Parenostre que esteu al cel, i a casa - Altaveu el diari digital d'Andorra\nParenostre que esteu al cel, i a casa\nLa pandèmia de coronavirus obliga a efectuar els cursos de catequesi al domicili, de manera telemàtica i amb el suport familiar\n31/01/2021 (18:30 CET)\nLes mesures de restricció a causa de la pandèmia de la Covid-19 també afecten els cursos de catequesi per rebre la Primera Comunió o per la Confirmació. Es recomana que se segueixen des de casa i telemàticament. Hi ha recursos en línia amb l'objectiu que hagi menys teoria i més experiència, més obertura al món digital, i en clau comunitària.\nLa catequesi i les comunions estan suposant un maldecap per a les diverses parròquies. Les restriccions han obligat els mossens a reiventar una activitat totalment presencial i que s'haurà de dur a terme, en la mesura del possible, de manera telemàtica. Cal tenir en compte l'edat avançada de la gran majoria dels catequistes que són, per tant, població de risc.\nEn els pròxims dies s'aniran fent reunions amb les famílies tot seguint les mesures recomanades per Govern (hidrogel a l'entrada i sortida, mascareta i metre i mig de distància de separació). L'objectiu és que els familiars s'ocupin de l'ensenyament perquè es disposa de materials educatius i de guies didàctiques. Normalment, un 90% de les catequesi era presencial i la resta, un 10% a casa. Aquest curs s'ha invertit la tendència i només el 3% serà presencial. "Disposem d'espais grans, ben ariejats i amb la distància necessària", explica el rector de Sant Julià de Lòria, mossèn Pepe Chisvert. "L'any passat ja vam apostar per la catequesi en família. Realment, la família forma part de la tradició cristiana i és la base per a la formació dels valors humans. Les famílies disposen d'un catequista referent amb el qual es poden reunir cada quinze dies o cada mes per comprovar que tot avança de manera correcta".\nAmb l'arribada de la pandèmia, en els llocs on hi havia treball d’equip –el treball d’equip no s’improvisa–, s’ha pogut reaccionar més ràpidament. És clar que són molts factors: des de l’envelliment de la comunitat a l’accés de les noves tecnologies. Ja l'any passat, durant la primera onada de la pandèmia, els catequistes van intentar fer entendre als infants (i a les famílies) què és l’Església en majúscula i què és l’església en minúscula. En el confinament es va veure com l’església en minúscula, el temple, estava tancat. Però també com l’Església en majúscula es mantenia oberta i activa, ben viva. No hi ha resultats que constatin si el missatge va passar o si els ordinadors van ajudar a la seva transmissió. Mossèn Pepe diu que entre els catequistes hi ha mestres que estan habituats a treballar amb les noves tecnologies "i això facilitat el contacte amb els familiars",\nPreparació a banda, la pandèmia també obligarà a reprogramar el calendari de comunions que practicament es triplica. Hi ha casos on de set cerimònies s'ha hagut de passar a 18 amb dies amb tres sessions, al matí, al migdia i al vespre.


Una mestressa digital per al teu pis turístic a Airbnb\nLa ‘start-up’ Hostmaker gestiona tots els aspectes de la reserva pels propietaris i n’esprem la màxima rendibilitat gràcies a un algoritme\nSer propietari d'un pis turístic sempre és un negoci, però no en tots els casos es converteix en una feina a temps complet. Des del 2014 Hostmaker, start-up britànica amb oficines a Barcelona, ofereix als amfitrions amb poc temps una eina per alliberar-los de la gestió dels seus habitatges. La plataforma s’encarrega de tots els aspectes de la reserva, des de rebre els hostes a través d’una recepció oberta 24 hores fins a la neteja i al manteniment dels espais. El ganxo per a molts propietaris, però, també és la possibilitat d’obtenir la màxima rendibilitat del seu lloguer. Hostmaker treballa amb algoritmes de preu dinàmics, que canvien les ofertes en funció de factors externs com ara el temps, l’ocupació de pisos similars i hotels de la zona o esdeveniments importants a la ciutat. L’empresa té la seu a Londres, però ja opera a Roma, París i Barcelona, on pretén triplicar a finals d’any els 100 habitatges que gestiona ara.\nActualment, la plataforma només treballa a Barcelona amb habitatges que tinguin una llicència de pis turístic i no inclou els lloguers d’habitacions, només els d’apartaments sencers. Tot i així, el seu fundador, Nakul Sharma, no creu que la normativa barcelonina es converteixi en un fre per al seu creixement. “A la ciutat hi ha uns 10.000 pisos turístics i només en tenim 100, hi ha molt de marge per créixer. A més, volem expandir-nos a zones fora del centre i obrir el servei de manera estratègica en altres ciutats durant l’estiu”, explica. La promesa que fa Hostmaker per captar més propietaris és que guanyaran un 50% més amb el seu habitatge turístic si contracten un gestor professional. De fet, la plataforma assegura que els seus habitatges tenen un 25% més d’ocupació que la mitjana de pisos a Airbnb.\nLa companyia ja ha recaptat més de 9 milions d’euros en inversió per tirar endavant el projecte i l’any passat va facturar prop de dos milions, amb l’objectiu de multiplicar per quatre els seus ingressos el 2017. El model de negoci es basa en el fet de cobrar el 20% sobre cada reserva que aconsegueixen per a l’amfitrió. Hostmaker compta amb un equip d’unes 30 persones a Barcelona que es duplicarà a finals d’any. La plantilla total de l’empresa, entre les seves quatre seus, supera els 150 treballadors.


L'escàndol del preu dels antígens, per Laura Rosel - Catalunya Ràdio\nUna farmacèutica mostra dos tests d'antígens (ACN / Gerard Vilà)\nL'escàndol del preu dels antígens\n13/01/2022 - 08.04 Actualitzat 13/01/2022 - 08.12\nAra fa just un mes érem a les portes de Nadal i els tests d'antígens entraven en escena. Començaven a ocupar titulars als informatius. Encara no s'havia consolidat l'escalada en vertical dels contagis de la sisena onada, i la perspectiva de sopars d'empresa i festes de Nadal disparava la venda d'aquestes proves a les farmàcies.\nLa demanda va créixer tant, que el mercat va anar a contrapeu i no eren poques les farmàcies que a les portes de Nadal penjaven un cartell avisant que no els quedaven tests d'antígens. Entre el 20 de desembre i el dia de Sant Esteve, a tot Catalunya es van vendre 1,4 milions de proves d'antígens. I com que la llei de l'oferta i la demanda és infal·lible, aquest boom de compres n'ha fet disparar els preus. S'han arribat a pagar fins a 10 euros per test. Tot un pressupost per a les famílies que fins i tot la ministra Calviño ha acabat admetent que era desproporcionat.\nSegur que tots ho heu viscut a casa aquestes festes: el tràfic de tests entre pares, fills i germans gairebé ha superat el de regals. També en son un bon indicador les xarxes socials. A Instagram i a Twitter també hi ha hagut un pic de fotos de tests amb les ratlletes vermelles del resultat.\nAra que tothom torna a estar pendent de les rutines i dels horaris, i que han passat les festes, el mercat dels antígens s'ha normalitzat. I és precisament ara, que el govern espanyol s'ha decidit a actuar i regular-ne el preu. Un anunci que en general ha agradat, però que fa tard. Hauria estat molt diferent aquest Nadal per a les famílies, si en lloc de pagar 30 o 40 euros en tests abans de cada trobada familiar, n'haguessin pagat 10 o menys. Avui sabrem quin és el topall que fixa l'estat. La Vanguardia apunta que podria ser d'uns dos euros i mig.\nA la majoria de països d'Europa, els tests d'antígens no són notícia. Perquè és molt més fàcil i econòmic trobar-los. Se'n venen als supermercats per menys de 3 euros. I en alguns casos, com al Regne Unit, el govern s'ha gratat la butxaca i els regala.\nAquí hi ha l'estratègia del puny tancat. El govern espanyol ha deixat passar el pic de demanda abans d'intervenir i es resisteix a alliberar-ne les vendes, al·legant que ho fa per oferir "seguretat i garantia" als ciutadans. La qüestió és que portuguesos, britànics o alemanys no semblen haver perdut gaire seguretat des que poden sortir del súper amb la llet i amb el test d'antígens sota el braç.


31 March 2018 - Submitted by J.B.\nEnviat per J.B. el 31 March 2018\nLa Processó de Divendres Sant a Poblenou, que un any més organitza la Confraria de Poblenou, va ser novament multitudinària. La Processó compta amb la participació d'unes 450 persones marcada, un any més, pel sentiment i el respecte. La valoració ha estat molt positiva i un any més ha tingut molt bona acollida.\nLa Setmana Santa ha estat marcada un any més per les celebracions religioses i les tradicions. Les parròquies de Santa Maria, a Pineda Centre, i Sant Joan Baptista de Poblenou, van fer les celebracions i vetlles de pregària, Dijous Sant i Divendres Sant, i la celebració de la Pasqua de Resurrecció.\nAquest proper dilluns es farà l'Aplec de Sant Pere de Riu, organitzada per la Parròquia de Santa Maria amb missa amb la Coral Juvenil Santa Maria, una passejada guiada, el dinar, i les tradicionals rifes i les vespres. També hi va haver sardanes, organitzades per Mare Nostrum. Amb la Pasqua també han arribat un any més les mones, una tradició que es manté, amb la seva versió pastissera i també amb la versió casolana feta a casa. Els pastissers pinedencs i d’arreu de Catalunya, han ofert mones de tota mena, i sempre marcada pels personatges infantils més actuals i els de tota la vida.


