després a Cuatro, no va aconseguir convèncer a l'audiència.\nMales dades d'audiència\nPer la seva banda, Jorge Javier Vázquez tampoc ha aconseguit tenir els grans registres en les gales dels diumenges, per tant, totes aquestes dades posen en perill el futur del programa. Ahir, concretament, l'espai conduït per Sandra Barneda va viure la pitjor dada de la seva història, anotant un 9,3% a Telecinco i posteriorment un 8,6% a Cuatro. Sembla que a l'audiència no li convenç aquest programa especial dels dimarts anomenat 'La Casa Fuerte: Código Secreto'.\nA 'La Casa Fuerte' li queden dos telediaris, i això és una realitat. Són diversos els motius pels quals el recorregut d'aquest 'reality' s'està acostant a la seva fi, fent que Telecinco no torni a apostar per una tercera edició. Una de les raons més òbvies és perquè la mateixa cadena va anunciar que probablement l'any 2021, 'Gran Hermano' torni, i a més tot fa indicar que tornarà amb la seva versió 'VIP'. «Estem començant converses i jo crec que tornarà el pròxim any», va explicar el director general de continguts de 'Mediaset'.\n'La Casa Fuerte' no té futur a 'Mediaset'\nAquest 'reality' es va crear amb l'objectiu de substituir a 'Gran Hermano', el qual no va poder emetre's a causa de l'abandonament d'anunciants pel 'Cas Carlota Prado'. No tindria cap sentit que, l'any 2021, 'La Casa Fuerte' tornés amb la seva tercera edició, ja que 'GH VIP' es podria fer sense problemes. A més, seria pràcticament impossible quadrar quatre 'realities' en un sol any.\nAvui dia està gairebé confirmat que el pròxim any Telecinco apostarà per una nova edició de 'Supervivientes', 'GH VIP' i la tercera temporada de 'La isla de las tentaciones', que ja està gravada. Tenint en compte que 'Mediaset' té els drets de l'Eurocopa, és pràcticament impossible que la cadena li trobi acomodament a 'La Casa Fuerte'. En definitiva, val més fer-se la idea que aquesta serà l'última edició d'aquest 'reality'.\nEls espectadors fidels al concurs ja es poden anar acomiadant. Telecinco esperava un major protagonisme en aquest projecte i la veritat és que 'La Casa Fuerte' els va salvar d'un estiu complicat, al seu dia va ser un encert. Però, ara les coses han canviat, fins i tot a les xarxes es poden veure diverses imatges en què es demana la fi del 'reality', ja que no ha convençut prou.\nD'aquesta manera, el programa 'substitut' de 'Gran Hermano' serà substituït pel mateix, un fet paradoxal però real. Una cosa semblant li va passar fa uns anys a 'El campamento de verano', un 'reality' estiuenc i molt similar a la primera edició de 'La Casa Fuerte'.\nTant de bo avui torni a fer mala audiència La Casa Forta i puguem confirmar el declivi dels realities a Telecinco\n- Cerdita updates (@lleguaconll) November 8, 2020\nÚltima hora Última hora Televisió Última hora Gran Hermano Última hora Telecinco Última hora Mediaset\nUna actriu de 'La que se avecina' confessa el seu calvari amb el coronavirus


Inici » RAQUETES DE NEU A 2.000 metres\n¡Excursió amb raquetes a l’Estación d’esquí d’Espot Esquí!\nSi no t’agrada esquiar però t’atrau el blanc de les muntanyes, les raquetes de neu et permetran gaudir de la muntanya d’una manera diferente a l’esquí.\nDurant l’activitat coneixerem aquesta bonita i carismàtica estació que es troba a la perifèria del Parc Nacional d’Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, gaudirem de les vistes aèries que ens proporcionarà pujar al telecadira La Roca i ens meravellarem amb el paisatge alpí nevat.\nL’activitat comença a peu de pistes a l’estació d’Espot a la cota 1500, des d’on pujarem en telecadira fins als 2000 m d’alçada. Des d’aquesta cota, podem fer dues itineraris:\nItinerari Les Picardes: Ruta circular al voltant de l’estació d’Espot, sortint des del Parc Lúdic a la cota 2000 de l’estació s’arriba fins a la Bassa per la zona que s’anomena Clots de la Bassa, on podrem observar la diferent vegetació i l’imponent pic de Les Picardes, visible des de gran part de l’estació. Ruta familiar i curta per iniciar-se i familiaritzar-se amb les raquetes de neu, ideal amb nens petits. Recorregut de 800m aproximats.\nItinerari La Creu de l’Eixol: Ruta al voltant de l’estació d’Espot , sortint des de la cota 2000 de l’estació s’arriba fins a la Creu de l’Eixol, un espectacular mirador del Pirineu i de la vall contigua a la de l’estació anomenada Quatre Pins. Recorregut d’uns 3 – 4km aprox, amb un desnivell de 270m. No hi ha grans dificultats i l’alçada és va guanyant paulatinament. La ruta transcorre per un bosc de pins, molt a prop de l’estació d’esquí, per arribar a la cota 2270m\n25€ per persona.\nSituació: Estació d’Espot Esquí.\nHorari: 9:30 hores a laes Taquilles de l’estació situades a la cota 1500.\nÈpoca recomanada: de l’1 de desembre fins Setmana Santa.\nForfet, pujar i baixar pel telecadira de La Roca 1500\nAssegurança d’accidentes i Responsabilitat Civil.\nL’edad mínima 7 anys. Consultans.\nNo és necessaria cap condició fisica.\nÉs necessaria una autorizació tutelar en el cas dels menors de 18 anys.\nLes persones diabèticas també poden realitzar l’actividad sempre que nos el comuniquin i vigilen les seves ingestes.\nL’empresa d’aventura es reserva el dret de modificar l’itinerari de l’activida, dependent de la climatologia i la qualitat de la neu.


