Sant Feliu de Codines - Senderisme\nPerfil Sant Feliu de Codines\nDescripció Sant Feliu de Codines\nAquesta ruta circular que us presento parteix de Sant Feliu de Codines i té una longitud de 9.55 km. Cal tenir present que el desnivell acumulat és de 485 m. Vaig tenir temps suficient per gaudir de la natura durant el seu recorregut.\nLes altituds del perfil de la ruta oscil·len entre els 481 m i els 645 m, encara que el més important és tenir en compte que el desnivell positiu és de 249 m. No t'ho pensis més: quan puguis, vés cap a Sant Feliu de Codines i posa km a les teves botes.\nNo dubteu en fer-la tantes vegades com pugueu! Jo m'ho vaig passar genial fent la ruta Sant Feliu de Codines amb els meus amics!\nSant Feliu de Codines (En español)\nSant Feliu de Codines - Mura (a 0.00km)\nBigues i Riells - Sant Miquel del Fai (a 3.16km)\nSant Quirze de Safaja (a 4.38km)\nCastellterçol - Sender de la Pinassa (a 4.38km)


Bisbal i Valverde protagonitzen un espot de Freixenet que fa un recorregut per la història del ball | lafura.cat\n26/11/2014 - 12:36\nAquest dimarts al vespre s'ha presentat a les caves Freixenet l’esperat espot nadalenc de la firma sadurninenca, enguany protagonitzat pel cantant David Bisbal i l’actriu Maria Valverde, una parella de luxe per acomiadar un any especial, el del centenari del llançament al mercat de la primera ampolla de cava de la companyia.\nEl director de l'espot, el cineasta Kike Maíllo, havia promès “molta música i ball”. I així ha estat. L'anunci, el primer que es roda íntegrament a les caves, fa un repàs per alguns dels balls més rellevants de l'últim segle al ritme de “Closer tonight”, una versió innèdita d'un dels temes del darrer àlbum del cantant i que s'inclourà en una reedició especial que es publicarà per Nadal.\nAcompanyada de les tradicionals bombolles, icona televisiva de Freixenet, Valverde és l'encarregada d'interpretar les diverses coreografies en un recorregut pels racons més sublims de les caves on el daurat és el color predominant. Unes coreografies que apareixen introduïdes per dates que no han estat escollides a l’atzar, sinó que són una picada d’ull a moments que han marcat l'exitosa trajectòria de la companyia: 1914, el llançament al mercat de la primera ampolla de cava; 1941, el naixement de Carta Nevada, un dels productes més emblemàtics de la firma; 1965, l’inici de l’expansió de Carta Nevada a Espanya i al món, i 1974, any en què es va elaborar el primer cava modern, amb fermentació a temperatura controlada.\nDurant l’acte de presentació, celebrat a la sala noble de Freixenet, Kike Maíllo va destacar que l’anunci, una peça fresca i alegre, pretén “convidar a l’optimisme en temps complexos”. En termes similars es va expressar Josep Lluís Bonet, president de Freixenet, que va destacar, en relació a l’espot, que “hem creat un símbol que transcendeix el producte, un símbol d’amistat, fraternitat i alegria de viure”.\nL’anunci, que es començarà a emtre a les principals cadenes de televisió de l'Estat a partir del 9 de desembre, culmina amb Bisbal i Valverde brindant “Pels pròxims 100 anys junts”, un missatge final que no ha estat exempta de polèmica. I és que, ha estat interpretat pel sector independentista com una crida a l’unionisme.\nFreixenet celebra aquest divendres un dinar de commemoració del seu centenari\nJosep Ll. Bonet, proposat president de la nova Cambra de Comerç d'Espanya


La Senyora de Tous – Anoia Patrimoni\nTemps era temps, hi havia una senyora capritxosa i golafre que tot ho volia però res la satisfeia, era la Senyora de Tous. La seva golafreria fou l’origen d’una llegenda, però, com tots sabeu, les llegendes tenen una part de veritat i una altra que… no ho és tant.\nI com podem saber-ne la veritat? Doncs la millor manera és descobrint la Senyora de Tous a través de la combinació d’un espectacle llegendari i una visita guiada als escenaris reals de la vida de la Senyora de Tous.\nUna visita completa a Sant Martí de Tous, on podreu descobrir no només la Senyora de Tous, si no molts més secrets del poble i el teatre.\nEspectacle «La Senyora de Tous»\nTaller: fem un titella\n15,00 €/ persona\n(mínim 15 persones)\nUn pensament sobre “La Senyora de Tous”\nRetroenllaç: La Senyora de Tous, una combinació que no et pots perdre!! – Anoia Patrimoni


El Suprem vol jutjar José Blanco per tràfic d'influències\nEl jutge assegura que la intervenció de Blanco va ser "determinant"\nARA BALEARS Palma. 08/06/2013 00:00\nEl jutge que instrueix el cas Campió al Tribunal Suprem (TS), José Ramón Soriano, va demanar ahir a la Sala Penal de l'Alt Tribunal que tramiti el suplicatori que s'ha de remetre al Congrés de Diputats per poder jutjar l'exministre de Foment José Blanco per un delicte de tràfic d'influències. El suplicatori és un tràmit necessari per sol·licitar l'autorització per jutjar un membre del Congrés.\nEl magistrat ha estimat de manera parcial un escrit de la defensa de José Blanco i ha retirat de la petició de suplicatori el delicte de prevaricació, encara que concreta que aquest punt dependrà del que consideri la Sala de l'Alt Tribunal.\nEn una interlocutòria feta pública ahir, el jutge assegura que la intervenció de Blanco va ser "determinant" perquè l'Ajuntament de Sant Boi de Llobregat canviàs la seva actitud respecte de la decisió d'atorgar a l'empresari José Antonio Orozco la llicència ambiental necessària per construir una nau industrial, explica Europa Press. "No cal especificar al detall la capacitat d'influir del ministre i alt càrrec del Partit Socialista en una autoritat que pertany a un partit germà, havent encomanat la realització dels contactes a un secretari d'estat del seu departament, Isaías Táboas, que sí que pertanyia al mateix partit que el batle de Sant Boi, el PSC", diu Soriano. L'exministre de Foment ja ha anunciat que recorrerà contra els arguments del jutge.\nSegon de la legislatura\nSi la petició prospera, el cas es derivarà a la comissió de l'Estatut del Diputat, que serà l'òrgan que valori si proposa concedir el suplicatori a Blanco, pas previ al fet que la Cambra el ratifiqui. Aquest seria el segon suplicatori que es voti en el Congrés aquesta legislatura: al març va donar llum verda al suplicatori sol·licitat pel TS contra el portaveu del PP en la comissió de defensa, el valencià Vicente Ferrer, per un delicte contra la seguretat pública. Fins ara el Congrés ha aprovat 30 suplicatoris i n'ha denegat 13.


Dosis d’humanitat – Cortum\nSembla que fa una eternitat des que Pedro Sánchez va ser investit President del Govern espanyol i tan sols fa tres setmanes. El cronòmetre polític ha agafat velocitat de vertigen i els esdeveniments se succeeixen sense que ni tan sols tinguem temps de parar-nos a reflexionar. El mes de gener ofereix moltíssimes imatges i titulars molt variats; tanmateix, hi ha dues fotografies que són un reflex molt nítid del moment polític que estem vivint.\nLa primera imatge és el fort aplaudiment que van realitzar els diputats socialistes i d’Unides Podem a Aina Vidal en el debat previ a la segona votació del debat investidura de Pedro Sánchez. La diputada catalana, com és conegut, pateix un càncer des de fa un temps, fet que li va impedir assistir a la primera votació del debat. A part de la ‘bancada’ que dona suport a l’actual executiu, alguns diputats de grups minoritaris es van afegir al fort escalf cap a la parlamentària dels ‘comuns’. Tot i això, no la va aplaudir un bon nombre de diputats, els quals confonen el debat i la dialèctica política amb una qüestió que és humanitària. Merament d’humanitat. Sorprèn que la política, que hauria de ser un espai de trobada, no aconsegueixi ni tan sols reunir els aplaudiments dels diferents grups parlamentaris amb una qüestió que és de sensibilitat humana i de tenir una certa empatia.\nLa segona imatge és la dimissió de Borja Sémper dels seus càrrecs públics i també de les seves responsabilitats orgàniques dins el Partit Popular del País Basc. Sémper és el paradigma del polític lliure i amb criteri propi, cosa que li ha passat factura dins el PP. L’exdiputat basc, que va lluitar contra ETA en un època en la qual força gent girava l’esquena als que es van jugar la vida per la llibertat i la convivència, renunciava als seus càrrecs lamentant que la política s’ha transformat en un enfrontament gratuït. Sémper denunciava també que s’havia convertit a l’adversari en un enemic. Segurament això també permet explicar perquè un bon grapat de diputats no van aplaudir Aina Vidal durant el debat d’investidura.\nVull pensar que hi haurà un canvi d’actitud en alguns diputats i en algunes formacions polítiques, però cal que la confrontació gratuïta, les desqualificacions personals i els insults abandonin l’activitat pública.\nAutor adminPublicat el 30 Gener, 2020 29 Gener, 2020 Categories ÀtomsEtiquetes política\nAnterior Entrada anterior: Nosa\nSegüent Entrada següent: Moltes gràcies, Sr. Torra


La retribució de Soriano (CVMC) equival a la d'un secretari autonòmic i va cobrar 11.600€ per dos mesos de treball\nLa Corporació Valenciana de Mitjans de comunicació (CVMC) ha explicat este dijous que la llei per la qual es restablix el servici de radiotelevisió pública fixa que el president del Consell Rector de l'entitat, càrrec que ostenta Enrique Soriano, té les retribucions equivalents a un secretari autonòmic i que este ha percebut 11.600 euros per dos mesos i sis dies de treball.\nLa retribució de Soriano (CVMC) equival a la d'un secretari autonòmic i va cobrar 11.600€ per dos mesos de treball GVA\nEn un comunicat, les mateixes fonts han explicat que tant el president com la resta de membres del Consell Rector van prendre possessió del seu càrrec el 26 d'octubre i, seguidament, van celebrar la seua sessió constitutiva.\nL'alta en la Seguretat Social es va realitzar el 12 de desembre, però açò no afecta el dret a la retribució, ja que, a més, es va abonar la seguretat social corresponent des del 26 d'octubre.\nRELLEU EN LA REPRESENTACIÓ SINDICAL\nD'altra banda, la consellera María Dolores Navarro (UGT) va presentar este dimecres la seua dimissió en haver-se complit el període de sis mesos de mandat i cedir el testimoni, tal com van acordar les organitzacions sindicals, a la persona proposada per CCOO, María Soledad Fernández. El tercer torn en eixa rotació recaurà en Jaume Muñoz, d'Intersindical.\nLa disposició transitòria quarta de la Llei de Servici Públic de Radiodifusió i Televisió d'Àmbit Autonòmic establix que fins que no es conforme la plantilla de la corporació i les societats que d'ella depenen i no es constituïsca el comité d'empresa de la corporació seran els sindicats que tinguen una representació mínima del 10% de delegats en el conjunt del sector públic de la Generalitat els que faran la proposta de la persona que formarà part del Consell Rector.\nEls sindicats van acordar al juliol de 2016 que la representació es realitzaria de forma rotatòria en períodes de sis mesos, començant per la representant d'UGT i seguida per CCOO i Intersindical, la qual cosa es va comunicar a la corporació. Així, atés que el període de representació de María Dolores Navarro en el Consell Rector va començar el 26 d'octubre, el 26 d'abril es van complir els sis mesos i la consellera va comunicar la seua renúncia.\nEn una carta dirigida al president del Consell Rector, Enrique Soriano, manifesta tant a ell com a la resta de consellers la seua "més sincera gratitud" per l'atenció rebuda durant este mandat.