(RESOL) El teclat Logitech K520 no funciona | Ràpidament i fàcilment! - Conductor fàcil - Consells Tècnics\nPrincipal Instal·lació Del Controlador Altres\n(RESOL) El teclat Logitech K520 no funciona | Ràpidament i fàcilment!\nLogitech K520 Keyboard Not Working Quickly Easily\nNo us preocupeu si el vostre teclat Logitech K520 no funciona. Després de revisar aquesta publicació, podeu localitzar i solucionar aquest problema pel vostre compte de manera ràpida i senzilla.\nEl teclat Logitech K520 no funciona? No us preocupeu! Tot i que és molt frustrant, definitivament no sou l’únic que experimenta aquest problema. Molts usuaris de teclat Logitech han informat recentment del mateix problema. Més important encara, hauríeu de poder solucionar-ho amb força facilitat ...\nAquí teniu una llista de correccions que han resolt aquest problema per a altres usuaris de teclat Logitech. No cal provar-los tots. Només cal obrir-se camí a través de la llista fins que trobi el que us faci el truc.\nResolució de problemes de maquinari\nTorneu a instal·lar el programari d'unificació Logitech\nReinicieu el servei de dispositius d'interfície humana\nAbans de provar qualsevol altra correcció, primer heu de solucionar els problemes de maquinari del teclat Logitech K520.\nper què la meva discòrdia es queda en joc?\nPas 1: connecteu el receptor d’unió a diferents ports USB .\nSi la unificació USB està connectada a un concentrador arrel USB, es pot produir aquest problema. Assegureu-vos de connectar el receptor d’unió directament a l’ordinador.\nPas 2: assegureu-vos que les bateries del teclat són suficients.\nSi el teclat es queda sense bateria, és possible que no funcioni correctament.\nPas 3: restableix el teclat Logitech K520.\nSi el teclat Logitech K520 sovint perd la connexió o no respon a la tecla que premeu, podeu seguir les instruccions següents per restablir el teclat:\nPremeu el botó Restableix o Connecta del receptor d’unificador si en té.\nPremeu el botó Restableix o Connecta del teclat.\nReinicieu l'ordinador i torneu a connectar el teclat a l'ordinador.\nPas 4: connecteu el teclat a un altre ordinador per veure si funciona.\nSi aquest problema continua després de restablir el teclat, haureu de connectar el teclat a un altre ordinador per veure si funciona bé.\nSi encara no funciona, pot suggerir si el teclat en si és defectuós. Si el teclat funciona bé en un altre ordinador, no us preocupeu. Només cal que proveu les correccions següents una per una per solucionar problemes de l’ordinador.\nSolució 1: actualitzeu el controlador del teclat\nSi el controlador de teclat de l’ordinador està defectuós o està malmès, és possible que el teclat Logitech K520 no funcioni correctament.\nActualitzar els controladors sempre ha de ser la vostra opció preferida quan alguna cosa no funciona amb l’ordinador o el sistema. Tant si decidiu actualitzar manualment els controladors de dispositiu mitjançant Windows Update, com si feu servir un producte de tercers de confiança, és essencial que tingueu els controladors de dispositiu correctes més recents per al vostre sistema operatiu en tot moment.\nWindows 10 d'ús del disc dur 100\nSi no esteu còmode jugant amb els controladors de dispositiu, us recomanem que utilitzeu Conductor fàcil . És una eina que detecta, descarrega i instal·la (si aneu Pro) qualsevol actualització del controlador que necessiti el vostre equip.\nExecuteu Driver Easy i feu clic a Escanejar ara . Driver Easy escanejarà l'ordinador i detectarà qualsevol controlador que tingui problemes.\nFeu clic a Actualitza-ho tot per descarregar i instal·lar automàticament la versió correcta de tots els controladors que falten o no estan actualitzats al vostre sistema. Per fer-ho, necessiteu la versió Pro de Driver Easy, de manera que se us demanarà que actualitzeu.\nNo us preocupeu; ve amb una garantia de devolució de 30 dies, de manera que si no us agrada podeu obtenir un reembossament complet, sense preguntes.\nSi voleu instal·lar manualment els controladors, podeu fer clic a 'Actualitza' al costat de cada dispositiu marcat a la versió gratuïta per descarregar automàticament el controlador correcte. Un cop descarregada, podeu instal·lar-la manualment.\nVegeu si aquesta correcció funciona després d'haver actualitzat el controlador de teclat. Si no és així, proveu la següent correcció, a continuació.\nSolució 2: torneu a instal·lar el programari d'unificació Logitech\nÉs possible que també hàgiu de tornar a instal·lar el programari d'unificació Logitech si el problema del teclat Logitech K520 no funciona. A continuació s’explica com fer-ho:\nAl teclat, premeu la tecla del logotip de Windows i R al mateix temps per obrir el diàleg Executa. Tipus appwiz.cpl i premeu Entra per obrir el fitxer Programa i funcions finestra.\nLocalitzeu el programari d’unificació Logitech, clic dret i seleccioneu-lo Desinstal·la .\nDescarregueu l'última versió del programari d'unificació Logitech des del lloc web oficial de Logitech.\nConsulteu si aquesta solució us funciona. Si no és així, proveu la següent correcció, a continuació.\nSolució 3: reinicieu el servei de dispositius de la interfície humana\nTambé podeu tenir aquest problema si s'atura el servei de dispositius d'interfície humana. En aquest cas, heu de reiniciar el servei de dispositius d’interfície humana. A continuació s’explica com fer-ho:\ncontrolador de teclat acer windows 10\nAl teclat, premeu la tecla del logotip de Windows i R al mateix temps per invocar el diàleg Executa. Tipus services.msc i premeu Entra obrir la finestra Serveis .\nA la Nom llista de serveis al tauler Detalls, localitzeu Servei de dispositius d’interfície humana . Feu doble clic per veure'n les propietats.\nEstableix el seu Tipus d'inici a Automàtic . Si l'estat del servei no s'està executant, feu clic a Començar del botó següent per reiniciar el servei. A continuació, feu clic a D'acord per desar els canvis.\nVegeu si podeu solucionar el problema després de reiniciar el servei de dispositiu de la interfície humana.\nAmb sort, una de les solucions anteriors us va ajudar a solucionar el problema del teclat Logitech K520. Si teniu cap pregunta o suggeriment sobre aquest tema, no dubteu a deixar-nos un comentari a continuació. Gràcies per llegir!\nCom solucionar els problemes de so del nou món\nCom es corregeix la pantalla blava de la mort de fltmgr.sys a Windows\ncap dels meus ports USB funciona amb Windows 7\nel meu ratolí va desaparèixer a Windows 10\nla sensibilitat de la ploma de la tauleta no funciona\nWindows 10 com es corregeix l'ús de 100 discs\npantalla de l'ordinador de color negre amb el cursor de Windows 7


