Houston es va convertir en “el blob que menjava l’est de Texas” en augmentar. És hora que això canviï? – texastopnews.com\nDurant dècades, Houston ha estat construint, construint i construint tant que la ciutat ha estat anomenada – amorosament o no – “la gota que va menjar l’est de Texas”.\nAquesta incansable expansió va impulsar el creixement de la regió fins a la cinquena zona metropolitana més gran del país i una economia sòlida a l’igual. Però l’acumulació de tot el mateix tipus de projectes, especialment les autopistes, deixa els líders locals a cavall entre estratègies passades i alternatives no demostrades, entre més expansió i urbanització.\nAmb milers de milions d’inversions federals dirigides a la regió que podrien convertir-se en noves carreteres, plantes d’aigua, terminals d’aeroports, dics, fins i tot un dic Ike, els plans estatals i locals no difereixen molt dels del passat. La preocupació és que els pròxims 20 anys puguin comportar més del mateix, fins i tot amb algun clam pel canvi, per un aire més net i menys trànsit.\nEl debat a Washington sobre un pressupost nacional de 3,5 bilions de dòlars i un projecte de llei d’infraestructura de 1 bilió de dòlars s’acosta a tot plegat. És probable que els legisladors federals passin la resta de l’estiu arribant a un consens, però molts suggereixen que el camí probable és continuar la mateixa fórmula de despesa per a molts programes, alhora que ofereix subvencions i incentius per a projectes que redueixin les emissions de gasos d’efecte hivernacle o afavoreixin la reducció dels viatges en cotxe i augment del trànsit.\nL’elecció que té Houston, sobretot quan més gent i més líders es preocupen que la regió hagi arribat a un punt en què més autopistes i més expansió no siguin sostenibles, és la rapidesa amb què hauria d’acollir la fi de l’antiga manera de fer i abandonar l’estratègia de desenvolupament marginal addicional que durant dècades va alimentar el creixement.\nInfraestructura per les xifres\n100 milions: augment del total de milles conduïdes a Texas del 2010 al 2016.\n1 de cada 10: texans amb risc d’inundació anual.\n4.069: Preses a Texas sotmeses a supervisió estatal, de les quals 306 es consideren “potencial de perill significatiu”, cosa que significa que un fracàs podria posar en perill la vida.\n31.500 milions de dòlars: el cost estimat de l’estat de les necessitats de protecció contra les inundacions.\n54 hores: temps que la mitjana texana passa anualment en trànsit\n63.000 milions de dòlars: el cost total de les reparacions del sistema d’aigua potable identificat al primer pla estatal d’aigües de la Junta de Desenvolupament d’Aigües de Texas, publicat el 2017.\nFont: Societat Americana d’Enginyers Civils, Secció de Texas; Departament de Transports de Texas\n“Si continueu el patró i el metro de Houston creix tal com es diu, facilitareu una expansió exterior ràpida”, va dir William Fulton, director del Kinder Institute for Urban Research de la Universitat Rice. “La següent pregunta és: ‘és bo?'”\nPIERCE ELIMINAT: La reconstrucció de l’I-45 de 9.000 dòlars a Houston podria arribar a una enquesta en línia, després de 15 anys i 503 milions de dòlars\nGairebé segur, Houston creixerà més dens i al mateix temps, amb més persones que viuen dins del bucle 610 i més persones cada vegada més allunyades d’aquest. El que encara no està clar és si els planificadors i els funcionaris locals accepten i fomenten menys expansió o continuen la teranyina de clavegueres i autopistes que van alimentar el creixement de Houston durant anys.\nPer a tots els avantatges que comporten les dues opcions: canviar el patró o continuar estenent-se, hi ha incerteses: continuar l’expansió exterior i els crítics del desenvolupament suburbà es preocupen que hi haurà menys prats per absorbir futures tempestes i més emissions de més vehicles que condueixen més quilòmetres.\nSegon els defensors dels plans existents i tallen l’espigot de noves subdivisions i carrers i canonades de clavegueram, i els preus immobiliaris es dispararan, les famílies ja no tindran opcions per a cases assequibles i els desitjats llocs de treball addicionals aniran a altres llocs.\nActualment, el Consell de Zona de Houston-Galveston, l’agència de planificació local que destina diners federals, té projectes per continuar construint el Grand Parkway al voltant de la regió del metro, ampliar o ampliar gairebé totes les autopistes existents i construir una nova carretera pels comtats de Brazoria i Fort Bend. als seus llibres, juntament amb diversos projectes de trànsit i bicicleta.\nHistòricament, Houston sempre ha dit que sí a projectes més grans: autopistes més àmplies, estanys de detenció més grans, canonades d’aigua més grans. Això és natural per a qualsevol metro en creixement, especialment aquell en què el comtat central, Harris, va passar de 187.000 persones el 1920 a 4,7 milions el 2020, segons l’Oficina del cens.\nEsforçat per mantenir-se al dia amb un segle de creixement, cap factura de despeses a cinc anys pot resoldre les massives necessitats d’obres públiques de Houston.\n“És una falsa noció pensar que ja hem acabat amb la infraestructura”, va dir Paul Lewis, vicepresident de polítiques i finances a l’Eno Transportation Center, una organització sense ànim de lucre amb seu a Washington que investiga i analitza la política de transport federal.\nEls treballadors de la construcció van refer la plataforma a l’estació de Mockingbird de l’àrea de Dallas Rapid Transit durant la visita del secretari de transport nord-americà Pete Buttigieg a Dallas l’11 d’agost de 2021.\nTom Fox, fotògraf del personal / fotògraf del personal\nDes del final de la Primera Guerra Mundial fa més d’un segle, els líders de Houston han cantat un refrany gairebé constant: s’acosta el creixement i cal un nombre cada vegada més gran de grans projectes d’obra pública.\nCas concret: el Houston Ship Channel ha estat en construcció o en alguna fase de recaptació de fons per pagar més treball durant tota la seva existència. El canal, que va començar com un redisseny artificial de la part inferior de Buffalo Bayou a 25 peus de profunditat el 1914, es va dragar fins a una profunditat de 30 peus el 1925 i després a 34 peus el 1935. Prenent temps lliure per a la Segona Guerra Mundial, el el canal es va dragar a 36 peus el 1948 i es va aprofundir lentament per una successió de projectes fins a arribar als 45 peus de profunditat el 1968. Durant gairebé 40 anys, s’han ampliat diverses porcions, tot amb un fort suport públic, ja que els líders de la zona van anunciar els beneficis per als locals feines.\nUn projecte de gairebé 1.000 milions de dòlars per ampliar i aprofundir el port, l’onze del segle passat, va arrencar al maig, aclamat per funcionaris locals, estatals i federals, inclosos set membres del Congrés d’ambdues parts a causa del gran benefici econòmic que promet.\nAquest avantatge, però, ve amb una cascada de projectes addicionals: millorar el canal del vaixell deixa lloc a més i més grans vaixells. Això requerirà terminals de càrrega nous i més grans. Més càrrega significa més camions, cosa que significa autopistes més amples més lluny del port. L’impuls econòmic atrau els treballadors que volen cases, que els constructors estaran encantats de subministrar sempre que els funcionaris locals i els districtes de serveis públics subministren les carreteres, les autopistes, les clavegueres i les línies d’aigua.\nCARREGAT: Els autobusos elèctrics arriben a Houston, ja que Metro fa el primer pas per deixar el gas\nNo és d’estranyar, doncs, que durant més de 25 anys, a Houston se l’anomeni “el blob que menjava l’est de Texas”. Un número de The Economist del 2001 el feia servir com a titular per descriure el creixement de la regió.\n“Estic bastant segur que van obtenir aquesta expressió de la seva entrevista amb mi, i l’havia aconseguit d’algun altre lloc diversos anys abans”, va dir Stephen Klineberg, professor emèrit de sociologia de la Universitat Rice, que va fundar i va dur a terme el Houston Area Survey durant 40 anys. anys.\nEncara que l’origen de la frase no sigui clar, el seu significat és.\n“Sense barreres naturals durant 30 milles en cap direcció i construïda gairebé exclusivament per l’automòbil, l’Àrea Metropolitana de Greater Houston cobreix més de 10.000 quilòmetres quadrats”, va dir Klineberg. “És gairebé tan gran com tot l’estat de Massachusetts i considerablement més gran que l’estat de Nova Jersey”.\nTambé és un lloc monumental per mantenir. Cada carril de carretera construït i peu de canonada instal·lat significa que s’afegeix més feina a la llista de manteniment. El resultat és un malabarisme constant per part dels funcionaris entre el que cal afegir per al creixement i el que cal mantenir, fins i tot, ja que el finançament basat en la població aporta a Houston i Texas parts més grans del pastís federal.\nEls molls al llarg de la rasa H protegeixen els barris de Sugar Land al nord del riu Brazos, mostrats el 24 de juny de 2021. Els líders de la zona de Houston han construït dics històricament per obrir altres terres al desenvolupament.\nMark Mulligan, Houston Chronicle / Fotògraf del personal\nProblemes de grau\nMalgrat la inversió massiva, la infraestructura de Texas per moltes mesures està trepitjant aigua com a molt últimament.\nEn la seva fitxa de presentació del 2021 sobre infraestructures estatals publicada el febrer, la Secció de Texas de la Societat Americana d’Enginyers de Camins, Canals i Ports va classificar l’estat en C, una mica més que la C-Texas rebuda el 2017. La junta d’enginyers de 55 persones de tot l’Estat va encarregar amb jutjar 12 categories d’infraestructures, van donar les notes més baixes als dics, sistemes d’aigües residuals, preses i carreteres, alhora que van donar el seu grau més alt, B +, a la fiabilitat energètica.\nAquest últim elogi, però, va durar quatre dies, ja que la xarxa elèctrica de l’Estat es va esfondrar amb el fred el 14 de febrer.\nEl col·lapse de la xarxa elèctrica de febrer, juntament amb la calamitat de la tempesta tropical Harvey fa quatre anys, van ser un punt d’inflexió per a alguns que calien canvis, no només en el nivell d’inversió, sinó en els tipus de projectes.\nL’actual contretemps sobre la reconstrucció de la carretera interestatal 45 és l’últim exemple. Després de 15 anys de planificació i suport per part de les autoritats locals, el pla desenvolupat per TxDOT s’ha enfrontat a les crítiques dels residents de Houston, dels líders de la ciutat i del comtat de Harris, cosa que ha conduït a un control addicional dels funcionaris federals.\nEl pla de TxDOT d’afegir carrils gestionats i reconstruir l’autopista, promocionat pels patrocinadors com una manera de millorar el trànsit i crear llocs de treball, ha estat criticat pels crítics que afirmen que afegeix carrils per al viatge en cotxe en un moment en què cada projecte d’autopista s’ha de centrar a transportar més persones amb el mateix nombre de carrils.\nEL TRÀNSIT ES TENSA: L’any passat el trànsit de Houston va baixar, però la regió va empitjorar per congestió.\nMés que altres regions del metro durant les dècades, els responsables de la presa de decisions a Houston (sovint desenvolupadors, enginyers i constructors) guanyen.\n“Crec que té a veure en part amb l’orientació al lliure mercat de Houston i la manera com s’ha jugat durant els darrers 100 anys a Houston”, va dir Fulton.\nAquesta construcció contínua d’autopistes, segons els crítics, és una qüestió d’elecció més que de circumstàncies.\n“No hi ha cap necessitat objectiva”, va dir Kevin DeGood, director de política d’infraestructures del Centre per al Progrés Americà, que es troba a l’esquerra. “La necessitat és una variable de quins són els vostres objectius”.\nAquestes necessitats han de canviar, va dir l’alcalde de Houston, Sylvester Turner, el 18 d’agost, durant les declaracions que anunciaven el pla d’infraestructures del president Biden. Turner, que ha demanat un “canvi de paradigma” en el transport local, va dir que la llei d’infraestructures necessita disposicions més fortes per animar els funcionaris locals a presentar projectes que compleixin els objectius climàtics.\n“No es tracta només d’enviar dòlars, sinó de canviar els objectius”, va dir Turner.\nEls escèptics de la proposició de llei assenyalen que, tot i que inclou moltes de les ofertes que buscaven: inversions en la reducció de gasos d’efecte hivernacle, finançament per al trànsit i programes de subvencions per a grans projectes, també permet a les autoritats estatals i locals continuar finançant el mateix tipus de projectes que sempre han tingut .\nSegons els termes actuals sense canvis pel nou projecte de llei, les agències estatals poden transferir fins a un 50 per cent dels diners que reben a través del Programa Nacional de Rendiment de la Carretera a altres usos. Texas va rebre l’any passat 2.200 milions de dòlars del programa.\n“Si TxDOT volgués, podrien convertir la meitat d’aquests diners en (trànsit ràpid d’autobús), trànsit, carrers locals i tot tipus de coses que no siguin autopistes”, va dir DeGood. “No ho faran, però sí.”\nSi no ho fa, quan Washington s’inverteix en donar suport a projectes innovadors, això podria significar que Houston i altres àrees metropolitanes que encara construeixen autopistes més grans quedessin fora de les grans tempestes, va dir Fulton.\nTambé podrien preparar-se per a dures realitats.\n“No crec que es pugui dirigir una regió de vuit o nou milions o deu milions de persones amb el vehicle d’un sol ocupant”, va dir Fulton. “Simplement no crec que puguem … Crec que estem perdent l’oportunitat de remodelar la infraestructura de transport”.