Jam Session al Glop d’Art 2017\n23/10/2017 per emapadmin, posted in Concerts, Notícies\nAquest dissabte, l’EMAP participa en les activitats de la 5a edició del Glop d’Art, que se celebra a Sant Pere de Riudebitlles els dies 28,29 i 30 d’octubre amb la mostra gastronòmica, fira artesanal, arrencaceps, trobada de puntaires, trobada d’acordionistes, 5è aniversari Riudefoc, tallers, concerts, balls, dinars populars, etc. L’Escola de música oferirà un concert Jam Session de professors i alumnes. Serà a les 18h davant el Palau del Marquès de Llió.\nEtiquetat concerts, emap, glop d'art, jam session, sant pere de riudebitllesDeixa un comentari\n23/03/2013 04/11/2016 per emapadmin, posted in Concerts i activitats\nAvui, 23 de març, hem celebrat el Concert de Primavera i II Intercanvi amb l’Escola de música de Sant Martí de Tous. Ens hem trobat tots al Restaurant l’Eucaria, que ens ha acollit. En primer lloc, hem pogut sentir el Conjunt de Conjunts, un gran grup format per tots els alumnes de l’escola que formen part d’un conjunt instrumental. Hi han actuat els conjunts del Pla, Santa Fe-La Granada, Sant Pere de Riudebitlles, Sant Llorenç d’Hortons i Pacs-Les Cabanyes, dirigits pel Xavi López, i han interpretat el conte musicat Puff, era un drac màgic, narrat per l’Eduard Mañé i The Fool on the Hill, de The Beatles.\nDesprés ha actuat el grup de combo-jazz format pel Max Balaguer (trombó), el David Robson, l’Eudald Seuma i el Xavi, que substituïa el Ton Rigol (saxos), el Nil Amigó (guitarra elèctrica), el Quim Inglada (baix elèctric), el Biel Seuma (teclats) i el Cam Cisa (bateria), dirigits per l’Esteve Rodríguez.\nA continuació, hem vist la primera actuació oficial de La Xaranga de l’Emap, formada per alumnes seleccionats de percussió, saxo, trombó, flauta travessera i clarinet, dirigits pel Xavi i l’Esteve. En aquesta ocasió ens han acompanyat un grup d’alumnes de Tous. Ha sigut un molt bon debut!\nFinalment, la Big Band de Tous, amb la col·laboració de professors i alumnes de l’EMAP, ha tancat el concert.\nMoltes gràcies als músics i a totes les famílies!\nPodeu veure els videos de tots els temes al nostre canal de youtube!\nPodeu veure més fotografies a la Galeria.\nEtiquetat combo, Concert de primavera, concerts, conjunt de conjunts, txarangaDeixa un comentari


Puigneró apunta que l'acord amb ERC encara està "molt verd" La República\nGerard Gort 23/03/2021\nEl conseller Jordi Puigneró, durant la presentació de l'Àrea 5G de les Terres de Ponent, a la Seu Vella de Lleida.\nEl conseller de polítiques digitals i administració pública, Jordi Puigneró, ha assegurat aquest divendres que l’acord amb ERC encara està “molt verd”. Ho ha dit en una entrevista a ‘Aquí, amb Josep Cuní’, on també ha admès que els republicans tenen dret a “proposar la presidència”, però ha recordat que el seu partit hauria de ser “el soci preeminent” de la coalició. “Estem pràcticament empatats i per això l’acord important s’ha de fer amb JxCat”, ha insistit. En aquest sentit, Puigneró ha posat en dubte que aquest divendres s’esculli un nou president de la Generalitat perquè encara no s’ha tancat cap pacte. “Val més un bon acord que un mal govern”, ha apuntat.\n🤝 @jordiPuignero sobre el preacord entre @Esquerra_ERC i la @cupnacional: "@JuntsXCat hauríem de ser el soci preeminent en aquest govern de coalició. ERC té dret a proposar la presidència, però l'acord important s'ha de fer amb Junts i aquest està molt verd". pic.twitter.com/TcbAPZf7in\n— Aquí, amb Josep Cuní (@AquiCuni) March 23, 2021\n❓ Hi haurà nou president del @govern aquest divendres?\n🤔 @jordiPuignero, conseller @tic i @admin_cat: "No ho dono per fet perquè de moment no hi ha acord. Encara queden dies, però val més un bon acord que un mal govern" pic.twitter.com/wwQRZfQByH\n📢 @jordiPuignero, conseller @tic i @admin_cat: "El @ConsellxRep no és l'espai d'un partit. Nosaltres no renunciarem que hi hagi aquest espai. Entenem que serveix per fer evident que aquest país té gent exiliada"\n▶ L'entrevista: https://t.co/ggCGo7KNzN pic.twitter.com/O4rKWt046V


Eines de Llengua: Van haver d'intervindre\nEste matí en la ràdio la periodista Àngels Barceló (cadena ser) ha informat del conflicte laboral que s'estava produint en Cadis, i ha caigut en eixe tic retòric que s'associa tan rutinàriament a les actuacions policials. Ha dit que la policia «ha tenido que intervenir». En canvi, no ha dit que els obrers hagen hagut de fer vaga o que hagen hagut de llançar cudolades —jo tampoc crec que tinguen cap obligació d'apedregar res, però és possible que alguns manifestants sí que pensen que ho han de fer—.\nEixa descripció de l'actuació policial com si sempre estiguera fonamentada en una necessitat objectiva, és una formulació d'altres temps —em recorda els informatius franquistes— encara habitual que pareix que massa periodistes han incorporat com si fora un recurs estilístic de la narració periodística, quan en realitat és una expressió tendenciosa o valorativa que només hauria de poder fer —com a explicació o com a excusa— un càrrec policial o polític, però no els periodistes.\nEn el moment que la periodista ho expressa amb eixa fórmula d'obligació, està apartant-se de la descripció dels fets i de la informació, i està avalant o reforçant la versió d'una de les parts en conflicte, la versió policial dels fets. Els periodistes haurien de descriure la situació, documentar les actuacions d'uns i altres; i haurien de deixar la seua opinió en la secció corresponent, on segurament hi pot haver punts de vista diferents i on es pot debatre si l'actuació policial era o no era necessària o obligada per a alguna finalitat admissible democràticament.\nEl problema és que es dona com a informació una valoració acrítica de l'actuació policial. Si els oients i periodistes ho assimilem com a recurs estilístic narratiu de la informació, no serà estrany que acabem pensant, quan algú és detingut o sotmés a la força de la intervenció policial, això típic de les societats sotmeses a la temor del poder antidemocràtic: «Si la policia li ha pegat una porrà, deu ser perquè ha fet alguna cosa que no devia». Una cosa aixina vaig sentir que arguïen alguns després de les agressions policials als votants pacífics de l'1 d'octubre del 2017 a Catalunya. Objectivament, havien assimilat que els colps de porra són més legals contra les urnes i el dret d'expressió política que un referèndum iŀlegal. Estaven votant, van haver d'intervindre a colps.\nMarcadors: democràcia, drets, ideologies, periodisme


(S'ha redirigit des de: El Deseo del pueblo)\nFundat pel polític reusenc Marià Pons i Espinós, polític progressista que volia aglutinar els liberals reusencs dotant-los d'un mitjà d'expressió, va tenir una vida molt curta, només de quatre mesos, perquè entre els membres del consell de redacció van sorgir desavinences per tenir opinions polítiques diferents, tot i que ideològicament defensava plantejaments liberals. Segons l'historiador reusenc Pere Anguera, un grup de joves milicians i regidors s'oposaven a tot el que feia l'alcalde Martell, "fins al punt de treure, el mes de març de 1856, per a atacar-lo, el periòdic El Deseo del Pueblo". L'edició d'aquest diari cessà quan va pujar al poder la Unió Liberal. L'historiador Andreu de Bofarull diu que els d'aquest periòdic van inventar "hasta lo ridículo". Per defensar Martell van sortir diversos fulls volants i un opuscle signat per "Varios reusenses amantes de la justícia".\nL'editor responsable era Josep Generès, propietari de la impremta on sortia la publicació, i com a redactors hi constaven Marian Fonts Fortuny i Pere Gras, tots dos capitans de la Milícia Nacional de la ciutat.\nOferia informació política local i estatal i es dedicava a la crítica municipal que tot sovint era contestada per fulls volants.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=El_Deseo_del_Pueblo&oldid=27485135»\nDarrera modificació: 14 juny 2021 a les 16:34\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 14 juny 2021 a les 16:34.


Les Biblioteques Municipals dediquen novembre a “El Principito”, al Dia Universal del xiquet i al Dia del Llibre Valencià - Nou Horta\nLes Biblioteques Municipals dediquen novembre a “El Principito”, al Dia Universal del xiquet i al Dia del Llibre Valencià\nDimecres, 07 Novembre 2018 13:13\tEscrit per Redacció Publicat en Burjassot-VAL Vist 91 vegades\nL’equip de Biblioteques de Burjassot ho té tot a punt per a oferir, durant tot el novembre, diferents activitats d’animació lectora pensades per a totes les edats. A les presentacions de llibres, pensades per a públic adult, s’uniran les activitats per als més menuts a la Biblioteca Infantil, “Los peques en la radio” en col·laboració amb Burjassot Ràdio i la celebració d’una nova sessió del Club de Lectura.\nTot això en un mes en què, des de les Biblioteques, es celebrarà també el 75 Aniversari de la publicació de “El Principito” , així com el Dia Universal del xiquet i el Dia del Llibre Valencià, dies que es commemoren el 20 de novembre, en tots dos casos.\nLes activitats començaran el dijous 7 de novembre a les 18 hores a la Biblioteca Infantil amb l’animació dedicada al 75 Aniversari de “El Principito”, l’obra d’Antoine de Saint- Exupéry. L’activitat començarà amb el visionat d’un vídeo sobre la història d’aquest petit príncep per a, després, obrir un debat per al foment de l’expressió oral i la comprensió lectora. Per a finalitzar l’activitat, es repartirà un resum del conte perquè tots els participants practiquen l’escriptura manuscrita i pinten diferents dibuixos relacionats amb la publicació.\nJust una setmana més tard, el dijous 15 de novembre tindrà lloc la segona animació del mes, dedicada a l’autor Antoine de Saint-Exupéry. En aquest cas, l’animació començarà amb una entrevista al mateix autor interpretada per dos voluntaris que participen en l’activitat. Una vegada finalitzada la primera part de l’animació, en la qual els participants coneixeran la vida literària de l’autor, es repartirà un full retallable en forma de marca pàgines que els xiquets i xiquetes podran decorar.\nUn dia més tard, el divendres 16 de novembre a les 19.30 hores el protagonisme serà per a la poesia amb la presentació del poemari d’Isabel Núñez Jiménez, “Aún hay tiempo”. Una presentació en la qual es comptarà amb la participació de Manuel Sánchez Pérez- Seoane, autor del pròleg i d’Antonio Carmona, els quals acompanyaran a l’autora. Serà a la Casa de Cultura.\nEl dilluns 19 de novembre la Biblioteca Infantil comença la setmana amb la celebració del Dia Universal dels xiquets i del Dia del Llibre Valencià, dues jornades molt importants per a aquest servei municipal. En una activitat que tindrà lloc en valencià, i a través del joc, es donaran a conéixer els drets dels xiquets, després de la lectura del llibre “Els drets dels infants. Dotze normes imprescindibles per a gaudir de la infància”, de l’editorial SM Unicef. Durant l’activitat es crearan làmines en cartolina i, per als més menuts, hi haurà dibuixos per a acolorir.\nDesprés d’ajornar-la per les inclemències meteorològiques, el divendres 23 de novembre tindrà lloc la presentació del poemari de Josep Ferrer Guzmán “D’ençà i d’enllà”, de l’editorial NPQ Editors. La presentació del poemari, que tindrà lloc a les 19.30 hores a la sala d’audiovisuals de la Casa de Cultura, comptarà amb la participació de Rafael Roca Ricart, professor de la Facultat de Filologia, investigador i especialista en la figura de Teodoro Llorente.\nPer a tancar el mes, el dijous 29 de novembre serà la tradicional vesprada del Mercat del Bescanvi de llibres, en la planta baixa de la Casa de Cultura, de 17.30 a 19.30 hores i, el divendres 30 de novembre tindrà lloc una nova sessió del Club de Lectura, aquest mes dedicada a Eduardo Mendoza i a la seua novel·la “El misterio de la cripta embrujada”. La sessió serà a les 19 hores a la Casa de Cultura.\nModificat el Dimecres, 07 Novembre 2018 13:14\nMés en esta categoria: « La Generalitat inicia la licitació de l’obra de soterrament de les vies de FGV en l’estació de l’Empalme de Burjassot\tProfessores de l’IES Federica Montseny de Burjassot es formen a Irlanda dins del projecte Erasmus »