Des de les fotos del passaport a l’accés a comptes bancaris amb empremtes dactilars, l’ús de la biomètrica està creixent a un ritme exponencial. I si es pot utilitzar la seva empremta digital pot ser més fàcil que escriure una contrasenya, fins a quin punt es tracta de l’ús biomètric i del que passa amb les vostres dades biomètriques un cop les hagi recollit, especialment quan es tracti dels governs.?\nAquí a Comparitech, hem analitzat 50 països diferents per esbrinar on s’estan prenent biomètrics, en què s’elaboren i en què s’emmagatzemen. Tot i que hi ha un gran abast per a la recollida de dades biomètriques, hem adoptat cinc àrees claus que s’apliquen a la majoria de països (per tal d’oferir una comparació justa per país i assegurar que les dades estiguin disponibles). Cada país ha estat puntuat sobre 25, amb puntuacions altes indicant extens i invasiu ús de biomètrics i / o vigilància i una puntuació baixa que demostri millors restriccions i regulacions en matèria d’ús i vigilància biomètriques.\nSi bé la Xina que arriba a la llista potser no sorprèn, els residents d’altres països (i viatgers a) altres països podrien sorprendre’s i preocupar-se per la informació biomètrica que es recopila sobre ells i què hi passa..\n2 Ús biomètric per país (UE i no UE)\n3 5 països pitjors\n3.1 1. Xina = 24/25\n3.2 2. Malàisia = 25/25\n3.4 4. Estats Units = 20/25\n3.5 5. Taiwan, Filipines, Índia i Indonèsia = 19\n4 5 millors països\n4.3 3. Xipre = 12\n4.4 4. Regne Unit = 12\n4.5 5. Romania = 12\n4.6 Suïssa = 12\n5 La Unió Europea\n5.1 proves iBorderCtrl a Grècia, Hongria i Letònia\n5.2 Estònia = 18\n5.3 França = 15\n6 Altres àrees clau d’inquietud\n6.1 Japó = 16\nMolts països recopilen dades biomètriques dels viatgers, sovint mitjançant visats o controls biomètrics als aeroports\nTots els països que hem estudiat utilitzen biometria per a comptes bancaris, p. empremtes dactilars per accedir a les dades d’aplicacions en línia i / o per confirmar identitats dins dels propis bancs\nMalgrat que molts països reconeixen les dades biomètriques com a sensibles, l’augment d’ús biomètric és àmpliament acceptat\nEl CCTV de reconeixement facial s’està implementant en un gran nombre de països, o almenys s’està provant\nEls països de la UE van assolir una puntuació millor que els països de la UE a causa de les regulacions de GDPR que protegeixen l’ús de la biometria en el lloc de treball (fins a cert punt)\nÚs biomètric per país (UE i no UE)\nPaísPortatgesIDs No hi ha lleisBancsEnregistrament de vehiclesEscripturaCTV Lloc de treballVisesTotal\nEstònia 1 1 0 1 1 5 2 3 4 18\nFrança 1 1 0 1 0 4 2 2 4 15\nEslovàquia 1 0 0 1 0 5 1 3 4 15\nSuècia 1 1 0 1 0 3 3 2 4 15\nFinlàndia 1 1 0 1 0 3 2 3 4 15\nAlemanya 1 1 0 1 0 4 2 2 4 15\nHongria 1 1 0 1 0 4 2 2 4 15\nItàlia 1 1 0 1 0 4 2 2 4 15\nLituània 1 1 0 1 0 3 1 3 4 14\nBulgària 1 1 0 1 0 4 2 3 2 14\nLetònia 1 1 0 1 0 3 1 3 4 14\nDinamarca 1 0 0 1 0 3 1 3 4 13\nPaïsos Baixos 1 0 0 1 0 3 3 1 4 13\nGrècia 1 0 0 1 0 3 1 3 4 13\nRepública Txeca 1 0 0 1 0 3 2 2 4 13\nPolònia 1 0 0 1 0 3 2 2 4 13\nÀustria 1 0 0 1 0 3 1 3 4 13\nBèlgica 1 0 0 1 0 3 1 3 4 13\nEspanya 1 1 0 1 0 3 1 2 4 13\nEslovènia 1 0 0 1 0 3 1 3 4 13\nXipre 1 1 0 1 0 3 1 2 3 12\nXina 1 1 1 1 0 5 5 5 5 24\nMalàisia 1 1 1 1 0 5 4 4 4 21\nNOSALTRES 1 0 1 1 1 4 4 4 4 20\nFilipines 1 1 1 1 1 4 2 4 4 19\nÍndia 1 1 0 1 1 4 4 3 4 19\nIndonèsia 1 1 1 1 1 5 3 4 2 19\nSud-Àfrica 0 1 0 1 0 5 3 3 5 18\nBrasil 1 1 0 1 1 5 3 3 3 18\nTailàndia 1 1 0 1 1 4 3 3 3 17\nNigèria 1 1 1 1 1 4 1 3 4 17\nCanadà 1 0 1 1 0 3 3 3 4 16\nJapó 1 0 1 1 0 3 4 3 3 16\nRússia 1 0 0 1 0 4 4 2 4 16\nAustràlia 1 1 0 1 0 3 3 2 4 15\nIslàndia 1 1 0 1 0 3 1 3 4 14\nNova Zelanda 1 0 1 1 0 3 1 3 4 14\nNoruega 1 1 0 1 0 3 1 2 4 13\nSuïssa 1 0 0 1 0 3 1 2 4 12\n5 països pitjors\nAquests 5 països han rebut les puntuacions més altes en general, cosa que mostra una falta de respecte per a la privadesa de les dades biomètriques de les persones. A través de la recollida, l’ús i l’emmagatzematge de dades biomètriques, aquests països utilitzen biomètrics de manera severa i invasiva.\n# 1 Xina 24/25\n# 2 Malàisia 21/25\n# 4 EUA 20/25\n# 5 Índia, Indonèsia, Filipines i Taiwan 19/25\n1. Xina = 24/25\nLa Xina només va aconseguir treure una marca per la seva manca de sistema de vot biomètric. Tanmateix, el sistema de votació està molt controlat, cosa que pot frenar la necessitat de votacions biomètriques. També ha anotat punts màxims a totes les altres categories per a:\nÚs de la biomètrica als passaports, targetes d’identificació i comptes bancaris.\nNo tenir una llei específica per protegir la biomètrica dels ciutadans.\nLa seva àmplia base de dades biomètrica a nivell nacional s’està ampliant actualment per incloure ADN.\nEl seu ús estès i invasiu de la tecnologia de reconeixement facial a les càmeres de CCTV. Com el nostre estudi anterior, Estats de vigilància, Trobat, ara s’utilitzen càmeres de reconeixement facial per rastrejar i controlar la minoria musulmana del país, els uigurs, entre altres coses. Pequín també posa a prova la tecnologia de reconeixement facial en els punts de control de seguretat del metro de manera que pugui dividir els viatgers en grups, cosa que esperen ampliar per incloure autobusos, taxis i altres serveis de viatges. I, en el moment d’escriure, la Xina també ha introduït controls de reconeixement facial per a qualsevol persona que obtingui un nou número de telèfon mòbil.\nLa seva falta de salvaguardes per als empleats en el lloc de treball. Fins i tot a les empreses se’ls ha permès supervisar les ones cerebrals dels empleats per assolir la productivitat mentre treballen.\nLa majoria dels països requereixen un visat per entrar a la Xina i tots els visats expedits contenen biometria. També es prenen empremtes digitals de qualsevol persona que entri a la Xina.\n2. Malàisia = 25/25\nTot i que Malàisia justitza una mica millor la Xina, encara es nota malament entre totes les categories degut a això:\nTenint biomètrics en passaports, targetes d’identificació i comptes bancaris.\nDisposar de múltiples bases de dades biomètriques a les quals té accés la policia.\nL’ús del reconeixement facial en CCTV a moltes àrees. La policia també l’utilitza a les càmeres del cos.\nNo hi ha gaires proteccions en relació amb la biometria en el lloc de treball, i també s’observa algun ús extensiu. Inclou la recollida de biomètriques per verificar la identitat de treballadors estrangers.\nMolts països requereixen un visat per entrar a Malàisia i aquests visats contenen biometria. La biometria dels estrangers també es recopila quan entren al país.\nSi bé el Pakistan té la mateixa puntuació que Malàisia, no es deu a la puntuació intensa de totes les categories. Més aviat, el Pakistan funciona millor quan es tracta de visats, ja que no tots els visats contenen biometria i no es prenen empremtes digitals quan algú entra al país. Tot i això, va anotar una alta puntuació per a:\nDisposar d’un sistema de vot biomètric.\nUtilitzar el reconeixement facial generalitzat com a part del projecte “Ciutats segures”.\nNo hi ha cap llei de protecció de dades per tal de salvaguardar la biomètrica dels empleats.\n4. Estats Units = 20/25\nEls EUA puntuen molt en la majoria de les àrees degut a:\nDisposar d’un sistema de votació biomètrica (equip d’exploració òptica usat en un gran nombre d’estats).\nNo tenir una llei específica per protegir la biomètrica dels ciutadans. Tot i que hi ha un bon grapat de lleis estatals que protegeixen la biometria dels residents de l’estat (com es pot veure en el nostre estudi de privadesa estatal), això deixa exposada la biometria de molts ciutadans nord-americans ja que no hi ha cap llei federal vigent..\nImplantació de l’ús generalitzat de càmeres de reconeixement facial amb l’aplicació de la llei impulsant un major ús en la identificació de delinqüents. Per exemple, el FBI i l’ICE han estat criticats recentment pel seu ús de la tecnologia de reconeixement facial per escanejar les fotografies de la llicència de conductor sense obtenir prèviament el consentiment dels ciutadans. De la mateixa manera, s’han establert algunes prohibicions a nivell de ciutat amb San Francisco (CA), Oakland (CA), Berkeley (CA) i Somerville (MA) que prohibeixen l’ús governamental de la tecnologia de reconeixement facial.\nL’ús creixent de la biometria en el lloc de treball. Moltes empreses utilitzen la biomètrica dels empleats per a determinades accions, p. utilitzar una empremta digital per accedir a un ordinador de treball. Un cop més, algunes lleis estatals ofereixen una mica més de protecció, però això deixa encara exposada la biometria de molts empleats.\nEs requereixen empremtes dactilars per a la majoria de visats americans i es recopilen les empremtes dactilars a l’entrada del país.\n5. Taiwan, Filipines, Índia i Indonèsia = 19\nTots quatre d’aquests països es classifiquen al cinquè lloc amb una puntuació de 19, i els quatre d’aquests països es troben a Àsia.\nTots ells tenen una puntuació molt alta entre la majoria de les categories, tret de l’ús de les TVC de Filipines i els visats d’Indonèsia.\nLes Filipines són només parlant sobre l’ús del reconeixement facial, però té una puntuació elevada en tots els altres àmbits.\nIndonèsia deixa entrar al país ciutadans d’un gran nombre de països sense visat. Fins i tot quan es requereix un visat, molts no necessiten biomètrics. No obstant això, la puntuació d’Indonèsia s’aconsegueix amb la seva base de dades nacional de biomètrics, que es treuen de les targetes d’identitat i inclouen empremtes dactilars..\nL’Índia també disposa d’una base de dades biomètrica nacional, la més gran del món. Això es coneix com el Aadhaar. Tanmateix, eviten una puntuació màxima perquè l’aplicació de la llei no té accés a la base de dades.\nLa base de dades nacional de biometria de Taiwan inclou totes les fotografies d’identificació dels ciutadans i inclou la tecnologia de reconeixement facial que utilitza la policia. No obstant això, a causa de l’absència d’empremtes digitals a la base de dades, s’evita una puntuació “extrema” com Indonèsia.\n5 millors països\n# 1 Irlanda 25/11/25\n# 2 Portugal 25/11/25\n# 3 Xipre 25/12\n# 4 UK 25/12\n# 5 Romania 25/12\nIrlanda, juntament amb Portugal, aconsegueix protegir les dades biomètriques només tenint una petita base de dades que inclou perfils criminals, amb garanties addicionals per a les dades biomètriques dels empleats (per exemple, el consentiment no sempre és suficient, que va més enllà dels requisits de GDPR) i no forma part l’Acord de Schengen, per tant, no té biomètrics a l’entrada. Tanmateix, com ja hem vist, hi ha alguns dubtes sobre l’ús que Irlanda posseeix en qüestió de les càmeres de televisió de reconeixement facial de CCTV..\nPortugal és el país amb més puntuació (juntament amb Irlanda).\nA Portugal, les bases de dades biomètriques estan prohibides. Per tant, aquest és l’únic país que ha guanyat un full net a la secció d’emmagatzematge ja que no hi ha cap forma de base de dades biomètrica. Portugal també marca la seva falta de CCTV de reconeixement facial, la protecció de la biomètrica en el lloc de treball i la llei que ajuda a protegir la biometria dels ciutadans.\n3. Xipre = 12\nXipre obté un bon resultat perquè, com hem vist anteriorment, no és un dels països de Schengen, per la qual cosa no formarà part del sistema d’entrada / sortida. I, a diferència de molts països membres de la UE, no participarà a la gran base de dades centralitzada. El reconeixement facial no s’implementa a les zones públiques i els tribunals han protegit la biomètrica dels empleats en el lloc de treball.\n4. Regne Unit = 12\nEn general, el Regne Unit ho fa bé perquè només té petites bases de dades biomètriques, per exemple. un per a delinqüents i un altre per a ciutadans que no són del Regne Unit que entren al país, i està regit per les normes GDPR. El reconeixement facial CCTV també és una cosa que sembla governar bé. Per exemple, la tecnologia de reconeixement facial s’estava utilitzant a King’s Cross Station, però sense notificació prèvia (i per tant, consentiment). Ara s’ha desactivat i s’han previst els seus plans per desenvolupar-la. També s’està provant en altres zones però continua complint les protestes en curs.\nAmb la mateixa puntuació que Xipre, Romania ho fa especialment bé per la manca de CCTV de reconeixement facial i pel fet que encara no forma part de l’Acord de Schengen. Tot i això, convé assenyalar que Romania està a les converses per unir-se, cosa que augmentaria la seva puntuació en almenys 2 punts, ja que la biometria es recolliria després de l’entrada al país.\nMalgrat la majoria dels països amb àrees d’inquietud, aquests 5 països semblen posar de forma proactiva mesures per intentar protegir determinades àrees de dades biomètriques. I amb la mateixa puntuació de 12, Suïssa també s’hauria de considerar a la nostra secció de “millors països”.\nSuïssa = 12\nA causa de això, Suïssa és la que més puntua als nostres països no europeus no tenir targetes d’identificació biomètriques, sistema de votació o càmeres de reconeixement facial a les zones públiques. Té una llei específica aplicada a la biomètrica, una base de dades biomètrica només de delictes i unes garanties addicionals per a la biomètrica dels empleats. Suïssa forma part de l’Acord de Schengen, però això significa que passarà a formar part del sistema d’entrada / sortida el 2020.\nCom haureu notat, cap país de la UE figura dins dels cinc primers llocs d’aquest estudi. I només un marca 18 (Estònia).\nEn general, aquestes puntuacions inferiors es deuen al Reglament general de protecció de dades (GDPR) i a la seva regulació de la biomètrica, especialment en el lloc de treball. Cap país supera els 3 punts per aquesta secció, tal com estableix la llei GDPR, “s’ha de prohibir processar dades biomètriques amb l’objectiu d’identificar de forma única una persona física […]”. Però això no s’aplica si “l’interessat ha donat el consentiment explícit” o si és “necessari per a l’exercici de les obligacions i l’exercici de drets específics del responsable o de l’interessat en l’àmbit laboral”.\nEn alguns casos, els països aconsegueixen una puntuació inferior a causa de la forma en què han interpretat la llei, ja sigui dins de les seves pròpies lleis o en casos concrets. Per exemple, els Països Baixos obtenen un 1 en aquesta categoria (l’únic país que ho aconsegueix), ja que han introduït encara més salvaguardes. I també van dictaminar a favor d’un empleat que es negava a proporcionar la seva empremta digital per a noves caixes registradores que requerissin una exploració digital per obtenir una autorització. El tribunal va dictaminar que hi havia opcions menys invasives disponibles i que primer haurien d’haver estat jutjades.\nTots els països de la UE han marcat 3 o menys quan es tracta de CCTV. Alguns països van adoptar el reconeixement facial, però només en determinades zones o per a esdeveniments específics.\nTanmateix, on la majoria dels països de la UE cauen és a la secció de visats.\nEl 2020, el sistema d’entrada / sortida s’implementarà dins de la UE en el marc de l’Acord de Schengen. Crea una àmplia base de dades biomètrica que abasta 28 països i la policia de cadascun dels països membres hi tindrà accés. Es tracta de diverses bases de dades compartides a països membres de Schengen, inclòs el sistema d’informació de visat (VIS), que ja conté més de 60 milions de sol·licituds de visat i 40 milions d’empreses digitals..\nBulgària, Xipre, el Regne Unit, Romania i Irlanda no són membres de l’Acord de Schengen, però hi ha converses per a que Xipre i Romania s’adhereixin. A més, la posició del Regne Unit pot canviar després del Brexit.\nproves iBorderCtrl a Grècia, Hongria i Letònia\nLa UE acaba d’assajar iBorderCtrl (Sistema de control portàtil intel·ligent) a les fronteres d’aquests tres països. Essencialment, és una prova del detector de mentides.\nEls viatgers van haver de penjar fotografies dels seus visats, passaports i proporcionar proves de la prova dels seus fons abans d’utilitzar una càmera web per respondre a les preguntes d’un guardacostes animat. La UE va suggerir que aquesta “detecció d’enganys” analitzaria els gestos micro dels viatgers per saber si mentia o no l’entrevistat. Qualsevol viatger que tingui un risc elevat ha de sotmetre’s a controls més detallats a la frontera.\nEls funcionaris de la UE esperaven que aquesta fase de proves els permeti tirar la tecnologia a la majoria de les fronteres de la UE en un futur proper, però estem esperant confirmació al respecte.\nEstònia = 18\nEstònia és el país amb la millor classificació a causa de la seva puntuació més alta entre la majoria de categories (excepte CCTV) i els seus 5/5 extremadament pobres a la secció d’emmagatzematge. Aquest últim es deu a la seva base de dades biomètrica nacional, que conté una gran quantitat d’informació, des de receptes fins a dades bancàries i educació fins a bitllets d’autobús. Tot això s’accedeix amb empremtes dactilars i es crea una targeta d’identificació digital nacional. Malgrat que aquesta base de dades està descentralitzada i es considera que té algunes de les tecnologies més avançades que la protegeixen, la base de dades existeix i les parts poden accedir per part de la llei.\nFrança = 15\nEl 2016, França va dir que tenia previst crear una base de dades centralitzada, Alicem, que inclourà biomètrics de tots els passaports i identificadors. Actualment, està en procés de llançament, però ara s’ha modificat per utilitzar la tecnologia de reconeixement facial. (Encara que encara s’està implementant a l’hora de redactar, i també hi ha cert debat sobre la seva introducció i si s’inclouran empremtes dactilars, hem tret un punt).\nL’eina donarà accés als ciutadans a una àmplia gamma de serveis en línia, per exemple, assegurança mèdica, registre del vehicle i targetes d’identificació, però per realitzar-los cal identificar el reconeixement facial.\nL’agència francesa de protecció de dades, CNIL, ha criticat Alicem, suggerint que s’hauria d’oferir una alternativa al registre del reconeixement facial (per exemple, algú que s’inscrigui personalment). CNIL també va plantejar la seva preocupació pel fet que les dades de l’historial de connexions s’emmagatzemen al servidor durant set anys.\nS’han instal·lat càmeres de reconeixement facial en algunes ciutats (amb finalitats de prova), però això és contrari a la legislació irlandesa. Com a resultat, el comissari de protecció de dades d’Irlanda té la intenció de llançar una investigació sobre el funcionament d’aquestes càmeres de circuit tancat de televisió, ja que es creu que les dades es recopilen i retenen de manera il·legal sobre ciutadans.\nAltres àrees clau d’inquietud\nJapó = 16\nActualment, el Japó està fent servir el reconeixement facial de diverses maneres (però no marca les notes íntegres perquè no s’ha publicat fins ara a nivell nacional). Un exemple és la vigilància de les instal·lacions de joc per tal que els addictes als jocs d’atzar puguin identificar-se a l’arribada i rebutjar l’entrada als establiments. En l’actualitat, només els addictes als jocs d’atzar o un ésser estimat poden sol·licitar que s’afegi el seu rostre al sistema.\nActualment, el Brasil està en procés d’implementar una base de dades nacional (i a mesura que s’obrirà el proper any, s’ha tingut en compte la nostra puntuació). La base de dades inclourà detalls de més de 200 milions de persones i la informació “es compartirà el més àmplia possible”. Aquesta informació inclou detalls biomètrics, iris, veu, format facial i marxa, que ja es recopilen per formar documents d’identificació.\nPer donar als països una puntuació de 25 vam crear cinc categories. Les puntuacions més altes indiquen més intrusions biomètriques que les inferiors.\nLa primera categoria era un conjunt senzill de cinc preguntes sí o no. Sí, es van assignar respostes un punt ja que indicaven l’ús de la biomètrica en una determinada àrea (o falta de protecció per llei) i no es va donar cap resposta a zero perquè no es recopilaven biomètriques (o estaven protegides per una llei específica).\nS’utilitzen biomètriques als passaports? Sí (1) / No (0)\nLa targeta d’identificació nacional conté biometria? Sí (1) / No (0)\nHa fallat el país introduir una llei per protegir les dades biomètriques? Sí (1) / No (0)\nS’utilitzen biomètrics als bancs? Sí (1) / No (0) –\nS’està utilitzant en gran mesura el registre biomètric d’electors? Sí (1) / No (0)\nDe les cinc següents categories es van classificar sobre 5.\n0 = Cap base de dades biomètrica\n1 = Base de dades biomètrica molt petita (és a dir, base de dades criminal) sense accés policial\n2 = Base de dades biomètrica molt petita (és a dir, base de dades criminal) amb accés policial\n3 = Base de dades biomètrica de mida mitjana amb accés policial\n4 = La majoria de la nació en una base de dades biomètrica (sense empremtes) amb accés policial\n5 = La majoria de la nació en una base de dades biomètrica (incloses les empremtes dactilars) amb accés policial\n0 = No o molt poc ús de CCTV\n1 = Es pot esmentar l’ús de CCTV amb reconeixement facial\n2 = Prova de CCTV de reconeixement facial\n3 = Començar a implementar CCTV de reconeixement facial en diversos llocs\n4 = La majoria de llocs que utilitzen CCTV de reconeixement facial i alguns casos extrems (per exemple, que s’utilitzen per controlar determinats grups de persones)\n5 = A nivell nacional amb diversos casos extrems\n0 = L’ús de la biometria està prohibit\n1 = Es poden utilitzar biomètriques però només en casos extrems (és a dir, per accedir a informació ultra-sensible)\n2 = La biomètrica està protegida per diverses garanties i el consentiment dels empleats no és suficient perquè els empresaris les utilitzin\n3 = Menys salvaguardes per protegir la biomètrica (o salvaguardes que no són específiques del lloc de treball) i el consentiment és suficient\n4 = Molt poques salvaguardes i alguns casos d’ús excessiu\n5 = Sense garanties i casos d’ús excessiu\n0 = No calen visats i no hi ha cap xec a l’entrada al país\n1 = Pocs països requereixen una visa que no conté biomètrics i no es prenen biomètriques quan la gent entri al país\n2 = Alguns països (però no tots) requereixen un visat que conté biomètrics i hi ha alguns controls biomètrics per a les persones que entren al país (això exclou els ciutadans)\n3 = Alguns països (però no tots) requereixen un visat que conté biomètrics i hi ha alguns controls biomètrics per als que entren al país\n4 = La majoria dels països requereixen un visat que conté biomètrics i hi ha algunes comprovacions biomètriques a l’entrada al país\n5 = Tots els països requereixen un visat que conté biomètrics i / o tothom està verificat biomètricament quan entra al país\nSi bé hem intentat cobrir tantes àrees biomètriques com sigui possible, hi pot haver algunes limitacions. Per garantir una comparació més justa per país, ens hem centrat en categories / zones més habituals en què es disposa de dades més fàcilment. Per exemple, no hem inclòs drons ja que, actualment, molts només estan en operacions militars o encara es discuteixen com a prova potencial en un nombre reduït de països.\nSi una llei s’ha aprovat i s’està aplicant l’any vinent, hem marcat el país en funció d’això ja que passarà i s’aplicarà. Hem obtingut una puntuació de països basats en lleis nacionals per tenir en compte la majoria de la gent (és a dir, no hem tingut en compte les lleis estatals o municipals als Estats Units, ja que es relacionen amb la minoria).\nPer al registre de votants biomètrics, és possible que no sigui necessària la biomètrica, però haureu d’utilitzar la vostra targeta d’identificació biomètrica per votar (en aquest cas, el sistema es classifica com a biomètric ja que són essencials perquè els ciutadans puguin votar)..\nEs pot utilitzar el reconeixement facial als aeroports, però això no es valora si només és per fer check-in.\nPer trobar aquestes dades, es van analitzar diversos tipus d’informació, incloent-hi la legislació governamental, articles de premsa, comunicats de premsa i informació governamental. Per obtenir una llista completa de les fonts per a cada país, consulteu els documents següents:\nBiometria per país (que no sigui de la UE): fonts i comentaris\nBiometria per país (UE): fonts i comentaris\nFull de Puntuació de Biometria