El Congrés celebra les últimes 25 compareixences d'alts càrrecs sobre els Pressupostos\nEl Congrés dels Diputats rebrà aquest dijous les últimes 25 compareixences d'alts càrrecs del Govern per detallar el projecte de llei de Pressupostos Generals de l'Estat (PGE) de 2016, que quedaran així llests per al seu debat de totalitat la setmana vinent.\nDesprés de dos dies de compareixences, la Comissió de Pressupostos es reunirà una vegada més des de les 9.00 hores i en sessió de matí i tarda per rebre, per aquest ordre, al sotssecretari de la Presidència, Federico Ramos; al president del Centre d'Investigacions Sociològiques (CIS), Félix Requena; al secretari d'Estat de Defensa, Pedro Argüelles, i a la sotssecretària del mateix departament, Irene Domínguez-Alcahud.\nContinuaran l'ordre del dia el director general de l'Agència Tributària (AEAT), Santiago Menéndez; la presidenta de l'Institut de Crèdit Oficial (ICO); Irene Garrido; el president de la Societat Estatal de Participacions Industrials (SEPI), Ramón Aguirre; el president de l'Agència EFE, José Antonio Vera; i el seu homòleg en RTVE, José Antonio Sánchez.\nTambé des de les 9.00 hores es reunirà la Comissió d'Indústria, per la qual desfilaran els secretaris d'Estat de Turisme, Telecomunicacions i Energia, Isabel Borrego, Víctor Calvo-Sotelo i Alberto Nadal, respectivament; així com la secretària general d'Indústria, Begoña Cristeto, i el sotssecretari del Ministeri, Enrique Hernández.\nEn l'àmbit social s'han ampliat les compareixences previstes en un primer moment i, finalment, se citarà a la sotssecretària de Sanitat, María Jesús Frare; a la secretària d'Estat de Serveis Socials i Igualtat, Susana Cambrer; al secretari general de Sanitat i Consum, Rubén Moreno; a la delegada per a la Violència de Gènere, Blanca Hernández; i al seu homòleg en el Pla Nacional sobre Drogues, Francisco d'Assís Babín.\nFinalment, les compareixences de Pressupostos es tancaran amb les intervencions en la Comissió d'Educació, on compareixeran el sotssecretari d'Educació, Fernando Benzo; el secretària d'Estat, Marcial Marín; el de Cultura, José María Lassalle; el secretari general d'Universitats, Juan María Vázquez; i el president del Consell Superior d'Esports (CSD), Miguel Cardenal.\nRESTA DEL CALENDARI\nConclosa aquesta fase de la tramitació parlamentària, els grups parlamentaris tindran de termini fins a les 14.00 hores del divendres 21 per presentar esmenes de totalitat contra el projecte de llei, que es debatran en el Ple els dies 25 i 26 amb la intervenció inicial del ministre d'Hisenda, Cristóbal Montoro, per defensar els seus Pressupostos.


cafemnilladerodes2015-2016: de març 2016\nSubmarinisme, una experiència impressionant. Respirar sota l'aigua és un altra món, i encara és més extraordinari si tens a aquests companys amb els que ho he fet, i com no oblidar-me dels tècnis i professors que ho han fet possilble.\nQuan penso en el que hem fet avui, no puc evitar que se m'escapi un petit somriure, i aquest somriure és gràcies a vosaltres. Heu sigut pacients, ens heu ajudat en tot el que necessitàvem, ens heu tractat com si fossim de la família, i al cap i a la fi si que som una família, la família CAFEMN i per tot això us dic: Gràcies. Vosaltres sou els que feu que cada dia que passa el CAFEMN hem vagi enamorant més!\nText: Eric Esparch.\nPublicat per cicle formatiu roses a 14:26 Cap comentari:\nJornada de portes obertes: dijous 28 d'abril a les 19 hores\nPublicat per cicle formatiu roses a 9:24 Cap comentari:\nCom cada any, tinc els nervis a flor de pell, preparant la cursa que per mi és la més important: Copa Catalana Internacional Banyoles. Ja era aquí. el diumenge 13 tant esperat durant molt temps. Portava un mes entrenant i seguint els entrenaments que em manava el meu entrenador. Ja eren les 6:30 del matí quan sonava el despertador. M’aixeco, em poso el maillot, esmorzo, carrego les coses al cotxe i cap a Banyoles... Arribem allà i com cada any amb els millors ciclistes. Els campions del món, d’espanya.. i nosaltres! Eren les 9:00, sentim que criden Scale Bikes que és el nom del meu equip i anem a fer la presentació. Pugem al podi, fem fotos de “postureo” i cap a fer rodillos. Ara sí, per fi les 9:15 hora de la sortida de les noies juniors. Primeres a la graella de sortida i darrera nostre totes les demés fieres. Ja estàvem allà, ja no hi havia marxa endarrera. Sento que diuen que falten 15 segons ,la gent crida, pica les balles, anima...poso en marxa el GPS i...... PIIIIIP!!, sona el xiulet de la sortida. Esprinto com mai, m’aixeco, canvio de pinyó per fer més força.. i en el moment de canviar de pinyó, la cadena de la bici es queda clavada i surto disparada cap endavant. M’aixeco i veig sang en el genoll i en el braç surto de la cursa. La gent em deia que havia de continuar que tenia tres voltes per recuperar, jo dic que no, que no em puc moure, que em fa molt de mal el genoll. De seguida venen els socorristes i metges de la cursa i se m’emporten amb l’ambulància per possible fractura de la ròtula del genoll . A l’hospital, plaques, cures i sort només va fer una gran cop al genoll. Dono les gràcies pel recolzament de les persones que em van ajudar en tot moment i a la meva família. La conclusió: Els nervis et poden fer passar una mala jugada com a mi! A per la pròxima, més i millor!\nText: Mariona Costa Ribas.\nPublicat per cicle formatiu roses a 5:05 Cap comentari:\nPublicat per cicle formatiu roses a 11:47 Cap comentari:\nDimarts 8 de març, vam fer la segona ruta que era de 36,79km amb un desnivell acumulat de 889m amb la dificultat de que hi va haver molt de vent. Vam començar la ruta des de l'institut, guiats per en Robert i en Coto, fins a Punta Falconera. Des de el Far fins a Punta Falconera van fer dos grups fent que cada un guiava a un grup ell sol. Van fer una conducció del grup perfecte ja que ajudaven als companys en les pujades, motivaven, van reparar ràpidament una averia que hi va haver, sabien que tenien que fer cada un i es complementaven molt be. L'única cosa que van tenir va ser que les explicacions eren una mica pobres. El següent grup eren en Jordi Perez i en Jordi Perpinyà que ens van guiar des de Punta Falconera fins a pla de la Figura. En un punt, en Ruben i en Toni van fer quedar-se a dos persones en un punt ja que el tros que venia era molt dur i era circular, van preferir que no fessin un sobre esforç. Van estar molt compenetrats entre si ja que si a un no li sortien les paraules l'altre l'ajudava, explicaven els trams molt detalladament i si veien que tenies algun problema et venien ràpidament a demanar que passava. Va ser un dels grups que més relaxat ha estat alhora d'explicar i de posar-se davant del grup. Les úniques coses que van tenir va ser que no van fomentar el treball en equip i les explicacions eren una mica pobres però el poc que deien era interessant. El grup d'en Kike i en Marc Font va començar a guiar des de pla de la Figura fins al Puig Alt. Van tenir la dificultat que tenien una de les pujades més fortes. Van fer anar davant els que anaven més lents ja que la pujada era llarga però tot i així en Ruben i en Toni els van ajudar diguent que fomentessin el treball en parelles, fent que una persona forta anés amb una que li costava. Vam parar abaix del coll del Puig Alt ja que a causa del vent no hauríem pogut parar. L'única cosa va ser les explicacions i els moments de conduir en alguns trams el grup. L'últim grup era l'Alex, ja que en Jeroni no va poder venir per lesió. Va tenir un dels trossos més perillosos ja que era baixada per corriol i per pista. A causa del vent no va poder fer gaires explicacions però les poques que va fer van ser completes. Ens va advertir de com ens teniem que posar o que teniem que vigilar alhora de baixar per el corriol o per la pista En Ruben i en Toni el van ajudar fent de segon guia. Les úniques coses que va tenir van ser que no va deixar a una persona avisant d'una valla però tot i així ho va fer bé.\nText i fotos: Júlia Honrado.\nPublicat per cicle formatiu roses a 11:39 Cap comentari:\nVídeo motivacional!!! Informació prèvia:\nRuta2diesbtt2016 from tonimune\nPublicat per cicle formatiu roses a 4:30 Cap comentari:\nVídeo by Pat Bros\nPublicat per cicle formatiu roses a 4:49 1 comentari:


VallèsActual: Terrassa se suma a la commemoració del Dia Internacional per l’Eradicació de la Pobresa\nTerrassa se suma a la commemoració del Dia Internacional per l’Eradicació de la Pobresa\nTerrassa. El municipi se suma a la commemoració del Dia Internacional per a l'Eradicació de la Pobresa, que se celebra arreu del món el 17 d’octubre com a jornada de sensibilització sobre un dels problemes globals més grans del planeta. Una sisena part de la humanitat té problemes alimentaris i gairebé una quarta part viu en condicions per sota del llindar de la pobresa.\nCoincidint amb el Dia Internacional per a l'Eradicació de la Pobresa, l’associació internacional Ciutats i Governs Locals Units, de la qual Terrassa n’és membre, i la Campanya del Mil·leni de Nacions Unides impulsen la campanya Alcaldes en Acció Units contra la Pobresa, una crida als liders locals d’arreu del món perquè aquests mostrin el seu compromís amb la lluita contra la pobresa.\nEl Dia Internacional per a l'Eradicació de la Pobresa, promulgat per Nacions Unides el 1993, té com a objectiu promoure una major consciència sobre la necessitat d’acabar amb la pobresa i la indigència arreu del món, especialment als països en desenvolupament. L’any 2000, a la Cimera del Mil·leni de Nacions Unides, els líders mundials reunits van recollir aquest objectiu dins dels anomenats Objectius del Mil·leni, i es van comprometre a reduir a la meitat el percentatge de la població mundial que viu en la indigència, és a dir, amb menys d’un dòlar al dia. En canvi, la situació empitjora. El nombre de persones que pateixen desnutrició ha passat de 850 milions a 1.020 en el darrer any.\nL’Ajuntament de Terrassa, mitjançant el Consell Municipal de Solidaritat, col·labora estretament amb les entitats solidàries de la ciutat i contribueix a desenvolupar projectes de cooperació al desenvolupament als països i comunitats més desfavorides i, d’aquesta manera, contribuir a l’eradicació de la pobresa.