[ATI] | Butlletí de la Comunitat TIC núm. 2\nButlletí de la Comunitat TIC\nnúm. 2. Dijous, 4 de març de 2010\nMÉS EINES, MÉS POTENCIAL\nLes empreses punteres del sector TIC valoren les eines per millorar la competitivitat\nLes empreses que s'assessoren, que reben acompanyament empresarial o que sol·liciten ajuts per al desenvolupament dels seus projectes, augmenten el seu potencial competitiu. Sis empreses capdavanteres expliquen el seu cas i la seva experiència amb les eines que ofereix el pla TIC.cat.\nCroàcia vol reforçar el seu sector TIC, prioritzant accions com l'accés a la banda ampla. Aquestes mesures, incloses dins el Marc Estratègic 2006-2013, poden representar una oportunitat per les empreses catalanes.\nLicitació mitjançant el procediment de Diàleg competitiu d'un contracte per a la construcció i explotació d'una xarxa de telecomunicacions de nova generació (Xarxa Oberta de Catalunya). Termini de presentació: 25/03/10.\nEmpresa portuguesa desenvolupadora d’una plataforma tecnològica específica pel sector del turisme, cerca empreses interessades en producció recíproca.\nEmpresa britànica, que ha patentat una tecnologia per a telecomunicacions mòbils per sistemes de vigilància i control, cerca cooperació tècnica.\nAplicacions per a usuaris amb discapacitat: un àmbit de creixement potencial en les comunicacions mòbils\nEl principal objectiu del projecte INREDIS és el desenvolupament de tecnologies que permetin crear canals de comunicació i interacció entre les persones amb algun tipus de necessitat especial i l'entorn.\nQuin és el millor gestor de continguts de programari lliure pel web de l'empresa?\nEls gestors de continguts són els productes de programari lliure més coneguts. Ofereixen baix cost i una excel·lent relació qualitat-prestacions-preu respecte altres productes de codi privatiu. Han esdevingut un gran recurs a l'abast de les empreses a l'hora de crear les pàgines corporatives. Oferim les pautes per triar el millor gestor pel web de la nostra empresa?\nCom vius i veus la situació laboral dels professionals tècnics qualificats a Catalunya?\nSi exerceixes en l’àmbit de les TIC, ens interessa el teu punt de vista!\nEls professionals debaten sobre les tendències TIC del futur\nAl Debat sobre l'Economia Digital, vuit empreses TIC han exposat l'evolució de les principals tendències del sector, com ara la seguretat i protecció de dades en Cloud Computing, l'eficiència energètica de les tecnologies i els nous models de xarxes.\nEl Pla PIMESTIC genera una inversió en noves tecnologies a les empreses catalanes de 66,5 M€\nEl 65% de les empreses orientades ja han implementat o bé estan implementant alguna de les actuacions suggerides pel servei d'orientació PIMESTIC\nJornada TIC.cat a Lleida\nEl 16 de març a Lleida\nLes tendències tecnològiques de futur, a debat amb les empreses TIC.\nDel 15 al 18 de març a Barcelona\nL’esdeveniment central del sector de les TI sanitàries. Del 15 al 18 de març.\n>> veure més convocatòries


Cs dibuixa una Catalunya fracturada on «s'assenyala el dissident» | NacióDigital\nCs dibuixa una Catalunya fracturada on «s'assenyala el dissident»\nDenuncia que els catalans contraris a la independència viuen en una atmosfera de "pressions" i de "coaccions" promoguda des del Govern i les escoles i executada pels CDR\nper Joan Serra Carné / Sara González, Parlament de Catalunya, 10 d'octubre de 2018 a les 12:19 |\nCiutadans ja fa mesos que proclama a bombo i platerets que la convivència a Catalunya està "fracturada". I és a partir d'aquesta diagnosi que, com a principal partit de l'oposició, han portat aquesta qüestió a debat del Parlament amb un ple específic. El partit taronja ha esbossat una Catalunya on "s'assenyala el dissident" i on aquell qui no és independentista viu en una atmosfera de "pressions" i de "coaccions" promoguda des del Govern i les escoles i executada pels CDR. "Ens tracten com a estrangers", ha etzibat el portaveu de Ciutadans, Carlos Carrizosa.\n"Després de l'enfonsament del bloc separatista, se'ls ha caigut la careta de nacionalistes radicals i s'han posat la caputxa dels CDR", ha dit Carrizosa adreçant-se al president de la Generalitat, Quim Torra. El grup liderat per Inés Arrimadas -avui absent per malaltia- assenyala el president com a cap d'aquests comandos.\n"Després de l'enfonsament del bloc separatista, se'ls ha caigut la careta de nacionalistes radicals i s'han posat la caputxa dels CDR"\nCarrizosa ha retret al president que avali una Catalunya on els constitucionalistes "són assenyalats per pensar diferent" i viuen reprimits en un context ple de llaços grocs als seus pobles, de consignes llançades des dels seus propis ajuntaments o des de l'administració pública i també per l'escola catalana. "Així s'aconsegueix controlar antidemocràticament les societats", ha dit. Fins a tal punt, ha subratllat, que hi ha catalans que volen marxar de Catalunya per aquest context polític, un suposat èxode que Arrimadas ja va denunciar durant el debat de política general.\nEl dirigent de la formació taronja també ha assenyat que "carregant-se la Constitució i l'Estatut" també es "trastorna i afecta" la convivència i ha insistit que el diàleg implica acceptar les regles del joc. "No és democràtic fer una crida a la revolta si no li agrada una sentència", ha afirmat Carrizosa sobre la futura pena que pugui recaure sobre els processats per rebel·lió. A més d'alimentar "una frustració col·lectiva", Carrizosa ha retret a Torra que els tracti com a "turistes" en el seu propi país. "Vostès porten anys escalfant el carrer i sense governar", ha conclòs.\nCs considera que per llimar la fractura social que denuncien cal un "respecte" per tots els catalans, "dir la veritat" sobre quines són les possibilitats reals dels independentistes, "condemnar la violència", respectar la simbologia oficial i pactar les prioritats socials. "Aquí podem trobar vies per parlar, que van vostès malament de majories parlamentàries. No desaprofitin aquesta oportunitat", ha afirmat el portaveu de Cs.\nEspadaler demana "coratge" per dir que la "independència no és possible"\nEn nom del grup parlamentari de PSC-Units per avançar, Ramon Espadaler ha reclamat superar escenaris de fractura a partir de discursos que, al seu entendre, es retroalimenten. "Hi ha veritats a les files de Ciutadans quan diuen que hi ha molta gent angoixada, que hi ha servidors públics cohibits i que s’insulten persones perquè no combreguen amb el legítim horitzó de la República", ha expressat. "Com també hi ha veritats dramàtiques en la part de l'independentisme quan es refereixen a una situació desmesurada de la presó provisional", ha destacat. "Què faria el món independentista sense Ciutadans i què faria Ciutadans sense el món independentista? Sembla que estem atrapats en aquest cercle", ha raonat.\nEspadaler ha demanat "coratge" als dirigents independentistes per "dir als catalans que la independència en els termes que s’ha plantejat no és possible". També ha reclamat una aposta per les polítiques socials: "Han estat penalitzades perquè han estat subsidiàries de l'objectiu de la República", ha subratllat. "La política s'ha de fer des de les institucions i no des del carrer o dels CDR", ha insistit un Espadaler que també s'ha referit a la megafonia a la plaça Major de Vic, com havia fet Ciutadans. "Tots tenim una responsabilitat per evitar que s’acabi de trinxar tot", ha conclòs.\nEls comuns acusen Cs d'atiar l'odi i demanen "empatia"\nEls comuns han acusat Ciutadans d’”atiar l’odi” per obtenir rèdits electorals i de ser els principals precursor de les escenes de conflicte que s’han viscut a Catalunya en els darrers mesos. "Els demano a vostès i també als partidaris de la República imaginària empatia, que és bàsica per a la convivència", ha assegurat la diputada de Catalunya en Comú Podem Susanna Segovia. La dirigent ha fet una aferrissada defensa del model d’escola pública catalana i ha advertit el partit taronja que si segueixen per aquesta via continuaran "sols" per molt que tinguin 36 diputats al Parlament.\nEls problemes de les escoles, ha argumentat Segovia, és de manca d’infraestructures i de recursos, com també són els desnonaments o la pobresa energètica els elements que poden posar en risc la convivència mentre Ciutadans, ha dit, és un partit que sempre s’ha posat al costat de les polítiques més nocives socialment. La diputada ha etzibat a Ciutadans que els problemes de convivència potser el tenen ells: "Diga’m de què presumeixes i et diré que et manca".\nLa CUP busca sumar el bloc sobiranista per frenar "el relat" de Ciutadans\nDavant del ple impulsat per Ciutadans, la CUP ha impulsat una proposta de resolució "per combatre el relat de la fractura" del partit taronja. La iniciativa busca aplegar el suport de JxCat, ERC i dels comuns i el text recull que hi ha un 80% de la societat catalana a favor del dret a l'autodeterminació, una denúncia de la regressió en drets i llibertats i de la limitació de la sobirania del Parlament, una condemna a les agressions de l'extrema dreta, un tancament de files sobre el model d'escola catalana i la necessitat de tenir un sector públic fort i l'impuls de polítiques socials per garantir la cohesió.\nDes del faristol, el diputat Vidal Aragonès ha retret a Ciutadans de passar-se l'estiu "demanant neutralitat a l'espai públic i utilitzant l'espai públic per fer actes partidistes". "Mantinguin un mínim de coherència. Si l'espai públic no reflecteix la pluralitat del país, no ens situem en coordenades democràtiques", ha argumentat. Per la CUP, la "fractura social" s'explica per l'existència de salaris baixos, violència masclista, persones migrades sense drets, llistes d'espera de la sanitat i un model immobiliari que expulsa veïns. "Aquesta és l'autèntica i única fractura social", ha reblat. "Els drets socials s'han aconseguit al carrer. No es farà efectiva des d'aquesta institucionalitat buida de sobirania", ha sentenciat.\nEl PP pressiona Cs perquè presenti una moció de censura contra Torra\nTorra respon a Cs: «La presó i l'exili sí que fracturen»\nPolítica, fractura, procés català, independentisme, Govern, Parlament, Quim Torra, Ciutadans


