La Fundació Mutuam Conviure celebra amb èxit una Jornada Residencial centrada en les persones amb demència\nLa cura de les persones amb demència avançada ha protagonitzat la 3a Jornada Residencial de la Fundació Mutuam Conviure, celebrada ahir dijous a l’Auditori del Col·legi Major Sant Jordi de Barcelona. L’acte, que s’emmarca en l’aposta de l’entitat per la formació continuada dels professionals, va reunir 192 persones.\nFrancesc Brosa, director general del Grup Mutuam, va donar el tret de sortida a la jornada recordant que darrera l’impuls de la primera edició hi havia la vocació de la Fundació Mutuam Conviure, mantinguda fins avui, de crear un espai en què els professionals del sector de l’atenció residencial poguessin aprendre compartint experiències. Tot seguit, va prendre la paraula la vicedegana del Col·legi de Treball Social de Catalunya, Marga Garcia, que en la seva conferència va abordar qüestions com la relació entre identitat i edat o la importància del vincle dels treballadors socials amb les persones a qui atenen.\nLa Jornada, com en edicions anteriors, va servir també com a escenari per al lliurament dels Premis de Recerca d’atenció a la dependència de la Fundació Mutuam Conviure. Enguany, el projecte seleccionat ha estat el presentat per l’equip de la Residència Vila-seca sobre estimulació basal, que va rebre el guardó de la mà del president de Grup Mutuam, Josep Arqués.\nLa taula d’experiències, moderada per la cap de servei de Qualitat del Grup, Ainhoa Torner, va permetre que diverses professionals exposessin les eines que havien utilitzat als seus centres per connectar amb persones amb demència avançada. Així, Rosa Torró, educadora social del Centre Assistencial Mutuam La Creueta, va parlar de la música; Fernanda Farnos, psicòloga de la Residència Vila-seca, de la teràpia assistida amb animals; Aida Burgès, terapeuta ocupacional del Centre Residencial Mutuam Manresa, del contacte corporal i Estefania La Mata, fisioterapeuta de la Residència Les Franqueses, de les imatges. Per la seva banda, Carolina Ferrero, adjunta a la direcció de l’Àrea Residencial i atenció domiciliària de Grup Mutuam, va explicar en què es basa el model assistencial de Grup Mutuam, destacant l’ús d’eines específiques per conèixer les persones amb demència.\nLa segona de les conferències va ser a càrrec d’Elena Fernández, psicòloga i gerontòloga d’Alzheimer Catalunya Fundació. Sota el desafiant títol ‘Com deu ser viure amb demència avançada?’, la ponent va apuntar que els professionals havien de connectar amb les persones amb demència des de les sensacions i emocions pròpies i va subratllar la necessitat de practicar, amb usuaris i companys, l'escolta activa, l'empatia, l'acceptació incondicional, el respecte, l'autenticitat i l'assertivitat.\nPer últim, Anton Molas, director de l’Àrea Residencial de Grup Mutuam, va clausurar l’acte assenyalant la importància de cuidar també els cuidadors, procurant que tinguin suport i formació per desenvolupar la seva tasca.\nIntervenció Francesc Brosa\nDebat de la taula d’experiències\nLliurament Premi Recerca Atenció Dependència\nEl Premi de Recerca d’Atenció a la Dependència 2021 ja té guanyadors\nLa Fundació Mutuam Conviure estrena la 20a edició del Premi de Recerca d’Atenció Sociosanitària\nRècord d’assistència a la 14a Jornada Sociosanitària per abordar els trastorns del son en les persones grans\nCategories Som Mutuam Etiquetes Premis de Recerca Navegació per les entrades\nEls residents del Centre Jaume Nualart per a gent gran, posen color a l’art\nL’abordatge de la nutrició en l’ancià fràgil centra la sessió clínica a Mutuam Güell


IB3 | El PP guanyaria les eleccions madrilenyes amb un 43,7% dels vots, segons el sondeig de FORTA\nPortada > > El PP guanyaria les eleccions madrilenyes amb un 43,7% dels vots, segons el sondeig de FORTA\nEl PP guanyaria les eleccions madrilenyes amb un 43,7% dels vots, segons el sondeig de FORTA\nFotogaleria: Unes eleccions en plena pandèmia, en dia laborable i amb una àmplia transcendència estatal\nEl PP guanyaria les eleccions autonòmiques de la Comunitat de Madrid amb un 43,7% dels vots, segons el sondeig de GAD3 per a la Federació d’organismes o entitats de ràdio i televisió autonòmiques (FORTA). Els populars obtindrien entre 62 i 65 escons, això són més de la meitat dels diputats que va aconseguir en els anteriors comicis del 2019 (30). Isabel Díaz Ayuso es quedaria a pocs escons d’aconseguir la majoria absoluta (69).\nEl PSOE obtindria un 18,4% dels vots i entre 25 i 28 escons. El PSOE d’Ángel Gabilondo cauria en 9 punts respecte les passades eleccions, quan va obtenir 27,4% dels vots i 37 diputats.\nMás Madrid es quedaria en el tercer partit més votat amb un 16,1% dels vots i entre 21 i 24 escons. La formació d’esquerra, amb Mónica Garcia com a cap de llista, augmentaria en quasi un punt i mig respecte les eleccions madrilenyes del 2019, que va obtenir un 14,7% de vots i 20 diputats.\nVox obtindria entre 12 i 14 escons amb un 9,2% dels vots. La formació ultraconservadora es mantindria pràcticament igual que en les passades eleccions, quan va obtenir 12 diputats amb un 8,9% dels vots.\nUnides Podem obtindria entre 10 i 11 escons amb un 7,9% dels vots. La formació liderada per Pablo Iglesias augmentaria en més de 2 punts respecte les passades eleccions, en què va treure 5,6% dels vots i 7 diputats.\nCiutadans no obtindria representació a l’Assemblea de Madrid al no arribar al 5% dels vots. Segons el sondeig de GAD3 per a FORTA, la formació taronja trauria un 3,2% dels vots. Això són més de 16 punts manco que els resultats que va obtenir al 2019, amb un 19,4% dels vots i 26 diputats.\nEl sondegi de GAD3 per a FORTA ha estat realitzat a través d’enquestes telefòniques des del 19 d’abril fins aquest mateix dimarts 4 de maig. S’han realitzat un total de 8.500 entrevistes a una població general major d’edat amb dret a vot a les eleccions autonòmiques de la Comunitat de Madrid.


Dones de CGT – Pàgina 4 – Revista Catalunya\nCategoria: Dones de CGT\nTrobada de dones de CGT a Ruesta\n18 Maig, 2019 18 Maig, 2019 Equip Comunicació CGT Catalunya\nDones de CGT Catalunya\nDiferents dones, militants i afiliades a la CGT de tot l’estat, es van trobar el passat mes de març a Ruesta, per traçar una línia comuna de lluita feminista.\nArran el Congrés extraordinari a Mèrida per la vaga del 8M, i tal i com es van desenvolupar durant el mateix els debats i les discussions amb fortes discrepàncies, diferents dones, militants i afiliades a CGT de tot l’estat espanyol, vàrem veure la necessitat de trobar-nos per debatre i treballar plegades, per mirar de desenvolupar i elaborar una tasca comuna arreu de tota l’organització i a partir dels nostres sindicats i territoris, per tal d’assolir una igualtat real entre companyes i companys, fer efectiu un món sense distinció de gènere, i aconseguir una educació feminista real.\nCom a dones afiliades entenem que la CGT és un sindicat de base, en què les secretaries no estan per sobre de cap afiliada i en què les bases decideixen, i han de decidir, com s’organitzen. Els nostres acords congressuals contemplen l’establiment i creació de xarxes d’associació entre les dones.\nPer aquest motiu ens vam autoconvocar a una trobada de reflexió i debat i vàrem acordar que el millor lloc on anar plegades era aprofitar un dels espais que tenim com a CGT. Així vam triar Ruesta per a la nostra trobada.\nCom a dones anorcofeministes constatem que malgrat els avenços fets a la societat respecte al feminisme, dins de la nostra organització encara falta moltíssima feina a fer. Algunes ponències presentades i aprovades en el Congrés de CGT Catalunya a Òdena-Igualada ja anaven en aquesta línia de reivindicació, com també algunes de les presentades al Congrés extraordinari de Mèrida.\nLa trobada de Ruesta era molt necessària i va esdevenir molt enriquidora, fructífera i positiva. Ens va dotar d’empoderament col·lectiu, energia, força i molta sororitat entre nosaltres. I vam decidir continuar treballant plegades amb la militància activa que ja exercim des dels nostres sindicats i territoris. Per que la revolució llibertaria i feminista ha de combatre el patriarcat i el capitalisme començant pels nostres àmbits més propers i estimats. Creiem fermament que l’existència dins la CGT de dones feministes que impulsin, des de baix, el treball en el diferents sindicats per a aconseguir una igualtat efectiva entre homes i dones, és un valor afegit per a l’organització. La unió del treball de totes les dones reforça la veu de l’organització en la lluita feminista contra el patriarcat i contra el capitalisme.\nJa els acords del XV Congrés Confederal de Valladolid, celebrat al 2001 sota la rubrica “4.8 Mujeres en CGT”, estableixen que l’esperit de la creació de la Secretaria de la dona es basa entre d’altres principis rectors en el de “dinamitzar la comunicació entre dones i les seves diferents experiències de vida, així com la participació i compromís de les dones amb el sindicat”, “(…) es necesario reivindicar el feminismo, como un discurso radical y anticapitalista dentro de nuestra organización y desde ella, en las propuestas que lancemos de cara afuera y, sobre todo, en las vías de construcción de mundos distintos que buscamos (…) La CGT ha de ser protagonista activa en la movilización de un feminismo de base anticapitalista, antimilitarista y antiautoritario”.\nVolem que el treball de les companyes militants actives amb qui estem coordinant-nos, serveixi perquè la lluita feminista sigui cada dia més forta i perquè el nostre sindicat sigui realment igualitari i sigui un lloc on totes tinguem veu i presència.\nSeguirem lluitant per aconseguir reforçar el feminisme que ha de fer de la nostra una societat més lliure i més justa.\nPerquè tenim clar que JUNTES SOM MÉS FORTES.


A la llum d'un fanalet: de maig 2011\nUna proposta de Relats Conjunts: Juicy salif\n-Em fas un suc?\n-Va…fes-me un suc mentre em dutxo…\n-T’he dit que no.\n-Mira que si em constipo…\n-Les taronges també te les pots menjar.\n-Ja, però de bon matí el suc es posa tan bé…me’l fas, si us plau...?\n-Mmmmmm…va, mentre et dutxes vaig a la ferreteria de la Plaça dels Llimoners a comprar un espremedor de debò. Torno en cinc minuts, eh?\nMentre tanca la porta, escolta el soroll de la dutxa i somriu.\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 12:34 17 a la llum del fanalet\nabans no creixi el fruit,\nl'aroma als dits.\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 22:04 9 a la llum del fanalet\nCurull de sol\nCurull de sol el cabàs,\nseurem a l'ombra plàcida\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 18:52 11 a la llum del fanalet\nJa no tenim por.\nEl vol d'unes ales,\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 20:33 10 a la llum del fanalet\nSal a la pell\nAssajar de nou\nSal a la pell.\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 21:25 9 a la llum del fanalet\nPotser sí que,\naprenents de mirades,\nvan saber ajustar les diòptrides\nen el visor dels seus camins,\nadés planers, adés abruptes.\nHonestament sincers, l'un amb l'altre,\ndibuixaven la fotografía\nde les hores i del temps.\nLa vida els acompanyava\namb bocins dolços.I algun d'escadusser.\nTram per recórrer, encara.\n(pel mestre, l'amic)\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 21:27 25 a la llum del fanalet\ntemps de flors -set-\nDe la teva finestra a la meva, si ens falta llum, sempre hi trobarem les flors.\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 15:34 7 a la llum del fanalet\ntemps de flors -sis-\nrebels i decebuts\nrevolta pacífica i compromesa\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 23:33 14 a la llum del fanalet\ntemps de flors -cinc-\n(Ovidi Montllor - Toti Soler)\n(per la kweilan)\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 16:56 10 a la llum del fanalet\ntemps de flors -quatre-\nAdesiara, la bellesa, penja d'un fil. I pot aixecar el vol en un no res.\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 16:55 10 a la llum del fanalet\ntemps de flors -tres-\nDesballestat, malmès i agonitzant, va fer un sospir profund i les flors, en escoltar la ranera van desplegar la seva màgia.\nEl calancoe va recollir amorosament el do, mentre li demanava a la gerbera que auxiliés el re, alhora que la rosa –sempre amatent- rescatava el mi de la tragèdia, i les falgueres van cridar que ja curaven el fa; i aleshores, alertades les petúnies, van despertar al sol, i els geranis taralarejant van córrer cap al la, el si el van alçar, curoses, les buganvílies que tot xiulant van avisar a les margarides perquè li diguéssin al do que l’estimàven.\nI la música va tornar a sonar.\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 11:20 12 a la llum del fanalet\ntemps de flors -dos-\nEl seu nom, ja tenia nom de camí. Li agradava caminar carrers, i senderes boscanes. Pacient, auster i entusiasmadament creatiu, tastava de l'olor i la textura de la terra, tot allò que en creixia.\nI ara, li recordava les mans confegint aquell camí de les flors. Com una escultura plena de vida. Vital com era.\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 19:52 14 a la llum del fanalet\ntemps de flors -ú-\nAmb els raigs primers, tornava del mercat caminant a pleret amb el cabàs ple dels fruits de la primavera.\nSemblava evident que tenia tots els ingredients per provar de fer una amanida acolorida i aromàtica. Un cop feta, li afegiria un polsim de música, per poder assaborir-ne les notes dolces al paladar.\nla joana m'acaba de regalar la música!\nfa de bon tastet!\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 20:03 17 a la llum del fanalet\nLa primera de la col·lecció, per la col·leccionista!\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 20:44 6 a la llum del fanalet\nremembraré la llum\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 20:37 16 a la llum del fanalet\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 8:32 4 a la llum del fanalet\nabans no marxi\namb l'esquena a la terra\net vinc a veure\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 21:11 13 a la llum del fanalet\ni la llum resistent i insurrecta\nencoixina núvols als finestrons\nfent de mirall\nde les revoltes al dedins.\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 19:55 10 a la llum del fanalet\nLa manera de caminar.\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 9:05 11 a la llum del fanalet\nPer la Cèlia, que te n'arribi l'aroma.\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 15:46 15 a la llum del fanalet\nLes línies de l'avui\nMentre es perd en la melodia,\nerrívols i desenfocats els pensaments,\ns'aturen en el temps innegable de l'ahir,\nal medo dels fados escoltats;\ni cerquen dibuixar el contorn precís\nde les línies de l'avui.\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 21:42 9 a la llum del fanalet\nels colors que l'atreien.\nJo, tot somriure.\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 22:50 17 a la llum del fanalet\n(d'un viatge plural)\nHo ha il.luminat un fanal blau a les 15:31 19 a la llum del fanalet