Laboratori de lletres i imatges | L’hivern dels Mumin\nYou are here: Home / Blog / Blog Grid / Creació artística / L’hivern dels Mumin\nL’hivern dels Mumin\ngener 14, 2015 /0 Comments/in Creació artística, Creació literària, Noms propis /by gorchspg\nEl dissabte 13 de desembre el laboratori ens va portar fins a Finlàndia. Feia molt fred, per això vam habilitar un raconet de la sala infantil per combatre el clima glaçat del nord d’Europa.\nVam ambientar l’espai com si estiguéssim dins d’una caseta de fusta del golf de Finlàndia, i totes aquelles famílies que van venir al laboratori van poder tapar-se amb unes mantetes mentre prenien un te de fruites del bosc ben calentó.\nA fora nevava, només calia obrir una finestra per comprovar-ho! Així és que allà dins, ben tapats i abrigadets, vam aprofitar per explicar qui coi eren els Mumin, uns personatges que de cop i volta havien aterrat a la Biblioteca.\nPer fer la presentació més amena vam repartir una petita guia Mumin elaborada justament per a l’ocasió, conscients que són uns personatges que necessiten una presentació per acabar enamorant a qualsevol ànima romàntica.\nI vam encetar un diàleg sobre Finlàndia i la importància de Tove Jansson, autora dels Mumin, guanyadora d’un premi Andersen i que aquest any compliria 100 anys.\nFins i tot un parell de pares a qui havíem demanat ajuda, ens van intentar explicar què era l’aurora boreal. El Jordi ens va descobrir que hi ha moltes llegendes al voltant d’aquest estrany fenomen. La més sorprenent ens parla d’una guineu que amb la cua provoca aquestes llums màgiques del cel. I en David ens va mostrar amb la tauleta tàctil unes imatges molt i molt boniques d’aurores boreals.\nGràcies a una caseta de cartó, rèplica de l’autèntica casa Mumin, regal d’una amiga dels laboratoris, vam anar fent un repàs dels principals personatges que poblen aquesta vall tan especial. A poc a poc, tots els assistents van anar coneixent les característiques de la mare Mumin, el pare Mumin, el petit trol Mumin, l’Esnorqueta, la petita My, l’Stinky, l’Sniff i el follet del barret, l’Snufkin.\nUn cop acabada aquesta tanda de presentacions, cada un de nosaltres va haver de decidir amb quin d’aquests personatges s’identificava. Pot semblar difícil, però realment tothom ho va tenir clar de seguida: els Mumin són estereotips fàcils de definir. I amb el dibuix del personatge triat ens vam fer l’etiqueta amb el nostre nom.\nEra divertit mirar les etiquetes i descobrir amb qui ens havíem identificat!\nI d’aquesta manera vam deixar l’escalfor de la cabana i vam marxar de viatge fins a l’exterior, per conèixer una mica més la fauna que pobla la Vall dels Mumin.\nA la sala d’actes ens esperava la sala buida, amb uns coixins per terra, per seure còmodament a mirar una pel·lícula. Es tractava d’un capítol de dibuixos sobre els Mumin, en versió original. Ningú dels presents parlava el suec però no va ser gens difícil seguir la història. Tota una experiència!\nEl capítol triat corresponia a la història que acaba de reeditar Coco Books, La vall dels Mumin es transforma en una selva, que podeu mirar en aquest enllaç. Nosaltres no el vam posar tot sencer, només els deu primers minuts. Qui volgués podria saber el final llegint el llibre. Ves! Un truc bibliotecari!\nI ara sí, ara que ja ens havíem submergit en l’imaginari de Tove Jansson, va arribar el moment de recrear el món Mumin.\nA les famílies els vam fer dues propostes:\nPrimer que amb plastilina modelessin un personatge conegut o un de nou, seguint l’ideari de l’autora. Quin personatge podria encaixar en aquest món de calma i natura? A banda de fer-lo, també calia que en un àlbum descrivissin el seu caràcter i les seves aficions.\nSegon que amb materials diversos ens ajudessin a omplir una maqueta de la Vall dels Mumin que havíem creat per a l’ocasió. Per ajudar-los, i per no repetir elements, havíem posat unes notes als llibres dels Mumin, marcant els llocs més característics que es descriuen als llibres: el far, l’observatori, el llac, la passarel·la de les barques, la casa de bany, l’hort de la mare Mumin, la cova…\nA poc a poc, doncs, el mar i les muntanyes de cartó, es van anar omplint d’elements i personatges que volien ser el nostre petit homenatge al món de Tove Jansson.\nCal explicar que vam intentar fer una fotografia de cada element per confegir un àlbum de fotos que acompanyés les descripcions dels personatges. La intenció era fer-ho alhora, que estigués acabat al mateix temps que el taller. I no ens en vam sortir. Eren més ràpides les famílies imaginant que la tecnologia imprimint.\nEn definitiva, que per un moment vam patir uns quants nervis.\nPer sort, planava per sobre nostre la filosofia de vida dels Mumin: “Viure en pau; plantar patates i somiar”.\n• Etiquetes dels personatges perquè cadascú s’identifiqui i posi el seu nom\n• Imatges sobre Tove Jansson i els Mumin per a fer la decoració\n• Planificació del laboratori dels Mumin\n• Enllaç a la guia sobre Tove Jansson elaborada a la Biblioteca Roca Umbert\n• Pàgina oficial dels Mumin\n• Parc d’atraccions dels Mumin\n• Museu dels Mumin\nTags: Aniversaris, Mumin, Tove Jansson\nSi us plau… Dibuixa’m un be Espais