Dani Quintana: «Sabem que tenim un equip per ascendir a Segona A» L’extrem, que va ser un dels millors contra el Binissalem, sap ara l’equip només anirà amunt CEDIDA\nDani Quintana és el clar exemple de la resurrecció del Gimnàstic de Tarragona, un equip que es va col·locar, contra tot pronòstic, en el «fanalet vermell» del grup tercer de Segona Divisió B, i que diumenge va sumar un triomf que no li serveix per sortir de la zona crítica, però sí per omplir de moral a l’afició. En aquest sentit, el futbolista, que va ser un dels millors en la victòria de diumenge davant del Binissalem (2-0), diu que «pensem que és l’inici d’una ratxa positiva, ja que un triomf pot donar-nos la confiança per aconseguir els resultats desitjats». Per aquest motiu, l’exjugador de l’Olímpic de Xàtiva opina que «els resultats et donen una mica de confiança i, si són dolents, te la treuen. Sabem que tenim un equip per ascendir a Segona Divisió A». Sobre la mala ratxa de resultats acumulada per l’equip durant l’inici de lliga, Quintana assegura que «la gent no esperava que estiguéssim tan avall», ja que l’equip és el que té més pressupost de tot el grup i el principal candidat a ascendir a la categoria de plata. A més, el Binissalem és el rival que pitjor futbol ha practicat de tots els que han mesurat forces amb el conjunt grana en el que va de temporada, una situació de la qual n’és conscient el futbolis-\nAlgunes dels jugadores de l’escola.\nNous èxits dels jugadors de l’escola del Club Tennis Tarragona Diversos triomfs aquest cap de setmana Redacció\nQuintana, traçant una passada amb la samarreta del Nàstic.\nta, el qual recorda que «sí, això pot ser, però el Binissalem té ara 9 punts. Ara bé, crec que a partir d’ara els equips que vinguin al Nou Estadi no pressionaran, ja que el nostre camp és molt gran. A més, tot i que s’ha de reconèixer que no vam fer un bon partit, contra el Badalona vam tenir més ocasions que ell, tot i que vam fallar en les accions a pilota aturada».\nA nivell personal, Dani Quintana reconeix que està millorant darrerament i, tot i que sap que el seu millor partit va ser diumenge, contra el Binissalem, també deixa clar que «contra el Badalona també vaig estar bé. El que em faltava és una mica de confiança, ja que en tots els moments les cames no estan suficientment fresques». «L’any passat vaig estar força regular, i espero corro-\nborar-ho amb bones actuacions en un equip de la talla del Gimnàstic de Tarragona«, sentencia el futbolista. L’equip tornarà avui a la feina després de dues jornades festives i ho farà amb una doble sessió. A les deu els jugadors estan convocats a les instal·lacions de Camp Clar, mentre que a un quart de sis tenen previst entrenar a l’annex del Nou Estadi.\nTambé aquest cap de setmana es van disputar les rondes finals de la Mini cup al Reial Club Tennis Polo de Barcelona. En aquesta competició cal destacar la segona posició de l’equip de noies nascudes el 2004, format per Iria Escoda, Claudia Casas, Caterina Treserras i Andrea Sastriques. També van tenir una bona actuació i van gaudir d’una magnífica experiència els jugadors de l’equip masculí A de l’any 2002 integrat per Oriol Bergadà, Arjun Rodríguez, Pau Vidal i Javier Gutiérrez; de l’equip masculí B del 2002 amb Luciano Rocca, Marcos Berenguer, Òscar Colet, Eduard Tomàs i Lucas Bueno.\nLa UD Torredembarra destitueix Josep Papaceit pels mals resultats\nEl Club Patí Calafell estrena samarreta i canvia proveïdor\nL’equip encara no ha estat capaç de puntuar\nLa Junta ho justifica amb raons econòmiques\nLa UD Torredembarra va destituir la nit de dilluns Josep Papaceit, que deixa de ser l’entrenador de l’entitat torrenca després de més de dues temporades al capdavant de la banqueta. La Junta Directiva ha pres aquesta decisió després dels mals resultats de l’equip, el qual encara no ha estat capaç de sumar cap punt en la seva primera temporada a Primera Catalana. Papaceit va realitzar dues bones campanyes a Segona Catalana, en la primera de les quals l’equip va finalitzar a mitja taula i el la segona, contra tot pronòstic, va pujar a Prime-\nEl planter del Club Tennis Tarragona segueix acumulant nous èxits en les diferents competicions en les quals prenen part els seus integrants, i aquest passat cap de setmana va ser una bona mostra. Per començar, a les finals del torneig Head del CT Serramar de La Ràpita cal destacar les victòries en categoria infantil d’Inés Calderón, que s’imposà a Anna Daniel, i d’Arnau Bergadà enfront Alex Castellanos. Per la seva part, Anna Domingo es va proclamar sotscampiona en benjamí femení després de perdre la final contra Juana Miralles.\nra, gràcies a un ascens compensat de Tercera Divisió a Segona Divisió B. Tot i això, enguany, amb el mateix gruix de la plantilla del curs passat, l’equip encara no s’ha estrenat. De moment, i fins que arribi un nou tècnic, es farà càrrec de l’equip Gabriel Amores, fins ara segon entrenador, i que també va fer aquesta funció al CDC Torreforta, amb José Miguel López com a primer tècnic. Aquest cap de setmana la UD Torredembarra rebrà la visita del Vista Alegre, en un partit que arrencarà a dos quarts de cinc de la tarda i ja amb Amores a la banqueta.\nEl Club Patí Calafell estrena aquesta temporada una nova samarreta per a tots els equips d’hoquei sobre patins de l’entitat. La samarreta recupera modernitzat, un dels dissenys històrics de l’equipació de l’entitat, a partir dels tradicionals colors blanc i verd. També s’ha canviat el proveïdor: la igualadina Elements substitueix Nike. El primer equip, el Club Patí Calafell Tot l’Any, va estrenar la nova samarreta dissabte passat en la primera jornada de la temporada a l’OK Lliga. L’elàstica, d’un estil ajustat al cos i coll rodó, és de color blanc al pit i\na l’esquena, amb les mànigues verdes. Les costures laterals estan ornades amb franges, unes rectilínies, altres lleugerament curvilínies, de color verd. Els pantalons i els mitjons també són verds, com la temporada passada. Per la seva banda, els porters vestiran una samarreta amb el pit i l’esquena negres i les mànigues de color taronja, amb un disseny igual que el dels jugadors de pista. El taronja no és un color inhabitual a l’entitat, tant en les segons equipacions com en l’equipació dels porters. La nova samarreta del Patí Calafell segueix la tradició de les\nEls jugadors del primer equip del conjunt calafellenc.\nsamarretes predominantment blanques amb ornaments verds que ha caracteritzat el club en diferents etapes dels seus seixanta anys d’història. En concret, la d’enguany és semblant a la dels anys 1981, 1982 o 1986. Al llarg del temps, hi ha hagut altres dissenys, com samarretes íntegrament verdes, verdes amb petits ornaments blancs, amb franges verticals dels dos\ncolors i només amb dues úniques franges (mitja samarreta verda, mitja blanca), com la de la temporada passada. El nou disseny ha arribat de la mà del nou proveïdor de roba esportiva del club. El Patí Calafell ha deixat de proveir-se a Nike per confiar en Elements, fabricant amb seu a Igualada (Anoia). La junta directiva ha argumentat el canvi per raons econòmiques.


Cara a cara amb Lluís Foix per EL PUNT AVUI - Mariola Dinarès\nCara a cara amb Lluís Foix per EL PUNT AVUI\nVerificació, cultura, context i alentir les xarxes són alguns dels objectius de la nova era de la comunicació\nLluís Foix i Mariola Dinarès al Col·legi de periodistes de Barcelona\nL’Emili Gispert Granell em va fer una proposta il·lusionant. Em va convocar a la seu del Col·legi de periodistes per mantenir una conversa amb el periodista Lluís Foix.\nLa veritat és que va ser un autèntic luxe que fos una de les protagonistes de la celebració dels 10 anys d’unificació de dues capçaleres que sempre he seguit: El diari Ara i el diari El punt.\nEra un dia de calor. Ens vam posar un davant de l’altre en dos butaques i no vam parar de xerrar. L’Emili de cronista ha fet una fotografia realment coherent i periodística de les moltíssimes coses que vam dir dues persones que estimem el periodisme i que vivim al dia.\nEn aquest enllaç podeu llegir tot el reportatge.\nUnir forces és un concepte que sempre m’ha agradat i en aquest cas més que un cara a cara va ser una conversa on vaig reconèixer que cal recuperar l’essència del periodisme però les xarxes si les utilitzem bé també poden aportar coses bones. La nostàlgia de les corresponsalies ben pagades, el fer periodisme al lloc dels fets i la immediatesa en la comunicació i producció de continguts via xarxes van ser altres temes que vam tractar.\nPorto molts anys amunt i avall en el món del periodisme. He fet tantes coses que de vegades no les recordo. Quan marxava cap a casa vaig recordar que m’havia amagat amb Lluís Foix al seu poble, Roquefort de Vallbona al concurs “Catalunya amb plus” que feia amb Sílvia Cóppulo a el suplement de Catalunya Ràdio. Ai la gran hemeroteca que és internet!


Aquest matí de dilluns aconsegueix amb el DGorra un sopar a Can Mateu! - Ràdio Palafolls\nInici » Aquest matí de dilluns aconsegueix amb el DGorra un sopar a Can Mateu!\nAquest matí de dilluns aconsegueix amb el DGorra un sopar a Can Mateu!\nMarc Ferri , juliol 4, 2016\t / 728 0\nAquesta tarda aconsegueix 10 entrades a la piscina municipal!\nMarc Ferri, juny 29, 2016\nObrim la porta al DGexpress aquesta tarda un àpat al restaurant Casa Estevenet.\nMarc Ferri, juliol 20, 2016\ndimecres matí: Massatge Terapèutic per a que et sentis molt bé!


Agenda universitària 2018-2019\nInici > Agenda universitària 2018-2019\nEl Servei d'Informació i Dinamització (Sedi) ha preparat la nova l’Agenda de la Universitat de València per al curs 2017-18. Aquesta publicació es reparteix gratuïtament als estudiants de primer curs de grau, inclosos els de La Nau Gran, i als estudiants mentors.\nL’Agenda universitària és una eina que ajuda a planificar el temps i contribueix a la coneixença de la Universitat. A més d’un dietari i del calendari acadèmic, inclou una guia amb la informació més rellevant, útil i pràctica.\nL'Agenda està disponible per a la resta de la comunitat universitària als punts de venda que La Tenda de la Universitat té al campus dels Tarongers, al Centre Cultural La Nau i a la Llibreria de la Universitat, al carrer Arts Gràfiques.


Inici > La Escopeta Nacional\n1978 / 95 min. / Comèdia / Color / Espanya / +18\nVO castellà i català. Subtitulada en castellà.\nPresentació i col·loqui a càrrec d'Enric Albero.\nUn fabricant català de porters electrònics viatja a Madrid acompanyat de la seua amant per a assistir a una cacera que ell mateix ha organitzat. El que pretén és relacionar-se amb gent de l'alta societat espanyola per a promocionar el seu negoci.\nEn la finca del marquès de Leguineche coneix a diversos personatges i viu multitud de situacions tan absurdes com disparatades.\n21 de juliol de 2021 de 22:00 a 00:00


Pedro Barranco és rebut per l’alcalde de Pego – Ràdio Pego\nPedro Barranco és rebut per l’alcalde de Pego\nDesprés de revalidar el certificat com a millor sanitari valencià en la VI Trobada Interna d’Excarceració de Trànsit del Consorci de Bombers de València.\nLa setmana passada l’equip de rescat d’accidents de trànsit de Gandia es va fer amb el títol de millor grup de rescat en accidents de trànsit del Consorci Provincial de Bombers de València al quedar primer classificat en la VI Trobada Interna que es va celebrara del 12 al 14 d’abril a Xàtiva. L’equip guanyador aconseguia la millor puntuació en l’equip tècnic, maniobra ràpida i millor sanitari, Pedro Barranco.\nDurant dos dies 12 equips de rescat en accidents de trànsit van demostrar les seues tècniques en l’esplanada del pavelló de Voleibol de Xàtiva. Sis equips pertanyents al Consorci de València – Gandia, Sagunt, Catarroja, Chiva, Sinarcas I i Sinarcas II – , tres grups del servei de bombers municipals de l’Ajuntament de València, així com dos equips convidats: Consorci de Bombers de la diputació de Badajoz i l’equip francés Pompiers Charente-Maritime.\nDesprés d’aquesta revalidació del títol de millor sanitari de la Comunitat Valenciana, Pedro Barranco era rebut per l’alcalde de Pego a l’Ajuntament de la localitat en reconeixement de l’excel·lent trajectòria del sanitari d’Acció Urgent que no para de formar-se i de millorar en la seua professió.\n← El Bloc Jove Pego fleta un autobús per a assistir a la manifestació del 25 d’abril\nEl Taller Ocupacional exposa ‘Dis-seny-art’ →


Una setmana de controls de bitllets al Metro: així és la nova mesura de TMB | NacióDigital\nUna setmana de controls de bitllets al Metro: així és la nova mesura de TMB\nLa CGT denuncia que l'operació de Transport Metropolitans de Barcelona tingui un clar caràcter sancionador i recaptatori\nper Aida Morales, 11 d'abril de 2018 a les 17:16 |\nEstació de Metro de Barcelona. Foto: Adrià Costa\nTransports Metropolitans de Barcelona engegarà, la setmana que ve, una nova campanya d'intensificació de controls de bitllets a la xarxa del Metro, com a mesura per aturar el frau. Segons han informat, aquesta es desplegarà del 16 al 22 d'abril, amb un major nombre de revisors, que recorreran les estacions, enllaços i trens, per tal de verificar que els viatgers hagin validat correctament els bitllets.\nD'aquesta manera, expliquen fonts de TMB a NacióDigital, es desplega una nova estratègia per "afrontar el frau, tot posant-lo com a tema de conversa", i per aquest motiu s'anuncia amb antelació a través de missatges, xarxes socials i notes de premsa. És, però, la primera vegada que s'avisa anticipadament d'una operació similar, precisament, destaquen, perquè l'objectiu és analitzar la resposta ciutadana i crear consciència, més enllà de les multes.\nDurant aquesta setmana es desplegaran equips d'intervenció en rutes aleatòries, amb la participació de personal de reforç i efectius de seguretat. La persecució del frau, afirmen, és una tasca que encara s'ha de seguir treballant, amb una proporció del 3,5% -9,6 milions d'euros anuals no percebuts- el 2017. Aquests diners, recorden, recauen sobre els usuaris "cívics" i el conjunt de la ciutadania, que aporta recursos per al sosteniment del transport públic. L'objectiu, però, seria aconseguir rebaixar aquest percentatge pels volts del 3%.\nNous eixos de campanya\nL'increment de controls al Metro s'engloba en el marc de la campanya "Viatja amb Karma", que assenyala les infraccions i les actituds incorrectes, entre les quals el frau. Aquesta busca reforçar el comportament cívic dels usuaris del transport públic, amb missatges emesos a través de diferents canals de comunicació. Durant la campanya s'han utilitzat vídeos curts que ja superen les 800.000 visualitzacions a les xarxes socials.\nLa CGT critica el caràcter recaptatori de la mesura\nDavant d'aquesta actuació anunciada, el sindicat CGT ha denunciat que TMB contracti "de forma precària" treballadors sense formació i coneixements. Això pot provocar, segons manifesten, que el personal encarregat de sancionar no tingui els elements necessaris per saber si una sanció és objectiva. A més, també es provoca una "falsa sensació de control sobre el frau", quan l'objectiu real, critiquen, és incrementar la recaptació a través de les multes.\n"La mesura té un evident caràcter recaptatori i no busca conscienciar o millorar la qualitat del transport públic, com es podria suposar", lamenta el sindicat. D'entrada, recorden, la contractació dels treballadors de forma temporal durant una setmana és el primer element que cal denunciar quan, el que es necessita, és una plantilla estable d'interventors: "Com es pot esperar que actuï algú que no té la formació adequada pel que fa a la instrucció de sancions i que no té estabilitat laboral?". I si a això se li suma la voluntat de "quedar bé" amb l'empresa, afegeixen, l'operació pot acabar amb una gran quantitat de "sancions indegudes i d'injustícies envers els usuaris" que no haurien de tenir lloc.\nBarcelona, Societat, bitllets, controls, metro, TMB, Transports Metropolitans de Barcelona\n22:37: ho has clavat.\nPer Anònim el 12 d'abril de 2018 a les 01:24\nResumit: - el preu de metro no pot esser superior al d'altres preus de mobilitat. - la mafia dels transports no té raó d'existir i enriquir-se a cost de la qualitat del transport.\nPer Anónim el 11 d'abril de 2018 a les 22:37\nSi realment volguessin reduir el frau, baixarien el preu del bitllet, perqué surt molt més rentable anar amb moto per Bcn que amb metro... i després, que ells parlin de frau es molt incoherent, quant hi han un munt de directius cobrant més de 100000€ a l'any...\nPer Estanis Lleó el 11 d'abril de 2018 a les 19:10\nPer tres raons : 1. Foragitar els indesitjables de la xarxa. 2. Conscienciar al viatger de la vàlua del transport. 3. Evitar l'indignació de la gent que pagant el seu bitllet se sent menystenida. I els taral·lirots ja poden cantar missa.\nPer un cuitada que paga el bitllet i els impostos el 11 d'abril de 2018 a les 18:14\nel mes lamentable, es que els responsables del metro i la seva seguretat i convivencia, no puguin lluitar efectivament per erradicar els carteristes, lladres, manteros, musics molestos, els que demanen caritat, i altres elements que malmeten la convivencia pacifica del metro. per el que es inaudit que tinguis que sentir per megafonia, amb alguns idiomes, que vigilis les teves pertinences per evitar furts. si una pandilla de lladres organitzats vol robar sense violencia, al despiste, ho aconseguiran per molts avisos que hi hagi. al final, si no poden treballar obtenin beneficis, treballaran de forma violenta, si no son castigats i trets del metro. es ha dir cada cop es malmet mes la seguretat en el metro, i no diguem als carres de Barcelona, tot per tenir polítics febles i petimetres que es pensen que tenen que donar ma oberta als pidolaires, ocupas, lladres, drogadictas, rodamonts, i altres membres minoritaris, vagos i maleantes, que s'ha aprofiten de la nostre societat que malmeten la convivencia dels contribuents. un missatge a la colau i els polítics: el que jo demanaria a la direcció del metro, que quan un revisor em faci el control del meu bitllet, si confirma de que es correcte i legal, em regali un viatge a la targeta t10, per exemple. per premiar als que pagan, i compensar les molestias. gracies.