La Cotorra de la Vall: Compromís-Podemos rebenta la Fonteta en l'acte que tancava la campanya\nCompromís-Podemos rebenta la Fonteta en l'acte que tancava la campanya\nAhir a les set de la vesprada començava a la Fonteta l'acte de fi de campanya de Compromis-Podemos. Dins 9.000 persones esperant l'inici de les intervencions mentre quedaven sobre 2.000 persones fora del recinte i moltes es quedaren per seguir l'acte des del carrer amb una pantalla gegant, com es veu a la fotografia de dalt.\nAmb el pavelló esportiu de la Fonteta ple i deixant gent fora, la coalició Compromís-Podemos-És el Moment va fer una autèntica demostració de força en el tancament de campanya de les eleccions generals del 20D. Ha mostrat les seues credencials per a aspirar a ser una força hegemònica al País Valencià.\nL’alcalde de València, Joan Ribó (Compromís) ha proclamat que “València ha passat de ser la capital de la corrupció a la capital del canvi” en la primera intervenció i ha despertat els aplaudiments més sentits en el públic.\n“Tic-tac, tic-tac”, ha comptat el portaveu en les Corts Valencianes de Podem, Antonio Montiel, imitant el que va dir el seu líder Pablo Iglesias al començament d’any en aquest mateix escenari sobre el temps que li quedava a Mariano Rajoy com a president.\nPresentat com “el llanero solitario del Congrés”, el cap de cartell a València, Joan Baldoví, també ha esmentat la pel·lícula d’èxit fent una comparança entre l’herència de la legislatura de Rajoy i el que aportarà ‘És el Moment’. “Aquest és un tsunami que arribarà a Madrid. Omplirem el Congrés de palometes del canvi”, ha expressat després de reconéixer la tasca de la seua número 2 de la llista, Ángela Ballester, de Podem.\n“Com va dir Joan Fuster, la política que no fem, ens la fan”, ha alertat Íñigo Errejón (Podemos) que ha fet mitja intervenció en valencià després de destacar que siguen l'únic partit que no tanca la campanya a Madrid. “Catalunya, Galiza, Euskadi, País Valencià”, ha anat anomenant les nacionalitats històriques i ha donat pas a l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau. “Ens hem alçat i no ens tornaran a fer abaixar els braços. Som poble”, ha proclamat citant el poeta valencià Vicent Andrés Estellés. Acte seguit ha donat les gràcies a la líder de Compromís, Mónica Oltra, per "tornar la dignitat a Raimon i a les víctimes del metro".\n“Hem rebentat la Fonteta”, s’ha enorgullit Oltra. Després de defensar la tasca de Baldoví durant aquests últims anys en el Congrés, ha ressaltat el canvi de polítiques socials que es fa des de la Generalitat on és vicepresidenta. I ha assenyalat: “Recuperarem els diners robats”. En un moment del seu discurs Oltra ha al·ludit Compromís i Podem que es van presentar separadament a les autonòmiques com “la primera força en el parlament valencià”. "Pablo, els valencians anem a fer-te president", li ha dit a Iglesias.\nPresentat amb un vers de Miguel Hernández llegit per Oltra, que l’ha fet somriure, Iglesias ha dit que “Espanya ha posat fi a l’arrogància centralista”. Ha al·ludit de manera reiterada “l’Espanya dels pobles” i ha destacat la plurinacionalitat del país. Però, també ha tornat els elogis a Oltra: “Mònica ha demostrat que es pot combatre la corrupció des de les institucions”. Compromís-Podemos ix reforçat amb vista a la cita decisiva d’aquest diumenge.\nBasat en eldiario.es\nAcí teniu el vídeo complet de l'acte\nPublicat per La Cotorra de la Vall a 16:03\nSi es pot si es pot!!\n19 de des. 2015, 16:08:00\nNo hi ha res com eixir per la tele i dir a cadascú el que vol sentir i Pablo Iglesias és Doctor en eixa especialitat, se'n diu ciencias políticas.\n20 de des. 2015, 17:54:00\nHome, d'eixos ni ha en tots els partits i no conseguixen això de fer que cada u escolte lo que vol sentir. A mi el PP per exemple mai m'ha dit lo que volia escoltar.\n20 de des. 2015, 18:46:00


“La independència és l'única solució que tenim” | Bernat Monzó | VIC | Seleccions | L'Esportiu de Catalunya\n“La independència és l'única solució que tenim” “La independència és l'única solució que tenim” “La independència és l'única solució que tenim” “La independència és l'única solució que tenim” + “La independència és l'única solució que tenim” E-mail\nVIC - 30 octubre 2014 2.00 h\n“La independència és l'única solució que tenim”\n“Quan la gent lluita per una cosa que és seva, també hi ha més ganes de tirar endavant”\n“Et pot posar impediments i ja m'ha demostrat que no te'n pots fiar ni un pèl i que tot es mou per interessos”\nRoger Puigbò, a la Plaça Major de Vic PLATAFORMA PRO SELECCIONS CATALANES.\n“La independència és l'única solució que tenim” “La independència és l'única solució que tenim” “La independència és l'única solució que tenim” “La independència és l'única solució que tenim” “La independència és l'única solució que tenim” E-mail\nCompetim per Espanya perquè és l'única manera. Però a la cadira jo sempre hi porto una bandera catalana al davant\nBernat Monzó - VIC\nRoger Puigbò fa més de vint anys que practica l'atletisme adaptat en cadira de rodes. Els 800 metres són l'especialitat d'aquest esportista vigatà, que també disputa les proves de 1.500, 5.000 i marató. El 2011 es va penjar la medalla de plata en el mundial de Nova Zelanda. L'any següent arribava als Jocs Paralímpics de Londres amb grans expectatives, però una infecció el va deixar fora de combat. El Comitè Paralímpic Espanyol li va retirar les beques, però malgrat els impediments ha continuat practicant l'esport que més li agrada.\nCom va començar a practicar l'atletisme adaptat?\nM'hi vaig iniciar el 1993. El 1992 va ser quan vaig tenir l'accident, en bicicleta. Vaig trigar un any a tornar a fer esport, que és el que m'havia agradat sempre. Abans jugava a futbol, però vaig haver de fer un canvi molt gran. Vaig tenir l'oportunitat de provar una cadira de competició al club de Granollers, que tenia secció de paralímpics. Em va agradar tant la sensació que des d'aquell dia sempre m'ha agradat entrenar-me. Des del principi em vaig posar el llistó molt alt i a poc a poc he anat a més. Quan feia poc temps que havia començat, vaig conèixer un atleta suís, Heinz Frei, que tenia la mateixa lesió que jo i un munt de rècords del món. Va ser un referent per a mi.\nDes d'aleshores, ha participat en tres Jocs Paralímpics.\nHe estat a Atenes, Pequín i Londres. Londres va ser un desastre perquè feia dos anys que estava preparant molt bé la cursa de 800 metres i el Comitè Paralímpic Espanyol (CPE) m'havia donat molt suport. Havia estat subcampió del món, feia dos anys seguits que aconseguia la millor marca mundial i em portaven en safata. A Londres arribava molt bé de forma, però al cap de dos dies de ser allà, vaig agafar una infecció d'orina i vaig quedar fet pols. Els Jocs van anar fatal, em van eliminar en la primera eliminatòria i aleshores el CPE va començar a passar de mi totalment. Havia estat preparant molt bé els Jocs, però va passar això. Va ser molt injust perquè si tens una mica de cap veus que aquest esportista ha demostrat que pot estar al capdavant. Perquè li passi un imprevist, que és com si hagués tingut una lesió, no pots retirar-li tot el suport.\nEn el dia d'avui, rep algun ajut?\nNo, es pensen que els esportistes surten de sota les pedres. El mes següent, ja m'havien tret tota la beca. Ara estic dins del pla ADOP, però no em donen res. Ni econòmicament, ni material, ni ajudes en viatges. Això meu té justificant i els metges del comitè em van detectar la infecció d'orina. Ells han de veure que no vaig rendir perquè vaig tenir aquest problema. Per sort, nosaltres tenim moltes competicions internacionals durant l'any que no tenen res a veure amb Espanya ni amb el CPE ni res, i amb això podem anar fent.\nInternacionalment, la gent sap què està passant a Catalunya?\nDe cara al 9 de novembre, quina és la seva posició?\nCrec que la independència és l'única solució. Si s'aconsegueix, al principi ho passarem malament, no sé si pitjor que ara, però almenys estarem lluitant per alguna cosa nostra. Trigarem més o menys però ens en sortirem. Quan la gent lluita per una cosa que és seva, també hi ha més ganes de tirar endavant. És com ara amb l'esport. Estem gairebé obligats a competir per una bandera o per un país que no sentim com a nostre. Però és l'única solució si vols ser a competicions importants.\nNo té por de represàlies per la seva posició?\nNo, perquè és la realitat. Jo em sento català al 100%, però des del punt de vista esportiu si vols viure del teu esport he après que has de ser un mercenari. Per molt català que sigui, si em ve el Marroc i em diu que em paga una quantitat per córrer per ells, jo ho faré. Per molt català que sigui, estic intentant fer el que m'agrada i si el meu país no té les possibilitats d'ajudar-me com necessito m'he d'espavilar d'una manera o altra. Molts esportistes catalans competim per Espanya perquè és l'única manera que hi ha. Però a la cadira jo sempre hi porto una bandera catalana al davant.\nExacte, els puc caure millor o pitjor, però tot va per marques. El que passa és que ells et poden posar impediments, i ja m'han demostrat que no te'n pots fiar ni un pèl i que tot es mou per interessos. Sempre he dit que no tinc res en contra de la gent espanyola. Tinc molts amics espanyols i són bellíssimes persones. El que no m'agrada és com el govern tracta Catalunya i com estan sempre burxant. Per la resta, no tinc cap problema. I com sempre dic, conec més catalans males persones que espanyols perquè visc aquí i conec molts més catalans.\nPer tant, defensa la independència per sentiment però també perquè veu que pot servir per fer les coses millor.\nSí, crec que si aconseguim la independència continuarà havent-hi corrupció i totes aquestes coses, però també la gent estarà més motivada per alçar el país. És millor lluitar per una cosa que sents que no pas lluitar perquè et vagin prenent el pèl. El més important de ser independents és que tinguem la llibertat d'organitzar-nos com vulguem. Si la caguem, la caguem nosaltres, però que no hàgim de dependre tant d'altres persones. El govern espanyol està més pendent de posar pals a les rodes que no pas d'ajudar i agilitar les coses.\nL'Esportiu. Nacional 30-10-2014, Pàgina 22\nL'Esportiu. Girona 30-10-2014, Pàgina 23