Puigdemont: l'anècdota i la substància d'una polèmica interessada - Editorial - VilaWeb\nPuigdemont: l’anècdota i la substància d’una polèmica interessada\nLa decisió del president Carles Puigdemont d’encapçalar les llistes de Junts per Catalunya a les eleccions europees ha originat un intens terratrèmol. És evident que ara mateix Puigdemont és l’enemic polític número u de molts i molt diversos sectors polítics. Ara, una cosa és acceptar que això siga així, i la càrrega inevitable de reprovació extrema en contra seu que això implica, i una altra creure’s acríticament tot allò que diuen d’ell, de fet tot allò que diuen contra ell. Sobretot quan amb la simple lògica n’hi ha prou per a desmuntar algunes afirmacions.\nLa part més important de la polèmica s’ha suscitat per l’anunci que tornaria al Principat amb la immunitat que li garantiria el fet de ser eurodiputat. Ningú no pot discutir que el fet que no tornàs després de guanyar les eleccions del 21 de desembre de 2017 significa un precedent complicat, fa que siga complicat de creure-se’l, especialment si passem per alt un fet molt important: que el parlament va aturar-ne la investidura de manera abrupta. Però, si no volem restar en l’anècdota, mirem què es proposa ara i les diferències amb aquell cas.\nBona part de la polèmica està en la discussió sobre si Puigdemont hauria d’anar a recollir l’acta a Madrid o no. Evidentment, això no és pas fàcil d’aclarir; pense que ningú no sap de debò què passaria, perquè ens trobaríem amb una situació molt extraordinària. Jo ara mateix no seria pas capaç d’assegurar que això acabàs bé, però per la mateixa raó no crec que ningú puga defensar que acabaria malament. I encara menys que ací hi ha la prova de l’engany.\nDe fet, a mi em sembla exactament que aquest debat sobre la immunitat és la prova que Puigdemont vol fer a l’inrevés d’allò de què és acusat.\nSiguem seriosos: si Puigdemont volgués fer servir la immunitat d’europarlamentari per tornar al Principat té a l’abast un camí infinitament més simple i menys perillós: ser europarlamentari per un altre país. És sabut que diversos partits europeus li han ofert de formar part de les seues llistes, en posicions que li assegurarien l’escó. Si Puigdemont fos europarlamentari belga, per exemple, no hauria d’anar per a res a recollir l’acta a Madrid i podria tornar a Barcelona, exactament igual, fent servir la seua immunitat. Quin trellat té, doncs, focalitzar el debat sobre aquest aspecte anecdòtic?\nI si parlem de la substància? D’ençà que se n’anà a l’exili, Puigdemont ha tingut un èxit indiscutible, perquè ha posat l’estat espanyol contra la paret fent servir l’anomenat espai lliure d’Europa (o ho negarem això, ara, perquè vénen eleccions?), especialment a partir de la decisió adoptada a favor seu pels tribunals alemanys.\nAvui Carles Puigdemont i la resta de consellers legítims són persones lliures que es troben, això sí, en una situació de gran anormalitat, una situació que l’estat espanyol no pot explicar sense caure en greus contradiccions i sense posar al descobert les seues arbitrarietats i la politització extrema del seu sistema judicial. Els exiliats són ciutadans europeus contra els quals no pesa cap acusació formal. Espanya ha renunciat a perseguir-los fent servir els mecanismes legals establerts i normals perquè sap que perdria el judici contra ells i tan sols els amenaça si entren al territori de l’estat espanyol. Qui es comporta de manera insòlita és Espanya; no és Puigdemont. I qui no pot explicar d’una manera lògica i raonada què fa, començant per l’aberrant judici de Madrid, és Espanya; no Puigdemont. És Espanya que ha d’explicar com és que el cap de la suposada rebel·lió és un home lliure per decisió de la justícia mentre a Madrid jutgen els seus subordinats amb una acusació que ja ha estat descartada en un judici.\nAmb aquest precedent al davant, doncs, no és gens difícil d’endevinar que la presentació a les eleccions europees va en la mateixa direcció. A reforçar-la o a ultrapassar-la i tot. I en aquest debat que s’ha encès ara m’és difícil d’entendre per què es prova d’amagar això, si no és des d’una posició rotundament partidista, de combatre per un grapat de vots. Perquè la iniciativa que ha pres Puigdemont, presentar-se a les europees, es juga sobretot a l’àmbit europeu i confronta, una altra volta, la legitimitat espanyola amb la legitimitat europea. Per tant, pretén tornar a explotar l’anormalitat del sistema judicial i polític espanyol i fer-ne evident l’excentricitat respecte de les democràcies europees.\nAra tothom s’ha embolicat en la batalla sobre si Espanya li donaria el vist-i-plau per a ser diputat o no. Però la qüestió no és aquesta. La qüestió no és què farà Espanya sinó què farà Europa. I concretament què faran els tribunals de la Unió Europea si Espanya s’atreveix a violar les regles comunitàries.\nEls propagandistes que Espanya té situats a sou dins el Parlament Europeu poden dir missa, ja ho van fer ahir amb poca fortuna, però no seran ells que decidiran sobre una pregunta clau que afectarà el cor de la democràcia europea. La pregunta que l’elecció de Carles Puigdemont pot posar sobre la taula és si algú que dins la Unió Europea és un ciutadà lliure pot ser despullat arbitràriament de la seua condició de diputat, havent estat votat democràticament pels seus conciutadans. I això no és un debat a resoldre per un cap de premsa. És un debat fonamental, major, que en tot cas haurà de resoldre d’alguna manera o bé el conjunt del parlament o, molt més segurament, el Tribunal de la Unió Europea. Decisió que pot tenir conseqüències molt importants. Què passaria, per exemple, si el Tribunal de la Unió Europea, que legalment és en la cúpula del sistema judicial espanyol, per tal de resoldre el conflicte decidís d’entrar al fons del cas, tal com ja van fer els tribunals alemanys, i dictaminàs que no hi ha rebel·lió ni sedició? I si el Tribunal Europeu, per analitzar les conseqüències del cas, hagués de pronunciar-se sobre el dret d’autodeterminació?\nEncara una darrera dada que a mi em sembla digna de considerar, més enllà del partidisme. És evident que aquesta decisió ha comptat amb l’anàlisi i l’estudi de l’equip d’advocats que aconsella el govern en l’exili. El mateix equip que fins ara ha guanyat de manera brillant totes i cadascuna de les batalles legals que li han presentat. I amb aquest precedent, per quina raó ens hem de creure que tot plegat és una decisió improvisada, anecdòtica o personalista? Pregunte.\nResponc: el meu vot ja el té.\n12.03.2019 | 22:33\nJo crec que els catalans tenim molta sort tenint persones com el Nostre President Carles Puigdemont i tot el seu equip, bona sort President i endavant.\n12.03.2019 | 22:34\nÉs evident que el president Puigdemont és un enemic del règim espanyol. I força temible, a jutjar per la ferocitat i la impotència amb la qual l’ataquen. D’altra banda, hi ha algunes veus catalanes que també el voldrien presentar com al dolent de la pel·lícula. Les mateixes que el temen perquè els pot deixar sense arguments amb molta facilitat. En qualsevol cas, la seua em sembla una iniciativa lloable. La internacionalització del conflicte és poderosa; i Espanya ja ha vist que no la pot aturar amb facilitat. Continua treballant per implantar la República tan bon punt siga possible. Segurament, d’ací li venen els atacs; de la por que li tenen.\nSembla que hi ha molta gent que li té “moltes ganes” al MHP Carles Puigdemont, per una banda, que el vulguen tancar en una gàbia de ferro i passejar-lo per la Castellana de Madrid els del “trifachito”, és molt coherent amb la seua catalanofòbia i odi rabiós contra els Països Catalans, però que hi haguen “indepedentistes” que li retreguen “no haver tornat”, no ho entenc i em sembla d’una crueltat taurina insuportable… Igual com si no hi ha garanties clares que torne sense ser arrestat, tot i que siga elegit eurodiputat, que s’estudie la millor estratègia per portar a judici, acusar a la trama criminal que dirigeix l’estat espanyol en l’aplicació de la lògica de guerra contra Catalunya i els PP.CC., i veure de quina manera l’antidemocràtica UE es compromet a defensar el dret a l’autodeterminació… però jo no vull veure ni a Puigdemont, ni a cap representant independentista a la presó… M’entra vergonya aliena quan algú insinua que hauria d’haver tornat o que ha de tornar si ix elegit… No s’hauria d’haver presentat davant d’aquest Tribunal Suprem, comandat pel Borbó, la fiscalia, l’advocació i el partit feixista, cap acusat ni acusada, tots el representants se n’haurien d’haver anat a l’exili per tal de no acceptar un Tribunal sense cap autoritat moral, ètica, estàtica ni política sobre els nostres representants… No tenen ni punyetera idea de Catalunya ni dels Països Catalans, com poden jutjar-nos?\nSensacional, gràcies Vicent. Has enfocat la polèmica d’una manera diferent a la majoritària, i crec que molt encertadament. Si Puigdemont volia tornar a Catalunya i fer-se un bany de masses amb euroimmunitat, en tenia prou acceptant la oferta que li va fer el N-VA ja fa mesos. També crec que la decisió no ha estat improvisada. Penso que el fet de que torni o no torni, que tingui la immunitat o no, ho veig una mica secundari, lo primordial és esbombar les contradiccions de la (in)justícia espanyola al cor de la UE. Faig copy-paste del comentari que he penjat a la notícia inicial:\n“només de pensar en l’enrenou que es muntaria si un ciutadà europeu LLIURE (recordem-ho), electe com a eurodiputat per més d’un milió de vots, no pogués rebre l’acta d’eurodiputat i la immunitat corresponent per disputes de picaplets de l’estil: “no, per recollir l’acta ha de jurar bandera presencialment”, “no, si ho fa de manera delegada ja val”, “si no ha recollit l’acta, no té la immunitat”, “No, la immunitat és anterior, no la dona l’acta sinó l’elecció”… un espectacle!; tan sols per aquest espectacle al cor de la UE ja val la pena votar-lo!” Em queda un dubte: el Tribunal de la Unió Europea resoldria abans d’esgotar-se la legislatura o s’ho agafaria amb calma vaticana com el TEDH?\n12.03.2019 | 23:07\nÉs l’únic que arrisca i té planificada una estratègia. Té el meu suport i el meu vot per descomptat.\nExcel.lent editorial, gràcies Vicent.\n12.03.2019 | 23:14\nGràcies President! El meu vot també serà per vos.\n12.03.2019 | 23:18\nImagineu la força d’un tandem Puigdemont – Junqueras.\nNo cal que ningú renunciï al seu partit. De fet no cal que es presentin junts a les eleccions al Parlament de Catalunya. Però a Europa, al cor de les institucions, Brussel·les, i també al Congrés, a plantar cara a Madrid, quina força real i simbòlica no tindria un “SNP” com l’escocès, a la catalana. Quin missatge de cohesió i determinació en la victòria, per a tothom, votants, rivals, euroburòcrates?\nPer què tenint bones cartes no les sabem jugar millor?\n12.03.2019 | 23:26\nL’anunci que es presentava el MHP Carles Puigdemont em va pujar els ànims i vaig decidir donar-li el meu vot. Tanta cridòria com ha provocat aquest anunci vol dir que hi ha gent que li té moltes ganes. I aquesta gent són poderosos i amb grans altaveus mediàtics.\n12.03.2019 | 23:46\nPuigdemont desperta tant d’odi per qué és l’unic que segueix presentant una batalla qué ens pot portar a guanyar. A més, fins ara, com la resta d’exiliats, no reconeix la justicia espanyola I això li dona credibilitat respecte a la seva voluntat de tirar endavant el mandat de l’1O.\nVisca el president legítim!.\n13.03.2019 | 00:24\nBon article. M’ha servit moltíssim per decidir el meu vot a les europees. El dubte, i gros, el tinc encara a les Generals per Tarragona.\n13.03.2019 | 00:27\nCrec que tothom parla massa i hauriem d’anar més units. Totalment d’acord amb l’editorial. Demanaria que no confonguem l’enemic. Tot i que crec que hi ha qui treu rèdit d’intoxicar\n13.03.2019 | 00:38\nUn excel·lent editorial i “trempador”, en hora bona, cal gent valenta que s’atreveixi agafar la serp, però cal que sàpiguen per on agafar-la i el Putxi o fa de meravella.\n13.03.2019 | 01:36\nNo accèpto que El PRESIDENT hagi près una decisió empès per la Tramuntana, no fotem! Sap el que es fa, coneix la política, i el pa que s’hi dona i no està sol. és intel·ligent, jo crec que ho va demostrar exiliant-se , per no rebre i fer feina en llocs més importants en tots conceptes. S’equivoca?naturalment, com tothom que s’enfronta a un problema malaït, més maleït que difícil. Potser en terreny privat es un torracollons, no ho sè, ni ganes, però en el terreny públic es un lider. D’aixo no s’en cullen gaires en el país del caganers… al pessebre.\n13.03.2019 | 05:11\nCom diuen els anglesos: “Fool me once, shame on you; fool me twice, shame on me.” (Si m’enganyes una vegada, te n’hauries d’avergonyir; si m’enganyes dues vegades, me n’hauria d’avergonyir jo.)\nPerò, ei, que sí, que segur que l’enèsima vegada que “deixem en evidència” (sic) la p*** Espanya/Unió Europea serà la definitiva i baixarà Déu a donar-nos la llibertat perquè hem fet bondat i ens ho mereixem molt.\n13.03.2019 | 05:26\nAvui ha estat un gran dia. He passat del neguit de no poder votar, a tenir claríssim el meu vot: Puigdemont a Europa i Poble Lliure a Generals. M’he tret un bon pes del damunt!\n13.03.2019 | 05:34\nJo que mai he votat al centre-dreta,ara lo tinc clar a qui votarè : Puigdemont el nostre President.\n13.03.2019 | 06:25\nEl meu suport al President Puigdemont.\nsensacional sr Vicent! no tinc paraules. el 21D vaig votar @KRLS dsprés d més d 25 anys d fer confiança a ERC. el líder no neix, no és prepara, el líder apareix d sobte en el moment q és necessari, aquest és el genuí líder!\n13.03.2019 | 06:54\nVagi d’entrada que crec que tot allò que posi l’estat espanyol en contradiccions i que, a més, contribueixi a despullar el- per ara- fals concepte de la UE com a espai de drets i llibertats em sembla bé.\nDes d’aquest punt de vista és molt més visible a Europa i arreu una candidatura com la del President Puigdemont- que es pot moure lliurament arreu llevat d’Espanya i que si torna i és detingut tindrà un fort ressò- que no pas la del vicepresident Junqueras, invisibilitzat a una presó i que no podrà evidentment ni tan sols plantejar-se acostar-se al Parlament Europeu perquè estarà tancat amb pany i forrellat i probablement inhabilitat per molts anys.\nTanmateix és obvi que l’Estat Espanyol no s’aturarà en minúcies, que els importa ben poc el que diguin a Europa (els pot més la venjança que altra cosa) i, sobretot, se’m fa molt difícil de pensar que un parlament com l’europeu, dominat per friquis i conegut cementiri d’elefants, amb una previsible component de partits d’ultradreta en alça, un Partit Popular Europeu que no li fa fàstics a gent com Vox, Tajani o el Fidesz, un Partit Socialista que pot encabir gent com en Frans Timmermans, i un grup de Verds que han estat incapaços de moure un sol dit per antics membres com ara en Raül Romeva, faci alguna cosa efectiva per defensar la immunitat i la llibertat d’un electe com en Carles Puigdemont.\nEl més probable és que se’n rentin les mans o simplement diguin que l’acta de diputat és un afer intern espanyol i deixin el MHP als peus dels cavalls.\nDit això no puc per més que lloar la seva valentia i esperit de sacrifici, esperar que surti escollit i desitjar un cop més equivocar-me i que, per fi, a Europa ressonin fort els crits en favor d’allò que hauria de ser: un espai de llibertat, democràcia i fraternitat entre els pobles.\n13.03.2019 | 07:28\nLa normalitat és allò que una majoria considera habitual per haver-ho interioritzat d’alguna forma. Malauradament, la normalitat Ñ és un entorn mafiós amb la mentida com a eina principal, i fer-se ric i poderós com a objectiu.\nMolt difícil i llarg de combatre, si aquesta normalitat també es institucionalitzada a Europa. A curt termini, encara més difícil. Ànims, força i paciència.\n13.03.2019 | 07:53\nD’Europa jo no n’espero res. Alemanya va deixar lliure Puigdemont dels càrrecs de rebel·lió i sedició, però a la UE no interessa que Puigdemont sigui europarlamentari i posar Espanya en un compromís d’aquesta categoria. Europa ja ha donat probes suficients perquè no ens enganyem en aquest sentit. Ara bé, hi ha un altre raó molt rellevant que crec que és el que mou Puigdemont a presentar-se, és en clau interna catalana, competir amb Junqueras. Us imagineu que en aquestes eleccions al Parlament Europeu Junqueras quedi altre cop derrotat per Puigdemont? No us sembla que és una manera de demostrar a ERC que no poden liderar ells sols el procés?. El mateix esquema caïnita veurem a les eleccions espanyoles. I així ens anirem consumint i podrint. Perdoneu aquesta visió tan depriment.\n13.03.2019 | 08:01\nDesprés d’haver votat molts anys ERC, i també vaig votar el MHP Puigdemont, ara ja no sé a qui nassos votar. Ara el que està clar és que en Puigdemont ací no torna a recollir l’acta, m’hi jugo un pesol. Salut.\n13.03.2019 | 08:27\nJo també el votaré, pero em fa molta por, crec que si ve a Catalunya i després ha d’anar a Madrid, ho detindràn, aquesta gent solament volen fer mal i la UE no farà res\n13.03.2019 | 08:37\nEl meu vot és per tu, MHP Puigdemont!\nPuigdemont és un gran líder i a més, intel.ligent: està centrant el conflicte a Europa. Molt bona l’editorial d’avui.\nI una altra cosa: el MHP Puigdemont no va tornar perquè no el van investir President. I ben fet que va fer.\n13.03.2019 | 08:54\nMolt bona editorial Vicent! 100% d’ acord! És dir President Puigdemont i veus sortir xispes per tot arreu! Tant dels de dins com els de fora. Perquè ésl’ únic que es nega a entrar en el marc mental de l’ Estat Espanyol que ens vol fer creure que sóm ciutadans de segona, i que els nostres drets no importen quan es tracta de la Unitat d’ Espanya. Per això es planta i no baixa del burro. I els del marc mental ja li han posat l’ etiqueta de ” radical”. Que són radicals els que defensen els drets del inmigrants o de les dones? No, oí? Els radicals són qui els hi neguen. En tot cas els primers són radicalment democràtics.\nPer això votaré ara i sempre al nostre President legítim. Mentre no puguin amb ell, no podrán amb nosaltres. Endavant President!\n13.03.2019 | 09:01\nM’alegra tot el que ens beneficiï en la confrontació de desgast entre els sobiranistes i l’Espanya totalitària. Ara bé, opino que amb l’empresonament i l’exili d’aquests polítics que ara volen presentar-se a les eleccions, els qui veritablement hi guanyen són els seus partits respectius, i el prestigi personal dels dirigents.\nNo hauríem de perdre de vista que l’objectiu no és tan sols treure bons resultats electorals; l’objectiu bàsic és aconseguir la independència; per això, el vencedor real de la batalla és l’estat espanyol, que en castigar-los ha aconseguit que reculin i es replantegin el que semblava una marxa decidida vers la consecució de la República de Catalunya mitjançant el desafiament popular i la desobediència ciutadana pacífica.\nEl que tenim ara és una estratègia a llarg termini que, segurament durant dècades, ens mantindrà entretinguts fent més manifestacions multitudinàries quan toqui i acudint a les diverses conteses electorals. A casa meva d’això en diem “autonomisme processista”.\nPUIGDEMONT VOL INTERPEL·LAR EUROPA CONTRA ESPANYA\nUtilitza la popularitat que li han donat els tribunals en l’espai lliure europeu per actuar com un estadista (consell per la república) de cara a no deixar que el corrupte règim neofranquista se’n surti. Catalunya interpel·la Europa contra Espanya, aquesta seria, per mi, la “substància” de la maniobra d’en Puigdemont.\nAixò no va de partidisme, de torcebraç amb Junqueras, etc. això té una volada més alta, d’aquí els atacs encoberts en l'”anècdota”. Per això, no fem cas a les sigles, mirem l’efectivitat del nostre vot per l’abast del contingut. Això no va de blocs ideològics, va de capacitats per l’embat contra l’Estat i la iniciativa de Puigdemont pot fer molt de mal. Una lliçó de realpolitik. Cupaires i republicans apreneu-ne… si surt bé !\n13.03.2019 | 09:12\nGracias per aquest editorial .\nCrec que gràcies a ell, se a quien votaré\n13.03.2019 | 09:16\nSi alguna cosa distingeix aquest home de la immensa majoria de polítics, és l’ús de la imaginació com a acceleradora dels seus processos mentals. Sempre va al davant. Els altres el persegueixen i el posen en qüestió amb arguments que serien més propis de la crítica a l’actuació d’un gran mag que d’un polític genial que no entenen i, per tant intenten destruir. L’enveja desdibuixa els grans objectius i dissol la intel·ligència com un terròs de sucre. Mentrestant, sense fer-ne ni cas, ell inventa i marca rumb amb els seus plantejaments innovadors i sempre els més eficaços. És indiscutiblement el millor polític que hem tingut en molts i molts anys, i és ell qui ens ajuda a assolir la independència a la qual cada dia ens anem acostant més.\nNi un moment he dubtat de l’equip del President que busquen la manera de tirar endavant aquest projecte tan gran i tan necessari.\nSi el president legitim acabes a la presó, el Gobierno, O el Reino, llençaria la clau al mar, i tots els presoners acabarien oblidats pel món. Mentre Puigdemont lluita nosaltres hem de fer per ajudar-lo.\nEntre l’estat que veiem al judici i el nostre somni, el dubte no existeix, sense aturador República Independent de Catalunya.\n13.03.2019 | 09:51\nEls que parlen de lluita de personalismes, esgarrapar vots, … només els recordo que Puigdemont és va oferir a anar de segon de Junqueres en aquestes mateixes eleccions i quina vaser la resposta ? Qui ha deixat de banda gran part del seu partit per no veure’ls decidits a tirar endavant ? Jo tinc molt clar a qui votar i crec que si prescindim de partidismes tothom o tindria de veure, un cop independents ja podràn barallar-se pel poder com a qualsevol país normal, ara l’enemic és únic i tindríem de plantar cara tots junts.\n13.03.2019 | 10:08\nPara mí es obvio que el President Puigdemont representa el espíritu que denuncia y combate el actual totalitarismo del Estado español. Es, sino el único, sí aquel a quien el régimen más teme. En su último artículo, Aníbal Malvar lo explica muy claro: cuando la parte contraria, sólo esgrime como argumento que Puigdemont es un payaso, es que la parte contraria está muy cabreada.\nGràcies Carles Puigdemont.\nPenso que potser Puigdemont es vol lliurar a les autoritats.\nPotser sembla una tonteria, i molt segurament ho és, però el que està fent no té sentit. Tots ho veiem. Penso que aquesta no és una maniobra contra España, és una maniobra contra Junqueras i el seu protagonisme polític. Per altre banda, pensar que España, que ja ha demostrat el seu poder ficant a presó el Govern i aconseguint que ni un sol pais doni suport, pensar que España es quedarà esperant i es veurà condicionada a posteriori per les maniobres de Puigdemont potser és una mica infantil.\nSi jo hagués d´escollir entre 20 anys a l´exili (sense ser ric), perdent inexorablement poder, influència i amics, o tornar a casa per pasar uns anys a presó però mantenint una minima capacitat d´influència i unes minimes opcions politiques…jo escolliria tornar. Si ja estic condemnat i empobrit jo torno per plantar cara.\nL´únic problema és que no sembli que es lliura a les autoritats espanyoles, sino que el detenen.\nRes d´allò que va planificar Puigdemont ha funcionat. Us enrecordeu de les tres potes? Waterloo, suport internacional i poble? Waterloo és inoperant (no ho dic jo, ho diuen ells que no han fet res) el suport internacional és inexistent (no ho dic jo, es limita a iniciatives particulars de diputats eurofòbics i ultradretans) i el poble prefereix, majoritàriament, a ERC (que no ho dic jo, ho diuen els catalans a les enquestes).\nAra per ara la lluita és entre Crida i ERC, entre Puigdemont i Junqueres, entre l´exiliat i el pres, entre dreta i esquerra, entre autonomia intervinguda o autonomia.\nNo pots fer la guerra contra España quan no pots control.lar ni casa teva. Si jo fos ell tornaria per presentar batalla aqui, en igualtat de condicions amb el meu rival polític, que és Junqueras i no Madrid.\nO Puigdemont torna per plantar cara a casa o perd. I si perd, ho perd tot.\nPuigdemont ja ha perdut totes les batalles contra ERC, no ha guanyat ni un round, la seva veu cada vegada se sent més fluixa i més llunyana. A CiU, o com es diguin ara, ha fet uns quants enemics d´aquests que duren tota la vida. La seva autorictas es dilueix en favor de Junqueras, que ha situat el seu partit, amb molta astúcia, a la pole position de cara a les eleccions. Ara mateix ERC és l´únic actor català i catalanista amb futur més enllà del procés i amb capacitat per atreure vots més enllà de l´independentisme.\nNomés hi ha una formació nitidament indepe i unilateral: la CUP.\nDesprés tens un partit autonomista circumstancialment indepe, de dretes i amb una llarga i consistent tradició de lladres i mentiders, que és CiU (o com es diguin ara).\nI finalment tens ERC. Partit d´esquerres independentista circumstancialment autonomista.\nQuina penseu que és la posició majoritària dels catalans? La comunista radical, la dretana mentidera de tota la vida o la republicana moderada?\nPer això guanyarà ERC les eleccions autonòmiques. Per moderació dels seus postulats i el cansament dels catalans, que majoritàriament volem el mateix que hem volgut sempre desde fa 500 anys: calma i estabilitat. És a dir: autonomia.\nEn tot cas penso que Puigdemont ja no és un actor polític important. Aquestes eleccions catalanes que vindran, o les guanya ERC o les guanya C´s…tot i que C´s ens ho està posant molt difícil per continuar votant taronja, però ara per ara, en un context summament polaritzat, i sense alternatives per la dreta, ens tenen una mica segrestats, encara tenen marge per fer-nos algunes putades més als seus votants. No gaires més, jo estic molt molt a prop de no votar C´s…però no puc votar PP, i no puc votar VOX, i no puc votar cap partit indepe…per tant encara tindran el meu vot un cicle electoral més.\nI vosaltres, anireu i votareu per la Crida o per la CUP? Votareu dreta? Votareu comunista?Votareu partits inoperants que és el mateix que regalar el vot a C´s?\nPenso que per això ERC guanyarà les eleccions, i penso que aquesta serà la tomba política de Puigdemont.\n13.03.2019 | 10:22\nrecordeu? : ” vull ser President !! “\nBen dit, Vicent. Molt d’acord amb tu i amb els meus apreciats Miret i Agulló, de nou a nou i quart. L’equip del MHP és un raig d’aigua fresca en aquest erm polític espanyol i europeu.\nEs indubtable que tant Puigdemont com els altres exiliats no paren de buscar estratègies noves amb la ajuda dels seus advocats i de la llibertat de què disposen i ho trobo molt positiu.\nEstic segura que els empresonats també es belluguen i mouen els fils que poden coordinats amb els seus advocats i amb els exiliats. Per tant , per mi tots son admirables i no paren de fer tot el què poden , com nosaltres.\nAnem bé companys!\nSr. Escobedo, no sé si recorda quin partit va tenir més vots el 21 de desembre… Doncs no va ser Esquerra Republicana!\nDesprés de molts anys, m’he donat de baixa del partit, i no el penso votar, perquè no estic gens, però GENS d’acord amb la deriva que ha tingut darrerament. L’independentisme ara ha de fer pinya, i durant el procés constituent ja decidirem quin país volem tenir.\nI crec que la feina real pel país l’han fet desde Brussel·les el Molt Honorable President legítim de Catalunya, i els seus Consellers i equip jurídic.\nD’altra banda, crec que el judici a l’independentisme i el suport incondicional als presos ha de ser un fet paral·lel amb la construcció de la República i el procés constituent, o no ens en sortirem.\nNo ens fem trampes al solitari: ni a espanya ( que se me’n refot) ni a Catalunya, ni als països catalans, hi ha un polític com el MHP Puigdemont. Tot son enveges i retorciment de budells per no admetre la seva talla.\nI no ens fem trampes al solitari: ben assessorat, fa el mateix que faríem molts de nosaltres si ens hi dediquessim. A la majoría ens fa molta ilusió plena d’esperança saber que tenim aquest home treballant per nosaltres. Si, per no-sal-tres.\nL’altre dia va desmontar el PdCat amb unes simples eliquetes i mentre llegía pensava qui carai deuen ser els capitostos dels campusanus, xuclàs i companya???? Qui dòna ordres des del PdCat contra en Puigdemont? Si us plau, poseu-me noms i cara a n’aquests enemics meus que sempre estan a punt de tocr-me els dellonsis pensant que soc mès idiota del que ja sé que soc.\nI es clar que el voldrien d’eurodiputat a molts països!! Els normals vull dir, no els països que encara es pixen a la cara dels seus contribuents..\nAl meu vot també el té. Gràcies President per tot el que fa per nosaltres. Gràcies per ajudar-nos a ser dignes i a tenir coratge. Gràcies per lluitar per la llibertat.\n13.03.2019 | 12:51\nGràcies per l’aclariment, Partal.\nSempre amb el MHP President Puigdemont.\nI quina pena que fan els raonaments del Sr. Escobedo! Els seus comentaris em refermen en l’opinió que en les 5 o 10 eleccions properes, s’ha de votar JxCat o Crida.\nA ERC i a la CUP els convé una mica de psicanalisi que els ajudi a superar l’enveja que senten envers un dels politics amb més alçada qui hi ha actualment en el panorama internacional.\nGràcies Sr. Partal, més ben explicat ni a l’escola.\nCom diu una comentarista, el meu vot ja el ten, i el meu també.\nSr. Partal … Molt ben exposada la qüestió, i amb un punt d’un nou enfocament real i just. Gràcies.\nAquest editorial és un magnífic resum de les contradiccions democràtiques d’un Estat contra un individu. Treu a la llum la veritable magnitud de l’opció d’internacionalitzar el conflicte per trobar … la solució política, que no vindrà pas de l’Estat, sinó que, si en algun cas pot venir, serà d’Europa.\nJo també canvio el meu vot Mª Antònia., voto Puigdemont. No acabo d’entendre perquè ERC no fa pinya amb Junts per Catalunya. El pais està per sobre dels partits i els interessos particulars.