Beneït retorn! Victòria lila en el debut a la Lliga Catalana (43-62) – Snatt's Femení Sant Adrià\nJornada 1 Lliga Catalana Liga Femenina 2 >\nTriomf davant la UE Mataró – Femení Maresme després d’un gran darrer quart defensiu i una estelar Helena López (21 punts)\nMés de sis mesos sense bàsquet és una autèntica eternitat. Però ahir es va posar fi al malson. El primer equip d’Snatt ‘s Femení Sant Adrià va debutar a Lliga Catalana amb un triomf (43-62) al Josep Mora de Mataró davant la UE Mataró – Femení Maresme. La primera victòria de la temporada 2020 – 2021 es va forjar a foc lent i després de completar un enorme últim quart adrianenc.\nEl guió de partit des del salt inicial va ser una torna de cops que es va traduir en un màxim avantatge lila als primers 10 minuts, gràcies a un triple de Núria Txeca (15-20). Les locals van reaccionar amb Fanta Gassama liderant el joc interior local i un parcial de 10-2 que ens va obligar a aturar el partit per recuperar les regnes de l’matx. Mínim avantatge de l’Mataró abans de la mitja part (30-29) i tot obert per a la represa.\nLa sòlida defensa lila va començar a enfortir-se en el tercer quart i el gran treball en defensa ens va ajudar per apoderar-nos del rebot defensiu i liderar el marcador (41-44).\nEn els últims 10 minuts va aparèixer la figura de ‘Superlópez’ i va bombardejar el cèrcol local, amb tres triples consecutius, i fregar així una diferència propera als 20 punts (41-60).\nGran feina coral i treballat partit en el retorn de Núria Txeca, Marina Vallès i Lucía Moreno a la casa lila. A destacar també el treball de Gedna Capel en la pintura i l’aportació de les Júniors.\nTania Pierre-Emile va debutar amb l’ equipació lila amb gran virtut a la pintura\nPositiu retorn de Núria Checa, amb tres triples i 9 punts\nCategory: Primer equip setembre 13, 2020\nPreviousPrevious post:El Sènior B afronta una tercera i il·lusionant temporada a Copa CatalunyaNextNext post:Bitllet per a la Final F4 segellat amb suspens final (68-63)\nL’anhelat debut arriba davant l’Uni Geieg\nBitllet per a la Final F4 segellat amb suspens final (68-63)\nVICTÒRIA PER A GRAN CANÀRIA, AVERAGE ADRIANENC (65-70)


L’illa del tresor: Els grans pintors sempre han fugit del populisme absolut | Bonart\nL’illa del tresor: Els grans pintors sempre han fugit del populisme absolut\nNaturalment, no parlarem de la –amb tota la raó– molt famosa novel·la de Robert Louis Stevenson. I potser calgui reconèixer que qui hagi titulat així una mostra d’art anglès que s’exposa fins al 20 de gener del 2013 a la Fundació Juan March de Madrid potser s’hagi excedit una mica.\nCrec que sota la mostra (notable en el seu espai) s’entreveu una pregunta vella per a l’art i per als artistes: un país –el que sigui– ¿arriba a forjar amb els anys en la seva pintura un senyal identitari? La pregunta em sembla obsoleta. El que sí que crea una comunitat en l’art és el temps i les directrius estètiques que se segueixin… De manera que els surrealistes hi tenen més a veure pel fet de ser surrealistes que per ser del país que sigui, que com a molt els deixarà un traç lleu, llevat que el creador (i no n’hi ha hagut gaires) sigui un nacionalista furibund. Curiosament, els dos pintors més notables de l’inici d’aquesta mostra d’art anglès van néixer fora d’Anglaterra. Hans Holbein el Jove va néixer a Alemanya a finals del segle XV, però és cert que va treballar molt de temps a Londres, on va morir. El rei Eduard VII –a qui va retratar– el va nomenar pintor de cambra i va retratar també (i amb un impecable traç) molts dels personatges més notables de l’època, com ara l’humanista Tomas Moro. L’obra sencera, per cert, es va escriure en llatí, però és raonable relacionar aquest Holbein amb Anglaterra.\nUna cosa semblant passa amb dos eminents pintors, molt separats en el temps; així, Anthony van Dyck –per molts un pintor anglès per excel·lència, gairebé el retratista més britànic–, que va pintar amb exquisida elegància reis (Carles I a cavall) o nobles de lànguida elegància, va néixer a Anvers, a Flandes. També Lawrence Alma-Tadema, que va vestir de romans imperials tota la gran societat victoriana, era holandès de naixement… Semblaria així, en efecte, que no és el seu lloc de naixença el que fa un pintor, sinó el món i l’entorn en què es mou. “No donde naces, sino dondes paces”, segons la dita. Però si anem als pintors més moderns i notables de la mostra, per exemple Bacon i Hockney, què els fa anglesos fora del seu lloc d’origen? Bacon va buscar, amb enorme originalitat, un art terrible en què va usar l’expressionisme i l’abstracció més violenta per fer un art ferotgement figuratiu en el qual mostra el costat més atroç de la condició humana, fins i tot en el sexe… Davant d’això, tota la gamma de les famoses piscines i banyistes masculins de David Hockney mai ens suggereix Anglaterra (de fet molts han pensat que era nord-americà) perquè va encertar a pintar, de manera pròpia, el món feliç i tolerant de Califòrnia, on va viure molts anys. Avui ha tornat ja a Anglaterra, però els seus nois pisciners mantenen un inconfusible regust ianqui. Per més que Anglaterra pugui ser “l’illa del tresor”–no ho neguem–, l’art anglès admet tantes variacions com el de qualsevol altre país antic, i l’estil dels seus millors pintors sorgeix –sobretot– d’un clima social i cultural, més que no pas dels aliments locals de què s’alimenti l’artista… Cal tenir en compte que hem parlat d’art culte, potser l’anomenat art popular (estrictament popular), això sí, sigui una altra cosa i tingui a veure amb el terrer. Només que els grans pintors sempre han fugit –ja sigui volent o sense voler– del populisme absolut. L’exposició, d’altra banda, val la pena. I molt.\nA la imatge, “Sir Thomas Wyaat” d’Hans Holbein.\nEtiquetes: Anthony Van Dyck · Fundació March · Hans Holbein


Ximo Puig respon: Canviarà el toc de queda de Nit de cap d’any?\nEl líder del Consell es mostra preocupat per l'auge del tardeo encara que reconeix que el toc de queda és "suficient" si s'actua amb responsabilitat\nEl president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, ha sigut clar pel que fa al toc de queda d’aquest Nadal. No hi haurà una rectificació per part del Consell sobre aquest tema. Per tant, els valencians no podran prendre els raïms fora de casa per a donar la benvinguda a 2021.\nEl cap del Consell ha assegurat que la Comunitat Valenciana és “de les més restrictives” a nivell d’horaris. No obstant això, ha afegit que les mesures no s’han pres “de manera compulsiva”. Segons Puig, la Generalitat va analitzar la situació epidemiològica per a “intentar donar una resposta serena i equilibrada”.\nPuig també s’ha mostrat preocupat per l’auge del tardeo. No obstant això, ha admès que les restriccions de mobilitat nocturna “són suficients”. A més, ha recordat que “qualsevol irresponsabilitat” pot “acabar afectant molta gent”. Per això, el líder del PSPV-PSOE ha tornat a fer una crida a la responsabilitat “cara a final d’any” per a “no baixar els braços”.\nAixí, tal com es va establir el passat 17 de desembre, la Comunitat Valenciana tindrà limitada la mobilitat de Nit de cap d’any a partir de les 24:00 hores. Per a la resta de dies del període nadalenc, el toc de queda continuarà arrancant a les 23.00 hores.\nEl 15 de gener és el dia que la Generalitat té previst acabar amb les restriccions actuals. No obstant això, tot dependrà finalment de l’evolució de la pandèmia en el territori valencià.\nLa Fiscalia dóna llum verda a prorrogar i canviar l’horari del toc en la Comunitat Valenciana\nQuan entren en vigor les noves restriccions de la Comunitat Valenciana?


OPINIÓN | Guanyar i prou, por Josep Lizondo - Plaza Deportiva\nGuanyar i prou\nVALÈNCIA. En ocasions, el futbol té uns espectaculars girs de guió. Contradiccions brutals. Misteris insondables. No fa molt estaven posant-se la bena abans de la ferida tractant de rebaixar l'impacte d'una eliminació vergonyosa davant un segona. Ara, escassa setmana i mitja després, el panorama es presenta tan diferent que no hi ha qui es continga davant la possibilitat de trobar en la Copa un camí d'escapada.\nSeria igualment enganyós caure en les gargamelles de la ciclotimia. Com el curs passat, éste, has sigut beneficiat per un sorteig més que generós sent un equip que està lluny de ser competitiu al màxim nivell.\nEncara que no es pot menysprear el paper regenerador de la Copa. Getafe és una eliminatòria ideal per a solidificar una reacció. Un rival hostil que et tornarà a posar al límit obligant-te a defensar-te com un gat i lluitar sense descans per cada metre de gespa davant un enemic que et supera en moltes facetes. Un entrenament per al futur. Com ho està sent quasi tot enguany; un on, de ser intel·ligents, eixirà alguna cosa gran d'ell.\nDoncs en este trànsit s'estan acumulant experiències i emocions que bé podrien considerar-se ingredients bàsics per a la configuració d'un un inici d'època. Les peces les tens. Joves aconseguint la maduresa a colps. Un grup que, a força de patir, ha descobert quant es vol. Lideratges sobris. I un equip difícil de guanyar al que li falten un parell de coses per a donar el salt. Qualitat i contundència als metres finals i una mentalitat diferent, que en part, arribarà amb resultats, i en altra, amb la introducció de caràcters guanyadors.\nPer açò fitxar no és una qüestió baladí.\nI eixe hauria de ser el vertader objectiu de la temporada. La Champions ja va ser una experiència enriquidora. Sobretot per a escenificar allò que encara ens neguem a acceptar: Lo lluny que estem per a donar el nivell en la competició.\nPerquè ara mateix lo important és retrobar-se. Saber-se útil. Nits com la de Vigo serán crucials atès que en estos instants sols importa guanyar. No el com, ni a qui, ni quan. Guanyar. Com siga, a qui siga, i quan siga. Ja que d'esta situació s'ix a colp de triomf, no jugant a lo Brasil 82. És el necessari per a recuperar seguretats i llevar tantes pors i ansietats.\nLa resta vindrà a soles, i qui sap, si amb regal. En dit procés pots donar un xicotet gran pas sobreposant-te a les teues pròpies limitacions amb l'al·licient d'unes semifinals en l'horitzó, un xut d'autoestima necessari per a reconduir el rumb. El cel per a este València.