Publicació especial per a la II Trobada de la Xarxa de la Terra al Penedès 2018 [PDF]\nJa pots descarregar la revista en PDF publicada en ocasió de la II Trobada de la Xarxa de la Terra al Penedès d’abril de 2018.\nLes cultures ancestrals, entre elles els pobles celtes, vivien en una connexió profunda amb la natura i l’entorn que els envoltava. Aquests lligams avui ens queden lluny. L’esser humà s’ha anat separant de mica en mica de la mare terra i dels seus cicles i així és com a poc a poc ens hem […]\nDissolució del fet català, en la vinya un altre exemple\nQuè ens defineix com a catalans? Antigament el poble català, vers la vinya, va adaptar els ceps i els camps a les seves necessitats però d’una manera social, harmònica i sostenible en el territori i al llarg del temps. Totes les cultures autèntiques de l’antigor s’han adaptat amb respecte al seu terrer. En aquest cas, […]\nLes «males herbes» —també anomenades adventícies— ni són tan dolentes ni són tan lletges. De fet, que hi hagi una mica d’herba als marges i en alguns racons del tros no ha de crear cap mena d’alarma social. Tots sabem que vivim encara en una societat del quedar bé i el què diran, però això […]\nEstà clar que el pagès modela el paisatge igual que ho fa una vaca resseguint l’herba, el Gaig plantant aglans o una erupció volcànica canviant materials de lloc. ¿Però la vaca ressegueix l’herba per mantenir aquell paisatge? ¿El Gaig planta aglans perquè vol un bosc? Jo penso que sí encara que no sigui l’únic objectiu. […]\nEls 10 manaments de la pedra seca\nLa llei del mínim esforç Fer una bona base El fil és la mare Inclinació cap al talús No fer castellets No fer rentadora Com més reble millor Les pedres ben falcades Tota pedra fa paret Fotre un clau de tant en tant\nPublicació especial per la Trobada de la Xarxa de la Terra (abril 2017) [PDF]\nPas a pas cap a una Xarxa de la Terra\nDiferents persones que arreu del territori fem agricultura i ramaderia ecològica hem construït afinitats a través dels intercanvis dels nostres productes així com dels coneixements al voltant de l’autosuficiència, del nostre posicionament respecte del desenvolupament de l’agricultura ecològica, de la recuperació de la nostra història pagesa i a través d’unes relacions humanes basades en la […]\nGermania de la terra viva al Penedès\nBy xarxa terra on 15/04/2017\nDignificació pagesa i alternatives autogestionàries Des de fa una desena d’anys s’està creant un tipus de xarxa molt interessant a la vegueria Penedès. La seva peculiaritat és que transcendeix una simple Associació de Productors Ecològics tot treballant en els vincles humans i compartint el treball i el coneixement sobre l’elaboració del vi, els sembrats, l’horta […]\nBy xarxa terra on 14/04/2017\nDescloc una parpella. Són dos quarts de set d’un dia qualsevol. Allà lluny, a l’horitzó, s’intueixen les primeres clarors de l’albada. Els engranatges cerebrals comencen a rutllar. «Avui sembraré les cebes que ja és hora… Sí, i en acabat hauria d’enllestir el planter de tomaqueres…». Descloc l’altra parpella i m’alço… «He d’anar a arreglar les […]\nVins naturals: l’experiència de fer vi en comú\nBy xarxa terra on 11/04/2017\nRecuperem sabers i pràctiques ancestrals, seguim la cosmovisió pagesa dels nostres avantpassats. Procurem la mínima intervenció en els cultius i treballem amb els cicles naturals i el calendari lunar. Cuidem, espigolem i recuperem vinyes preferiblement amb varietats autòctones de cep però també d’altres adaptades al territori. Apostem per un procés de producció col·lectiu basat en […]\nParlar de la matança del porc avui en dia és parlar de sobirania alimentària i molt més. Volem començar aquesta història parlant del respecte total cap a la natura i els animals sabent que hi ha gent que no entén que es reivindiquin les matances del porc, així com no s’entén que hi hagi gent […]


Aquesta botiga reobri després d'una reforma integral amb una inversió d'1,3 milions d'euros amb la participació de 28 proveïdors, que han donat ocupació a més de 210 persones durant la fase de reforma.\nMercadona reobri hui un nou supermercat a Collado Villalba (Madrid), concretament a l’avinguda Juan Carlos I amb el carrer Cordel de Valladolid, després d'una reforma integral per a adaptar-lo al nou Model de Botiga Eficient de la companyia, amb una inversió d'1,3 milions d'euros i la participació de 28 proveïdors que han donat ocupació a 210 persones durant la fase de reforma. El nou supermercat presenta un nou disseny que millora la distribució, la decoració i la disposició de totes les seccions amb l'objectiu de millorar i optimitzar l'experiència de compra dels seus "Caps", com la companyia denomina internament els seus clients.\nLa nova botiga eficient de Mercadona a Collado Villalba compta amb una superfície de sala de vendes de 1.824 metres quadrats i disposa d'un disseny totalment renovat respecte a l'anterior model de tenda amb nous colors i materials, tant en la façana exterior d'accés al supermercat com en la distribució de les diferents seccions. Aposta per amplis espais diàfans que faciliten l'entrada de llum natural i colors càlids en la delimitació dels diferents ambients.\nA més, presenta novetats en totes les seccions i d'elles es beneficien tant els “Caps” (clients), com els treballadors, els proveïdors i la societat. Per exemple, disposa d'una nova entrada amb doble vidre que evita corrents d'aire, lineals específics de llet fresca i sucs refrigerats, un nou punt d'acabat per a la carn, una góndola central en la perfumeria per a la cosmètica especialitzada i una nova exposició en la pescateria per als productes amb closca i la màquina per a obtindre el suc de taronja acabat d’esprémer, entre altres novetats.\nL'horari d'obertura del supermercat és de dilluns a dissabte, de 9:00 a 21:30 hores, i disposa d'un aparcament de 139 places per a facilitar l'acte de compra a tots els clients que es desplacen en vehicle privat. A més, Mercadona ha habilitat el seu servici a domicili i la compra online.


Els embassaments de les conques internes acumulen un 58% de reserves - Manresa Informa!\nInici » Notícies » Notícies Generals » Societat » Els embassaments de les conques internes acumulen un 58% de reserves\n14 setembre 2016 a 18:00\nEls embassaments de les conques internes afronten el final de l’estiu amb uns nivells de reserves al voltant del 58% de la seva capacitat (404 hm3), 14 punts menys que fa un any, en què que les reserves estaven al 72%. Aquest descens de reserves es deu, d’una banda, a la sequera pluviomètrica que fa mesos que viu Catalunya i a les altes temperatures que s’han produït a l’estiu. I de l’altra, a l’increment de les demandes urbanes, especialment a les zones turístiques així com a les derivacions de cabals per fer front demandes de la campanya de reg, que en els propers dies és previst que finalitzin.\nTot i que els volums actuals estan per sota dels registrats fa un any, les demandes estan garantides fins la primavera de l’any vinent, en cas que no es registrin pluges. Aquest estat de reserves, però, es considera dins la normalitat (està dins de la mitjana dels darrers 16 anys).\nEstat de les reserves a l’embassament de la Baells avui.\n13 punts per sota al sistema Ter-Llobregat\nEl sistema Ter-Llobregat, format pels embassaments del Llobregat (la Baells, la Llosa del Cavall i Sant Ponç) i del Ter (Sau i Susqueda), es troba a prop del 61% de la seva capacitat (372 hm3), 13 punts menys que fa un any. L’embassament de Darnius-Boadella, per la seva banda, se situa a prop del 37% amb 22 hm3, 19 punts menys que fa un any; el sistema Siurana-Riudecanyes està al 33,5% de la seva capacitat (6 hm3), 15 punts menys que l’any anterior, mentre que l’embassament de Foix està al 73%, amb 2,6 hm3 (fa un any estava al 91%).\nL’Agència Catalana de l’Aigua (ACA), tot i estar en una situació de normalitat a l’espera de possibles pluges a la tardor, ha començat a treballar en l’aplicació de diverses mesures de gestió i contenció de la despesa d’aigua per optimitzar al màxim les reserves disponibles.\nDes de fa dies s’apliquen les mesures preventives, començant per la reducció de les extraccions d’aigua per al reg a la Muga (passant de 4m3/s a 2m3/s) i al Ter (de 7m3/s a 3m3/s i encara baixarà més els propers dies). En segon lloc, atès que la conca del Llobregat té uns volums més alts, ara es captarà més aigua dels embassaments del Llobregat per abastir el sistema Ter-Llobregat (ATL).\nEmbassament de Sant Ponç avui.\nEquilibrar el sistema\nArran de les inversions fetes els darrers anys com la interconnexió Fontsanta-Trinitat, els sistema ATL que garanteix l’abastament de més de 5 milions de persones, permet un model de gestió dels recursos més flexible per fer arribar l’aigua cap a l’àrea metropolitana de Barcelona d’una conca o de l’altra (Ter o Llobregat), segons es trobin les reserves amb la finalitat d’equilibrar el conjunt del sistema ATL.\nUna altra de les mesures endegades és l’increment de producció de l’aigua dessalinitzada, a través de la planta del Llobregat. Actualment el seu funcionament és del 30%,mentre que de manera habitual i quan els embassaments estan plens el seu règim de producció se situa en el mínim tècnic del 10%. Així es garanteix el manteniment d’aquesta infraestructura hidràulica en perfectes condicions. Des de l’ACA també s’està revisant l’estat dels pous recuperats durant la sequera de 2007 i 2008 per poder-los activar en cas de necessitat i també s’està parlant amb les diferents empreses gestores del subministrament d’aigua domiciliari per fomentar un consum responsable.\nL’ACA ha presentat avui davant els membres de la Comissió de Desembassament del sistema Ter-Llobregat el Pla Especial de Sequera (PES) que, des de mitjans del mes de juliol està a informació pública. Es tracta d’una eina de gestió que permetrà combatre de manera més eficient i amb antelació la sequera. El Pla estableix les mesures per fer front a la sequera amb una antelació de més de vuit mesos per tal de garantir l’abastament a la població i evitar que la situació pugui arribar a ser crítica i s’hagi de declarar l’escenari d’emergència.\nEl PES és l’instrument de planificació que pretén donar continuïtat àgil i eficient des de la gestió ordinària o de normalitat hidrològica cap a la gestió de situacions de sequera i els episodis més crítics de manca de disponibilitat de recurs. El PES dóna compliment a la normativa vigent, que estableix que tots els organismes de conca han d’elaborar un pla per enfrontar-se a les situacions de sequera (http://portaldogc.gencat.cat/utilsEADOP/PDF/7163/1517331.pdf).\nMés informació sobre el PES a la sala de premsa, a l’apartat corresponent del webde l’ACA i al web divulguatiu específic sobre la sequera.\n#ACA #acumular #aigua #Conques #embassaments #internes #reserves\nLes pluges d’abril han incrementat en 31 hm3 les reserves d’aigua


IB3 | Ajornen projectes de l’ITS a Mallorca per valor de 30,5 milions per mor de la crisi sanitària\nPortada > política > Ajornen projectes de l’ITS a Mallorca per valor de 30,5 milions per mor de la crisi sanitària\nEl Govern ha modificat els projectes finançats amb l’Impost de Turisme Sostenible per al 2020-2021 a Mallorca per mor de la crisi econòmica derivada de la Covid-19. Aquests tindran un pressupost de 123,5 milions, de manera que quedarien aparcats altres projectes que estaven previstos, que tenen un valor de 30,5 milions i que es preveu que es reprenguin quan la situació econòmica i social s’hagi estabilitzat.\nEl conseller de Mobilitat i Habitatge del Govern, Marc Pons, la presidenta del Consell de Mallorca, Catalina Cladera, el batle de Palma, José Hila; i el president de la FELIB, Antoni Salas, han explicat aquest divendres quins projectes es duran a terme en aquest període. Segons han dit, els eixos a l’hora de prioritzar són: habitatge, aigua, cultura, educació i medi ambient.\n“Tots els projectes que teníem previst finançar amb els fons de l’ITS són importants per a les nostres Illes”, ha dit Pons, “però la excepcionalitat del context actual ens obliga a esglaonar la seva execució“.\nEls projectes que s’executaran i els que es posposen\nEntre els que es mantenen, hi ha projectes com el centre d’interpretació de la Serra de Tramuntana a Raixa, la reforma de Ses Porqueres de Galatzó; la rehabilitació de les Torres del Temple, dels camins del bosc de Bellver i del velòdrom, tots ells a Palma; promocions d’HPO a Palma, Inca, Calvià, Son Servera, Vilafranca i Manacor; el de conducció de Maria de la Salut a Petra, i l’ampliació i millora del tractament de la nova EDAR a Inca; el Centre d’investigació i documentació del patrimoni arqueològic de Son Fornés, i el projecte de restauració del patrimoni històric i cultural del Castell de Cabrera; la creació del Centre d’FP per a l’ocupació nàutica i la de reforma de l’Alberg de la Victòria (Alcúdia).\nD’altra banda, es posposen l’ampliació del metro fins al Parc Bit o el centre d’interpretació al Parc Natural Es Trenc Salobrar, entre d’altres. Antoni Salas, en aquest sentit, ha manifestat “la comprensió” dels batles però ha manifestat que la Felib i els ajuntaments “confien en el compromís del Govern que aquests projectes no es descarten ni s’aturen sinó que s’ajornen”.