Home Política Franco Rabell reapareix a veure si cau una pagueta per anar a fer calçotades i diu això\nL'exdirigent de Catalunya Sí Que Es Pot, Lluis Franco Rabell, va ser conegut per molts catalans com el 'calçotaire' de Catalunya. Diferents imatges fent calçots i carn a la brasa amb els seus amics van ser el motiu d'aquest sobrenom. Ara feia temps que no en sabíem res, fins que el diari unionista i espanyolista e-noticies li ha fet una entrevista.\n28 de maig de 2020 (15:47 CET)\nEn una conversa amb Xavier Rius, Franco Rabell recorda que no és independentista i que no veu una Catalunya independent. De fet, considera que la independència és cosa de "quatre il·luminats" i afegeix que han arribat al poder una "colla de mediocres".\nRabell utilitza l'argument del supremacisme de Torra patentat per Inés Arrimadas i per Ciudadanos. Considera que els partidaris de la independència de Catalunya volien un "estat autoritari" que hagués fracassat en "una societat mestissa com la catalana". "És difícilment imaginable que aquest Estat hagués pogut sobreviure en un món globalitzat tret que fos com a paradís fiscal, però tots el món vol ser un paradís fiscal, fins i tot Anglaterra", ha apuntat.


Denúncia i acció. CCOO feminista! - Cristina Rodríguez i Vila - Territoris.cat - Diari digital de proximitat\nDenúncia i acció. CCOO feminista!\nacció ccoo i+ feminista CCOO\nEl 8 de Març torna a ser una oportunitat per posar al centre de l'agenda política, social i laboral les desigualtats que pateixen les dones. El moviment feminista ha de posar al centre de les seves reivindicacions un nou model de societat i de relacions socials de gènere per canviar el sistema patriarcal i capitalista tan arrelat a la nostra societat. La lluita per la igualtat entre homes i dones s'ha de fer des de tots els racons de la societat, cada dia, nit i dia. Posar fi a la societat masclista no és fàcil, no serà fàcil. Tota la història passada i recent, majoritàriament, ha estat i és masclista. Per tant està tan arrelada que sovint actuem, sense ser-ne conscients, de manera masclista.\nNingú no pot qüestionar que en l'àmbit laboral hem avançat molt, però encara existeixen greus situacions de discriminació i desigualtat de les dones. Una de cada tres dones pateix assetjament sexual en el seu lloc de treball i la feminització de la precarietat persisteix en sectors altament feminitzats i, sobretot, en dones migrants. Netejadores, treballadores de la llar i cures, centres de geriatria... són exemples clars on el poc reconeixent a les tasques de les dones fa que siguin sectors en els quals la precarietat laboral, l'abús i la discriminació formen part del dia a dia.\nLa bretxa salarial de gènere és del 23 %. Les dones assumeixen la major part del treball de cura i domèstic sense reconeixement i, és clar, sense cap remuneració. Una de cada quatre dones treballa a jornada parcial sense desitjar-ho. La doble presència de la dona a casa i a la feina penalitza les dones, avui en dia, encara, per poder conciliar.\nEn els darrers temps i, sobretot, ara que la ultradreta torna a despuntar en el panorama polític s'ha començat una campanya que ataca les bases del feminisme. Es qüestiona l'existència, per exemple, de la violència de gènere, es qüestiona la veracitat del nombre de denúncies per violència de gènere, es qüestiona la bretxa salarial, es qüestiona el paper de la dona en la societat. Discursos que atempten contra la dignitat de les dones i contra la lluita per la igualtat efectiva entre homes i dones.\nPer tant, cal dir prou!\nEls poders públics han de legislar per fer accions efectives contra la violència masclista i la discriminació de gènere. Calen polítiques públiques, valentes, dirigides a lluitar per la igualtat efectiva entre homes i dones. La coeducació és imprescindible, ja, des dels 0-3 anys i que el conjunt de la societat s'hi comprometi: cadascú des de la seva responsabilitat, als centres de treball, des de les llars, des de les diferents associacions, des del temps l'oci, des de l'esport... Cal denunciar i posar en evidència qualsevol persona que visqui sota la consigna del masclisme.\nTenim, com a societat, una gran responsabilitat. La lluita per la igualtat efectiva entre homes i dones vol dir posar fi a la bretxa salarial, a la precarietat i la parcialitat laboral de les dones, al sostre de vidre, al terra enganxifós, a les agressions sexuals, a l'explotació sexual, al tràfic de dones i nenes...\nDes de CCOO ens comprometem a portar els plans d'igualtat a totes les empreses en el marc de la negociació col·lectiva, a fer el seguiment de l'aplicació del registre de jornada, a negociar el registre de salari com a mesura imprescindible per erradicar la bretxa salarial i a lluitar contra la precarietat i les violències masclistes a les empreses on tinguem representació.