Sentència contra la «política antisindical» de Ford – Ràdio Klara 104.4FM València\nSentència contra la «política antisindical» de Ford\n5 mayo 2012 5 mayo 2012 Manolo Totxa\t0 comentarios anarcosindicalisme, anarcosindicalismo, CGT, Ford, Joan Canela, libertad de expresión, Media.Cat, medios de comunicación, País Valencià, València\nJoan Canela i Barrull. Mèdia.Cat.\nDescarrega't l'ANUARI MÈDIA.CAT 2012\nAnuari Mèdia.Cat. Els silencis mediàtics de 2011\nUna resolució pionera del Tribunal Superior de Justícia valencià destapa les pràctiques de discriminació sindical continuada dins la multinacional automobilística\n“He de declarar i declaro vulnerat el dret a la llibertat sindical del sindicat demandant, condemnant l’empresa demandada a abonar-li una indemnització de 9.000 euros així com a publicar la present sentència als seus taulers i a la seva pàgina web.” Així acaba la sentència 3062/2011 de la sala social del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana (TSJCV) sobre la demanda del sindicat CGT contra l’empresa Ford España. La renúncia de la companyia a recórrer va convertir a principi de l’any 2012 la condemna en ferma, i així es va consolidar una primera sentència en el mateix sentit emès pel Jutjat Social núm. 10 de València el maig de 2011. Per primera vegada als Països Catalans un jutjat condemna una empresa per una política antisindical i de discriminació ideològica en la seva organització interna quotidiana.\nFord no és una empresa qualsevol. A escala mundial és la cinquanta-quatrena companyia per valor econòmic, i del nom de l’empresa en va sorgir el ‘fordisme’, un terme essencial per definir les relacions entre patrons i obrers. Tampoc no és una empresa qualsevol al País Valencià. La factoria que la multinacional estatunidenca té a Almussafes concentra la major plantilla en un sol edifici de tot el territori autonòmic. És l’empresa model, el pal de paller de bona part de l’economia valenciana i la nineta dels ulls dels seus governants, que li han facilitat tot tipus d’avantatges legals, fiscals i administratius. El seu exemple —en tecnologia, en responsabilitat social corporativa, en organització interna i també en drets laborals— acaba arribant, més tard o més d’hora, a la resta d’empreses. “Això té una part positiva i una altra de negativa. Quan aconseguíem millores salarials això empenyia la resta d’empreses. I quan hem anat cedint i acceptant mesures cada cop més dures, la resta de plantilles no han pogut resistir.” Qui parla així és Antonio Pérez Collado, treballador de Ford i secretari general de la CGT del País Valencià.\nEn conseqüència, el resultat de la batalla legal als jutjats entre la Confederació General del Treball, un dels sindicats més combatius del país, i Ford, l’empresa més important del País Valencià, és transcendental per als propers anys de sindicalisme, i no només valencià.\nAntonio Pérez Collado, Mariano Bosch i Paqui Cuesta, els tres treballadors de Ford i militants de la CGT, mostren amb orgull la sentència del TSJCV, que els dóna la raó en les seves denúncies contra l’empresa. Cuesta, acomiadada de l’empresa el 2010, va ser la secretària general de la secció sindical anarcosindicalista. Després de tants anys de resistir les pressions de la direcció, s’han tret un pes de sobre. Ara quan expliquin què els passa a la fàbrica ja no serà només la seva opinió contra la dels directius o els delegats del sindicat majoritari, sinó que podran citar els magistrats que van escriure: “Declaro vulnerada la llibertat sindical, concretada en la sobrerepresentació de 108 afiliats del sindicat citat en els ERO successius que s’identifiquen en 105 fets provats, així com en la infrarepresentació de 105 afiliats al mateix sindicat en els processos de promoció interna de l’empresa”. Darrere aquesta victòria hi ha una feina invisible; és quasi impossible valorar-ne la magnitud.\nPer poder demostrar la discriminació cap als afiliats de la CGT a Ford van haver de repassar totes les llistes dels tres ERO que van afectar la companyia els anys 2008 i 2009, i extreure’n un per un els noms dels treballadors que havien resultat afectats pels acomiadaments temporals —a més de la durada a l’atur—, identificar entre aquests els afiliats a la CGT i comparar-los amb les xifres globals de la plantilla. Com que no tenien les llistes d’afiliació a altres centrals no van poder comparar el resultat directament entre organitzacions, però el cegetista Mariano Bosch està segur que el resultat encara hauria estat “més escandalós”.\nEl que sí que tenien era els noms dels que alguna vegada s’havien presentat a les llistes al Comitè d’Empresa, així que els van buscar entre els afectats per l’ERO i van comparar l’afectació entre els candidats dels diferents sindicats. Els resultats van ser prou concloents per convèncer els jutges del Tribunal Social i del TSCV: A la tercera regulació d’ocupació del 2009, va resultar afectat el 21,40% de la plantilla i durant una mitjana de 51,06 jornades. Entre l’afiliació anarcosindicalista aquestes xifres pugen un 45,85% durant 67,18 dies. Entre els candidats dels diferents sindicats, un 20% dels que s’havien postulat per la CGT van patir l’ERO, mentre que aquesta xifra va baixar al 7,69% en el cas del STM – Intersindical Valenciana, 8,51% en CCOO i 1,01% a la UGT.\nFinalment, van repassar les llistes de tots els treballadors promocionats internament entre els anys 2003 i 2010 per demostrar que amb una afiliació que comprenia el 2,27% de la plantilla només sumaven l’1,47% de les promocions. “Al judici l’empresa va intentar al·legar que potser els afiliats a la CGT teníem menys mèrits professionals, però el jutge no ho va acceptar”, recorda Bosch.\nLa seva eufòria, però, és més proporcional a l’esforç realitzat per aconseguir-la —aquest titànic informe va ser realitzat de forma no remunerada pels militants de la CGT— que a les seves aplicacions pràctiques. Són conscients que la seva victòria és merament moral, ja que només obliga l’empresa a fer pública la sentència i a pagar una indemnització de 9.000 euros —una xifra que descriuen com “ridícula” per una companyia com Ford— però no a modificar les seves polítiques laborals. Ara, la propera batalla és la vintena de demandes individuals —la primera ja ha acabat amb victòria per al treballador— d’anarcosindicalistes per discriminació en algun dels ERO, que podria comportar indemnitzacions particulars, tot i que asseguren que aquestes no són gaire elevades.\nPerò per contextualitzar el conflicte cal anar a l’any 1997. Aquell any arribava a Almussafes un nou director, Antonio Adés, un argentí format als Estats Units i amb més de vint anys de carrera a Ford. “Adés arriba amb una mentalitat americana pel que fa a les relacions laborals —explica Bosch—, que es basa en un sindicat únic sense funcions tant reivindicatives com de col·laboració amb la direcció.” És Antonio Adés, segons denuncien, qui comença un procés que privilegia les relacions amb la UGT i arracona la resta de centrals. La versió d’aquests sindicalistes és que els delegats de la UGT tenen més força que els mateixos encarregats: “Decideixen sobre canvis de torns, dates per a les vacances o promocions internes. Per entrar a Ford cal tenir el vist-i-plau de la UGT, que controla també l’escola de formació de l’empresa, i fins i tot els tècnics que volen col·locar un fill passen la sol·licitud a aquests delegats”.\nPer demostrar aquesta situació, Bosch i Pérez Collado posen un exemple: “Ford és una empresa amb un control de la despesa brutal. Compten cada tap de les orelles que gastes, et fan apagar sempre els llums, controlen el sabó dels lavabos… Calculen fins a l’últim cèntim, però en canvi paguen el sou a 35 alliberats sindicals sense cap obligació legal de fer-ho. Per què? Evidentment hi surten guanyant. No només en pau social, sinó també en la resolució de milers dels petits conflictes que surten al dia a dia de la fàbrica. Ara mateix la UGT s’ha convertit en l’autèntic departament de personal de Ford”.\nQui no està gens d’acord amb la crítica de la CGT és Carlos Faubel, antic secretari del Comitè d’Empresa i ara secretari general de la secció sindical d’UGT a Ford. Faubel defensa el “sindicalisme responsable que sap ser ferm quan toca” de la seva central i explica que les relacions de la UGT amb la direcció són “irregulars, amb moments més bons i altres de més tensos, com el 2009, quan vam realitzar concentracions i tancades per evitar un miler d’acomiadaments”. També avala la tasca d’uns alliberats que “són fruit d’una majoria continuada de la UGT a Ford que demostra la confiança dels treballadors en la seva feina”.\nSobre la recent sentència del TSJCV, Faubel acata el veredicte de la justícia i no creu que cap resolució que ajudi els treballadors sigui negativa, però discrepa de la situació que descriu l’informe elaborat per la CGT. Lamenta que aquest sindicat no hagi fet arribar el seu malestar al Comitè d’Empresa que, assegura, “no va tenir mai constància d’aquestes queixes”. També defensa la tasca del Comitè, que “va vetllar perquè els ERO s’apliquessin de forma rotativa sempre que això fos possible, i la prova és que hi ha afectats de tots els sindicats”.\nPer la seva banda, Ford España no ha volgut fer declaracions per a aquest reportatge. El telèfon del seu Departament de Premsa no és públic, i no ha respost a cap dels múltiples correus de l’Anuari Mèdia.cat. El passat 8 de març, però, en un acte organitzat per la patronal valenciana amb el títol “La Comunitat Valenciana en la sortida de la crisi”, Antonio Adés —citat per l’agència EFE— va enaltir la pau social garantida per la UGT i va celebrar que aquest sindicat domini el Comitè d’Empresa amb majoria absoluta. En el mateix acte, Adés va reconèixer que la planta d’Almussafes és una de les factories de Ford a Europa amb més flexibilitat laboral i capacitat per pactar les necessitats de la producció, i tot seguit va remarcar que els costos laborals encara són “excessius”.\nEls fets són, però, que poc després de l’arribada d’Antonio Adés a Almussafes es va trencar la històrica paritat entre CCOO i UGT al Comitè d’Empresa a favor dels segons, que han anat creixent en representació i afiliació fins a arribar a un domini absolut, amb 20 dels 33 delegats del Comitè i 5.135 afiliats (el 71,5% de la plantilla). CCOO ha quedat reduït a només set delegats i 890 afiliats (el 12,35%), segons dades internes de l’empresa —que és qui descompta les quotes sindicals directament de la nòmina— del 2008. Avui deuen ser una mica menors a causa de la reducció de la plantilla. És precisament aquesta darrera central qui ha perdut, en nombres absoluts, més representació i afiliació en un transvasament continuat en favor de la UGT. Tanmateix, malgrat els intents realitzats, no ha estat possible afegir la valoració del portaveu de la secció sindical de CCOO a aquest reportatge.\nRere aquestes dades que podrien avalar l’èxit del “sindicalisme responsable” del qual parlava Faubel, n’apareix una altra que fa sospitar que hi ha alguna cosa més al darrere. A les eleccions sindicals del 16 de febrer del 2011 la candidatura ugetista va aconseguir 3.085 vots i un 61,36% dels sufragis. Un miler llarg dels seus afiliats, per tant, no van votar al sindicat al qual paguen una quota, i la seva presència al Comitè és deu punts percentuals per sota del que li tocaria extrapolant les dades d’afiliació. La resta de sindicats obtenen, en canvi, més vots que afiliats, en especial la CGT, la representativitat electoral de la qual triplica el pes de la seva afiliació.\nLa discriminació, l’altra cara del privilegi\nLa política d’afavorir la UGT iniciada a partir del 2000 va tenir una cara molt més amarga: la persecució i discriminació contra la CGT com a sindicat, però també contra els seus afiliats individualment. Els sindicalistes denuncien dificultats per triar els dies de vacances, inflexibilitat a l’hora de demanar canvis de torn, control de les hores sindicals fins al darrer minut per als seus delegats, no promoció interna o impossibilitat que els seus familiars entrin a treballar a l’empresa. La quotidianitat laboral dels militants de la CGT s’ha convertit en un infern. No hi falten, tampoc, les sancions i els acomiadaments.\n“La tensió t’acaba destrossant, has d’estar sempre vigilant, no et pots despistar ni un segon perquè sempre t’estan posant a prova —explica Paqui Cuesta—, i al final un dia t’enxampen.” Cuesta va ser acusada de desobeir un encarregat i va ser acomiadada en un cas que, encara, està pendent de resolució judicial. “En 33 anys a l’empresa no havia tingut mai ni una sola amonestació, cap problema. I quan vaig ser escollida delegada se me’n van acumular tres en poc més de dos anys. Dues les vaig guanyar als jutjats, però això no va impedir a la direcció acomiadar-me a la quarta, tot i la meva protecció pel fet de ser delegada.” El cas va ser força sonat i va provocar que la CGT convoqués una aturada a la factoria el juliol del 2010. Durant l’anterior legislatura els quatre delegats d’aquesta central van arribar a sumar un any de suspensió de feina i sou.\nPérez Collado i Bosch asseguren que la CGT ha estat la més perjudicada per aquestes pràctiques, per sobre de CCOO i el STM – Intersindical Valenciana. “Creiem que anaven per nosaltres perquè érem els més reivindicatius i també els que tenim menys capacitat de pressió a l’exterior de l’empresa. No és el mateix ficar-se amb la CGT que amb CCOO.” Però apunten també raons d’estratègia: “Ens han fet servir de boc expiatori, de demostració a la resta de sindicats del que els podia passar a ells també”.\nEl resultat d’aquesta pressió ha estat la pèrdua de més de la meitat d’afiliats de la secció sindical i haver convertit la seva feina en quasi clandestina. “Hi ha molta gent que no vol que li donem la revista públicament, que gairebé no ens vol ni parlar perquè no els relacionin amb nosaltres, ja que al final a la fàbrica s’acaba sabent tot —expliquen—. I molts altres que s’hi afilien en secret, passant els rebuts pel banc i no per la nòmina, perquè així l’empresa no ho sàpiga. Alguns d’ells és possible, fins i tot, que també paguin la quota via nòmina a la UGT.” I almenys un va anar al judici per declarar com, després d’haver passat de la CGT a la UGT, va ser promocionat immediatament; un testimoni que el jutge va considerar clau.\nPerò Pérez Collado i Bosch no culpen els que cedeixen: “Cada grau de promoció significa 3.000 euros més a l’any —una minva que t’acompanyarà tota la vida, ja que també afecta la pensió—, i al final, quan tota la teva línia està cobrant més que tu per fer la mateixa feina és normal llençar la tovallola”. O un altre exemple encara més dramàtic: “Com dius a la teva família que no pots col·locar el teu fill o el teu germà que són a l’atur per la teva militància sindical? La pressió llavors es fa molt forta”. I això sense comptar les conseqüències quan arribi un ERO. És per això que Pérez Collado no dubta a definir els dos-cents afiliats per nòmina al seu sindicat d’“autèntics herois”.\nDeu sentències per discriminació sindical el 2011\nA més de la sentència contra Ford, els diferents tribunals superiors autonòmics dels Països Catalans van emetre deu sentències relatives a la discriminació sindical, totes a la Sala Social del TSJ de Catalunya. D’aquestes, set demandes eren per acomiadaments, quatre de les quals van acabar en favor de les empreses i només dues dels treballadors. En un d’aquests darrers hi havia l’únic cas en què l’acomiadat era delegat sindical, en aquest cas per la UGT a l’empresa Ferrovial. Un altre dels casos és similar al de Ford, en què el treballador, víctima d’un ERO, al·lega que els treballadors de certes centrals i els no afiliats —el seu cas— van ser més perjudicats que els d’altres sindicats a les llistes d’acomiadats, però els magistrats no van tenir en compte l’argument i van confirmar l’acomiadament.\nLes altres tres demandes van ser per discriminació a dos delegats sindicals de Transportes Martín —guanyada pels treballadors—, per una sanció greu a un treballador d’Ahlstrom Barcelona per incompliment de les normatives de seguretat i per mobbing a una empleada a Alfons Sigalat SL, aquests dos últims sense ser delegats i favorables a l’empresa.\nLa presència de Ford als mitjans valencians és constant i qualsevol fet que afecti una de les empreses més grans del país i el seu centre fabril amb més plantilla rep un tractament preferent. Així, la concessió d’un nou model de cotxe, la negociació del nou conveni o les declaracions dels seus directius es tenen molt en compte, com es va poder comprovar durant la darrera conferència del director general de Ford España el passat 8 de març . Durant el conflicte que va acompanyar la negociació del darrer conveni col·lectiu el diari Las Provincias va arribar a publicar un dossier especial al seu web.\nEn contrast, el periple judicial de la demanda de la CGT contra Ford ha tingut ressò molt petit, encara que ha anat augmentant a mesura que les victòries eren en instàncies més elevades. Així, el maig del 2011, quan hi ha la primera sentència al Jutjat Social núm. 10 de València, es publiquen petits breus a Las Provincias, Levante i l’edició valenciana d’El País, tots resums del teletip redactat per Europa Press. I quan el novembre del 2011 el TSJCV confirma la sentència, se’n fan ressò 20 Minutos i el desaparegut ADN. Així hi tot, la majoria d’inputs es produeixen el febrer del 2012 —quan ja s’està elaborant l’Anuari—, que és quan la sentència esdevé ferma en finalitzar el termini sense que l’empresa presenti recurs i és llavors quan els dos principals diaris València hi dediquen les peces més elaborades.\nUn seguiment similar és el que han fet alguns digitals valencians —Diario Crítico CV i Ribera Express— i econòmics —El Mundo Financiero i El Economista—, que en general han publicat els teletips d’agència.\nPerò tot i així, tota la cobertura -tant la d’agència com l’elaborada pels mateixos mitjans- es basa sempre en els comunicats emesos per CGT, sense contrastar mai la informació amb l’empresa, altres sindicats o terceres fonts. Si aquesta feina s’intenta fer i no s’aconsegueix per voluntat d’alguna de les parts no es reflecteix en els textos.\nCal tenir en compte, en aquest cas, el seguiment que n’ha fet la premsa sindical i alternativa. Cal destacar la revista de la CGT estatal Rojo y Negro i l’emissora valenciana Ràdio Klara. També altres mitjans com Crónica Popular o Diagonal han publicat la història.\n“Un juzgado condena a Ford a indemnizar con 9.000 euros a CGT por vulneración de la libertad sindical”, El Economista, 27/05/2011\n“Un juzgado condena a Ford a pagar 9.000 euros a CGT”, El País, 28/05/2011\n“Ford pagará 9.000 euros a CGT por discriminación sindical”, Las Provincias, 28/05/2011\n“El TSJCV condena a Ford a pagar 9.000 euros a CGT por discriminar a los afiliados en la aplicación de los ERE”, 20 Minutos, 25/11/2011\n“El TSJ confirma la sanción a Ford de 9.000 euros por prácticas antisindicales”, Levante, 15/02/2012\n“El T.S.J. de la Comunidad Valenciana condena en firme a Ford por discriminación sindical”, Rojo y Negro 14/02/2012\n“Ford vulneró la libertad sindical en Almussafes”, Diagonal, 21/06/2011\nGabinet de Premsa de CGT al País Valencià\n963 134 353\nAntonio Pérez Collado, secretari general de CGT-PV\n666 452 470\n963 884 140\nSecció Sindical CCOO – Ford\n961 794 596\nP. Pérez, responsable de premsa de Ford España\nPeriodista freelance. Redactor de Mèdia.cat i col·laborador habitual de diferents mitjans com els diaris Berria i Il Manifesto, la Revista ONGC i el setmanari Directa. Ha coordinat la secció internacional de la Directa i entre 2008 i 2010 va ser corresponsal a Sud-àfrica per a mitjans com El Periódico, Berria, Il Manifesto i El Temps.\n← La yegua de la noche\nOrganitzacions valencianes que recolzen el Manifest per la llibertat de Laura →