Recordem l’Holocaust per tenir clar cap a on hem d’avançar\nAquest matí al Parlament de les Illes Balears s’ha recordat les víctimes de l’Holocaust nazi, l’etapa més negra de la història de la humanitat. Un record que ha de servir, com ha dit el nostre president del Parlament, Baltasar Picornell, per aprendre del passat i construir avui, enmig d’un context de crisi humanitària a Europa, societats justes i lliures de xenofòbia i racisme.\nCom cada any, a iniciativa de la comunitat jueva de Mallorca, s’ha fet al Parlament el recordatori a les víctimes de l’Holocaust. El nostre president del Parlament, Baltasar Picornell ha fet un discurs en la seva memòria, i recordant també problemes d’avui dia com la crisi de les persones refugiades, que posen en risc el projecte d’una Europa solidària i humanitària, valors que es van marcar com a objectiu després de la II GM.: “Recordem una data que ens avergonyeix però que no ens podem permetre oblidar, perquè com s’acostuma a dir, qui oblida el seu passat està condemnat a repetir-lo”, ha començat dient Picornell.\nFa 13 anys, al 2005, l’Assemblea General de les Nacions Unides declarà el 27 de gener Dia Internacional de la Memòria de l’Holocaust. Una monstruositat, el símbol més important del qual va ser Auschwitz: “Pensar en Auschwitz, pensar en l’Holocaust, és recordar la barbàrie, l’etapa més negra de la història de la humanitat. Només en aquest camp més d’un milió de persones varen ser executades”. Ha recordat també els ciutadans i ciutadanes de les Illes que perderen la vida a l’Holocaust, deportats a diferents camps quan fugien de la dictadura franquista.\nB. Picornell: «L’Holocaust és història; però el present no està exempt de perills i riscs»\nTot i ser un acte sobre el passat, el president de la cambra ha recordat que, encara que l’Holocaust és història, “el present, però, no està exempt de perills i de riscs”, enumerant problemes actuals com guerres, crims contra els drets humans, situacions d’exclusió física i social o conflictes incapaços de ser afrontats per governs democràtics. “Aquests conflictes són a la base de la crisi de refugiats que des d’Europa no hem pogut, o no hem volgut, encara resoldre”, ha assenyalat demanant autocrítica, i tenint en compte també l’auge de l’ultradreta al què estem assistint.\nPer últim, Picornell ha remarcat que, en aquesta crisi, “la gent que sofreix veu Europa com la terra promesa on començar de zero i que, en canvi, es topa amb murs de racisme i xenofòbia que els mantenen tancats a uns camps del segle XXI on les condicions de vida, difícilment, se poden qualificar de dignes”, per acabar dient que “és fonamental, amb l’acte d’avui, recordar la barbàrie per aprendre del passat i construir societats justes i lliures”, desitjant que les generacions futures no hagin de conèixer la xenofòbia o el racisme.\nEl PP sembla orgullós del seu passat corrupte\nTot el nostre suport als treballadors afectats per l’ERO de Bankia-BMN