Els cinc autoenganys madridistes (Xavier Bosch)\nEls cinc autoenganys madridistes\nXAVIER BOSCH 23/03/2015 19:37\nN’hi va haver prou sentint Tomás Roncero per saber per on aniria l’argumentari de la propaganda. Defineixen el 2-1 com “la dolça derrota”. És el mateix adjectiu amb el qual van etiquetar el 3-4 amb el Schalke. Ells confien anar de dolça derrota en dolça derrota fins a la victòria final. Una drecera estranya.\nS’acontenten, també, dient que ells van posar el futbol, les ocasions i l’espectacle. Però resulta que el Barça va tenir més possessió de pilota, va crear més ocasions, va fer més remats entre els pals i va perdonar més. Així, doncs, la consigna per mirar de tancar la cicatriu està feta amb un remei caducat.\nDigués el que digués Florentino, l’italià se la jugava al Camp Nou. Un altre 4 a 0 com el del Calderón hauria estat la seva sentència. Però va salvar el coll. En paraules d’Eduardo Inda després del partit: “ Ancelotti sale del Camp Nou tocado pero no hundido”. Si Neymar, altre cop, no hagués semblat Onésimo...\nVa fallar al Calderón, se’n va empassar dos contra el Schalke i al Camp Nou va equivocar-se en el segon gol. En comptes de tapar l’angle, fa un pas enrere i el xut l’agafa a contrapeu. Dit això, contra el Schalke els va classificar amb dues aturades i al Camp Nou va impedir que Alba recuperés el goal average.\nEl pitjor per al Madrid és que durant deu dies no hi ha futbol. Tindran temps per adonar-se que la derrota no és tan dolça, que les cantades de Bale davant de Bravo són transcendents, i s’adonaran, mirant el teletext, que són 4 punts per sota el Barça quan fa 40 dies estaven 4 per sobre. Això cou.


Les festes patronals del Port de Sagunt tanquen l’edició d’enguany amb una gran participació\nSegons la regidora de Festes, Asun Moll, l'edició d'enguany ha destacat per l'alta implicació de la ciutadania i per desenvolupar-se sense incidents a destacar\nLes festes patronals del Port de Sagunt, que van començar el 31 de juliol amb el pregó fins dijous passat 15 d'agost, han finalitzat l'edició d'enguany. Durant els dies de festejos, la ciutadania ha pogut gaudir de diferents activitats infantils, actes taurins, culturals, esportius, gastronòmics i religiosos que destaquen per la gran participació de públic. Tal com assegura la regidora de Festes, Asun Moll, les festes d'enguany destaquen per ser molt participatives i per desenvolupar-se sense incidents a destacar.\n“D'estes festes destacaria que han sigut molt participatives, hi ha hagut un gran índex de participació i molta gent s'ha involucrat en les diferents activitats que s'han organitzat, les quals han sigut molt variades com per exemple les classes de ball, les diferents activitats esportives, la música de les orquestres i discomòbil, etc, i el millor és que totes elles s'han desenvolupat sense cap incident a destacar”, assegura la regidora.\nPel que fa als actes taurins Asun Moll explica que “no cal lamentar cap accident, sí que és cert que vam tindre una vesprada en la qual una vaqueta es va donar un colp però ella mateixa es va recuperar en la plaça i va pujar pel seu propi peu al camió. Tampoc hi ha hagut agafades greus, i les poques atencions que s'han realitzat no han requerit desplaçament a l'hospital, sinó que s'han solucionat en el mateix recinte”.\nEntre els actes que s'han celebrat destaca la tradicional xopà, els diferents concursos gastronòmics com el de paelles, allioli i truita, la cavalcada de l'humor, o el sopar del major en el qual “tots van quedar molt satisfets encara que és cert que, de cara a l'any que ve, plantegem celebrar-lo en un altre espai”, afig la regidora. Un altre aspecte a destacar d'esta edició és que s'ha llançat el primer castell de focs artificials que ha aconseguit els 130 quilos de pólvora.\nEl colofó de les festes van ser les tradicionals cucanyes, que es van celebrar dijous passat, 15 d'agost, en la dàrsena pesquera del port on es van realitzar les proves aquàtiques, l’agafada de bandera en el pal greixat i el llançament de pilotes. “Este dia és molt especial, és una tradició en la qual ha participat molta gent i que es desenvolupa en el port gràcies a l'ajuda i el suport de l'Autoritat Portuària, la labor de la Policia Portuària i del Club de Natación Acuático Morvedre Sagunto, que organitza la travessia nadant, la qual va ser un èxit un any més igual que la resta d'activitats. Pel que sembla, tothom ha quedat molt satisfet, ja estem rebent els premiats en el departament de Festes i la gent ha valorat molt estos premis, encara que estudiarem la possibilitat de cara a l'any que ve de fer més extensible el número de premiats”, declara l'edil.\nEn general, Asun Moll fa un balanç molt positiu d'estes festes i vol agrair a la comissió el treball que realitzen, ja que “estan molt ben organitzats, controlen molt bé el tema de les orquestres, per exemple, i la seguretat en el recinte taurí, i em consta que són molt treballadors i que formen un bon equip”. De la mateixa manera, la regidora agraïx el treball de la Policia Local pel seu ampli dispositiu, Protecció Civil, ambulàncies i equip mèdic, a les associacions culturals que hi participen, i a tots els que es dediquen a millorar estes festes, especialment al departament de Festes de l'Ajuntament de Sagunt.


PEPET I MARIETA a Artà - CONCERT DE SANT SALVADOR in Entradium\nPEPET I MARIETA a Artà - CONCERT DE SANT SALVADOR\nErmita de Sant Salvador. C/ del Castellet s/n. Karte ansehen\nDIUMENGE 1 D'AGOST // PEPET I MARIETA + PUNKBOLI\nTOTS ELS BENEFICIS DEL CONCERT VAN DESTINATS A SERVEIS SOCIALS D'ARTÀ\nEl mallorquí adoptat Josep Bordes - líder de Pepet i marieta i oficialment empadronat a Sa Pobla des de fa any i mig presenta el seu grup format per músics de banda i banda del riu de la Sénia. A partir de fer la cançó “La via”, i abans d’aquesta, “La mani”, escrita pel montsianenc i cap del grup, Josep Bordes, el grup va anant agafant cada cop més fama de la que ja tenia, aquest cop, més escampada pels Països Catalans. A l’estiu de 2014, el grup treu a la llum el seu millor èxit, “Corre l’estiu”, la cançó de l’estiu de TV3 i Catalunya Ràdio.\nDesprés de tres anys de silenci discogràfic, Pepet i marieta es reinventen per a reafirmar-se com una de les bandes festives més autèntiques, originals i versàtils dels Països Catalans.\nPepet i marieta tornen amb la coctelera a vessar de festa: un bon raig de reggae-ska, una mica de cúmbia, un rajolí de jota, unes gotetes de folk i fulles de ranxera i pop. Tot ben agitat amb un discurs proper, descarat i crític, que no entén d’utopies i crida a la revolta social. El resultat és un còctel fresc, directe i combatiu per a ballar les coses pel seu nom amb un somriure d’orella a orella.\nPepet i marieta canten a la vida i l’amor, a la infantesa i els seus drets, a les arrels i l’afany per a retrobar-les, a la valentia i a la força de la unió, en breu, a la pèrdua de la por als impossibles, perquè els temps estan canviant i junts ho podem tot.\nEls acompanyaran Punkboli, un power trio format per joves músics de l'illa. El seu repertori consta de cançons de punk rock clàssiques en anglès i per altra banda de versions de cançons en català del mateix gènere. Adrenalina i energia damunt l'escenari!\nENERGIA A TOPE\nMolt bona música i molt bon humor, que en aquests moments s'agraeix.\nFresc i divertit\nMolt divertit! Bona comunicació amb el públic. Un pèl grollerot, tenint en compte que hi havia infants, però amb gràcia! Bona vetllada al concert de Sant Salvador. Enhorabona al grup i a l’organitzac Mehr lesen ó sempre en favor de la cultura i la identitat de país! El grup Punk Oli, amb menys experiència, però tira a tira aniran fent camí! Ànims!


S'obren les portes de la UAB Barcelona Summer School - Universitat Autònoma de Barcelona - UAB Barcelona\nS'obren les portes de la UAB Barcelona Summer School\nLa UAB Barcelona Summer School, l'escola d'estiu internacional de la UAB, ha obert les portes el dimarts, 25 de juny, amb un 30% d'inscripcions més que en l'edició passada. Els prop de 250 alumnes de 29 països seguiran algun dels 18 cursos de tres setmanes de duració, en dos torns, que s'impartiran a la Facultat de Traducció i Interpretació.\nLa UAB Barcelona Summer School -cursos d'estiu de tres setmanes de durada, impartits majoritàriament en anglès-, ha donat el tret de sortida el dimarts, 25 de juny, amb un acte de benvinguda celebrat a la Sala Cinema de la UAB. Els alumnes internacionals que seguiran algun dels seus 18 cursos procedeixen de 29 països com ara Estats Units, Canadà, Egipte, Mèxic, França, Corea del Sud, Itàlia i Marroc, entre d'altres.\nEn la benvinguda el vicerector de Relacions Internacionals, Màrius Martínez, els ha adreçat unes paraules d'agraïment per haver escollit la UAB per fer-hi una estada a l'estiu i els ha encoratjat a aprofitar al màxim l'experiència, tant a nivell acadèmic com personal i cultural. Graham Mortyn, director acadèmic de la UAB Barcelona Summer School, els ha detallat algunes informacions relatives a aspectes acadèmics, mentre que Fiona Megan, professora del Servei de Llengües de la UAB, els ha introduït breument en la cultura i llengua catalana. Un responsable dels Mossos d'Esquadra els ha donat consells bàsics de cara a la seguretat. I finalment, la vicerectora d'Estudiants, Sara Moreno, els ha presentat el Buddy Programme així com els buddies, persones voluntàries que els acompanyaran en la seva estada i els faran d'ambaixadors o guies en tot allò que no sigui acadèmic, un extens programa cultural i social que s'ha preparat.\nCursos de tres setmanes en dos períodes diferents\nEls cursos abasten àmbits acadèmics molt diversos i, tot i que la majoria són impartits en anglès, els estudiants estrangers tenen també l'opció d'aprendre i millorar l'espanyol com a llengua estrangera. Els cursos seran impartits al campus de la UAB en dos períodes diferents: una part es desenvoluparà entre el 25 de juny i el 12 de juliol, i la resta es desenvoluparà entre el 15 de juliol i el 2 d'agost.\nEls matriculats tindran accés gratuït al Servei d'Activitat Física durant tot el període de l'activitat en què s'hagi matriculat. S'ha reservat un màxim de cinc places per a estudiants de la UAB a cadascuna de les assignatures que ofereix la UAB Barcelona Summer School.\nL'oferta inclou 18 assignatures diferents sobre economia, geografia, medi ambient, història, etc. Les novetats d'enguany són els nous cursos sobre bioètica, espanyol com a llengua estrangera (nivells A2 i B1), neurociència del comportament, gèneres periodístics i visions de l'Espanya contemporània a través del cinema. Totes les assignatures seran impartides en horari de matí. Hi haurà també un programa d'activitats lúdiques per relacionar-se amb altres estudiants i conèixer la Universitat i el seu entorn.\nAl llarg de les tres setmanes del curs, els estudiants practicaran llengües, faran una passejada pel campus, realitzaran una activitat esportiva, compartiran un dinar internacional o assistiran a una demostració dels Ganàpies, la colla castellera de la UAB. A més, la UAB Barcelona Summer School inclou el Buddy Programme, que vol facilitar als estudiants estrangers el contacte amb altres estudiants de la Universitat per tal de familiaritzar-se amb les activitats del campus i amb la cultura i la societat locals.\nTambé seguiran algun dels cursos un grup d'estudiants en situació d'acollida, que viuen ara mateix a la Vila Universitària de la UAB i procedeixen de Síria, Hondures i Egipte.\nAquesta oferta internacional de la Universitat Autònoma ha anat creixent any rera any: es va iniciar al 2016 amb 5 assignatures i una cinquantena d'estudiants; l’edició següent, el 2017, ja es van doblar les assignatures (12) i el nombre d’estudiants (un centenar); l'any passat es van oferir 15 cursos, i enguany ja s'arriba a 18.\nMés informació:\tUAB Barcelona Summer School\nLa UAB cerca ambaixador/a UNICAT\nSeleccionarà una persona estudiant que promocionarà, entre la comunitat universitària, les oportunitats professionals en institucions de la Unió Europea.