Partit de la selecció espanyola contra la de Kosovo. Eix\nNo vull imaginar-me els esgarips de la premsa dita nacional si l’estadi de La Cartuja hagués estat escenari d’una derrota espanyola enfront “un equip kosovar”. Perquè els organitzadors de la trobada van tenir molta cura de respectar la voluntat del govern espanyol del ja llunyà 2008, de no reconèixer la independència del nou país bàltic que es separava de Sèrbia.\nEsdevenint així el cigró negre de la Unió Europea i la causa de més d’un conflicte diplomàtic fruit de la mala interpretació del concepte d’independència. Com si aquest fos un dret que t’haguessin de concedir els poderosos i tu no poguessis aconseguir si t’ho proposes.\nPerquè això significaria que hi ha nacions dominants que validen -o no- la voluntat de les dominades, obligades a obeir. Un fet que recorda episodis anteriors de la nostra història, quan a Cadis les colònies espanyoles s’oferiren a ajudar la metròpoli en la lluita contra Napoleó, a canvi de ser reconegudes com iguals per la península, convertint així el imperi en una “nació d’estats” en que cadascun d’aquests darrers pogués mantenir la seva personalitat. Aleshores, l’imperi de Ferran VII, ajudat pels imperis europeus que havien derrotat Napoleó, contraatacà proclamant la monarquia -evidentment absoluta- que mantindria les coses com fins aleshores.\nEl que em sorprèn, però, és que en ple segle XXI, Espanya pretengui aplicar encara aquella estratègia de dominants i dominats, de grans i petits, en el cas de Kosovo. Que ho faci des de la tossuderia de ser l’excepció dins de la regla de la Unió Europea. I, sobretot, que els seus iguals no l’agafin per l’orella i el facin rectificar.\nPerquè aquesta ambigüitat fa que Espanya, segueixi entestada en la seva idea i busqui manifestar-la. Com aquell nen petit que, conscient que no pot competir amb els grans, opta pel camí de la rebequeria absurda i busca qualsevol oportunitat per reforçar el seu ego ofès.\nEncara que sigui des d’un senzill partit de futbol que li ha de permetre anar a una competició on, amb una mica de sort, haurà de competir -sense posar-se vermella- amb equips de nacions molt menys democràtiques que el demonitzat Kosovo. Sense anar més lluny, amb la pròpia nació organitzadora, l’islàmic Qatar.\nPerquè jo em pregunto: Si Escòcia -com ha proposat Alex Salmond aquesta setmana- acaba convocant un referèndum unilateral i guanyant-lo abassegadorament, que farà Espanya? Com contraatacarà? Prohibirà vendre whisky escocès a tots els bars i supermercats de Madrid, deixant el camí lliure al que es produeix a Kentucky? Retirarà el salmó escocès de les recepcions oficials? I si, després d’aconseguir la independència, Escòcia demana tornar a la Unió Europea, ho vetarà com ha fet amb Kosovo?\nI tot plegat per una absurda por a què els catalans ens decantem per aquest mateix camí. El de fer el que vol la majoria. Sense menystenir un igualment absurd sentit de superioritat que semblen tenir més avall de l’Ebre. Allà on, pel que es veu, es manté aquell esperit de Cadis de ser dominant, tirà i monarca absolut amb els que creuen inferiors.\nPotser algú els hauria de recordar que durant els anys de dictadura i en acabar aquella, tots vàrem ser admiradors més o menys secrets -ells també- del model americà. Aquell que, ja fa un parell de segles, va aconseguir escapar d’un imperi opressor per crear una nació d’estats (no un estat de nacions, no confonguem els conceptes) que, des de la història comuna d’una nació, permetia un funcionament intern i diferenciat dels estats que la composaven.\nCertament, aquell model no era ni és perfecte, però tampoc el nostre està com per llençar les campanes al vol. Ni el que ens integra en una Europa que només sembla tenir ulls per l’economia, ni el que ens lliga a una Espanya que es manté a la defensiva en tot el que creu que treu protagonisme a un imperi que ja només existeix en el seu imaginari enyoradís.\nPotser per això a casa nostra es posen tantes esperances en el futbol. Convertint les victòries o derrotes en èxits o ofenses fetes a la nació.\nI potser per això, darrera paradoxa, la nostra política ens divideix en dos grups. Els que juguen al contraatac, cofois de la seva aparent superioritat, i els que juguem a l’atac, en el fons conscients de la nostra inferioritat. I que l’àrbitre, sovint, està comprat.