Maison d'Hôtes Ti'Coltanbert Saint-Pierre-d'Oleron França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 67 allotjaments a Saint-Pierre-d'Oleron.\n34 Boulevard du Capitaine Leclerc, Saint-Pierre-d'Oleron, Saint-Pierre-d'Oleron, França, 17310 - Veure al mapa\nMés informació sobre Maison d'Hôtes Ti'Coltanbert\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Maison d'Hôtes Ti'Coltanbert és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten La Cotiniere. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Maison d'Hôtes Ti'Coltanbert, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix habitació familiar, biblioteca per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma a cada habitació. Jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Maison d'Hôtes Ti'Coltanbert.\nCal que informeu el Maison d'Hôtes Ti'Coltanbert de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


L'arquitectura del conflicte i del gaudir | Institut d'Humanitats de Barcelona\nL'arquitectura del conflicte i del gaudir\nCofurnes, palaus i territoris\nL’arquitectura, com va asseverar Georges Bataille el 1929, és l’expressió de la veritable naturalesa de les societats, de la mateixa manera que la fisonomia ho és de la naturalesa dels individus. Una naturalesa, la de les societats, condicionada per un poder escultor de ciutats, pintor de paisatges, constructor de catedrals, palaus, gratacels, estadis i museus que, a partir de la vanaglòria i gaudi humans –i tal com reclama el renaixentista Alberti, de la bellesa– imposen un silenci pretensiós de transcendir les fronteres del limitat horitzó del que és quotidià. Un poder que alhora arracona «l’altre» i el «jo diferent» en vexats ravals i en cofurnes oxidades pel sofriment, que deixa créixer boscos d’amuntegades esperances frustrades i que, de tant en tant, en el temps en el qual la crispació ofega el batec social, contempla atònit la presa de la Bastilla, l’hostilitat de les masses vers el viure malmès i defraudat, vers les arquitectures símbol dels seus botxins.\nPer error o per amor: Eros i Psique en un estable\nDistòpia i vulnerabilitats: territori i exclusió\nEl càstig del crim de construir\nEt vull fluït i successiu: les fronteres de l’art\nEn una gàbia ficada: Barcelona, 1969\nFugir per no veure’s a se mesmo: paisatges humans d’una edat d’or\nPer compartir les vostres penes i els vostres sacrificis: el territori dels palaus\nTots els tons de blau i rosa: concebre, representar i imaginar el paisatge\nCrossdresser català: bombes, retaules i parlaments\n1/10 Per error o per amor: Eros i Psique en un estable\n4/10 Et vull fluït i successiu: les fronteres de l’art\n6/10 Fugir per no veure’s a se mesmo: paisatges humans d’una edat d’or\n7/10 Per compartir les vostres penes i els vostres sacrificis: el territori dels palaus\n10/10 Per error o per amor: el bosc sagrat de Bomarzo\nDoctora en Història de l’Art per la Universitat Autònoma de Barcelona (2000). És professora agregada del Departament d’Història de l’Art de la Universitat de Barcelona.\nDoctora en Història de l’Art per la Universitat de Barcelona, és professora agregada de la Facultat d’Humanitats de la Universitat Pompeu Fabra, de la qual és cap d’estudis.\nHabitualment mostra el seu treball a la Leo Castelli Gallery de Nova York i a la Galeria Joan Prats de Barcelona.\nLlicenciada en Història de l'Art per la Universitat de Barcelona. Master of Arts per la City University of New York l'any 1984.\nCatedràtic d'Història de l'Art de la Universitat de Barcelona.\nLlicenciat en Història de l’Art per la Universitat de Barcelona. Doctor en Antropologia per la mateixa universitat. Des del 1986 és professor titular d’Etnologia Religiosa en el Departament d’Antropologia Social.


Les meduses. Escola Voramar 08\nLes plagues de meduses 2.\nVolem ajudar a la Lilit?

Sí, per què no hi hagi tantes meduses al mar Mediterrani

\nQuè sabiem de les meduses?

Agafen l’aliment amb els tentacles

Són de diferents formes i color

Piquen

Els banyistes els confonen amb bosses de plàstic

… .

\nCreiem que hi havia tantes meduses …

Perquè les tortugues les confonen amb bosses de plàstic i no se les mengen

Per la contaminació del mar

\nPer a que no hi haguessin tantes meduses vàrem pensar en:

Fer una manifestació, penjar cartells perquè la gent no embrutin l’aigua llençant llaunes, bosses de patates…

Trobar un lloc on vagin a viure, a alta mar

\nAmb la informació que hem aportat hem après que :

Les meduses :

Són invertebrats

El seu hàbitat natural és el mar d’aigua calenta i molt salada

Les seves funcions vitals:

Neixen d’ous

Creixen menjant peixos petits i placton.

Es reprodueixen molt ràpid

Es moren quan surten de l’aigua i quan l’aigua està contaminada, freda o poc salada.