El doctor Veny vist per un japonès (Ko Tazawa)\n4 min. 15/02/2015 19:22\nAbans d’escriure aquest article vaig baixar al garatge per remenar les caixes de cartró amuntegades. Era per buscar un treball d’investigació que havia fet als cursos de doctorat de la Universitat de Barcelona amb el doctor Veny. Finalment no vaig poder trobar-lo, però van sorgir uns sobres plens dels papers familiars de quan feia el doctorat. Hi havia una nota del parvulari La Mainada on anava el nostre fill petit. Diu: “Al començament es mostrava una mica tancat i esquerp, però de seguida ha superat la seva integració mostrant-se ara alegre, enjogassat, obedient i afectuós...”\nEn llegir-ho, se’m van revifar els records d’aquells dies. La meva dona, els dos fills i jo vam ser a Barcelona del 1993 al 1995 perquè jo pogués cursar el doctorat. Vam inscriure directament a les escoles catalanes els fills, que no sabien ni català ni castellà. Els primers dies els devien ser duríssims. Jo estava molt nerviós també perquè havia deixat la plaça fixa en una universitat d’Osaka i no hi havia cap garantia de trobar feina en alguna universitat japonesa en tornar. L’estada havia de ser exitosa forçosament.\nEm ve al cap una escena dels primers dies. El doctor Veny, que era el meu tutor, i jo creuàvem el Pati de Lletres de la Universitat de Barcelona per anar al seu despatx. Anava explicant-li el procés dels meus estudis. En un moment donat, vaig dir: “...vaig esforçar-me tant com pogués...” Aleshores, el doctor Veny em va corregir dient: “tant com vaig poder...”, amb una veu molt suau. Era molt suau, però taxativa. Era la primera de les moltes lliçons que em va donar durant la meva estada.\nEl treball que havia de presentar a la seva classe de dialectologia m’era un maldecap. Per a mi, que ni tan sols dominava el català estàndard, era pràcticament impossible tractar els dialectes catalans. El doctor Veny ho comprenia molt bé. Em va dir que trobaríem alguna fórmula. I un dia em va proposar de fer una investigació sobre la paraula micaco. És que la nespra es diu micaco al Maresme i segons el diccionari etimològic de Joan Coromines és una paraula d’origen japonès. Tanmateix, en japonès no hi ha cap paraula semblant que tingui alguna relació amb la fruita. Em va semblar una idea excel·lent. Es tractava d’un vocable dialectal i, al mateix temps, se’n podia fer un estudi perfectament sense l’instint nadiu.\nLa seva generositat no s’acabava allí. Em va oferir l’oportunitat de fer una enquesta sobre el mot entre els estudiants del Maresme de la seva classe de la facultat. A més d’aquesta enquesta, vaig fer-ne una altra desplaçant-me a algunes localitats de Maresme, adreçant-me directament a la gent. Vaig poder constatar que la denominació s’hi mantenia viva, sobretot entre la gent gran. I que en alguns llocs s’utilitzava la forma nicaco, que devia ser la barreja de nespra i micaco... Però, pel que fa a l’origen, no vaig poder arribar a cap conclusió. El doctor Veny em va proporcionar també el número de telèfon del doctor Coromines. Vaig trucar-lo però el doctor mateix no podia atendre’m perquè estava malalt i un col·laborador seu em va dir que no disposaven de dades concretes sobre l’etimologia de la paraula.\nAl cap d’uns tres anys, vam tornar al Japó. La nostra estada va acabar amb uns resultats molt satisfactoris per a tota la família. És clar que vam fer esforços, però no em puc estar d’agrair al doctor Veny que facilités tant el començament de l’estada.\nUn matí del febrer del 1999 em trobava davant del tribunal de la meva tesi doctoral sobre el diccionari bilingüe japonès-català dirigit per la doctora Teresa Cabré. Al centre del tribunal hi havia el doctor Veny com a president. La lectura va anar més o menys bé. Podia estar bastant tranquil gràcies al doctor Veny. La seva presència m’infonia serenitat. Per acabar, el doctor Veny va dir a tots els doctors presents a la sala que em podien fer preguntes. Afortunadament, no n’hi havia cap.\nDesprés de la defensa de la tesi, vaig convidar la meva directora i tots els membres del tribunal a un restaurant japonès de luxe per expressar el meu agraïment. Valia la pena celebrar-ho així. Si no recordo malament, era la primera vegada que el doctor Veny tastava la cuina japonesa. Llavors no estava encara tant de moda com ara. Va quedar molt content del menjar, i del meu èxit també, crec.\nAra ens veiem poc, però quan ens trobem per casualitat, el meu tutor em demana si hi ha alguna novetat en la recerca de l’etimologia de micaco.