Revista 'Ed #1: Educar en la diferència – El Diari de l'Educació\nRevista ‘Ed #1\nDesprés d’un any a la web El Diari de l’Educació ha posat en marxa un revista anual per seguir abordant les qüestions educatives des de diversos punts de vista. ‘Ed – La revista d’El Diari de l’Educació és una publicació de 100 pàgines a tot color destinada als subscriptors que combina reportatges, anàlisi i opinió.\nSubscriu-te a El Diari de l’Educació per rebre ‘Ed – La Revista d’El Diari de l’Educació i també el llibre Educacions. 40 veus sobre educació i societat\nEl dossier monogràfic d’aquest primer número porta per títol Educar en la diferència i aborda les qüestions de gènere, per ampliar el tractament d’un tema molt present en el dia a dia del diari. La peça central, de l’escriptor Gabi Martínez i la fotoperiodista Carmen Secanella, parla dels rols que assumeixen nens i nenes en el pati de l’escola, i l’acompanya un anàlisi del paper assignat a les dones i les nenes en les joguines, la publicitat i els llibres de text.\nTambé abordem amb un reportatge la realitat dels nens i nenes transsexuals, i com la viuen infants i famílies. Una infografia aborda els efectes a l’aula de la llei catalana contra l’homofòbia i amb un reportatge parlem de l’assetjament a les universitats, un problema sovint invisibilitzat.\nLa revista també entra en qüestions universitàries. Un informe de 12 pàgines aborda la situació de les universitats davant la globalització, des del model des del finançament fins a la forma de govern i la docència. Un altre reportatge aborda l’ensenyament de l’economia a través d’acadèmics que critiquen el model hegemònic.\nIgual que El Diari de l’Educació compta amb el blog Bits d’Educació amb notícies, reportatges i anàlisis sobre noves tecnologies, la revista també incorpora un espai dedicat a parlar de la relació d’aquestes amb l’aula.


Actualitzada 22/05/2019 a les 16:35\nReclama un millor finançament per a la universitat\n© Acte de presa de possessió de Jaume Puy com a nou rector de la UdL\nActe de presa de possessió de Jaume Puy com a nou rector de la UdL\n©El catedràtic de Química pren el relleu de Roberto Fernández.\nEl catedràtic de Química Jaume Puy ha pres possessió aquest dimecres com a nou rector de la Universitat de Lleida (UdL). Puy, que pren el relleu a Roberto Fernández al capdavant de la universitat lleidatana, ha reclamat més recursos "per a les importants demandes que ens reclama la societat". En aquest sentit, el nou rector ha afirmat que invertir en la UdL "és, sens dubte, millorar el futur de tothom". El nou rector ha defensat compromís social de la Universitat, que ha de ser líder "en la defensa de la igualtat entre dones i homes, la tolerància zero en qualsevol tipus de discriminació i el respecte pel medi ambient, tot destacant valors com ara la responsabilitat, la tolerància i la solidaritat".\nJaume Puy també ha reclamat millor dotació per a les beques a l’alumnat "perquè ningú en quedi fora pels condicionaments econòmics" i una revisió i reducció de les taxes acadèmiques, especialment dels màsters.\nEn aquest sentit, la consellera d'Empresa i Coneixement, Àngels Chacón, que ha participat en l'acte, ha assegurat que la voluntat política és anar reparant les restriccions pressupostàries que han patit els darrers anys les universitats, tant en infraestructures, com inversions en personal docent i reducció de les taxes acadèmiques. Chacón ha agraït al rector sortint la implicació per tirar endavant el campus d'Igualada, i el seu tarannà dialogant tot i les discrepàncies polítiques. La consellera ha insistit que el govern català continua treballant per recuperar la normalitat, tot i "la injustícia que pateixen presos i exiliats".\nPer la seua part, Roberto Fernández ha agraït la tasca del seu equip, del personal de lliure designació, el Consell Social, l'associació Alumni, les empreses que col·laboren amb la UdL i els mitjans de comunicació. També ha demanat a la comunitat universitària suport i lleialtat pels propers dirigents, alhora que ha reclamat millors retribucions econòmiques.\nDurant l'acte, el col·lectiu de doctorands en lluita de la UdL ha desplegat una pancarta reclamant que s'acabi la precarització i un nou reial decret que reguli les seues condicions laborals.\nEl nou equip rectoral\nEl nou equip rectoral presidit per Jaume Puy -amb 7 dones i 8 homes- estarà format per les següents persones: Maria Dolors Toldrà (secretària general), Olga Martín (vicerectora de transferència i innovació), Paquita Santiveri (vicerectora de qualitat i innovació docent), Montserrat Rué (vicerectora d'estudiantat i ocupabilitat), Montserrat Gea (vicerectora d'internacionalització), Joaquim Ros (vicerector de recerca), Francesc Giné (vicerector política i ordenació acadèmica), Josep Maria Miret (vicerector de personal acadèmic), Narciso Pastor (vicerector d'infraestructures), Joan Busqueta (vicerector de cultura i d'extensió universitària), Paco Garcia (vicerector de coordinació institucional i planificació estratègica), Núria Camps (coordinadora de compromís social i igualtat), Marta Oliva (coordinadora de transformació digital), Ferran Badia (coordinador del Campus Universitari d'Igualada-UdL) i Estanislau Fons (coordinador de comunicació, difusió i premsa).\nLa UdL crea una galeria de retrats de rectors amb quadres de Porta i Viñas\nJaume Puy, elegit nou rector de la UdL a l'obtenir el 75,20 per cent dels vots\n9.Com afecta l'abandonament de les pastures al Pirineu al canvi climàtic?