\n

Hi ha meduses molt diferents.

\n

2. Hi ha tantes plagues de meduses ...

Pel canvi climàtic :

S’escalfa l’aigua del mar, que és l’habitat natural de les meduses.

Les corrents marines arrosseguen les meduses cap a la costa perquè l’aigua és més calenta.

Com no plou l’aigua de la costa és més salada i a les meduses les agrada .

\n

Sobrepesca: es pesquen animals que s’alimenten de meduses, com les tortugues.

\n

contaminació

de l’aigua del mar : la gent llença brutícia, els vaixells quan xoquen es vessa petroli, s’aboquen substàncies químiques del camp i de les fàbriques.

de les platges : la gent llença la brutícia del menjar a la sorra, cigarretes, bosses, llaunes…, els gossos els seus excrements i les rieres hi aboquen el que arrosseguen.

\nNosaltres podem col.laborar amb…

El canvi climàtic : no viatjar tant amb cotxe, estalviar l’aigua, emmagatzemar l’aigua de la pluja.

La pesca : tornar a l’aigua les tortugues atrapades o portar-les als centres de recuperació d’animals marins, repoblar tortugues i llençar-les al mar.

Envers la contaminació

de l’aigua del mar : no embrutant, que els vaixells no llencin brutícia ni petroli,..

les platges: recollir les escombreries, més vigilància de la polícia, posar més contenidors, que els turistes no embrutin i que recollin…

\nSi hi ha moltes meduses a la costa hem de :

No banyar-se però si podem anar amb barca.

Avisar a la creu roja.

No molestar-les.

No treure-les de l’aigua perquè tenen dret a viure.

Procurar no confondre-les amb una bossa de plàstic.

Amb les meduses que hi ha a la sorra, no tocar-les i agafar-les amb un objecte i tirar-les al mar si està viva i enterrar-la si està morta.

\nQuan ens pica una medusa hem de :

Anar a la creu roja o al metge

No rascar-nos ni fregar la picada

Posar-se aigua salada, gel amb una bossa de plàstic durant 5 minuts, vinagre o pomada

\nLa classe de …… ”Los Jinetes negros” Recommended\nELS PINGÜINS I L'ESPAI


El cinisme de Cunillera: Ofereix al Govern "tota la col·laboració" i "unir forces" per pal·liar els efectes del temporal a Catalunya La República\nEl cinisme de Cunillera: Ofereix al Govern “tota la col·laboració” i “unir forces” per pal·liar els efectes del temporal a Catalunya\nLa delegada del govern espanyol a Catalunya agraeix la feina “incansable” dels cossos d’emergència i posa a disposició de Buch la UME i la Guàrdia Civil\nEl ministre Grande-Marlaska i la delegada del govern espanyol, Teresa Cunillera, visiten un Policia Nacional a l'hospital\nCunillera, la responsable de la repressió a Catalunya, vol rentar-se la cara de vergonya\nLa delegada del govern espanyol a Catalunya, Teresa Cunillera, ha ofert al Govern “tota la col·laboració” per a pal·liar els efectes del temporal a Catalunya, que han deixat una víctima mortal a Arenys de Munt i la desaparició de quatre persones a Vilaverd i a l’Espluga de Francolí. Cunillera, que ha agraït el treball “incansable” dels cossos i serveis d’emergència, ha trucat els consellers d’Interior i de Territori, Miquel Buch i Damià Calvet, per a “unir forces”. En aquest sentit, ha posat a disposició la col·laboració de la Unitat Militar d’Emergències (UME) i la Guàrdia Civil, a més del serveis de Protecció Civil i altres organismes de la delegació del govern espanyol.\nCunillera ha destacat que la UME ja va treballar a l’incendi de la Ribera d’Ebre i que ho tornarà a fer si és requerida. D’altra banda, també ha destacat la “llarga experiència” a Catalunya de la Guàrdia Civil, especialment a zones rurals. Per això ha posat el cos, amb vehicles i eines específiques que permeten moure material pesat, tasques de recerca i rescat amb embarcacions i submarinistes, a disposició de Buch.