A2 Sap analitzar la influència de l'entorn sobre l'empresa.\nA5 Sap explicar el concepte d'empresa i el d'empresari.\nC1 Expresa opiniones sobre temas abstractos o culturales de forma limitada.\nComprendre informació i articles de caràcter rutinari\nExtreure el sentit general dels textos que contenen informació no rutinària dins d'un àmbit conegut\nC4 Produir un text oral ben estructurat, clar i eficaç\n1.2. Funcions de l’empresa com a agent econòmic\n1.3. Introducció conceptual a l’empresa\n1.4. Classes d’empreses\n1.5. La figura de l’empresari i de l'emprenedor: la creació d'empreses\nTEMA 2. ELS SUBSISTEMES EMPRESARIALS 2.1. Els subsistemes constitutius de l’empresa\n2.2. El subsistema d’administració\n2.3. El subsistema productiu i d’operacions\n2.5. El subsistema de recursos humans\n2.6. El subsistema d’inversió i finançament\n3.2. Factors de l’entorn i efectes sobre l’empresa\n3.3. La resposta de l’empresa a l’entorn: la direcció estratègica\n3.4. Els grups d’interès a l’empresa\n3.5. L’ètica i la responsabilitat social de l’empresa\nTEMA 4. LA COMPETITIVITAT EMPRESARIAL 4.1. Concepte i nivells de la competitivitat\n4.2. Les dimensions i factors de la competitivitat\n4.3. Avantatges competitius i estratègies competitives\n4.4. Les forces competitives en els sectors industrials\n4.5. Recursos i capacitats de l’empresa\nTrabajos Treballs que realitza l'alumne.\nEstudios previos Cerca, lectura i treball de documentació, proposta de solució d'exercicis a realitzar en el laboratori... per part de l'alumne.\nEs faran dos treballs al llarg del curs. Els treballs s’elaboraran en grup. El pes de cada treball a la nota final serà del 20%. 40%\nEs realitzaran dues proves objectives tipus test amb preguntes teòriques i pràctiques. La primera prova es realitzarà a meitat del curs. La segona prova es realitzarà l’últim dia del curs e inclourà tots el continguts de la assignatura. El pes de la primera prova en la nota final es del 10%. El pes de la segona prova es del 50%.\nSegona convocatòria: L'examen de la segona convocatòria constarà de dos parts: teòrica i pràctica. La part teòrica inclourà preguntes tipus test. La pràctica inclourà exercicis, preguntes curtes, casos, etc. En la qualificació de l'examen, el pes de la teoria serà del 60% i el de la pràctica, el 40% restant. No es tindran en compte les activitats realitzades durant el curs.\nBUENO CAMPOS, E.: Curso básico de economía de la empresa: un enfoque de organización. Pirámide, Madrid, 2002.\nCASTILLO CLAVERO, A.M. (Dir. y Coord.): Introducción a la economía y administración de empresas, Pirámide, Madrid, 2003.\nAGUIRRE SÁDABA, A. (Coord.): Fundamentos de economía y administración de empresas. Pirámide, Madrid, 1992.\nComplementária , , ,