L’ABC DE L’ERO – Pàgina d’Inici\n25 maig 2013\tYou are here: Pàgina d'inici / Baix / L’ABC DE L’ERO\tL’ABC DE L’ERO\n20 agost 2012 By La Intersindical a RTVV 3 comentaris El passat 10 de gener, el diari de López Jaraba, l’ABC, publicava en titulars que RTVV anava a deixar reduïda la seua actual plantilla en 487 treballadors. Finalment, la quantitat que es quedarà serà de 480. No és un exemple de punteria, sinó d’informació privilegiada. A partir d’esta informació és fàcil endevinar que la negociació de l’ERO ha sigut tot, menys un intent “d’evitar o reduir els acomiadaments col.lectius i atenuar les seues conseqüències” tal i com demana l’Estatut dels Treballadors. El guió estava escrit i a nosaltres ens reservaven el paper de comparses.\nLa darrera oferta de l’empresa proposava conservar 120 treballadors. El problema és que firmar hauria significat reconèixer-li a la direcció el dret a decidir qui se n’anava i qui es quedava. Aprovar l’ERO era aprovar els criteris de la seua aplicació, incloent burrades com que, per a quedar-se, era més important no haver demanat alguna excedència que haver aprovat unes oposicions. El principal criteri per a l’empresa és “la asignación al puesto de trabajo”. És a dir: la direcció posa a cadascú en el lloc de treball que vol i després el tira per estar en el lloc equivocat. Quina barra!\nFirmar hauria suposat renunciar a diverses millores del conveni, com ara el dret a cobrar una indemnització de 45 dies per any treballat. O desregular el que estableix el conveni en matèria de jornada de treball i donar carta per a aplicar una flexibilitat “de acorde amb la realitat del sector”.\nFirmar hauria sigut ser còmplices de l’externalització dels serveis tècnics i de tota la producció pròpia.\nFirmar també hauria sigut renunciar a defensar en els jutjats els nostres drets a través d’una demanda col.lectiva i d’entrebancar de forma irremeiable la presentació de recursos individuals. En resum: firmar era impossible. I sobretot: firmar hauria sigut frivolitzar el fet que 1198 treballadors se’n van al carrer.\nARA TOCA ALS DE LA CABOTÀ\nLes malifetes del senyor Jaraba demà rebran la benedicció del Consell d’Administració on s’aprovarà l’ERO gràcies a la cabotà que pegaran els representants del PP. No preguntaran, no debatran, no pensaran les conseqüencies del que aprovaran…simplement, pegaran la cabotà. I nosaltres estarem allí per a demanar-los un poc més de dignitat i responsabilitat.\nLa nformació que rebran els membres del Consell d’Administració serà la que els done el Director General, José López Jaraba, l’home que no s’ha dignat a aparèixer ni un sol dia en la negociació de l’ERO. L’únic que l’interessa és firmar i pegar a còrrer. Mai haviem vist un directiu amb menys empatia cap els seus treballadors. Té al seu càrrec RTVV però li donaria igual tindre un melonar.\nAra ens espera una llarga batalla en els jutjats amb prou possibilitats de guanyar gràcies a la quantitat de forats que ha deixat oberts l’empresa a causa de la prepotència i l’arbitrarietat amb la qual ha actuat. Tenim un informe que apuntala la nostra demanda de 45 dies d’indemnització per any treballat. En tenim un altre que desmunta els criteris de Pricewaterhouse on equipara l’elaboració de notícies amb la de xorisos. Sabem que els criteris de selecció de l’empresa són de cartró pedra i que no resistiran la normativa laboral. També sabem que l’externalització que es planteja no està legalment clara i que no hi ha una sola dada que demostre que és més barata que la producció pròpia. Això no és un ere, és un gruyère, de la quantitat de forats que té !!!!\nD’altra banda, vos comuniquem que en els pròxims dies vos farem arribar una mena de manual d’ús de l’ERO per tal que sapigau en cada moment el que heu de fer.\nFiled Under: Baix Tagged With: Consell Administració, ERO, Jaraba « 16 d’agost: NO ÉS UN ERO, ÉS MOBBING MASSIU CONTRA 1.100 PERSONES\nERO: MANIOBRES ORQUESTRALS EN L’OBSCURITAT »\nComments\tJamalaja says:\t20 agost 2012 a les 9:07 pm\nRespon\treme says:\t21 agost 2012 a les 9:14 am\nEstic d’acord en tot el que heu escrit, menys en el tema melonar. Els llauradors estiment molt els seus melons…\nRespon\tReis Juan says:\t22 agost 2012 a les 10:45 am\nPer als feixistes que ens governen RTVV és l’exemple a seguir. Doncs bé, vosaltres també sou exemple a seguir, i tant! Estic molt farta de tota aquesta gent que pretén dur-nos al canvi amb “nous mètodes” cada vegada menys creïbles i sota la idea que “tots els polítics i tots els sindicats son iguals”. DONCS NO. Anit al Consell comprovarem que tots els polítics no són iguals i, en el darrer any hem comprovat des de la plantilla d’RTVV que tots els sindicats no sou iguals. Heu donat una bona lliçó d’inteligència, coherència i dignitat. I açò no és poc en els temps que corren. Els sindicats sou com les assegurances: només quan arriben els problemes saps si t’has enganyat. La plantilla d’RTVV no es va equivocar a l’hora de triar el seu Comité d’Empresa. Heu salvat la nostra dignitat i, estic convençuda, salvareu encara més coses als tribunals. Si tindre-vos com a companys i companyes ha sigut un gust durant 23 anys, tindre-vos com a representants en aquest procés de MOBBING MASSIU ha sigut un privil·legi. Ens porte on ens porte el futur (?) podeu comptar amb mi per al que calga. I… com ens va dir anit Poquet “avui plorem tot el que hagem de plorar, a partir de demà la lluita continúa. Anirem plorats de casa i amb més força i coratge si cap” FINS AL FINAL. Gràcies companys\nRTVV ahorrará más de 1,5 millones al año al reducir de 89 a 50 los ... - El Mundo.es 24 maig 2013La directora general de RTVV se niega a pagar por tres ... - El País.com (España) 25 maig 2013El Consell no contempla anular el ERE de RTVV - levante.emv.com 24 maig 2013RTVV aprueba un contrato programa para financiarse los próximos ... - El País.com (España) 21 maig 2013RTVV presentará el contrato programa al consejo en menos de una ... - valenciaplaza.com 21 maig 2013


1 min. Barcelona 08/08/2013 16:03\nUnió insisteix en la seva aposta perquè la cadena humana reivindiqui el dret a decidir, en comptes de la independència, i ara fa arribar la seva petició a Òmnium Cultural.\nDesprés que aquest dijous l'Assemblea Nacional Catalana ha tancat les portes rotundament a canviar el lema de la via catalana de la pròxima Diada, el secretari general d'UDC, Josep Maria Pelegrí, ha fet arribar una carta a l'entitat presidida per Muriel Casals per insistir en la petició. De fet, és la mateixa carta que Pelegrí ja va enviar ahir a l'ANC.\nEn l'escrit, el secretari general d'UDC subratlla que "seria bo i aconsellable obrir el lema al dret a decidir" per poder "sumar totes les adhesions i tots els suports possibles", de manera que la manifestació de l'Onze de setembre permeti "la unitat de totes les forces catalanistes del país".\nPelegrí considera que "la reivindicació de la independència, tot i ser legítima i desitjada per molts ciutadans, no deixa de ser una de les opcions possibles" i, per això, segons assenyala, "podria deixar fora d'aquesta impressionant manifestació algunes de les altres adhesions que sí que comporta el dret a decidir".