La nit més bruixa: Poesia i arrel al MiL\nEl Festival MiL arriba a l’equador de la present edició amb una sessió doble de cançó d’autora\nDissabte vinent Eva Dénia acompanyada per Merxe Martínez, un tàndem potent i íntim, presentaran “quan abril era abril”, el disc més personal de la gandiana on s'atreveix amb composicions pròpies, escrites i arranjades per ella. Entre la Chanson clàssica i la tradició valenciana, “Quan abril era abril” ha comptat amb la direcció artística de Carles Dénia. Obrirà la nit, des de Terres de Ponent, la cantautora Meritxell Gené, que entre l'acordió diatònic i la guitarra acústica, ens convida a fer un viatge des del folk nord-americà de protesta al rock aromatitzat de música d’arrel. De veu vellutada i resistent, després de 4 treballs previs musicant poetes de tot el país, enguany a publicat i musicat el seu primer poemari “Després dels esbarzers”, i l’escriu a la seua mare, que va morir quan ella tot just començava a caminar. L’espectacle que ens ofereix cantarà també cançons dels seus anteriors projectes. Gené ha musicat a Màrius Torres -a qui va dedicar tot un disc: “Així t’escau la melangia”, però també a poetes com Joan Vinyoli, Maria-Mercè Marçal, Joan Barceló, Montserrat Abelló, Joan Sales, Bartomeu Rosselló-Pòrcel, Blai Bonet, Marià Villangómez, Concepció G. Maluquer, Manuel de Pedrolo, Vicent Andrés Estellés o Joan Salvat-Papasseït.\nEl passat dissabte, el públic del MiL va poder gaudir del directe potent de la beniganina Gem, saltant el mur de la timidesa i fent vibrar amb les seues composicions sinceres i fresques, despullades i honestes que convidaven a escodrinyar la intimitat expressiva més personal de l’artista. També va enlluernar el directe d’Alessio Arena, el cantautor napolità va qüestionar els límits de la identitat cantant en 4 llengües diferents, barrejant ritmes d’arreu del món a cuirassa descoberta. Una desafiament las límits de la identitat que ultrapassaven el fet musical. Descarant i proper amb una banda d’altíssima qualitat, van demostrar ser una factoria ben engreixada del millor de la cançó d’autor transnacional.\nEl MiL clourà la seua edició 2018 el 9 de juny amb la cançó més indie d’enguany que comptarà amb Lu Rois i Joan Miquel Oliver. El Festival Música i Lletra es caracteritza per combinar artistes més reconeguts i d'altres d'emergents, mesclant diferents estils dintre de la música d'autor per oferir una autèntica cata de la música d'autor a Xàtiva. El Mil és una aposta arriscada de la Regidoria del Gran Teatre de Xàtiva, i la direcció artística del músic Feliu Ventura, que busca un públic curiós que s'atrevisca a comprar una entrada per un concert del qual potser no en coneix els músics, explica l'organització. Per fer-ho possible la regidoria ha defensat sempre preus populars per les entrades. El lema d'enguany és «Sense les dones no hi ha festivals!» i s'ha fet un esforç de reconeixement de la feina de les dones cantautores i -si l'any passat ja tenia un cartell paritari- enguany ha programat més dones que homes a l'escenari del MiL. Per als qui encara no tenen entrades, ahir es va estrenar a les xarxes socials del festival un sorteig de dues entrades per a l'actuació de dissabte.