El projecte Marxa.cat va viure aquest diumenge una nova entrega amb la celebració de la Marxa Popular del Baix Sió, que va aplegar 330 participants a Montgai.\nLa cita s’emmarcava dins els actes de Net-Fira del Sabó de Montgai, i de fet va ser l’activitat que va servir per encetar el certamen aquest diumenge. Organitzada per l’Ajuntament de Montgai, la marxa arribava enguany a la seva tercera edició, i els participants van poder escollir entre dos recorreguts, l’un de 13 kilòmetres anomenat Xoriguer i l’altre de 21 batejat com a Sisó. Tots dos trajectes van permetre descobrir el patrimoni ric i divers de la comarca.\nSense resposta per “La Marxa Popular del Baix Sió aplega més de 300 participants a Montgai”


de casa al club: blai bonet\nIrlanda, truja que devora la seva pròpia ventrada.\n"L'única documentació que ens ha arribat de l'intercanvi epistolar entre Blai Bonet i Carles Riba són les quinze cartes que aquí reproduïm, totes de Blai Bonet, datades a Santayí, a Riells del Montseny, a Barcelona i a Vilassar de Mar entre el maig de 1954 i el juliol de 1958. [...] Aquests escrits són el testimoni parcial d'uns anys molt intensos en la vida de Blai: els moments previs al trasllat des de Santanyí a Barcelona, la il·lusió del viatge, la gènesi de Comèdia, els intents infructuosos de publicació del llibre i, veladament, el desencant davant la mala rebuda d'El mar per part d'alguns dels amics i mecenes. Deixen al descobert, a més, els engranatges de la construcció d'un personatge literari ingenu i maliciós alhora, de vegades adulador, de vegades tendre, sempre entusiasmat. Però, sobretot, les cartes mostren l'admiració incondicional envers Riba, que havia estat un dels artífex de l'aventura Santanyí-Barcelona. Don Carles es converteix en el dipositari de les confidències d'un jove poeta que, a pesar de les dificultats econòmiques i de la salut precària, pretén mantenir la independència. Blai Bonet treu pit per anunciar que, encara que alguns no el vulguin, no abandonarà el camp de la seva idea personal de l'escriptura. "Abans", diu, "em mataré".\n"Cartes de Blai Bonet a Carles Riba", a cura de Margalida Pons. A: Reduccions, núm. 96, març 2010. Monogràfic Blai Bonet. P.78-106.\nVilassar de Mar, 1-Juliol-58\nMolt estimat senyor Riba:\nSuposo que V. deu tenir fe a bastament en la seva persona i en la seva poesia per viure segur que és impossible oblidar-se de V. Jo, en particular, anc que m'ho proposés, no em veuria amb cor, ni amb ànima de fer-ho. Seria ben difícil d'aconseguir, com seria difícil oblidar un d'aquests amors que donen sentit a una vida.\nNo li havia escrit abans per un motiu molt bàrbar: perquè no en tenia ganes. Per escriure-li em cal tenir la sang senyora, mesurada de passa i de goig, perquè parlar amb V. em dóna dignitat. Tot aquest temps he viscut com un home de mal humor. M'ha posat trist veure que la gent que es creu estimar el país -i els homes- em feien patir tant per mor del meu llibre i que se'n penedien -literalment- d'haver contribuït a la meva salut (1). Jo, que sempre escric amb una il·lusió de nen, difícilment podré oblidar-ne les conseqüències. De vegades, he sentit dir que Espanya primer fa els homes i després els devora. És igual. Però em fa mal que de Catalunya en puguin dir una cosa semblant. Jo m'he enamorat del país i m'he llançat a l'aventura -pueril- que ell s'enamori de mi. Són coses de poetes. Però no em creia que el desengany vingués tan aviat. Baldament no em vulguin jo no abandono el camp. Abans em mataré: és una cosa que no em fa ni mica de por. Ni d'escrúpol. Hi ha una cosa que em dóna molta força -i gana de ser ardit-: aquell parlament que va fer V. al Casal de Montserrat (2). Mai no li agrairé prou que V., en públic, parlés com un adolescent racional. V. tota la vida ha estat un prodigiós adolescent racional. Aquella nit més que mai. Un home que té tanta fe obliga a tenir molta esperança. Guardaré el seu discurs tota la vida, com una cosa que dóna ordre i vigor.\nEl meu record millor a la senyora Clementina, tan poètica i natural d'alegria sempre.\nUna forta abraçada del seu\n(1) És una referència a la desil·lusió davant la mala recepció d'El mar per part d'alguns crítics i amics. La novel·la escandalitzà els benpensants per la seva barreja de religió, sexe i amor entre homes.\n(2) El 3 de maig de 1958 es va celebrar un acte d'homenatge a Joan Fuster i a Blai Bonet al Casal de Montserrat (Barcelona).\nP.S.: De la revista Reduccions, ja us en vaig parlar aquí. Aquest monogràfic Blai Bonet és magnífic!\nEtiquetes: blai bonet, Correspondència, correu ordinari, publicacions periòdiques, reduccions\nLluís Bosch 9/11/10 8:55\nEscolta, aquest exemplar de Reduccions l'he de veure (o robar, si s'escau). La lectura de "El mar" és d'aquelles set o vuit que em van marcar,com se sol dir.\nmatilde urbach 9/11/10 11:10\nOído cocina, Lluís Bosch. Tranquil, ja me'n cuido jo.\nA mi això del bloc m'encanta, perquè ho faig servir no tant per a parlar dels llibres que he llegit o que m'agraden, com per a recordar tots els que tinc pendents i que em fan venir set.\nComenço pel mar, doncs?\nLluís Bosch 9/11/10 11:50\nEm poses en un compromís... Dona, no sabria què dir (sense saber les teves altres lectures pendents). "El mar" demana un cert esforç (però el compensa). Té molt de marro, sang, sexe, venjances, morts i contrabandistes, etc. Ideal per a les tardes lànguides i fredes dela tardor.\nmatilde urbach 9/11/10 12:26\nCoi, d'entrada sembles gallec. Sort que després ho arregles.\nRobert 9/11/10 15:47\n...quan acabi el desaparegut (anteriormente conocido como America) em tiraré de cap al mar,..a no, que abans he de llegir les històries naturals que avui he recuperat de l'infern....crec que no el tenim a la bca (vull dir el mar de Bonet) recordo que fa uns anys el vaig demanar en préstec interbibliotecari per a una Neus que me'l va recomanar...\nmatilde urbach 9/11/10 16:27\nMitch, que no t'entenia, així, doncs, ara Amèrica ha desaparegut? Pobre Kafka!\nPosa't les piles amb les històries i a veure si pots venir el dia de la trobada, que ja comencen a circular rumors que no existeixes, que ets una invenció meva. El que em faltava.\nmatilde urbach 9/11/10 16:31\nM'acabo d'informar. Resulta que Kafka el va titular "El desaparegut" i a Max Brod no li acabava de fer el pes, i com que en Franz ja era mort, doncs, au, Amèrika.\nRobert 9/11/10 17:19\nsi l'agenda no em falla la trobada serà el dia 30, no?, si és així, i tant que hi seré, ja tindré lalta segur....\nmatilde urbach 9/11/10 17:34\noéé oéoéoééé oéé oéé!!\nBibliotossa 9/11/10 18:40\nMatilde i companyia, això és cosa de meigas. Fa uns dies em va arribar per PI "El mar" de Blai Bonet. M'està esperant al costat de les "Prosas apátridas" de Ribeyro, que també citaves l'altre dia.\nEulàlia Mesalles 9/11/10 18:49\njo crec que és cosa de les sincronicitats de Carl Jung.\nJo, en tinc un munt, una col·lecció...\nLluís Bosch 9/11/10 18:53\nMe n'alegro que en Robert estigui sa i bo pel dia 30, tot i que finalment jo no vingui de vampiressa.\nmatilde urbach 9/11/10 20:17\nAi, Bibliotossa, haberlas, haylas, prou que ho saps. Jo ara estic amb El Casalot i en Perucho i xalo moltíssim. A banda, i per culpa del club (és broma, que ho faig de gust i sort en tinc del club) estic llegint unes coses molt intel·lectuals (de la missa, la meitat) Calasso, Magris i coses així. Perlamordedéu. Se'm xarbota el cap, de veres.\nPer cert, avera si ens explique com us va anar l'altre dia amb en Francesc Serés, que l'estimem molt, i tot això.\nmatilde urbach 9/11/10 20:18\nLluís, jo sí que me n'alegro. No ho saps prou!!\nmatilde urbach 9/11/10 20:23\nAi, quan dic de la missa la meitat no em referia a la intel·lectualitat de les obres, sinó a allò que jo sóc capaç de comprendre. I m'he passat. Menys de la meitat. Molt menys.\nmatilde urbach 9/11/10 20:27\nAi, d'això que et dic, Lluís, l'alegria ve del retorn d'en Mitch. Llàstima de vampiressa!\nEulàlia Mesalles 10/11/10 8:32\nmatilde, jo també estic amb el Magris, des de setembre... uff què lenta que sóc. I xalo moltíssim però em passa com a tu: de la missa la meitat. Ja he deixat de prendre notes... m'he abandonat a la certesa del meu analfabetisme...\nmatilde urbach 10/11/10 9:55\nLa cosa ve del proper llibre, Jakob von Gunten. De Roberto Calasso llegeixo Los cuarenta y nueve escalones, perquè li dedica un capítol a Walser (El sueño del calígrafo). Hòstia, fa una interpretació simbòlica d'aquelles que t'has hagut de fumar dos o tres porritos, com a poc.\nDe Magris, El anillo de Clarisse: tradición y nihilismo en la literatura moderna, per idèntiques raons.\nA manca de gos, la ignorància és un bon animal de companyia. És molt distreta, la ignorància.\nT'haig de confessar, però, que, mentre els llegeixo, vaig sentint unes veuetes que em diuen: señora, no lea estos libros, que los estropea. Però no m'ho prenc malament. Tinc unes ganes boges de deixar-me d'històries i haver-me-les de dret amb en Jakob von Gunten, això sí.\nen Girbén 10/11/10 18:48\n-Desastre hi ha amb més cendra que l'amor?\nGran el Blai fins a darrera hora, fins aquells sonets que no va arribar a acabar.