Relat "Temps comptat"\nInici > detall del relat: Temps comptat\nDos quarts i tres minuts d'una. El rellotge de la paret era prou gran perquè, només desviant una mica la vista, la Susanna s'adonés que encara quedava gairebé mitja hora perquè s'acabés l'entrevista. El locutor li deia alguna cosa sense importància, només per trencar el gel d'un silenci incòmode, el silenci creat des que el llum vermell que indicava que estaven en antena s'havia apagat per deixar pas a la publicitat. Ella, mentre continuava fent veure que se l'escoltava, va mirar d'asserenar-se mentalment per encaixar amb ganes les preguntes que vindrien a continuació. El locutor li havia assegurat que serien més senzilles de respondre, que no tindrien res a veure amb nous projectes, ni amb detalls sobre la pel·lícula que havia dirigit, ni tampoc amb l'allau de bones crítiques i el parell de premis que havia rebut, raons per les quals, d'altra banda, havien decidit entrevistar-la.\nPerò a la Susanna aquelles preguntes suposadament senzilles la inquietaven més que les estrictament relacionades amb la vida professional. Li feia respecte haver de parlar d'ella mateixa perquè després es poguessin mal interpretar afirmacions seves, tergiversant-les o buscant-hi algun detall morbós que servís de reclam per a un gran titular per aconseguir vendes extraordinàries. Però, sobretot, la incomodava respondre qüestions personals perquè no volia que algú que la sentís deixés d'anar a veure la seva pel·lícula "perquè la directora diu que no li agraden les faldilles, o que les habitacions d'hotel li semblaven massa fredes" o altres estupideses relacionades amb els seus gustos i no amb els temes que es tractaven en la pel·lícula. Ja li agradava que darrerament els mitjans s'entestessin a fer-li tantes entrevistes, però ella pretenia parlar del seu film, no considerava que a la gent l'interessés saber que el seu color preferit era el vermell.\nPerò aquell programa radiofònic era un dels més escoltats de la graella nocturna estival i, segons el que asseguraven el locutor i el productor, l'èxit el devien "a l'aproximació a l'oient d'un personatge de l'actualitat més recent, aconseguint trobar-hi punts en comú". Certament, aquelles paraules que el locutor repetia a la Susanna, mentre els oients sentien com una veu en off anunciava una empresa immobiliària que prometia impossibles que ningú es creuria, van fer-li entendre que a ella també l'encuriosia saber a què dedicaven el temps lliure els seus ídols. Però tenia por. Por de decebre aquells a qui hagués agradat molt la seva primera pel·lícula i que volguessin saber una mica més d'aquella desconeguda que l'havia dirigit. La Susanna coneixia el regust amarg de sentir que algú a qui admirava la decebia, quan descobria que la imatge percebuda a partir d'una entrevista no tenia res a veure amb la idea que ella se n'havia format. Una decepció similar a les que també s'havia endut amb persones del seu entorn, amb coneguts, amb amics. Confondre sentiments per culpa d'una imaginació que s'encarregava de mitificar persones tan humanes com ella mateixa era un error que la Susanna solia cometre. I ho sabia.\nPotser per aquests motius va mirar de ser sincera en la segona part de l'entrevista, repetint que ella no era més que ningú, que darrere d'aquell film hi havia un munt de gent que el feien possible. Potser sonava a tòpic, però era el que pensava. Tot i això, també intentava no fer-se la víctima, conscient de la gran sort, si més no a nivell professional, que últimament havia tingut. Finalment se'n va sortir prou bé, i això que el seu fort no era parlar, que ella s'expressava millor escrivint, com va recordar als oients diversos cops. Fins i tot va passar-s'ho bé mentre explicava quin tipus de pel·lícules preferia, quina música escoltava i altres qüestions tan originals que tenien certa similitud amb les preguntes que es feien els adolescents quan es coneixien per internet.\nPotser perquè s'havia animat, va decidir contestar sense evasives la pregunta que clouria l'entrevista. Una cosa tan simple, tan cursi i tan típica com "recordes el teu primer amor...?" que amb la veu d'aquell locutor (que es creia qui sap què perquè havia aconseguit tants oients més aviat a causa dels convidats interessants que per mèrits propis) encara semblava més cursi i tòpica. Però, per alguna cosa que no sabia explicar-se, la Susanna va agafar empenta i va posar-se a xerrar amb ganes:\n-Doncs el primer amor sí que el recordo... i tant -va somriure, alegrant-se que li haguessin fet desenterrar un record que li agradava-. Bé, el primer amor no va ser el primer petó, eh? Va ser abans, l'estiu que jo devia tenir onze o dotze anys...\nI aleshores va explicar que havia passat quatre dies en un apartament que van llogar els seus pares, prop del mar, en un poble costaner. I que allà hi va conèixer un grup de nens de la seva edat amb els quals jugava cada tarda, a la sorra, al mar, a la platja. I que amb un d'aquells nens hi parlava més que els altres perquè li queia millor, o perquè notava que junts s'ho passaven bé... No ho sabia del cert. Però el cas és que aquell nen va despertar-li per primer cop uns sentiments que després s'haurien repetit d'altres vegades, és clar. Però ell havia estat el primer que li havia fet ballar el cap i per això encara el recordava. Van ser quatre dies que tenia ben arxivats en un racó de la memòria on guardava els moments que més li agradaven per recuperar-los, mentalment, quan les coses no li anaven tan bé. No l'havia tornat a veure mai més, ni se n'havia pogut acomiadar aquell cop, es lamentava la Susanna, mentre el locutor va interrompre-la, disculpant-se:\n-Ens sap molt de greu, estimats oients, perquè segur que voldríeu sentir més coses interessants de la Susanna Bruix, directora de "Cafès a primera hora". Però nosaltres hem de marxar. Us esperem demà a la mateixa hora. Ara, ja ho sabeu, potser no sou a temps d'anar al cine, però si no, sortiu al carrer i enamoreu-vos, com va fer la nostra convidada quan tenia pocs anys! Segur que ella també us ho aconsella...\nAbans que ella pogués dir-hi la seva, els senyals horaris van deixar pas a les notícies de la una. El programa s'havia acabat. Unes poques paraules de comiat mancades de l'entusias-me amb què acabava de pronunciar el seu discurs final i una encaixada de mans van deixar la Susanna amb la paraula a la boca, igual que li acabava de passar en directe. Va dir "adéu" quan el David Castro ja havia sortit de l'estudi i ella, encara sorpresa, va fer el mateix.\nUn cop al carrer, va aturar-se uns moments. No li venia de gust arribar a casa per trobar-la buida, com sempre. Tenia ganes de fer alguna cosa, tot i que no tenia ni idea d'on podia anar. Mentre hi pensava, el record d'aquell primer amor de feia uns vint anys va infiltrar-se de nou en els seus pensaments. Allò sempre la feia somriure, amb un deix de nostàlgia, això sí. Aquell primer amor impossible que no s'havia pogut treure del cap durant les primeres setmanes posteriors a la tornada d'aquell poble costaner i que, encara ara, després de tantes històries impossibles per complir i d'altres intents d'històries que no havien acabat de sortir bé, aconseguia recordar. Evidentment, havia oblidat per complet la cara d'aquell nen, i la veu, i el color dels cabells i detalls inútils sobre l'aspecte físic d'un nen normal que la seva memòria no havia conservat. Només es recordava de moments puntuals, d'imatges abstractes, de frases soltes. "Vols que t'expliqui un secret?", li havia dit ella. "Saps per què l'aigua és transparent? Perquè quan es fa fosc i tothom dorm, l'aigua es converteix en un mirall molt, molt gran i després al matí, ben d'hora, hi ha una gent que s'encarrega de trencar el mirall i aleshores es converteix en aigua, aigua transparent perquè en realitat són trossos de mirall desfets". Des de sempre li havia agradat inventar-se històries, per inversemblants que fossin. "Però això no és cap secret, és una mentida", li havia respost ell, "l'aigua del mar és aigua, això que dius és impossible..." Allò sempre la feia somriure. Amb un deix de nostàlgia, sí.\nI així, somrient, va trobar-se, de cara, amb el tècnic de so del programa on acabaven d'entrevistar-la. En veure'l, va recordar que, en marxar, no li havia dit res:\n-Has marxat molt de pressa, pensava que ja no et trobaria. Ho fas sempre, això de no dir res quan te'n vas d'un lloc?\nElla va intentar excusar-se:\n-No... Jo no... Jo no sóc així... Però com que el David ha marxat tan de pressa...\n-El David és un mal educat -va deixar anar, tallant-. No hauries de seguir el seu exemple -i adonant-se que la Susanna encara estava avergonyida va canviar el to de veu-. Però ja sé que tu no ets com ell.\nLa Susanna encara no deia res, només va alçar les celles, i el tècnic de so va continuar parlant:\n-Sí, ho sé, he vist la teva pel·lícula!\nElla va esbossar un somriure però encara sense saber com havia de reaccionar:\n-Ah... I t'ha agradat?\nEll va riure alegrement i no va contestar-li:\n-Em dic Albert. Tens gaire pressa?\nNo, la Susanna tenia tot el temps del món perquè vivia sola en un àtic amb terrassa i vistes al mar. Un àtic que havia adquirit amb els diners que li havia proporcionat el film. Un àtic no gaire gran, però que a ella li semblava enorme des que el Sergi ja no hi vivia, des de feia un parell de mesos. Un àtic perfecte durant el dia però que a les nits s'omplia de fantasmes que sortien del cap de la Susanna, fantasmes de records llunyans o que mai no havien existit del tot, fantasmes de persones que no tornarien barrejant-se amb personatges ficticis inspirats en algú molt concret, fantasmes que la perseguien i li treien la son, recordant-li que, en el fons, a ella mai no li havia agradat viure sola. I els fantasmes li feien por. Realment, tenia tot el temps del món.\n-Ningú no m'espera a casa...\n-I encara és d'hora, no? -va puntualitzar ell.\nQuarts de dues de la matinada. Sí, era d'hora, tot just s'estrenaven les primeres hores d'un nou dia, va pensar la Susanna mentre l'Albert s'encarregava d'indicar el\ncamí fins a un bar "que t'agradarà". I després d'aquell en van venir un altre, i un altre i encara un altre. Bars musicals, amb un munt de gent disposada a gastar totes les energies a ballar desenfrenadament; amb una colla de noctàmbuls immersos en un estat de profunda confusió després d'haver begut tant per oblidar alguna cosa sense haver-ho aconseguit; i amb un altre grup considerablement més ampli que es dedicava a ocupar les barres de cada bar, amb posat seductor i observant algun cos que els atragués per satisfer les necessitats que els demanava el seu. I, entremig de tots, de tanta gent i tantes històries barrejades en la calor humana que es respirava als sostres d'aquells bars, entremig de tothom, s'hi confonien també la Susanna i l'Albert, prenent unes copes, ballant, rient, oblidant qui eren per passar una bona estona amb un quasi desconegut que potser mai més tornarien a veure.\nQuan despuntaven els primers raigs de sol, l'Albert va proposar arribar-se fins a la platja, per fer temps mentre obria alguna xurreria i compartir un bon esmorzar. La Susanna hi va accedir, perquè li semblava un bon final de festa, perquè els xurros li agradaven molt, perquè l'energia i la vitalitat d'aquell Albert li agradaven i, sobretot, perquè al seu àtic amb vistes al mar no l'esperava ningú.\nI van anar a la platja, on els primers banyistes encara no hi havien arribat i aquells que havien decidit passar-hi la nit ja l'havien abandonat, deixant-hi l'empremta amb unes quantes deixalles que després els serveis de neteja s'encarregarien de recollir. Que fàcil.\nI allà, ajaguts a la sorra, amb el soroll de les onades com a música de fons, van posar-se a xerrar per vèncer la son inevitable, esperant per gaudir d'aquell espectacle, tan senzill però alhora tan bonic, que era la sortida del sol.\nL'Albert vivia en un pis més petit que l'àtic de la Susanna. Hi vivia amb la seva parella i amb el seu fill, un nen de quatre anys, "un nen molt maco, molt despert". Tenia a qui assemblar-se, va pensar ella, però no ho va dir. Com tampoc no va dir que la sorprenia que li ho expliqués ara, i que estigués allà, amb ella, passant una nit de bar en bar per acabar a la platja, en comptes de tornar a casa amb la seva dona i el seu fill després de sortir de la feina. No li ho va preguntar perquè no volia espatllar una nit que ja s'havia acabat però que ells havien decidit allargar una estona perquè se'ls havia fet curta. Potser no estava bé amb la seva dona i havia intentat oblidar-se per una nit dels problemes que tenien, o potser havia quedat amb algú que l'havia plantat a última hora, o potser sempre feia el mateix amb les convidades que anaven al programa de ràdio, o potser li havia agradat tant la seva pel·lícula que havia trobat que aquella era la millor oportunitat per comentar-la amb la directora, encara que la veritat és que no n'havien parlat gens des que ell havia ignorat la pregunta de si li havia agradat el film... Però va ser ell qui va voler donar unes explicacions que la Susanna no li hauria demanat mai:\n-Com que la Sara i el Bernat són fora aquest cap de setmana, he pensat que podia aprofitar-ho per resoldre una història que no tenia final.\nA la Susanna l'excusa li va semblar pobra i va deduir que amb la darrera frase li pretenia demanar l'opinió sobre algun guió o novel·la que ell estava escrivint, aprofitant que ella havia fet una pel·lícula. Però li feia mandra parlar-ne, ara, a les set del matí. L'Albert va adonar-se que la seva interlocutora no reaccionava al que havia dit i va mirar de dir les coses d'una altra manera:\n-I què passaria si et digués que jo sóc aquell primer nen de qui et vas enamorar...?\nLa Susanna va esclatar a riure. Li feia gràcia aquella estratègia de tornar al passat per mirar d'atreure la seva atenció. Quan escrivia, aquells eren els personatges que més li agradaven. Aquells que eren capaços de dir mentides enginyoses per aconseguir que els fessin cas... Va mirar d'explicar-li-ho, però ell no li trobava la gràcia. De sobte, va adoptar un posat seriós i va callar uns instants. Just aleshores, van començar a veure el sol que els avisava que ja anava arribant l'hora d'acabar la vetllada.\nAleshores, de sobte, trencant aquell silenci agradable, ell va començar a parlar, xiuxiuejant per no fer malbé la màgia del moment, d'unes coses que a qualsevol altre li haurien sonat ridícules i absurdes.\n-Una vegada, ja fa temps, algú em va explicar un secret sobre l'aigua del mar. Resulta que és transparent perquè, en realitat, és un mirall molt gran que...\nEn sentir aquelles paraules, la Susanna es va incorporar immediatament per mirar-lo, sorpresa i gairebé espantada. Era plenament conscient que allò no ho havia explicat per antena, que només ho havia recordat quan havia sortit de l'emissora i ell se l'havia trobat i, que ella sabés, en aquest món encara no hi havia ningú que llegís el pensament. Ell continuava parlant:\n-...I com que em pensava que era mentida, i ella va marxar sense dir adéu, vaig decidir passar una nit sencera despert per veure com el mar es convertia en mirall. Però... vaig adormir-me i vaig decidir creure'm el secret sense comprovar-ho -va fer una pausa-. Si avui haguéssim arribat una mica abans, potser hauríem vist com l'encarregat trencava el mirall i els trossos es desfeien...\nUnes quantes llàgrimes silencioses van humitejar els ulls de la Susanna, que se les va eixugar ràpidament, avergonyint-se d'haver-se emocionat amb una estupidesa com aquella... O potser no era una estupidesa, va pensar, adonant-se que a ell els ulls també li brillaven.\nUna història sense final que tots dos havien recordat durant anys. Una història que aparentment no era res d'especial, com passa amb totes les històries que acaben adquirint importància per al qui les viu. Una història que l'atzar havia volgut recuperar molts anys més tard, quan els seus protagonistes eren els personatges d'històries que no compartien. Però ara que, casualment, havien coincidit, què havien de fer? Quin final li havien de donar? Un final feliç, adjudicant el destí com la força que els havia unit i deixant allò que havien fet fins ara per decidir que estaven fets l'un per l'altre, senzillament perquè havien compartit quatre dies de jocs i rialles quan eren petits. O final tràgic, imitant els herois romàntics, acabant amb les seves vides per retrobar-se en el món d'ultratomba. O un final trist, prometent-se impossibles, tot i sabent que cap dels dos els compliria. O un final pràctic, afirmant que s'ho havien passat tan bé, i que els havia agradat de trobar-se, que potser algun dia ja es tornarien a veure i desitjant-se molta sort, per si de cas no ho feien. Era complicat triar el final d'una història que no tenia final. Potser per això, després del promès esmorzar dels xurros, van decidir acomiadar-se com si fossin vells amics, només amb un "adéu, que vagi bé!", els dos petons de cortesia i un joc de mirades que deia més que el que haurien volgut dir paraules buides que, poc més tard, s'hauria endut el vent.\nD'aquesta manera, tots dos van deixar que fos l'atzar qui, si de cas, s'encarregués d'encreuar-los una altra vegada. Mentrestant, la Susanna escoltaria tots els programes de ràdio en què locutors més agraïts que el David Castro recordaven que l'Albert Méndez era el tècnic de so, igual que l'Albert no es perdria cap de les pel·lícules que dirigís la Susanna Bruix, o en les quals col·laborés com a guionista. Així, en la distància, van saber l'un de l'altre, vivint cadascú la seva vida però sense oblidar aquell algú que, feia molt de temps, els havia enamorat per primera vegada.