Capítol 3: L'INFERN\nEn Loránd i l’Eidna es van despertar enmig d’una cambra enorme. Es van sorprendre molt de la immediatesa del viatge i es preguntaven com havien arribat realment allà. De seguida però, es van centrar en el lloc on eren. Hi havia al fons un petit tribunal. Es veia també un petit banc on s’asseia una persona que discutia alguna cosa amb el portaveu dels mandataris. Semblava que no podia acceptar el que deien i va començar a xisclar com una histèrica. El soroll arribava fins a les seves orelles, tot i ser a molta distància. De cop, d’una de les portes laterals en van sortir uns guàrdies en forma de dimonis que van espantar els nostres protagonistes. Van agafar a la dona de males maneres i la van arrossegar cap a la porta de l’esquerre, d’on havien sortit els mateixos guàrdies.\n-Següent! - va rugir un crit per tota la sala.- Vosaltres estaquirots, acosteu-vos!\nEs referia a en Loránd i l’Eidna. Els germans es van fer una mirada de complicitat, van assentir i es van acostar indecisos.\n-Ei! Si vosaltres esteu vius. Es pot saber què feu a l’inframon? Bufff, deu tornar a ser per les maleïdes portes. Sempre em diuen que s’han de conservar, però quan de tant en tant em venen mortals com vosaltres em poso negre. És que algun dia Ördrög em farà cas?.- aquest que parlava era Minos, rei de Creta, que tot i ser de la mitologia grega sembla ser que coneixia a l’amic dels nostres protagonistes.- Mira avui estic d’humor, us deixo sortir sense represàlies si marxeu immediatament.\n-Oh gran Minos, no hem vingut per marxar amb la cua entre cames.- va dir en Loránd.\n-Sí, venim aquí perquè hem d’entrar a l’infern, on tenim una missió del mateix Ördög. Sinó pregunta-li-ho a ell. És de veritat això que diem. Deixan’s passar t’ho preguem. - va rematar l’Eidna.\n-Així que Ördög eh. Interessant. Realment interessant. Aquí ve el que us proposaré. Si no aconseguiu sortir amb èxit de la vostra missió, que us asseguro que és el més probable, us quedareu a l’infern per tota l’eternitat. Aquí us ordenaré a treballar forçosament per mi durant els tres-cents pròxims anys, després ja us deixaré disfrutar de les vacances, tranquils. Em sembla justa l’oferta. Mira i a sobre us proporcionaré un viatge de forma gratuïta per creuar a l’infern amb la barca de Carnot. Què doncs, us sembla bé el tracte?- va acabar Minos.\nQuè si els semblava bé? En Loránd i l’Eidna estaven terroritzats. Tremolaven com dues fulles amb el vent. Però no tenien cap alternativa. En veure que el dimoni no seria flexible van acceptar el tracte. Els guàrdies els van conduir per la porta que havien vist abans on s’enduien la dona. Allà es van trobar amb un riu de lava. Els van dir que era el riu Aqueront. Realment el paisatge de l’infern era extraordinari, però no podien apreciar-lo. El cel estava tenyit per un color a sang, per tot arreu es veien roques i en llocs concrets colades de lava. Es veien dimonis volant per la zona o tramant entre ells. La barca que els havien promès els va passar a buscar.\nCaront era una ànima vella que portava segles i segles prosternada en aquell món. Semblava cec, ja que tenia uns ulls completament blancs i perduts. De cop però, es van obrir per fitar els seus nous passatgers.\n-Carn vivaaaa, carn vivaaa.- El vell estava astorat. - Pugeu, pugeu jovent.\nNo vam tenir altre remei que fer-li cas. Ens va fer remar mentre notàvem com ens fitava per l’esquena. Remar amb lava era deu vegades pitjor que remar enmig d’una tempesta. No hi havia onades, però tampoc vent que t’ajudés. Tot era a mà i el líquid tenia una densitat altíssima, cosa que feia que a l’hora de moure’s la feina fos molt dificultosa. Quan els semblava que ja no podien més i van veure que encara no portaven ni la meitat del trajecte total va passar un fet que no oblidarien amb facilitat. Minos, es va acostar a la seva esquena i sense ni tan sols mossegar-los els va començar a xuclar sang. Una sensació molt estranya. L’aspirava només aproximant la boca a la roba dels joves. Al principi no sabien que era, però de seguida que se’n van adonar van veure que també els xuclava l’energia. Es notaven progressivament més i més cansats.\n-Para ara mateix.- va cridar el Loránd.\n-Sang fresca, sang fresca.- el vell estava boig.- Avui mateix, un jove humà viu també ha vingut a travessar el riu, no sé què us ha agafat ara. Era tan suculent que no he pogut resistir…\nA continuació, per horror dels dos els va ensenyar un cap d’humà després del seu cos. Caront va llepar amb afició la part del coll. Tant en Loránd com l’Eidna ho van tenir clar. No podien viatjar amb el barquer. Van començar a forcejar i a dir-li que els deixés en pau. No semblava que tinguès intenció de fer-ho sinó tot el contrari. D’una queixalada va arrencar part de la pell d’en Loránd, que va xisclar de dolor. L’Eidna va aprofitar la confusió per fer-li una embestida que el va deixar al terra de la barca. En Loránd la va anar a ajudar ràpidament, i entre els dos van arrossegar Caront fins al riu, on el van llençar. Just un moment abans de llençar-lo van veure als ulls del vell un odi inexplicable, mentres els va dir:\n-Us arrepentireu d’això que acabeu de fer.