21Març - Valoració de les Marxes de la Dignitat | co.bas Catalunya\nIniciNoticies i ComunicatsComunicats21Març – Valoració de les Marxes de la Dignitat\n21Març – Valoració de les Marxes de la Dignitat\n27 de març de 2015 Comunicats, Noticies, Noticies i Comunicats\nLes Marxes van complir el 21 de Març l’objectiu marcat al desembre i van tornar a omplir de dignitat els carrers de Madrid. En una reunió d’urgència el balanç que fa la Coordinadora Estatal és “altament positiu”.\nLes Marxes de la Dignitat van omplir de nou els carrers de Madrid per exigir la fi de les retallades, el no pagament del deute, la defensa dels serveis públics i els drets socials sota el conegut lema de “Pa, treball i sostre”. Centenars de milers de persones van secundar la mobilització que va omplir per complet la Plaça Colón i els carrers adjacents, malgrat el mal temps, el pont i el clima electoral.\nLes Marxes de la Dignitat van decidir al desembre passat una agenda social de mobilitzacions per a tot l’any 2015 que van començar al gener amb les protestes contra les lleis Mordassa, continuava amb la tornada a Madrid de les columnes el 21 de Març, seguia el 18 d’abril contra el TTIP i l’1 de Maig, dia internacional de la classe treballadora, en un procés d’acumulació de forces cap a un atur total de 24 hores a la tardor, una vaga general no només laboral, sinó també ciutadana, social i de consum.\nTORNAREM A PRENDRE ELS CARRERS\nLa Coordinadora Estatal de les Marxes de la Dignitat va valorar la jornada d’ahir com “altament positiva” donat que s’ha complert amb escreix l’objectiu marcat, situant la mobilització social, la lluita al carrer, com a motor de qualsevol canvi real. Com van dir els portaveus de les columnes en l’acte final: “El carrer és l’únic camí perquè els canvis siguin reals, perquè hi hagi una veritable transformació social”.\nLes Marxes van tornar ahir a Madrid no només contra un govern del PP a La Moncloa, sinó contra tots els governs que es rendeixen als dictats de la Troica i que cometen austericidi contra la gent. “És necessari un canvi en les polítiques, i mentre que no es doni l’esquena a la Troica i es legisli a favor de la gent i no dels bancs, tornarem a prendre els carrers” van afirmar.\nLa Coordinadora Estatal va agrair el “calorós acolliment del poble de Madrid a les columnes de marxants” així com l’important suport que va tenir la mobilització malgrat les inclemències del temps i el pont de San Josep. Així mateix, la Coordinadora de les marxes va voler posar en valor la magnífica organització desenvolupada tant en els tres dies d’etapes com durant l’acte final. Les Marxes de la Dignitat han destacat també l’absència d’incidents en els tres dies que ha durat la protesta, malgrat l’abusiu i intimidatori desplegament policial que vulnera drets.\nTelefònica – Recolzem la lluita dels treballadors i treballadores de les contrates, subcontrates i autònoms\nDissabte 15 de setembre contra la dictadura financiera\n12 de setembre de 2018 Agenda, Comunicats, Internacional\nEl capital ha anat construint el laberint en el qual les societats hem quedat presoneres sense adonar-nos, endeutats, sense rumb ni referències conegudes a les quals agarrar-nos. Molts prefereixen esbiaixar aquesta titànica tasca, en la […]\n5 de maig de 2014 Articles\nL’Aliança contra la pobresa energètica engega una campanya sobre els nous acords entre empreses i administració aconseguits gràcies a la pressió social • La plataforma d’entitats socials, veïnals i ecologistes es mobilitza davant la […]\n4 d'abril de 2017 Noticies


La cocreació com a recurs per potenciar la creativitat i el treball en equip\nLa creativitat possibilita convertir als col·lectius (infants o adults) en creadors/es de cultura i agents de canvi. Les persones creatives saben adaptar-se als canvis constants d’un món que cada vegada avança més ràpid. Per desmitificar la creativitat, aquesta s’ha de treballar, pautar i estructurar.La cooperació és un segon ingredient rellevant en la construcció de la societat del futur.\nParticipar i interactuar en un grup amb respecte, ajuda mútua i interdependència és la garantia d’una creació conjunta que enriqueix el resultat. La cocreació ens permet crear el coneixement col·lectivament, amb la generació d’idees i d’una pràctica artística col·lectives que contribueixen a que els talents de tots els membres es sumin i es retroalimentin.\n1.Potenciar el treball en equip i la creació de coneixement cooperativament\n2.Conèixer diferents metodologies que fomenten la creativitat i la imaginació dins del procés d’aprenentatge\n3.Generar un aprenentatge estimulant a través de metodologies que s’apliquen durant el procés i mitjançant un treball real i transformador\n4.Experimentar el procés de creació d’un àlbum tot passant de lectors a creadors d’imatges\n5.Visualitzar el potencial de l’àlbum il·lustrat com a eina per treballar missatges i valors\nBloc 1. La creativitat i la metacreativitat. Reaprendre la intel·ligència creativa. Diferents mètodes per potenciar la creativitat:\n• La integració artística\n• El pensament visual\n• Les intel·ligències múltiples\n• Tastets de creativitat i tallers sensorials\nBloc 2. La cocreació. Definició i context. Exemples aplicables a l’aula\nBloc 3. L’àlbum il·lustrat com a eina que desenvolupa el coneixement crític i la creativitat. Breu context històric i actual. Explicació breu de les parts que configuren l’àlbum\nBloc 4. Elaboració d’un àlbum il·lustrat en grup\n• Inventar una història. Mètodes que reforcen la imaginació\n• Producció de les il·lustracions. Distribució de tasques i treball conjunt\n• Anàlisi del procés i resultat. Reflexions i conclusions de l’aprenentatge\nFormador/a Laura Micó


El CAP Sagrada Família, de Manresa, ha estat el centre triat per posar en marxa "Cos Benzo", un projecte innovador que combina art i salut i que pretén fer reflexionar sobre el consum excessiu d'aquest grup de fàrmacs.\nL'ICS i la fotògrafa Anna Villaplana impulsen un projecte d'art i salut.\nLes benzodiazepines (BzD) encapçalen el grup de fàrmacs més utilitzat al món per tractar l'ansietat i l'insomni. Davant de la possibilitat que la pandèmia de la COVID-19 en dispari encara més el consum, l'ICS Catalunya Central i la fotògrafa Anna Villaplana Casaponsa impulsen el projecte d'art i salut "Cos Benzo", que pretén conscienciar sobre l'ús i abús de les BzD.\nEl projecte es va gestar el 2017 i s'implementerà com a prova pilot aquest estiu al CAP Sagrada Família de Manresa. "Cos Benzo" ha obtingut la beca Lens, un premi IPA 2017 i la beca a la recerca i innovació en arts visuals del departament de Cultura de la Generalitat. També és un dels vint treballs finalistes als premis #ArtsAgainstCovid, de l'Arts in Health International Foundation, i s'emmarca dins de l'Estratègia d'Arts en Salut de l'ICS.\nLa fotògrafa manresana és la creadora i responsable artística de "Cos Benzo", i es proposa explorar la dimensió col·lectiva i política del consum de BzD, a partir de l'acte fotogràfic. El projecte s'estructura en tres fases: "Benzos" (una reflexió visual per entendre què són les BzD i quins són els seus efectes), "On les guardes?" (que permetrà explorar els hàbits de consum) i "Cossos" (que recollirà les experiències subjectives de la ciutadania que participarà en el projecte). La doctora Sílvia Góngora dirigirà l'estudi coordinat per la Unitat de Recerca i Innovació de l'ICS Catalunya Central.\nArxivat a: ART I SALUT ICS


PAe - Finalitzat amb èxit el projecte europeu per a la connexió de serveis públics al node eIDAS\nFinalitzat amb èxit el projecte europeu per a la connexió de serveis públics al node eIDAS\nEl passat 28 de febrer va finalitzar el projecte CEF A2015/1168905 per connectar serveis públics al node eIDAS espanyol\nEl projecte europeu “Connecting public services to the Spanish eIDAS node” s'emmarca dins del programa Connecting Europe Facility (CEF) . El seu objectiu era que serveis públics espanyols es connectessin al node eIDAS espanyol i amb això es preparessin per complir amb l'obligació que estableix el Reglament eIDAS ( Reglament (UE) Nº 910/2014 ) sobre el reconeixement d'identitats transfrontereres. En aquest projecte han participat com a proveïdors de serveis diferents organismes públics, entre ells: entitats locals, diputacions, universitats així com serveis de Ministeris, a més de la Secretaria General d'Administració Digital com a responsable de la implantació i operadora del node eIDAS espanyol i Red.es com a coordinador del projecte.\nGràcies a aquesta connexió al node eIDAS, ciutadans europeus podrien accedir a aquests serveis públics espanyols utilitzant per a la seva autenticació un mitjà d'identificació del seu país d'origen. De la mateixa forma, un ciutadà espanyol podrà identificar-se en serveis europeus utilitzant per a això el seu DNI.\nLa integració dels serveis al node eIDAS s'ha realitzat mitjançant el sistema Cl@ve, que proporciona diferents mètodes d'autenticació d'identitat electrònica dels ciutadans. Entre aquests mètodes s'ofereix una opció per a ciutadans europeus, que utilitza la xarxa de nodes eIDAS per permetre'ls identificar-se utilitzant un mitjà d'identificació del seu país d'origen.\nAl setembre de 2018, serà obligatori el reconeixement mutu d'identitats electròniques transfrontereres notificades a la Comissió Europea, per la qual cosa tots els serveis públics deuran poder oferir la possibilitat d'identificació amb mitjans d'identitat electrònics d'altres països, sempre que aquests hagin estat notificats.\nPer a més informació, visiti aquest enllaç .


Bèsties 17. Camus - PÒSTER - Literal\nUna selecció tan breu com intensa dels Carnets d’Albert Camus, els seus dietaris publicats pòstumament (1962-1965). Un Camus total, directe, sense filtre; uns documents que no foren pensats per a ser publicats. Traduïts pels poetes Francesc Gelonch i Laia Carbonell, us n’oferim una sèrie d’extractes destacats: aforismes, reflexions i fragments plens d’emoció poètica. Un pòster de mida DIN-A1.\nquantitat de Bèsties 17. Camus - PÒSTER\nAlbert Camus (Mondovi, Algèria 1913 – Villeblevin, França 1960) fou un escriptor i filòsof francès d’origen algerià guardonat amb el Premi Nobel de Literatura l’any 1957, considerat juntament amb Jean-Paul Sartre un dels principals membres de l’existencialisme.\nEn les seves obres va elaborar una reflexió sobre la condició humana. Rebutjant la formulació d’un acte de fe en Déu, en la història o en la raó, es va oposar simultàniament al cristianisme, al marxisme i a l’existencialisme. No va deixar de lluitar contra totes les ideologies i les abstraccions que allunyen a l’home de la seva condició humana i que Albert Camus ho denominà Filosofia de l’absurd.