per Redacció - Fotografia: Associació Lleidatana d'Handbol (Arxiu) 20/01/2015 00:00h\nL'Associació guanyar al BM La Roca per 29 a 36| Redacció - Fotografia: Associació Lleidatana d'Handbol (Arxiu)\nL'Associació Lleidatana d'Handbol ha començat aquest 2015 guanyant a l'equip Felmar BM La Roca, un rival que havia superat les blaves en els últims set partits. No obstant, les jugadores entrenades per Marija Zanko van fer un partit quasi perfecte per aconseguir la victòria.\nL'encontre era el segon de la segona volta en la Divisió d'Honor Plata. Les lleidatanes arribaven al matx en plena línia ascendent després de completar un final de 2014 on havien aconseguit els quatre punts que mostra la classificació. A més a més, la derrota de l'OAR Gràcia aquest cap de setmana a la pista de l'Handbol Mislata feia que una victòria de les de l'Associació, les permetria abandonar, momentàniament, els llocs de descens.\nEl partit va començar amb una Associació molt freda damunt la pista, doncs les vallesanes aconseguien superar una i altra vegada, la defensa 5:1 que s'havia plantejat d'inici. D'altra banda, en atac les lleidatanes es mostraven entrebancades doncs no aconseguien situacions clares de gol i és per això que el lluminós reflectia un 9 a 2 en contra al minut 9 del partit, cosa que feia presagiar una autèntica desfeta de les blaves. Però, després d'una rotació a la porteria i el canvi a una defensa 6:0 va esdevenir clau en el transcurs del partit. La defensa va començar a funcionar a la perfecció i Jenny Garcia a la porteria, comptava per aturades la majoria dels atacs roquetencs. Per la seva part, l'atac lleidatà sofria una metamorfosi que feia que les diferents combinacions ofensives superessin una i altra vegada la porteria del BM La Roca cosa que feia que s'arribés al descans amb un resultat favorable per les lleidatanes de 16 a 18.\nNo semblava el mateix equip que havia començat el matx. A la segona meitat, el recital blau va estar inapel·lable. L'equip liderat per Jenny García a la porteria i Emma Precup en atac, i la millor intensitat defensiva que han mostrat les blaves en els darrers anys en aquesta segona part, van fer que les diferències anessin augmentant fins el 23 a 33 que reflectia el marcador en el minut 53 i que feia que el partit quedés totalment sentenciat. Només una sèrie de precipitacions en atac i un cert relaxament en defensa van fer que les roqueroles s'atansessin al marcador per deixar el 29 a 36 final.\nAixí doncs, victòria importantíssima per l'Associació Lleidatana que ha tingut en Lucia, Irina i Emma com a principals golejadores però on tot l'equip ha ratllat a una gran altura. La victòria i, sobretot el joc desplegat a la segona part, fan ser optimistes de cara a assolir l'objectiu de la temporada que no és altre que la permanència. El proper dissabte, el BM Elda Prestigio visitarà l'Onze de Setembre a partir de les 17.30 hores.


Autocaravanes Caputxines | Marques i Models | AutoSuministres Motor\nAutocaravanes Caputxines noves\nQuan pensem en autocaravanes, la primera imatge que ens sol venir al capdavant és la d'una autocaravana caputxina. I és que són les autocaravanes tradicionals. Els pioners van fer les transformacions utilitzant vehicles tipus xassís cabina. Per això, s'instal·la l'habitacle sobre el xassís i s'aprofita l'espai damunt de la cabina per a una alcova amb un gran llit doble.\nSi s'està plantejant triar una autocaravana caputxina nova, segurament, ho farà perquè permeten viatjar-hi fins a sis persones amb total comoditat i espai. A més, la distribució és molt bona i donen sensació de molta amplitud.\nAvantatges de les autocaravanes caputxines\nVoleu viatjar, però són 6 persones? Sense problema! Amb una autocaravana caputxina no tindrà cap inconvenient. Estan distribuïdes i pensades perquè hi puguin viatjar famílies nombroses o grups d'amics, per això compten amb una àmplia alcova. A qui no li agrada mirar les estrelles des del llit? Tindran l'oportunitat de fer-ho cada dia!\nLes autocaravanes caputxines que tenim a AutoSubministres Motor tenen les parets d'alumini, així no es degraden, no es tornen grogues amb el pas dels anys, són més fàcils de reparar i són de gran qualitat.\nLes caputxines compten amb el sistema de calefacció “Combi”, amb caldera per a calefacció i aigua calenta. I les neveres són trivalents amb canvi automàtic entre els diferents sistemes.\nLa gran protagonista de les autocaravanes caputxines és el llit damunt la cabina, amb unes mides de 160x210cm.\nL'espai de la cabina, (en la majoria dels casos) al contrari del que passa en integrals i perfilades, està destinat només a la conducció i els seients no solen ser giratoris. Tampoc no és un espai desaprofitat, ja que com hem dit, a dalt compta amb l'alcova com a espai extra. A l'hivern, és molt utilitzat també com a rober temporal, només entrar a l'autocaravana.\nL'interior d'una autocaravana caputxina és de 210cm i el sostre està reforçat amb la tecnologia GFK perquè no s'hagi de preocupar si hi ha tempesta o cau calamarsa.\nUn altre avantatge de les autocaravanes caputxines és el seu garatge. Amb gran capacitat per guardar tot el que calgui: cadires, taules, accessoris d'esport, bicicletes, esquís, material per anar a la platja… té espai i privadesa per poder viatjar tranquil·lament.\nAmb una autocaravana caputxina podreu viure emocions inoblidables. Si esteu interessats en alguna d'elles, podeu escriure'ns i us informarem sobre els preus i tots els detalls que les fan tan pràctiques.


Salut sexual - Som nit\nDefinició de l'OMS\nTot i que "salut sexual" és un terme força ambigu existeixen diferents definicions donades per diferents institucions, la primera és de l'OMS (Organització Mundial de la Salut) que ho defineix com "un estat complex de benestar físic, emocional, mental i social amb relació a la sexualitat", però l’OPS (Organització Panamericana de la Salut) ho defineix com a "l'experiència del procés permanent de consecució de benestar físic, psicològic i sociocultural relacionat amb la sexualitat". El que està clar és que per tenir una bona salut sexual cal tenir diferents factors en un estat equilibrat i saludable.\nDefinició de la Was\nLa Was (World Association for Sexual Health) en la declaració dels Drets de la Salut Sexual a escala Mundial (2014) compta amb un total de 16 articles, que van des del dret a l’educació sexual, fins al dret a la igualtat i no discriminació, aquests drets són els següents:\nDret a la igualtat i no-discriminació: Tota persona té dret a gaudir dels drets sexuals sense distinció de raça, ètnia, color, gènere, religió, opinió política o de qualsevol índole.\nDret a la vida, llibertat i seguretat de la persona: Tota persona té dret a la vida, la llibertat i la seguretat, aquests drets no poden estar amenaçats, limitats o retirats de forma arbitrària per raons relacionades amb la sexualitat.\nDret a l'autonomia i integritat del cos: Tota persona té el dret de controlar i decidir lliurement sobre assumptes relacionats amb el seu cos i la seva sexualitat.\nDret a una vida lliure de tortura, tracte o penes cruels, inhumans o denigrants: Ningú serà sotmès a tortures, tractes o penes denigrants, cruels i inhumanes relacionades amb la sexualitat.\nDret a una vida lliure de totes formes de violència i coacció: Tota persona té dret a una vida lliure de violència i coacció relacionada amb la sexualitat.\nDret a la privacitat: Tota persona té dret a la privacitat, relacionada amb la sexualitat, la vida sexual i les decisions respecte al seu propi cos, les relacions sexuals consensuades i pràctiques sense interferències ni intrusions arbitràries.\nEl dret a un grau màxim de la salut, incloent-hi la salut sexual que compren experiències sexuals plasenteries, satisfactòries i segures: Tota persona té dret d’obtenir el grau màxim de salut i benestar amb relació a la seva sexualitat, on s’inclouen experiències sexuals plaents, satisfactòries i segures.\nDret a gaudir dels avenços científics i beneficis que d'ells s'obtenen: Tota persona té dret a gaudir dels beneficis dels progressos científics i de les seves aplicacions amb relació a la sexualitat i a la salut sexual.\nDret a la informació: Tota persona ha de tenir accés a informació precisa i comprensible relacionada amb la sexualitat, la salut sexual i els drets sexuals.\nDret a l'educació i dret a l'educació integral de la persona: Tota persona té dret a l’educació i a una educació integral de la sexualitat, apropiada per l’edat, científicament correcte, culturalment competent i basada en els drets humans, la igualtat de gènere i amb un enfocament positiu de la sexualitat i el plaer.\nDret a contraure, formar i dissoldre el matrimoni i altres formes similars de relacions basades en la igualtat i el ple i consentiment: Tota persona té dret a escollir casar-se o no, tenir una relació de parella o relacions similars.\nEl dret a decidir tenir fills, el número i l'espaiament d’aquests i a tenir accés a la informació i medis per obtenir-los: Tota persona té dret a tenir o no fills/es, el nombre i l’espai de temps entre ells/es.\nEl dret a la llibertat de pensament, opinió i expressió: Tota persona té dret a la llibertat de pensament, opinió i expressió sobre la sexualitat, i té el dret d’expressar la seva pròpia sexualitat, a través de per exemple, la seva aparença, la seva comunicació... amb el degut respecte cap a les altres persones.\nEl dret a la lliure associació i reunió pacifica: Tota persona té el dret a organitzar-se pacíficament, a associar-se, reunir-se, protestar i a defensar les seves idees respecte a la sexualitat, la salut sexual i els drets sexuals.\nDret a participar en la vida pública i política: Tota persona té dret a un ambient que permeti la participació activa, lliure i significativa, que contribueixi a aspectes civils, econòmics, socials, culturals, polítics i altres de la vida humana. El dret a participar en el desenvolupament i la participació de les polítiques que determinen el benestar de les persones, inclosa la seva sexualitat i la seva salut sexual.\nEl dret a accés a la justícia i retribució i a la indemnització: Tota persona té dret a la justícia, a la retribució i a la indemnització per violacions als seus drets sexuals.\nAleshores què entenem per pràctica sexual?\nÉs tota aquella activitat amb una finalitat erògena, i es caracteritza per un gran ventall de possibilitats, activitats, jocs, rols i estris, és a dir, en contra del que molts cops es predica, el sexe oral és sexe, i per tant una pràctica sexual.\nNo és una pràctica sexual quan parlem d’assetjament, pressió, sotmetiment no consentit, decisió unilateral i abús de poder.


Així i tot: Història d'una fascitis\nHistòria d'una fascitis\nUn dia d'aquests farà dos anys. Fou just després de la Mitja Marató de Gavà, al final de la preparació per a la Marató de Barcelona. El meu cos no va aguantar tanta acumulació de quilòmetres en poques setmanes. Fascitis plantar, la sentència.\nDes de llavors, no he tornat a córrer assíduament. Només faig, de tant en tant, una cursa curta per matar el cuc i alguna pujadeta a Queralt. He après a nedar i vaig molt més en bici que abans.\nHe perdut el compte dels metges visitats. Fa mesos que ja no en veig cap. Les molèsties a la planta del peu continuen dos anys més tard. Hi ha hagut èpoques que semblava que sí.... però no. Metges especialistes, podòlegs, fisioterapeutes, algun pseudometge, plantilles, gel, estiraments, infiltracions, tapings, quilòmetres amb el cotxe, hores, paciència i diners.\nHi ha qui em diu que, un dia, el dolor desapareixerà. S'agraeixen els ànims. Fa temps que tinc assumida la cronicitat de la lesió i que mai no tornaré a córrer com ho feia. No ho hagués triat mai però tampoc no és tan greu: només es tracta de encarar nous reptes i trobar bones dosis de motivació.\nCom em va dir un dels molts bates-blanques que he trobat pel camí: "Com menys corris a la vida, millor" En el context atlètic, suposo.