Breviculum: de maig 2015\nAl seu llibre El impostor, Javier Cercas fa un retrat d’Enric Marco, qui durant anys es feu passar per deportat al camp d’extermini de Flossenbürg. El relat de Cercas ofereix també una reflexió sobre la impostura en general i sobre la seua eventual rehabilitació literària, tot seguint el model d’Alonso Quijano i Cervantes. Segons l’autor de Soldados de Salamina, la ficció de Marco és la hipèrbole de la mediocritat: el farsant és un home “radicalment normal”, un camaleó de les pulsions col·lectives. Així argumentava Hannah Arendt sobre Eichmann. Pèro no és el cas. Hi ha patologia en radicalitzar la pugna per ser una persona reconeguda. Com bé descriu Axel Honneth, totes les persones volem ser objecte d’apreci i patim un “buit psicològic” quan som menyspreades. Fins i tot, Honneth pretén explicar així la gènesi de les institucions socials (vegeu El dret a la llibertat). Però Marco exacerba, de manera anormal, aquesta necessitat de ser reconegut, presentant-se fraudulentament com el paradigma del patiment de milions. Una impostura que, en ser descoberta, es torna condemna moral general. No el justifica la demència de la seua mare absent. També Francisco Umbral, amb pare absent, declarava: “No creáis nada de lo que diga, nada de lo que escriba. Soy un farsante”. Però l’impostor pot rehabilitar-se quan esdevé víctima ell mateix. Aquest és l’esquema de Anatomía de un instante, un llibre anterior de Cercas, que és una biografia d’Adolfo Suárez que gira al voltant del punt en el qual es mantingué imperturbable a l’escó mentre els colpistes irrompien a l’hemicicle parlamentari el 23 de febrer de 1981. També Suárez era un arribista, un doble impostor per a feixistes i demòcrates, però que, segons Cercas, es rehabilitaria en aquell gest estoic, a la manera del fals general Della Rovere de la pel·lícula homònima de Roberto Rossellini. Emanuele Bardone (Vittorio de Sica), un estafador mediocre, és empresonat per les tropes nazis, sota la identitat del general opositor Della Rovere, per identificar Fabrizio, el cap de la resistència. Bardone, tanmateix, impressionat per l’enteresa dels resistents, acabarà guardant silenci sobre la identitat de Fabrizio, encara que això li coste enfrontar-se al pelotó d’afusellament. El director iranià Abbas Kiarostami, qui segueix explícitament la filmografia de Rosellini (com es pot veure a Copia certificada), també va realitzar una magnífica pel·lícula sobre la impostura i la seua rehabilitació: Close-Up, el major documental sobre la realització de pel·lícules, en opinió del també director Werner Herzog. El film, que barreja documental i reconstrucció, mostra com un pobre desgraciat, Hossein Sabzian, es detés i jutjat per fer-se passar per un prestigiós director iraní, Mohsen Makhmalbaf. L’impostor havia fet creure a una família adinerada que rodaria a casa seua i els fills interpretarien papers protagonistes. Davant del tribunal, Sabzian es justifica així: “L’admire [a Makhmalbaf] perquè en les seues pel·lícules retrata el sofriment. De fet, parla de gent com jo.” Paradoxalment, un premi cinematogràfic atorgat a Makhmalbaf, del que Sabzian no sap res, fa que la família sospite: el reconeixement del guardó provoca que el farsant siga descobert, “reconegut”. Anna Allen hauria d’haver pres nota d’aquest element del guió del film de Kiarostami, i no fer-se fotografies fraudulentes precisament com si hagués estat a la cerimònia dels òscars, el que ha descobert altres impostures seues dispersades a Internet. I també l’anomenat “pequeño Nicolás” hauria d’haver aprés del film de Rossellini sobre Bardone que només excepcionalment l’impostor pot rehabilitar-se, el que és més difícil encara si ningú vol fer literatura amb el seu cas.\nPublicat per Francesc J. a 0:30 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: _Posdata, 2015/05/15, Impostura rima amb literatura\n[Publicat a Opinió, el 14/05/2015, html ací, jpg ací i ací]\nEl Partit Popular, que governa la Generalitat des de fa vint anys, ha imprés tres consignes a la seua propaganda electoral: treballar, fer, créixer. És sorprenent. Treballar? Quan se celebraren les passades eleccions autonòmiques, al maig de 2011, al País Valencià hi havia 1.883.900 persones ocupades. A hores d´ara, quan es realitzen les eleccions autonòmiques del 2015 n´hi ha 1.836.300. Val a dir, quatre anys després hi ha 47.600 persones ocupades menys.\nLa situació és particularment dramàtica en el cas de les persones joves. Si considerem la població entre els 16 i 34 anys, fa quatre anys hi havia 316.100 homes joves ocupats i 285.700 dones joves ocupades. Ara hi ha 257.500 homes joves ocupats i 223.300 dones joves ocupades. Aixo vol dir que hi ha un 20% menys de llocs de treball ocupats per persones joves. Un 20% menys!\nHi ha menys persones ocupades en general, moltes menys persones joves ocupades i, a més, en tenim més precarietat laboral. Des de que se celebraren les últimes eleccions autonòmiques hi ha 57.100 contractes d´assalariats menys al País Valencià. Si fa quatre anys el 26 % del total eren temporals, ara en són el 26,7 % (menys contractes i més proporció de temporals).\nMalgrat la propaganda i el soroll, les xifres diuen que en aquests quatre anys ha crescut la quantitat de persones desocupades al País Valencià: hem passat de 585.100 a 588.800, és a dir, n´hi ha 3.700 aturats i aturades més. El nombre de persones aturades que busquen el seu primer treball o han deixat la seua ocupació fa més d´un any ha passat de 314.000 a 353.400 persones.\nA més, ha crescut l´atur de llarga durada. Quan se celebraren les passades eleccions autonòmiques el 25,1% de les persones desocupades portava dos anys o més en aquesta situació, val a dir, buscant treball. Ara, la proporció de persones que estan més de vint-i-quatre mesos en l´atur ha pujat al 46,2%, quasi s´ha duplicat.\nTotes aquests dades pertanyen a l´Enquesta de Població Activa, que es pot veure al web de l´Institut Nacional d´Estadística.\nPel que fa al «créixer», ja vaig donar dades al meu últim article (publicat ací el 6 de maig) sobre com ha crescut als quatre últims anys la pobresa i l´exclusió social al País Valencià. I si parlem del «fer», hi ha una llarga llista de persones imputades i condemandes per fer allò que havien promés o jurat no fer mai. No cal parlar-ne. Menys propaganda ambigua i més dades, per favor.\nEtiquetes de comentaris: _Opinió, 2015/05/14, Treballar?\nMés pobresa, menys responsabilitat\nArticle publicat a Opinió el 06/05/2015 [html ací; jpg ací i ací]\nQuan Alberto Fabra va prendre possessió de la Presidència de la Generalitat, el 22 % de la població valenciana es trobava en risc de pobresa (amb ingressos per baix del 60 % de la mitjana). Segons les últimes dades d´Eurostat, la proporció ha pujat al 23,6 %. Per tant, ha augmentat la pobresa.\nA més d´aquesta estadística, la Unió Europea també elabora un altre indicador social que combina el risc de pobresa amb l´exclusió social, que resulta encara més significatiu que l´esmentat abans. Aquest indicador contempla no només els ingressos, sinó també altres condicions de vida que poden abocar a una situació de marginació. Es consideren en risc d´exclusió les persones que acompleixen 4 característiques d´una sèrie de 9, que són: no poder pagar la casa o els serveis bàsics, no poder mantenir la llar calenta, no disposar de recursos per fer front a despeses imprevistes, no poder menjar carn, peix o proteïnes cada dos dies, no poder gaudir d´una setmana de vacances a l´any, i no disposar d´automòbil, rentadora, televisió a color o telèfon. Quan Fabra assumí la Presidència de la Generalitat, el percentatge de població valenciana en situació de pobresa o risc d´exclusió, segons el segon indicador social esmentat, era del 27,9 %. Les últimes dades proporcionades per Eurostat eleven aquesta quantitat al 31,7 %. És a dir, mentre ha governat Fabra, hem passat de quasi 1 persona de cada 4 a aproximadament 1 persona de cada 3 en situació de risc de pobresa o exclusió social.\nPassa el mateix en totes les comunitats autònomes? No. El 2011, quan arribà Fabra al poder, el risc de pobresa i exclusió social al País Valencià era 6,3 punts superior al de Catalunya. Segons les darreres dades, la diferència ha pujat a 11,6 punts. Quasi s´ha duplicat. Alguns governs autonòmics, de signe polític diferent, com els de Catalunya, el País Basc o Andalusia, han aconseguit que no hi augmentés la pobresa i l´exclusió social. Però no és el cas del Govern valencià. Quan un polític concorre a les eleccions no només ha de ser honrat; també ha de ser eficaç en aconseguir els objectius socials i assumir responsabilitats cas de no fer-ho. Qui es responsabilitza de l´augment de la pobresa i l´exclusió social al País Valencià?\nEtiquetes de comentaris: _Opinió, 2015/05/06, Més pobresa. menys responsabilitat\nPublicat a Posdata, l'1/5/2015 (html ací, pdf ací i ací)\nJoan Lluís Vives va nàixer a València, cap al 1492, i va morir a Bruges (Flandes), el 6 de maig de 1540. Ni la casa natal, ni la tomba s'han conservat. Incomprensiblement, tampoc no estan senyalitzats els llocs on estaven.\nEn el diàleg 22é dels 25 que composen els seus Exercicis de llengua llatina (1539), Vives explica que la seua casa natal és al carrer de la Taverna del Gall (ara, anomenat de Lluís Vives). Si arribem des del carrer del Mar, era la darrera casa a l'esquerra, abans d'arribar al carrer Vallés (ara, de Vidal) i al del Sagrari de Sant Martí. Recordeu que el carrer de La Pau és recent. Segons Vicente Boix: «La casa en que nació el gran pensador valenciano del siglo XVI la adquirió por permuta D. Luis Escrivá, con escritura ante Juan Bautista Segarra en 30 de Agosto de 1690, y la derribó después para dar espacio a su casa».\nLa casa natal de Vives es trobava, per tant, en el raconet amb tarongers de la placeta que ara porta el nom de la dona de l'humanista, Margarida Valdaura. És coherent amb la informació de Boix el fet que al mapa de Mancelli de 1608 no apareix el raconet, però sí en el de Tosca de 1704. L'1 de juny de 1940, cinc segles després de la seua mort, s'hi va posar un placa, feta a l'Escola de Ceràmica de Manises, per senyalitzar el lloc on es trobava la casa pairal de Vives. Temps després fou retirada per unes obres. Ara, res no indica el lloc on va nàixer el valencià més universal.\nVives va morir a Bruges (Flandes), el 6 de maig de 1540. Segons l'epitafi que va transcriure Gregori Maians, comptava 48 anys i 2 mesos. Patia de gota i còlics nefrítics. Pels forts dolors a les illades i la febra podem suposar que va morir d'insuficiència renal. Les autoritats permeteren que fora soterrat a la capella de Sant Josep, una de les setze de l'església de Sant Donacià, que, 22 anys després, esdevingué catedral del nou bisbat de Bruges. Aquest temple es trobava a la part nord de la plaça del Burg, just per on el carrer Breidel la unia amb la gran plaça del Mercat. Segons el seu deixeble Francisco Cervantes de Salazar, Vives fou soterrat de la forma més honrosa i el sepulcre ornat de moltíssimes inscripcions.\nA l'octubre de 1552 va morir Margarida Valdaura i les autoritats permeteren que fóra soterrada junt a l'humanista. Era relativament freqüent inhumar eclesiàstics i ciutadans notables a l'església de Sant Donacià. Així, durant el segle XVI, hi foren soterrats més d'una dotzena de persones d'origen hispànic, com ara famílies de comerciants notables. Quan fou soterrada Margarida Valdaura, les autoritats encarregaren que un pintor, possiblement Pieter Pourbus, autor de moltes obres a les esglésies de la ciutat, fera un retrat funerari de Vives i la seua dona.\nEl 1794, Brenart, el bisbe de Bruges fugí per la invasió de l'exércit revolucionari francés. L'abril de 1799, l'església fou venuda i enderrocada. S'amplià la plaça del Burg i s'hi va instal·lar el mercat de les flors. Afortunadament, el retrat de Vives de la tomba de l'església de Sant Donacià havia sigut copiat anys abans en una aquarel·la per Bernardus H. Fricx, L'obra fou incorporada al manuscrit de Pieter Le Doulx Vida dels homes savis o cèlebres de la ciutat de Bruges, compost, en dos volums, cap al 1800, que resta inèdita.\nNaturalment el pintor del retrat funerari hagué d'inspirar-se en una imatge precedent, ja que Vives havia mort una dotzena d'anys abans, potser la mateixa imatge que també copiaria una miniatura amb la imatge de l'humanista que portà la seua protectora, Mencía de Mendoza, la marquesa del Cenet, quan arribà a València des de Breda per contraure matrimoni amb el virrei Ferran, el Duc de Calàbria. La miniatura de la marquesa del Cenet hagué de ser la font d'una xilografia emprada durant la segona meitat del segle XVI a la tipografia de Ioan Mei, Pedro Huete i la vídua dels dos, Jerònima Galés.\nLa xilografia emprada en la tipografia dels Mei, Huete i Galés i l'aquarel·la de Fricx tenen una certa semblança si considerem que, en el cas del retrat funerari, l'humanista apareix descobert, la qual cosa sembla adequada per a la ubicació eclesiàstica de l'obra, i que estem comparant dues obres que són còpies de còpies.\nA la desfeta de l'església de Sant Donacià hem d'afegir les posteriors obres de reurbanització de la zona. Emile van den Bussche, autor d'una biografia de Vives apareguda el 1871, explicava que els moviments de terra per posar les canonades del gas per a l'enllumenat i el replantament de xops feia impossible localitzar la tomba de Vives a la plaça del Burg. El 1955 es localitzaren fonaments de l'església de Sant Donacià que, a partir del 1990, es poden contemplar al soterrani de l'hotel Crowne Plaza, que dóna a la plaça.\nL'historiador i acadèmic Vicente de la Fuente va escriure el 1873: «¡Oh, malogrado Vives! En vano te fuiste a morir a Flandes: allá te acompañó tu estrella, y los bondadosos belgas han tratado a tus huesos como los hubiéramos tratado por aquí tus paisanos y amantes compatriotas!» Tenia tota la raó. Els tarongers de la plaça Margarida Valdaura de València i els xops de la plaça del Burg de Bruges són testimonis muts de la nostra desconsideració.\nEtiquetes de comentaris: _Posdata, 2015/05/01, Vives. Sense casa. Sense tomba


SINC | Diari Sant Quirze - News SQ\nInici » Tag Archives: SINC\nPrimeres imatges en color de Mart captades per Perseverance\nEls responsables de la missió Perseverance, que va aterrar dijous passat en Mart, han enviat les primeres fotografies en color i alta resolució del rover descendint al planeta vermell i del seu lloc d’aterratge CIÈNCIA I TECNOLOGIA. Després que el rover Perseverance de la NASA aterrés amb èxit en la superfície de Mart dijous passat i manés la seva primera ...\nInvestigadors de la Universitat Politècnica de València han posat en marxa un projecte per a aprofitar el potencial dels drons en la lluita contra la covid-19 Aquesta setmana han realitzat vols de prova per a transportar kits d’intervenció i mostres a centres hospitalaris CIÈNCIA I TECNOLOGIA. A penes tres minuts. Això el que ha trigat aquest dilluns un dron a ...\nCientífics del CSIC i la UPV/EHU creen la primera pila de fase quàntica\n30/06/2020\tDeixa un comentari\nAmb un nucli d’arsenur d’indi i superconductors d’alumini en els seus pols, investigadors del País Basc i Itàlia han fabricat una pila que pot resultar clau per a algunes tecnologies quàntiques. Genera una súper corrent que no és induïda per un voltatge, com en les piles clàssiques, sinó per una diferència de fase en el circuit quàntic. CIÈNCIA I TECNOLOGIA. ...\n“Jo sóc igual d’humana que tu”: els mites no ajuden als ‘herois’ de la sanitat\nMentre la major part de la població espera a casa, els sanitaris treballen exposats al coronavirus. Els diem herois, però la majoria no se senten així. Lamenten que el repetit mantra de “la millor sanitat del món” ens faci caure en l’autocomplaença. Porten anys reclamant millores i demanen que els aplaudiments dels balcons es tradueixin en suports quan tot això ...


L'Ajuntament d'Alboraia signa un acord amb l'Hotel Bcome Patacona per a promocionar i fomentar l'ocupació local - Nou Horta\nDijous, 30 Juliol 2020 10:29\tEscrit per Redacció Publicat en Alboraia-VAL Vist 243 vegades\nL'Ajuntament d'Alboraia ha signat un acord amb l'Hotel Bcome Patacona, pròxim a finalitzar la seua construcció en la zona sud de la Patacona, amb la finalitat d'unir esforços en favor l'ocupabilitat local.\nMiguel Chavarría, alcalde d'Alboraia, al costat de la regidora d'urbanisme, Ana Bru, han rebut aquesta setmana a representants de Greystar Spain SL, empresa que està duent a terme el projecte del nou hotel a la Patacona.\nEn aquest conveni totes dues parts es comprometen a fomentar la contractació local, a través de l'Agència de Desenvolupament Local del municipi. Des del propi Ajuntament d'Alboraia, mitjançant la seua Agència de Desenvolupament Local, es gestionaran i publicitaran ofertes laborals de l'hotel.\n"És un pas molt positiu perquè el treball que es genera a Alboraia, servisca per a emprar a persones del nostre propi municipi. Aquest tipus d'establiment suposa també una oportunitat per a l'alumnat que cursa hosteleria en el nostre municipi, en ECOTUR, per exemple, manteniment de sistemes elèctrics, que es cursen en l'IES de Patacona, entre altres, si les contractes de l'establiment vénen a Alboraia a la recerca de nous efectius per a les seues plantilles. La idea és que a l'hora de buscar personal, treballen amb les nostres ADL en eixa cerca", va assenyalar el primer edil. "D'altra banda, Alboraia necessitava donar un ús definitiu a aquest edifici que havia quedat a mig fer, i per a la promoció turística d'Alboraia ha de ser positiu comptar amb un establiment hoteler d'aquest tipus: modern, assequible i amb nombrosos serveis, que s'adapta a les necessitats del turisme familiar característic de les nostres platges".\nModificat el Dijous, 30 Juliol 2020 10:31\nMés en esta categoria: « Alboraia: el millor de la platja i l'horta, només a uns minuts de València\tAlboraia aprova una bonificació fiscal a les cases de poble tradicionals, amb i sense protecció, i a les instal·lacions particulars d'energia solar »