\nVa caure a la lava i va es va enfonsar una mica. Sabien que per molt que l’haguessin tirat, era immortal, per tant, havien de marxar ràpidament. Van sentir una estrebada i la barca es va començar a balancejar. Van afanyar-se a remar i van aconseguir escapar de la ira de Caront. En arribar a la riba de l’altra banda, ja no se’l veia enlloc, però sabien que no se’n podien fiar. Van sortir esprintant endinsant-se en les tenebres d’aquell lloc horrorós.\nNo sabien on eren ni on havien d’anar, així i tot, estava bastant clar que allà no trobarien la princesa. De cop, com si els hagués llegit el pensament, va aparèixer Ördög. El dimoni va arribar sobrevolant des de no se sabia ben bé on.\n-Amics mortals. La vostra gosadia m’afalaga. Sembla impressionant que hàgiu arribat fins aquí. Bé, doncs tal com us he promès us donaré l’opció de salvar la princesa i Budapest. Us he de dir que sou els únics que heu arribat fins aquí, ja l’únic company vostre que havia arribat no ha tingut tanta sort com vosaltres amb Carnot. És terriblement senzill el que heu de fer, si seguiu en la mateixa direcció sempre, acabareu trobant Turul, que us donarà una pista sobre quin camí heu d’agafar en una bifurcació que trobareu. Quan hàgiu completat el camí sereu a la zona de l’Heretgia. Allà ja sabreu què fer.\nVa marxar tant ràpid com va aparèixer, sense resoldre realment cap dels seus dubtes sinó que els va provocar més confusió. En tot cas van seguir caminant. Es trobaven de tant en tant dimonis que els anunciaven que anaven pel camí incorrecte i els indicaven per on havien d’anar. En Lórand i l’Eida però van ser valents i van seguir caminant recte fina a trobar-se amb Turul.\nTurul era un corb. Estava sobre una gran roca que separava el camí principal en dos. Un d’aquells camins sabien que els portaria a la mort, i l’altre a la princesa. El corb els va saludar a la seva manera amb uns crits estridents. Quan va veure que eren suficientment a prop va dir:\n-A jobb oldali ösvény egy olyan helyre visz, ahol van valami, ami annak ellenére növekszik, hogy nem él\n-A bal oldali ösvény olyan helyre visz, ahol csukott szemmel lehet\nHavia parlat amb hongarès. El poc que van entendre per la dificultosa manera amb què parlava l’animal va ser que el camí de la dreta passava per alguna cosa que creixia tot i no estar viva i el de l’esquerre per un lloc que podies estar amb els ulls tancats. El corb va marxar en acabat.\nVan decidir que l’Eidna prendria la decisió, ja que era més estudiosa que en Loránd. Una cosa viva i una cosa que podies veure amb els ulls tancats. La segona no els hi acabava de sortir, notaven que no l’endenvinadiren mai. La primera de seguida es van adonar que era el foc, creixia, però no estava viu. Així que van escollir el camí de l’esquerre.\nAl principi semblava que no hi havia cap inconvenient, ja que el camí seguia igual que abans. En avançar una mica però, els va engolir una foscor absoluta. És clar! Era la foscor, el lloc on podies estar amb ells ulls tancats. Bé tot i saber què era no els ajudava a superar els seus problemes. S’entrebancaven constantment. Van caure múltiples vegades i es van fer ferides importants. Quan ja estaven desesperats i a punt de rendir-se van veure a poc a poc la llum. Mai havien valorat tant la llum com en aquell moment!\nAra estaven al bell mig d’un amfiteatre. Semblava que havien arribat al lloc esperat. Milers de cares els miraven des de la comoditat dels seients. A la zona privilegiada de la grada hi havia els dimonis que més por imposaven, però el pitjor de tot, una foguera, encara apagada però a punt per obrir. Hi havia lligada en un pal al bell mig la princesa d’Hongria, la Timea. Quan els van veure arribar, tot el públic va començar a aclamar.\n-Veig que heu aconseguit arribar fins aquí.- va anunciar l’omnipresent Ördög, que ja tornava a estar allà, disposat a acabar de rematar els dos pobres joves.- Felicitats, només us queda un pas i haureu superat la missió. Però lamento informar-vos que aquest serà també el més complicat. Us enfrontareu a Hadúr, el senyor de la guerra. Mai ha estat derrotat per ningú. A més a més us posarem la pressió del temps. Quan hagin passat 10 minuts, si no heu estat capaços de derrotar-lo, començarem a obrir la foguera, que cremarà la princesa Timea en un moment. Si de veritat aconseguiu derrotar-lo, us prometem que tornareu sans i estalvis a Budapest tots tres. Això sí, sempre teniu l’opció de la rendició, que suposarà la mort de Timea, la destrucció de la vostra ciutat i la vostra reclusió a l’infern per tota l’eternitat. Que comenci l’espectacle!