UMH - RÈGIM JURÍDIC DE LA RELACIÓ LABORAL\nEstudiants: RÈGIM JURÍDIC DE LA RELACIÓ LABORAL\nRÈGIM JURÍDIC DE LA RELACIÓ LABORAL\nContingut de la relació laboral. Drets i deures laborals. Temps de treball. La prestació salarial.\nUn futur graduat en Relacions Laborals i Recursos Humans ha d'adquirir una formació jurídica exhaustiva, eminentment pràctica, en matèria laboral per completar una visió integral i de caràcter interdisciplinari en els àmbits jurídic i de recursos humans que li capacitarà per a ocupar llocs de màxima responsabilitat tant en el sector públic com en el privat. El Dret del Treball s'ha d'entendre, des d'aquest punt de vista, no només com un conjunt normatiu aplicable a la relació contractual que uneix a l'empresa amb cada un dels seus treballadors sinó com un instrument vàlid i eficaç per afrontar la direcció de departaments de Recursos Humans i contribuir així a millorar la seva productivitat i competitivitat de qualsevol empresa.\nEl contingut temàtic de l'assignatura RÈGIM JURÍDIC DE LA RELACIÓ LABORAL pretén aproximar l'alumne al coneixement teòric-pràctic de la dinàmica de les relacions de treball en el seu vessant individual i el sistema normatiu que les regula. Tot això tenint com a marc de referència la dimensió empresarial i plantejant els principals problemes als quals es veu sotmesa l'aplicació de les normes laborals en l'etapa actual de transformacions dels sistemes econòmics i productius com a conseqüència de la globalització i l'auge de les noves tecnologies.\n01Conèixer la normativa laboral i la seva aplicació al problema o supòsit concret.\n03Conèixer i adquirir les habiliadades pràctiques necessàries per confeccionar tota mena de documentació legal necessària per resoldre situacions concretes que puguin presentar-se en l'empresa.\n05Foment de les aptituds necessàries per a la interpretació i argumentació jurídica.\n06Capacitació de l'alumne per a la resolució de conflictes jurídics\n07Ser capaç de valorar posicions divergents i raonar-les amb arguments jurídics a adequats.\nU1CONTINGUT DE LA RELACIÓ LABORAL\nU2DRETS I DEURES DEL TREBALLADOR\nAvaluació contínua: Test d'autoavaluació de coneixements: 1 punt com a valor màxim. Assistència contínua a les classes amb un mínim del del 80% del temps total de la docència: 1 punt. Activitat pràctica multimèdia, exposicions orals per part dels alumnes dels temes a determinar en classe: 1punt com a valor màxim. Les qualificacions obtingudes en l'avaluació contínua seran publicades abans de de l'examen final. Per a superar l'assignatura és necessari que l'alumne obtinga en l'examen final un mínim de 3.5 sobre 7.0. En aqueix cas, la nota final estarà composta per la suma de la nota de l'avaluació contínua i de l'obtinguda en l'examen. Si no s'aconsegueix la nota mínima en l'examen, es conservarà la nota d'avaluació contínua per a la convocatòria extraordinària, apareixent en l'acta sol la nota de l'examen.\nAcudir a l'examen proveït de DNI i calculadora. Prohibit portar mòbil l'en els exàmens


TREN DE PASSATGERSA AMB PILOT - Artijoc, S.C.C.L\n> Tots els productes>Jocs d'imitació>TREN DE PASSATGERSA AMB PILOT\nUn tren de passatgers amb tres vagons: el conductor, el de passatgers i el del darrere. A més a més, també incorpora un conductor i un passatger. El tren de la línia vermella és perfecte per anar a treballar o d’excursió. El que és segur és que l’arribada al destí està assegurada! La part superior dels vagons s’obre per tal que els passatgers i el conductor puguin pujar-hi i circular-hi. Un component bàsic que agrada a tots i totes les aficionades als circuits de tren. Imaginem lliurement històries i aventures amb aquest complement tan senzill!\nComponents: tres vagons, dos personatges.\nLA GRANJA DE ROBA\nLa granja Lilliputiens és una caseta que podràs portar sempre amb tu gràcies al rosteix de transport.\nRUBENS NINO CUTIE CHARLIE\nRUBENS NINA BABY MOLLY\nRUBENS NINO ARK FROG


A L’ENTORN DELS PROTAGONISTES I DE L’AUTOR DE LA FOTO MÉS ANTIGA | Patrimoni Cultural de Sant Just Desvern\n← 100 ANYS PUJANT A L’AUTOBUS\nCONVERSA AMB JOAN FANECA I FERRAN RAÑÉ →\nA L’ENTORN DELS PROTAGONISTES I DE L’AUTOR DE LA FOTO MÉS ANTIGA\nfebrer 21, 2017 per Arxiu Municipal Deixa un comentari\nEn el fons digital de fotografies que guarda l’Arxiu Històric Municipal de Sant Just Desvern hi ha la imatge que molt probablement sigui la més antiga que es conserva de les que s’han fet en el nostre municipi. I és una imatge amb diverses històries per explicar i que volem compartir amb vosaltres.\nLa primera història és que en coneixem dues còpies originals en paper totalment diferents, una de les quals ens permet saber exactament la data en què es va fer la fotografia: 29 d’agost de 1870. Fa quasi 150 anys que es va immortalitzar un matrimoni santjustenc: Juan Madorell y Coscoll (81 anys i 4 mesos) i Rosa Padrosa de Madorell (84 anys i 3 mesos). No és habitual trobar fotografies tan antigues amb tanta informació impresa en la mateixa fotografia: sabem quan es va fer, qui són els protagonistes i quina edat tenien en aquell moment.\nVal a dir que les dues còpies en paper que es conserven mantenen un excel·lent estat de conservació, cosa que ha permès obtenir unes còpies digitals de gran qualitat. Els originals en paper formen part del fons de Joan Modolell i Mainou, descendent dels protagonistes de la fotografia. I l’autor fou Narcís Nobas i Ballbé, fotògraf barceloní de la segona meitat del segle XIX que en una primera etapa es va especialitzar en el retrat i en la “fotografia etnològica de Catalunya” i que en va presentar una col·lecció en dues Exposicions Universals, a Filadèlfia l’any 1876 i a París l’any 1878. No ho sabem del cert, però podria molt ben ser que aquesta fotografia santjustenca hagués format part d’ambdues exposicions.\nCan Ginestar al segle XIX\nLa segona història és la dels protagonistes de la fotografia: es tracta del matrimoni format per Joan Modolell-Ginestar i Gelabert del Coscoll i Rosa Pedrosa i Gelabert de la Riera. Ell era fill de Francesc Modolell-Ginestar i Bas i de Francesca Gelabert del Coscoll i Castells; ella era filla de Jaume Pedrosa i Negre i de Teresa Gelabert de la Riera i Roca. Ambdós varen néixer la dècada dels anys 80 del segle XVIII, una dècada que es va distingir per una elevada mortalitat d’infants: en aquella època sis de cada deu difunts eren albats, infants menors de 14 anys. Els matrimonis tenien molts fills, però en morien molts abans de complir els 15 anys d’edat. Un exemple, en Joan Modolell-Ginestar va esdevenir l’hereu per la mort prematura de dos germans i una germana nascuts (i morts) abans que ell nasqués.\nEl pare d’en Joan Modolell-Ginestar era el masover del can Ginestar antic (el que estava situat a la plaça que avui en dia es coneix amb el nom de plaça Verdaguer) i en Joan Modolell-Ginestar va comprar, l’any 1830, la casa que avui en dia es coneix com can Ginestar i que durant molts anys havia estat can Tudó (Coral Torra: Els Tudó. 120 anys en la història de can Ginestar (1696-1816)). Els Tudó també foren els propietaris, per espai d’uns quinze anys, de can Ginestar antic (o de la plaça), ja que es van aprofitar de la minoria d’edat dels seus hereus per comprar-la l’any 1717. A l’arribar a la majoria d’edat, l’avi del Joan Modolell-Ginestar (que també es deia Joan) va reclamar els seus drets i va guanyar el plet davant els Tudó, que es van veure obligats a retornar la casa i les terres de can Ginestar antic a en Joan Modolell-Ginestar i Roca.\nLa tercera història gira al voltant del seu casament: haureu observat per les edats declarades que ella era 3 anys més gran que ell, un fet que en els matrimonis d’aquella època no era gens habitual. No es pot dir que fos un cas únic, ja que el mateix dia que es van casar, es va casar també una germana més gran de la Rosa amb un home una mica més jove que ella. No fou, doncs, un cas únic, però és cert que la proporció de casaments en què la dona era major d’edat que l’home era molt petita.\nEl dia del casament, l’11 de gener de 1812, ell només tenia 22 anys. L’edat mitjana al casament dels homes solters santjustencs en aquella època era de 27 anys, de manera que es va casar molt més aviat del que era habitual i amb una dona tres anys més gran que ell. De fet, a ella, amb 25 anys en el moment del casament, podríem dir que l’hi hauria passat l’edat de casar-se, ja que la mitjana d’edat al casament de les dones solteres santjustenques era, en aquell moment, de 23 anys; i dues germanes seves més grans s’havien casat amb 18 i 21 anys.\nHi ha més circumstàncies “curioses” al voltant d’aquest casament: ell no tenia cap necessitat de casar-se, atès que el seu pare, masover i amo de can Ginestar antic, era viu (de fet, no va morir fins l’any 1847). En Joan Modolell-Ginestar havia sobreviscut a la infantesa i era l’hereu de la família. En les mateixes circumstàncies, el seu futur cunyat, Francesc Pedrosa i Gelabert de la Riera, hereu de can Padrosa, s’havia casat l’any 1800 a l’edat de 29 anys… I ella podia haver format part del col·lectiu de les “ties solteres”: era la vuitena filla (d’un total de deu) del matrimoni format per Jaume Pedrosa i Teresa Gelabert de la Riera, amos i masovers de can Padrosa. Dels set fills i filles anteriors només n’havia mort prematurament una nena. La resta eren vius l’any 1812 i els quatre primers (dos homes i dues dones) ja estaven casats. La sisena filla del matrimoni va morir soltera amb 34 anys l’any 1815 i la setena, amb 27 anys, i la vuitena, amb 25, es van casar aquell gener de 1812.\nQuè havia passat, ja que sembla un casament més per necessitat del col·lectiu que per una altra cosa (interès de les famílies implicades, amor?)? Val a dir que aquell any 1812 és el que va registrar més casaments en un sol any a Sant Just Desvern entre 1580 i 1936: n’hi va haver 31, quan la mitjana anual de casaments del període 1801-1825 es situa entre 5 i 6. I des del maig de 1811 no se n’havia celebrat cap. Quin és el context que envolta aquest casament? Ens trobem enmig de la guerra d’Independència, amb totes les conseqüències que va comportar: elevada mortalitat, sobretot adulta, l’any 1809, l’annexió de Catalunya per part de França i una inestabilitat que es tradueix en un retard generalitzat dels casaments… En el moment que la situació esdevé més estable s’intenta recuperar el temps perdut i, talment com havia passat en altres catàstrofes demogràfiques anteriors, la resposta fou un augment sobtat dels casaments amb implicació de vidus i, sobretot, vídues, i de solters i solteres joves (entre els homes) i no tan joves (entre les dones). Com si es tractés de complir una norma no escrita, després d’una catàstrofe calia una implicació de tothom que estigués disponible per refer les famílies perdudes i saltar-se, de manera puntual, les convencions de l’època (tampoc no escrites) al voltant del sagrament més sagrat: el matrimoni.\nFiled under Arxiu Municipal, Recerca