Inventaris de camins municipals, Dicatàmens pericials. - Camí General\nInventaris de camins municipals\nUn inventari de camins és un registre administratiu que identifica i descriu els camins públics de titularitat municipal. L’elaboració de l’inventari és una obligació legal del municipi que estableix la Llei Municipal i de Règim Local.\nDetalls i estudis\nEl dictamen pericial és un document tècnic amb valor probatori (prova pericial).\nEl dictamen pericial geogràfic en l’àmbit dels camins rurals sol tenir les següents finalitats:\n1. Determinar la seva titularitat (pública o privada) i la tipologia (p.e. l’amplada); 2. Documentar l’existència de servituds de pas o demostrar la necessitat objectiva del seu establiment i característiques (traçat i amplada).\nProjectes de camins i xarxes\nEl disseny, el condicionament i l’equipament de camins o xarxes de camins per a la pràctica del senderisme i el cicloturisme és un àmbit addicional d’interès per a Camí General.\nEls nostres projectes i propostes parteixen del reconeixement del valor patrimonial intrínsec dels camins històrics, del respecte i la comprensió de les necessitats dels usuaris, i de la importància social de les noves demandes de mobilitat no motoritzada o dolça al servei del desenvolupament sostenible:\nInventaris de camins municipals:\nTorre de Capdella, la\nInvestigació dels camins del catàleg municipal elaborat per la Diputació de Barcelona:\nAltres inventaris i catàlegs:\nInventari de camins històrics de la Garrotxa\nInventari de camins ramaders del Berguedà\nCatàleg de camins ramaders de l’Alt Pirineu i Aran segons les fonts documentals\nDes de l’any 2003 hem dut a terme prop de 200 dictàmens relatius a camins, servituds de pas i termenals de finques, tant per a clients públics com privats, havent actuat com a pèrits geògrafs en uns 40 procediments judicials.\nProjectes de camins i xarxes:\n2018 – Avantprojecte del camí del Francolí. Diputació de Tarragona.\n2010 - Estudi per a la identificació de camins ciclables a les comarques gironines. Secretaria per a la Mobilitat del Departament de Política Territorial i Obres públiques de la Generalitat de Catalunya\n2006 - Mapa de mobilitat lenta de la comarca del Berguedà. Generalitat de Catalunya. Departament de Comerç, Consum i Turisme, Direcció General de Turisme.\n2006 - Pla d’actuacions per a la rehabilitació dels camins que integren el projecte de sender de circumval•lació del Parc Nacional d’Aigüestortes I L’Estany de Sant Maurici. Generalitat de Catalunya, Institut per al Desenvolupament i la Promoció de l’Alt Pirineu i Aran.\n2018 - Manual de senyalització de camins per a la mobilitat no motoritzada. Generalitat de Catalunya. Departament d’Empresa i Coneixement Direcció General de Turisme.\n2017 - Proposta d’ordenança de camins per als municipis de l’Alt Pirineu i Aran. Institut per al Desenvolupament i la Promoció de l’Alt Pirineu i Aran\n2015 – Els inventaris municipals de camins: Decàleg per a l’elaboració. Institut per al Desenvolupament i la Promoció de l’Alt Pirineu i Aran\n2006 – Proposta d’un model d’ordenança de camins municipals. Consorci Turístic de l’Alt Berguedà\n2004 - Avaluació de la sostenibilitat del turisme a l’Alt Pirineu i Aran. Generalitat de Catalunya. Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible


Tipus d'informació que rebem de vós, com l'obtenim i com la utilitzem\nLa Signepèdia s'ha desenvolupat per ajudar a la difusió i compartir el coneixement de la Llengua de Signes Catalana (LSC), i compartim les vostres contribucions perquè ens ho heu sol·licitat mitjançant l'enviament de contingut.\nQuan feu una contribució a la Signepèdia, mitjançant l'enviament de vídeo, aquest es penjarà a YouTube, a la compta pública de la Signepèdia. Per aquesta raó us demanem que reviseu la Política de privadesa de YouTube, ja que el vídeo es penjarà allà, juntament amb la informació que inclogueu al formulari.\nPodem utilitzar les vostres contribucions per incloure-les a la Signepèdia i a la compta pública de YouTube, i que, per tant, sigui públic per a tothom.\nAquestes contribucions, d'acord a la llicència Creative Commons CC BY, es compartirà juntament amb el nom que hagueu enviat com a "Autor" del vídeo.\n1. Amb el vostre permís: Podem compartir la vostra informació per a propòsits particulars, si hi esteu d'acord.\n2. Per raons legals: Podem accedir, conservar i divulgar la vostra informació personal si tenim raons per creure que cal fer-ho en obediència amb una ordre judicial o administrativa, citació, llei o reglament vàlid i legalment exigible. No obstant això, si considerem que un requeriment concret de divulgació de la informació d'un usuari és legalment invàlid o és un abús del sistema legal i l'usuari afectat no té la intenció d'oposar-se a la divulgació per si mateix, farem tot allò que ens sigui possible per lluitar-hi en contra. Ens comprometem a notificar-vos per correu electrònic amb almenys deu (10) dies d'antelació, sempre que sigui possible, abans de divulgar la vostra informació en resposta a una petició legal. Tanmateix, només us ho podrem notificar si no se'ns limita legalment posar-nos en contacte amb vostè, no es genera una amenaça creïble per a la vida o la salut o s'incrementi per la divulgació de la sol·licitud, i sempre que ens haguéssiu proporcionat una adreça de correu electrònic vàlida.\n3. Per protegir-vos, a nosaltres mateixos i a altres: És possible que per la nostra part, o mitjançant usuaris particulars amb certs drets administratius com es descriu a continuació, haguem de compartir la vostra informació personal si es creu raonablement que és necessari per fer complir o investigar possibles violacions de les nostres Condicions d'ús, aquesta Política de privadesa, qualsevol fundació o polítiques basades en la comunitat d'usuaris. També és possible que haguem d'accedir i compartir informació per investigar i defensar-nos contra les amenaces o accions legals.\n4. Als nostres proveïdors de serveis: Podem donar accés a la vostra informació personal als proveïdors o entitats que ens ajuden a dirigir, fer funcionar o millorar la Signepèdia, segons ho necessitin per realitzar serveis per a nosaltres o per a utilitzar les vostres eines i serveis. Posem requisits, com ara acords de confidencialitat, per ajudar a garantir que els proveïdors de serveis tracten la informació de manera curosa i sense perdre la protecció de la vostra privadesa que regeix aquesta Política.\n5. Perquè ho vàreu fer públic: Qualsevol informació que inclogueu en una col·laboració pública a la Signepèdia és precisament això, pública. Penseu acuradament el nivell d'anonimat que desitgeu abans d'enviar un vídeo on se us reconegui i com voleu que se us reconegui l'autoria, és a dir, l'"Autor" que voleu que se li atribueixi el vídeo. L'del formulari d'enviament de vídeo, ens dona el consentiment d'usar-lo, públicament, a la Signepèdia i de penjar-lo a la compta pública de YouTube de la Signepèdia.\nEns esforcem per protegir la vostra informació contra els accessos, l'ús o la divulgació no autoritzats.\nDesafortunadament, no existeix la transmissió ni l'emmagatzematge de dades totalment segur, pel que no podem garantir que la nostra seguretat no serà violada (amb mesures tècniques o per la violació de les nostres polítiques i procediments).\n- Quant de temps es conserven les vostres dades?\nQuan rebem informació de caràcter personal, la mantenim durant el menor temps possible, fent això compatible amb el manteniment.\nTingueu en compte que certa informació es conserva i es mostra de forma indefinida, com ara les contribucions públiques a la Signepèdia, el reconeixement d'autoria i el correu electrònic associat a l'enviament.\nEn el cas que es produeixin canvis substancials, proporcionarem els canvis proposats als usuaris en català obrint un període de consultes de trenta (30) dies de calendari com a mínim. Abans del començament del període de consultes, donarem avís dels canvis i l'oportunitat de comentar-los a través del correu electrònic: Signepèdia@gmail.com\nPer canvis menors, com correccions gramaticals, canvis administratius o judicials, o la correcció de declaracions inexactes, publicarem els canvis i, quan sigui possible, proporcionarem com a mínim tres (3) dies de calendari d'antelació a través de la pàgina web. Us demanem que reviseu la versió més actualitzada de la nostra Política de privadesa. L'ús ininterromput de la Signepèdia després que aquesta Política de privadesa entri en vigor constitueix l'acceptació d'aquesta Política de privadesa per la vostra part. L'ús continuat de la Signepèdia després de qualsevol versió posterior de la present Política de privadesa entri en vigor, seguint l'avís com s'indica més amunt, constitueix l'acceptació d'aquesta versió de la Política de privadesa per la vostra part.\nSi teniu alguna pregunta o suggeriment sobre aquesta Política de privadesa o al voltant de la informació recopilada sota aquesta Política de privadesa, envieu-nos un email a Signepèdia@gmail.com.\nSignepèdia © 2018 Política de Privadesa Condicions d'ús.


Després de la mani (Sebastià Alzamora)\n3 min. 17/03/2019 19:09\nUn indicador poc subtil però bastant fiable de l’èxit de la manifestació de dissabte a Madrid és la reacció que ha provocat al PP i a Ciutadans, i en les seves confluències mal anomenades periodístiques. El nacionalisme espanyol d’extrema dreta havia decidit guardar silenci durant tota la setmana anterior sobre la convocatòria, amb la convicció que, si no en parlaven, segurament ningú se n’adonaria (ells sí que creuen fermament que la ciutadania és una massa fàcil de manipular). No va ser així i se’n va adonar tothom, a pesar que no puguem tenir un recompte fiable de manifestants. Tant se val, perquè tot el centre de Madrid estava tallat al trànsit, el passeig del Prado es va veure desbordat per la marxa groga i autodeterminista, i tot plegat va ser impossible d’amagar o de minimitzar. A la vista d’aquest panorama, els senyors Casado i Rivera, i els mitjans que els fan d’altaveu i de banda de música, ja no es van poder contenir més i van prorrompre en el seu habitual rosari d’insults, mentides, tergiversacions i fantasies. Qualsevol que els escolti o els llegeixi, amb aquests escarafalls de beates que es troben un exhibicionista a la porta de l’església, pensaria que dissabte, damunt Madrid, van caure els khmers rojos de Cambodja.\nEl govern de Pedro Sánchez va voler reaccionar amb alada equidistància: “La democràcia que protegeix els que es manifesten és la mateixa que jutja els que se salten les normes”, va dir un comunicat de la Moncloa. La comparació és improcedent perquè protegir el dret a la manifestació és un deure democràtic, mentre que jutjar els adversaris polítics (incloent-hi dirigents d’entitats civils) només perquè són adversaris comporta precisament una perversió de la democràcia, i el seu esqueixament des de dins. Ara bé, no són paraules que vagin adreçades als independentistes en particular, i ni tan sols als demòcrates en general, sinó específicament al nacionalisme espanyol, que no vol ni sentir a parlar que la noció d’estat de dret, a Espanya, es troba seriosament en qüestió. No són, en definitiva, paraules pròpies d’un govern, sinó d’un partit, en aquest cas el PSOE, en plena campanya electoral, i que tenen més a veure amb l’habilitat de Pedro Sánchez per sobreposar-se a situacions adverses que amb cap reflexió seriosa sobre la democràcia.\nLa manifestació va ser un èxit, això és segur, però mentrestant l’Estat no atura la seva marxa ni les seves inèrcies. I la matança de Nova Zelanda posa de manifest amb la màxima cruesa el problema de l’extrema dreta, una ideologia que tard o d’hora condueix justament a això. No són necessàriament els seus líders, ni tan sols els que assisteixen als seus actes: un dia, qualsevol dia, apareix un personatge com aquest carnisser, o uns quants, i fan el que el seu odi els dicta fer, perquè se senten animats a fer-ho per un entorn que els és favorable. I això en un país com Nova Zelanda, on l’extrema dreta és marginal. Convé preocupar-se a Espanya, on està protegida, o directament incrustada, dins els poders de l’Estat.


Recepta de Gaspatxo de remolatxa - Mercadona\nAquesta recepta és molt fàcil de preparar i resulta molt lleugera i refrescant. Apunta-la a la teva llista de receptes favorites per a aquest estiu!\nSegueix el vídeo pas a pas de la Recepta de Gaspatxo de remolatxa\n450 g de remolatxa cuita\n1 kg de tomàquet de pera\n60 g de mató\nSi vols seguir el procés amb detall, aquí tens l'elaboració completa d'aquest gaspatxo tan bo:\n1. Talleu el tomàquet a trossos.\n2. Tritureu els tomàquets a la batedora.\n3. Afegiu-hi el pebrot a trossos.\n4. El cogombre pelat i tallat.\n5. Tot seguit, la ceba i els grans d’all.\n6. Per acabar, la remolatxa tallada a trossos.\n7. Poseu-hi sal, oli i vinagre.\n8. Tritureu-ho tot.\n9. Serviu-ho en un recipient i coroneu-ho amb mató i nous.\nSi busques receptes refrescants, et recomanem aquesta Sopa freda de meló amb glaçons de llimona i menta.