\nD’una porta enorme, en va entrar Hadúr. Tenia unes dimensions colossals. El combat seria impossible. Algun espectador va tirar una espasa, perquè la batalla fos més emocionant. Loránd es va afanyar a recollir-la, tot i que sabia que el combat estava perdut abans de començar. L’Eidna per la seva banda va agafar el punyal que portava a sobre.\nAl principi van resistir sense problema als atacs d’Hadúr. Aquest l’únic que feia era intentar envestir-los de forma brusca. En Loránd va aconseguir repel·lir els seus atacs amb l’espasa. L’Eidna, va fer el cop de gràcia i amb el seu ganivet, a traïció li va estripar una part de l’ala. La bèstia va udolar a ple pulmó. Ara ja estava enrabiada. Va enlairar-se i va sobrevolar sobre seu. Amb l’altura li seria més fàcil atacar. Va començar a clavar urpades. Una va enganxar en Loránd. Li va deixar la cara feta un cromo. Una ragera de sang des de la zona dels cabells fins a la boca li queia de forma imparable. Hadúr semblava que s’ho passava bé i els va deixar una petita tregua. L’Eidna, pensava que la clau era tallar-li les ales i per això, va agafar l’espasa d’un Loránd molt malferit i la va llançar directe a aquella zona. Tota l’ala dreta va quedar perforada. No podria volar durant una bona temporada. Per contra però, havien perdut l’espasa, ara en propietat d’Hadúr.\nEl dimoni ja no estava de bromes, i va anar directe a per ells per terra. Va envestir l’Eidna, que va sortir disparada fins a xocar a la banda. El públic embogia i s’ho passava d’allò més bé. Llavors Hadúr va anar cap a Loránd, que ara disposava del ganivet d’Eidna. Quan estava a punt d’arribar, aquest va aconseguir clavar-li el ganivet al peu i aconseguir escapar momentàniament.\nAra sí que estava tot perdut. No tenien res a fer i la victòria d’Hadúr era qüestió de moments. Per acabar-ho d’adobar, van avisar que havien passat els 10 minuts i que començarien a encendre el foc. La Timea estaria morta en qüestió de minuts, i ells en qüestió de segons si el dimoni no tenia pietat. En Loránd i l’Eidna anaven resistint com podien però no hi havia res a fer. Finalment, van acabar abraçats plorant misericòrdia.\nLlavors a més a més, va aparèixer Caront. El vell semblava que s’havia curat de forma miraculosa de les ferides provocades per la lava. El públic va aclamar el seu nom en veure’l sobrevolar l’estadi. Va anar a aterrar directament al costat de l’espasa de Loránd. El foc ja estava arribant als peus de la princesa. Caront volia carregar-se aquells dos vailets que havien aconseguit burlar-se d’ell, però Hadúr també. Els dos van veure les intencions mútues i van decidir fer una cursa per veure qui ho aconseguia primer. Loránd i Eida es van escapar com van poder. Llavors un va anar per cada banda, era inevitable la mort dels dos joves herois. Havien fet tot el que estava a les seves mans, però no havien triomfat. En Hadúr els envestiria amb les seves banyes i en Caront amb l’espasa. quan faltaven tan sols uns centímetres però perquè arribessin a colpejar als joves, aquests imprevisiblement es van ajupir.\nVa ser tan desconcertant el moviment que els dos dimonis no van reaccionar prou de pressa. Les banyes es van clavar als pits de Caront i l’espasa al bell mig del cor d’Hadúr. Els dos dimonis van cridar d’un dolor inhumà. Havien vençut a l’invencible Hadúr gràcies a l’oportunista ajuda de Caront.\nEl públic va emmudir, però els joves de seguida van reclamar que salvessin a la princesa que estava a punt de morir engolida per les flames. Ördög mateix se’n va encarregar. I en acabat va fer una riallada d’histèric i va aplaudir amb força.\n-Quin espectacle, quin espectacle! Sublim! Us heu guanyat tots els meus respectes i la vostra llibertat. Sou lliures.\nEls dimonis van complir la promesa i els van deixar marxar. Van arribar a Budapest just quan la lluna plena banyava completament la ciutat. Ho havien aconseguit.\nAnys després, Timea i Loránd van regnar el poble hongarès durant molt de temps i provocant un període de pau i harmonia mai vist. Això sí, sempre amb la supervisió de la seva germana Eidna. Budapest ciutat de l’amor tornava a somriure.\nFI DEL TERCER I ÚLTIM CAPÍTOL


B&B Al Roncaccio Calco Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Roncaccio 9, Calco, Calco, Itàlia, 23885 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre B&B Al Roncaccio\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Calco, B&B Al Roncaccio és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA B&B Al Roncaccio, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Instal.lacions de barbacoa són només algunes de les comoditats que fan que B&B Al Roncaccio sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nL'ambient de B&B Al Roncaccio es reflexa en cada habitació. calefacció, articles de tocador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, B&B Al Roncaccio és una selecció idònia per a la vostra estada a Calco.