Rita Barberá, de figura clau a València a repudiada per Taula i ara santificada - La Veu del País Valencià\nLa històrica alcaldessa de València durant 24 anys i senadora territorial pel País Valencià des de juliol de 2015, Rita Barberá, ha mort aquest dimecres en un hotel de Madrid, l'endemà passat de la seua última aparició pública, quan va haver d'anar a declarar davant el Tribunal Suprem espanyol en qualitat d'investigada per un presumpte delicte de blanqueig de capitals en el grup municipal del PP de l'Ajuntament de València i en el marc de l’operació Taula, derivada del cas Imelsa.\nL'alcaldessa, a qui li agradava vestir de roig, no travessava el seu millor moment després de la pèrdua de l'alcaldia en les eleccions del 25 de maig de 2015 i alguns processos en els quals s'ha vist immersa: l'operació Taula o el conegut com a ‘cas Ritaleaks', que han acabat entelant la part final d'una trajectòria que va arrancar el 1976, quan es va afiliar al PP, partit del qual va arribar a tenir el carnet número 3 de la província i que va deixar el passat 14 de setembre després que el Suprem hagués obert causa contra ella.\nBarberá ho va ser tot en el PP. Ja va ser candidata amb el número 6 al Congrés dels Diputats en les eleccions generals de 1977 i 1986 i va exercir a partir de llavors diversos càrrecs orgànics en els comitès executius i juntes directives provincials i regionals. En el XI Congrés Nacional del PP de febrer de 1993 va ser triada membre del Comitè Executiu Nacional.\nEl gener de 2002 va ser reelegida membre del Comitè Executiu Nacional en el XIV Congrés nacional del PP i també el 2004, 2008 i 2012. Com a parlamentària, va ser portaveu adjunta del grup parlamentària del PP en la primera legislatura (de juny de 1983 a maig de 1987); va pertànyer llavors a les Comissions de Governació i d'Indústria, Comerç i Turisme de les Corts. Així mateix, va ser vicepresidenta del Consell Assessor de RTVE al País Valencià i candidata a la Generalitat en les eleccions de juny de 1987 per la demarcació de València.\nDes de la constitució de les Corts Valencianes en la segona legislatura, va ser presidenta del grup parlamentari del PP i triada diputada en les autonòmiques de 1991, 1995, 1999, 2003, 2007 i 2011. En l'activitat municipal, en la campanya de 1991 va encapçalar la llista del PP de l'Ajuntament.\nAlcaldessa de València El 5 de juliol del 1991 va ser proclamada, per primera vegada, alcaldessa de València en coalició amb Unió Valenciana, càrrec que va mantenir durant 24 anys fins al 25 de maig de 2015 després de guanyar consecutivament les eleccions de 1995, 1999, 2003, 2007 i 2011.\nAltres càrrecs que ha ostentat han sigut el de cònsol d'honor de la Llotja de València o presidenta del Consorci València 2007 per a la celebració de la 32 America's Cup. A més a més, també ha tingut càrrecs en la Federació Espanyola de Municipis i Províncies i ha rebut nombrosos premis i reconeixements, com la distinció de Testimoni per la Pau, el Premi Together Woman, la Medalla al Mèrit Categoria d'Or de la Cambra de Comerç de València o el Premi del Comitè Olímpic Español 2009 als Valors Olímpics. Llicenciada en Ciències Polítiques, Econòmiques i Comercials per la Universitat de València en 1971, va realitzar també estudis de Periodisme en la Complutense de Madrid i va exercir com a tal. De fet, el 1964 va iniciar els seus treballs en el món de la informació en la redacció de Ràdio València SER i en el periòdic vespertí Jornada.\nCom a redactora, el seu primer contacte amb la vida municipal va ser en l’Ajuntament de València, la Diputació Provincial i Govern Civil, fins que va ser destinada al Gabinet de Premsa d'aquesta última institució el 1978. També va cobrir informació de tribunals per al Diari Levante de 1975 a 1978. El 1975 va guanyar per oposició la plaça en el Cos Especial d'Economistes Sindicals. El 1978 es va nomenar encarregada del gabinet de premsa de la CEV, càrrec que va exercir fins a ser triada diputada. Actualment, romania com a funcionària en situació de Serveis Especials en el Govern Civil de València.\n625 lectures 2 comentaris Envia\n2 AMARCORD / Oliva\n23 de novembre 17.16h Rita s'ha mort a lo gran, a Madrid, capital de la seua España, en un hotel de 5* i front al Congrés dels Diputats; encara que, cap lloc és digne per a anar-te'n a l'altre món. Sempre és una putada acomiadar-te definitivament Ara tot son odes ditiràmbiques vers un personatge histriònic que el seu mateix parit va apartar per tòxic. Dengú se n'alegra del seu traspàs però si que es pot fer befa sarcàstica sobre un personatge, al que segurament el PP emparentarà amb El Sidi (Cid), nome... Llegir més


Cafaro Vanrell, Joan\nFou ordenat prevere dia restant tota la vida adscrit a la parròquia campanera. 1909 hi fundà la Comunió Reparadora. El 1910 fundà la Congregació Mariana. Morí predicant la Quaresma a Santanyí dia 05.03.1920 BOBM pàg. 208. Reus G. El clergat campaner II pàgs. 191ss.


"Alcem les veus contra les ciolencies masclistes!" | Tot Alzira Actualitat\nHome ACTUALITAT “Alcem les veus contra les ciolencies masclistes!”\n“Alcem les veus contra les ciolencies masclistes!”\nS’ha celebrat organitzat pel Grup Debat per la Igualtat el acte “Alcem les veus contra les ciolencies masclistes!” en el saló València de La Gallera d’Alzira.\nEste acte de lectures , molt participatiu, van ser acompanyades per la música de Pilar Galera al violi, li donaven l,émfasi especialment comunicador!!Va acollir gran participació en la lectura de poemes i textos per la igualtat i contra les violències.\nLa directiva del grup organitzador dóna les gràcies als participants, amics i veïns “Gracies per vindre, oferir les vostres paraules i reivindicar que la Igualtat entre dones i homes és un Dret Humà”!!\nA l’acte assistiren i van participar l’alcalde Diego Gómez i el tinent alcalde Ivan Martinez\nFotos cortesia de Inma Alonso Soler.\ntags: “Alcem les veus contra les ciolencies masclistes!” ALZIRA SOCIETAT\nprevious Simulacre incendi forestal a Alzira\nnext Multada por un delito de maltrato animal en Alzira tras la denuncia de Lacua


GM confirma el tancament de les vendes d’Opel al grup francès PSA\n01/08/2017 a les 18:24\nAlgunes fonts xifren l’operació en 2.200 milions de dòlars\n© Al març, GM va dir que Europa havia deixat de ser rendible per al fabricant, per la qual cosa va decidir desprendre’s de la seua filial.\nGeneral Motors (GM) va confirmar que ha tancat la venda de la seua filial europea Opel/Vauxhall al grup francès PSA Peugeot Citroën, una operació que va ser anunciada el passat 6 de març.\nGM va assenyalar en un comunicat que l’operació "representa una victòria per a totes les parts interessades i és l’última i més important acció d’una sèrie que GM ha pres per enfortir la seua organització i posició global per al futur".\n"Aquesta transacció ens permet concentrar els nostres recursos en oportunitats de més retorn mentre ampliem el nostre lideratge tècnic i empresarial en el futur de la mobilitat", va explicar el president de GM, Dan Ammann.\nGM també va assenyalar que la venda de les operacions europees de GM Financial, el braç financer de la companyia, al grup PSA i BNP Paribas es tancarà a finals d’aquest any.\nEncara que ni GM ni PSA no han revelat la suma de l’operació de vendes, filtracions de premsa assenyalen que el fabricant nord-americà s’ha desfet d’Opel/Vauxhall per al voltant de 2.200 milions de dòlars.\nAl març, GM va dir que Europa havia deixat de ser rendible per al fabricant, per la qual cosa va decidir desprendre’s de la seua filial.


Amb un total de 35 investigadors sénior, més de 20 investigadors en formació i 15 projectes competitius nacionals i internacionals finançats, l’institut de Recerca en Esport, Salut i Societat de Barcelona (Re-Sport) es caracteritza per desenvolupar una gran varietat d’estudis sobre diferents àmbits de l’esport i l’Activitat Física. Els projectes de recerca del Re-Sport inclouen línies d’investigació sobre l’esport i la salut, la genètica, la gent gran i les malalties cròniques, l’esport adaptat, l’entrenament i la innovació, l’educació física, la intervenció social amb l’esport, el desenvolupament econòmic i urbà, el turisme i el lleure actius, les polítiques públiques, la gestió esportiva, la psicologia esportiva i la història de l’esport. Es tracta d’una visió holística de l’esport i les Activitats Físiques en diferents contextos i amb enfocaments transdisciplinaris.\nTots els estudis que lideren els investigadors adscrits a l’Institut de recerca tenen com a missió fonamental aportar coneixement nou sobre l’esport com a fenomen de gran rellevància social i per a la salut de les persones, influir en la qualitat de vida dels ciutadans, i contribuir a innovar amb recerca aplicada sobre esport i amb la transferència del coneixement en els àmbits públic i privat.\nAdscrit a la Facultat de Psicologia, Ciències de l’Educació i de l’Esport Blanquerna de la Universitat Ramon Llull, l’institut de Recerca en Esport, Salut i Societat de Barcelona vetlla per la màxima qualitat dels seus projectes i investigadors, acreditats periòdicament pel sistema de garantia de la Qualitat de la universitat i de les Agències catalana i espanyola de Qualitat Universitària i mantenint tots els estàndards de qualitat i d’ètica científica internacionals.


La mascareta podria continuar sent obligatòria a la feina a partir del 20 d'abril\nLa mascareta podria continuar sent obligatòria a la feina. | GTRES\nEls serveis de prevenció hauran de fer una avaluació de risc específica en cada cas\nper Karen Sánchez 09/04/2022 14:24h\nL'obligatorietat de portar mascareta en espais tancats serà història a partir de la mitjanit del pròxim 19 al 20 d'abril. Així ho va anunciar Carolina Darias, la ministra de Sanitat, fa pocs dies. Després de més de dos anys de pandèmia, l'ús de la mascareta en interiors és pràcticament l'única restricció que queda vigent a Espanya contra el coronavirus. No obstant això, en menys de dues setmanes ens en podrem acomiadar.\nAdeu a la mascareta, però no a tots els espais tancats\nLa mascareta deixarà de ser obligatòria en espais tancats el pròxim 20 d'abril. Així doncs, en principi, ja no serà obligatori el seu ús a llocs com centres comercials, bars, restaurants, gimnasos o supermercats.\nA partir d'aquell dia, només serà obligatòria en tres casos, on hi ha més perill de contagi de persones vulnerables. En aquest sentit, no podran portar la cara descoberta ni els treballadors ni els visitants a les zones compartides en centres sociosanitaris.\nLa mascareta continuarà sent obligatòria al transport públic. | Pixabay\nTampoc no es desfaran de la mascareta els treballadors, els visitants i les persones ingressades dels centres hospitalaris quan es trobin en espais compartits fora de la seva habitació.\nI, finalment, també continuarà sent obligatòria en el transport públic, a causa de les aglomeracions que es poden produir i a la manca de ventilació.\nEl govern espanyol té previst aprovar el Reial decret de la fi de la mascareta en espais interiors al Consell de Ministres del dia 19 d'abril. Així doncs, la mesura entraria en vigor l'endemà, després de la seva publicació al Butlletí Oficial de l'Estat (BOE) .\nFins aleshores, no es coneixeran més detalls sobre les recomanacions de Sanitat sobre l'ús de la màscara en espais tancats. Davant d'això, ha sorgit un dubte: les empreses poden obligar els seus empleats a fer-lo servir a la feina?\nL'ús de la mascareta a la feina, la gran incògnita\nNo hi ha dubte que la mascareta ja és una molèstia per a gran part de la població. Per això la seva supressió ha estat una mesura força esperada i aplaudida pels ciutadans. Encara que també hi ha algunes persones que encara són reticents, i tenen certa por a anar amb la cara descoberta i contagiar-se. Una divisió d'opinions que pot generar cert conflicte, sobretot a l'entorn laboral.\nDavant d'aquesta divisió d'opinions, sorgeix el dubte sobre quina decisió prendrà Sanitat sobre el seu ús a la feina. Tot i que caldrà esperar que es publiqui el Reial decret, la proposta de la Ponència d'Alertes, Plans de Preparació i Resposta del Sistema Nacional de Salut deixa entreveure alguna pista del que determinarà el text per a l'àmbit laboral.\nEn aquest sentit tot apunta que els experts deixaran en mans de les empreses la decisió final sobre l'ús de les mascaretes a la feina.\n«La Ponència d'Alertes, Plans de Preparació i Resposta recomana que la necessitat de fer servir mascaretes a l'entorn laboral sigui valorada pels serveis de prevenció de riscos laborals en funció dels resultats d'una avaluació de risc específica. Se'n recomana l'ús sempre que el treball s'hagi de fer a distància interpersonal de menys d'1,5 metres i no es pugui garantir la ventilació adequada de l'espai», es pot llegir al text.\nAixí doncs, seran els serveis de prevenció de riscos laborals els que decideixin com serà el seu ús a la feina. «L'empresari haurà d'avaluar el risc que hi ha al seu centre de treball i, basant-se en això, decidir quin tipus de protecció s'haurà d'utilitzar», assenyala Rubén Rodríguez Elizalde, professor de la Universitat Europea i especialista en riscos laborals, a 20Minutos.\nEn aquest sentit, l'expert afirma que «si l'avaluació determina que hi ha risc de contagi, l'empresa pot i ha d'obligar que se segueixi fent servir mascareta». Tot i això, caldrà esperar a la publicació del Reial decret al BOE per saber quina serà exactament la decisió de Sanitat.\nTens alguna d'aquestes joguines? Ara valen una autèntica fortuna\nEl Banc d'Espanya alerta d'una estafa aquesta Setmana Santa