Holiday home Isfjorden Isfjorden Åndalsnes Noruega - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 12 allotjaments a Åndalsnes.\nAndalsnes, Åndalsnes, Noruega - Veure al mapa\nMés informació sobre Holiday home Isfjorden Isfjorden\nAl visitar Åndalsnes, vosté es sentirà com a casa a Holiday home Isfjorden Isfjorden, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Holiday home Isfjorden Isfjorden, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Pesca de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Holiday home Isfjorden Isfjorden.


un tema personal: 2015\nFinal de la darrera temporada\nDe la mateixa manera que, en una cursa accelerada de Messi, aquest va deixant assentats a terra els rivals mentre encara la porteria per fer l’enèsim gol, el temps, en una accelerada cursa, va deixant enrere els mesos fins que arriba aquell que posarà fi a totes aquelles històries viscudes al llarg de l’any.\nLes elevades temperatures d’aquests dies ens recorden que s’apropa l’estiu i, amb ell, finalitza una altra temporada artística del nostre taller. Afortunadament, el guionista que hagués de descriure les vicissituds de la mateixa no és el psicòpata de la sèrie Joc de trons. En aquest cas el final seria molt diferent al que ens ocupa avui.\nCosta d’imaginar que un altre curs ha passat deixant en l’aire una fina capa de tristesa i melancolia pels esdeveniments passats i pel temps futur que hem de recórrer sense tenir al costat aquells companys tan especials que configuren un taller tan artístic.\nM’imagino que, si hagués un espia que volgués copiar l’èxit artístic d’aquest grup tan complex que munta i desmunta exposicions a ritme mensual només cal que analitzi els whatsapps de l’illa del safrà, que circulen en totes direccions i es creuen amb una complicitat i dificultat difícil de seguir:\n- Perquè aquest any fem el sopar en dimecres i no en dijous com sempre?\n- Les coses canvien.\n- Quadre guanyador del Premi Arnau de Palomar 2015.\n- L’ha guanyat perquè l’artista ha posat el símbol del facebook al quadre.\n- Pio, d’acord, però insisteixo, perquè aquest canvi? Les decisions no son coses sinó fets.\nI així, missatge rere missatge, te n’adones que aquest és un grup ben peculiar, que la seva lògica consisteix en la seva total falta de lògica i que, si vols establir quines són les causes que fan d’aquest taller un lloc tan creatiu i on les mateixes relacions entre companys esdevenen obres artístiques conceptuals, només cal que arribis a l’illa, en barca o autobús. Un cop allà la olor de la creació, la visió dels sons i el so de l’art en el sentit més ple, ompliran els teu ésser, transformant la teva percepció del món. És aleshores quan entendràs el perquè del tot plegat.\nLa resta, conscients de la teva transformació, ens limitarem a dir: “Benvingut a l’illa del safrà”\nPublicado por Lluís Bolívar en 15:10 No hay comentarios:\nEtiquetas: Agustina, empremta, l'illa del safrà, llenguatge. fred, Reus, sopar, taller\nL'empremta de la natura\nEl temps, còmplice necessari de l'entorn, vesteix el paisatge de variats i acolorits mantells. Blanques pinzellades imaginen un paisatge nevat. Un blau cobalt ens trasllada a un llac discret que desapareix sota un bosc nevat. Les alberedes entollades fan una barreja pictòrica entre l'aigua, el sol i la terra formant una gama de colors càlids. Les fulles que cauen dels arbres resulten uns punts de colors que criden l'atenció en un paisatge despullat.\nLa suma dels elements generen unes imatges úniques, que resten a la nostra retina. És en la seva variada combinació on trobem desenvolupada la creativitat de la natura. A mida que passa el temps, d'aquells paisatges només ens queda la seva empremta.\nPublicado por Lluís Bolívar en 16:19 No hay comentarios:\nEtiquetas: empremta, l'illa del safrà, llenguatge. fred, paisaje, paisatge, temps


Ivan Morales torna a reflexionar sobre l'amor\nIvan Morales torna a reflexionar sobre l'amor a 'Esmorza amb mi'\nL'actor, guionista, director i dramaturg Ivan Morales va ser el creador d'un dels petits esdeveniments teatrals dels darrers anys, Sé de un lugar, un èxit de crítica, públic i premis, que s'ha pogut tornar a veure a la Beckett amb totes les entrades esgotades com a aperitiu d'aquest nou espectacle. Per aquesta nova aventura Morales es fa acompanyar d'una nova productora, companyia resident a la Beckett, Los Montoya (pantalla&escena) fundada amb Ona Millà per dur a terme nous projectes de vocació popular i de qualitat, hereus dels que no va poder fer amb Prisamata, la companyia que orañes va fundar amb els actors Anna Alarcón i Xavi Sáez, protagonistes d'Esmorza amb mi. En aquest sentit, aquesta nova obra no és només el tret de sortida de la productora, una obra cuinada a foc lent, sinó també la base d'una web sèrie que s'està rodant, Desayuna conmigo, que comptarà amb sis capítols rodats s 360º en els quals apareixeran els actors de l'obra i alguns més. Els capítols està previst que els dirigeixin els joves actors i directors Àlex Monner, Elena Martín o Àlex Mañas, a més del propi Morales.\nL'amor en temps precaris\nPer aquesta nova obra, que té el seu origen en material preparat per una pel·lícula i un còmic que no van arribar a bon port, l'autor i director vol reflexionar no tant sobre dues parelles sinó sobre "quatre persones que es coneixen i es troben en una ciutat on cada vegada és més difícil fer-ho" tal com la va definir en roda de premsa. Unes parelles a les quals donen vida Alarcón, Sáez, Andrés Herrera i Mima Riera. Alhora, va reiterar que és important reflexionar sobre com ens relacionem amb l'amor, amb la parella, amb la intimitat... Com escriu a la presentació de l'obra el mateix Morales, en relació al seu treball anterior, "potser ja no ens interessa tan parlar de com sobreviure a la mort de l'amor i a la ruptura dels vincles. Ara el que ens uneix és més compleix: volem posar el focus en com podem tornar a creure i com pot tornar a néixer aquest amor, con ens apropem a la maduresa però no volem deixar de jugar, per més difícil que sembli a vegades".\nXavi Sáez i Mima Riera, protagonistes d'Esmorza amb mi / Ona Millà. Sala Beckett\nEl triomf d'esmorzar junts\nEsmorza amb mi fa referència al moment que es produeix quan dues persones han passat la nit juntes i es lleven al mateix llit, sense saber gaire de l'altra. "De vegades l'ambició és només aquesta, més enllà de qualsevol somni grandiloqüent, arriba u n moment on ja és un triomf senzillament esmorzar junts" assegura l'autor. Aquest tipus de relació més horitzontal que vertical és la que tenen la Natàlia (Alarcón) i el Salva (Herrera). S'han enrotllat cinc vegades i no saben res l'un de l'altre. Ella té trenta i pocs anys i fill, arrossega una relació turmentosa i molt de patiment per amor. Per això, seguint la seva vocació artística, ha decidit fer un documental sobre el desamor. Ell és, aparentment, un triomfador que es guanya la vida composant temes per a grups mainstream i cançons publicitàries. En afers sentimentals és un Peter Pan fins que coneix la Natàlia, de qui s'enamora com feia molts de temps que no ho feia. En paral·lel, en Sergi i la Carlota són una parella que s'estima i porta més d'un any junts. Ell arrossega un passat tèrbol com a petit traficant que vol encarrillar com a zelador en un hospital. Ella és més jove i el seu passat està vinculat a una relació amb un actor francès famós, als luxes i a una carrera d'actriu, model i cantant que no la satisfà. La seva vocació és ser escultora. Entretant, es dedica a gravar els gingles d'en Salva, que vol declarar els seus sentiments a la Natàlia, quan aquesta té un accident que la porta a l'hospital on es retroba amb en Sergi..\nUna dissecció sentimental\nEls personatges i les parelles d'Esmorza en mi es troben i creuen en un escena que vol representar una lliçó d'anatomia. Com si d'un anfiteatre anatòmic es tractés, el públic que assisteixi a les funcions que des d'avui 16 de maig fins al 10 de juny es podran veure a la Sala Beckett, es trobarà amb una lliçó no de dissecció física sinó emocional.\nAnna Alarcón i Andrés Herrera, l'altra parella protagonista/ Sala Beckett - Ona Millà\nTeatre 'Distància': una reflexió sobre l'educació a la Sala Beckett Carlos Gil-Vernet\nTeatre Sanchis Sinisterra torna a la Beckett amb 'El lugar donde rezan las putas o Que lo dicho sea' La Llança


La nova normalitat de les exposicions valencianes - Beat Valencia\npor Irene Gras Cruz | 1 julio 2020 | Exposiciones\nLa situació després del confinament en l’àmbit cultural és encara incerta, no obstant això s’ha de reconéixer la gran tasca d’aquest sector per cercar i donar alternatives. Al llarg d’aquests mesos s’han realitzat i ofert un gran nombre d’activitats i materials culturals mitjançant les xarxes socials. Un fet que s’ha estés per tot el panorama nacional, posant a la disposició de l’usuari quasi diàriament catàlegs d’exposicions, conferències, tallers i visites guiades virtuals que tots i totes podíem seguir des de casa. Unes mesures que han obert un nou canal o mitjà per a gaudir de la cultura i que sembla que ha nascut per a quedar-se.\nAl mateix temps, es posava en qüestió si aquestes mesures banalitzaven o no la cultura i si beneficiaven o no als artistes i als professionals dels sectors. No obstant això, no ho podem saber, només el temps dirà si la cultura s’ha infravalorat i si podem deixar enrrere la por de veure la cultura convertida en mer entreteniment. Però el que no podem dubtar és de l’esforç de tots i totes les professionals que han treballat i lluitat per salvar la cultura durant l’estat d’alarma. Ara més que mai, ens toca a nosaltres eixir de casa, sempre seguint les recomanacions pertinents, i donar suport amb la nostra presència al valor i la necessitat de la nostra cultura. No serà el mateix, però el món, com també la cultura, s’està reinventant a passos agegantats i junts trobarem l’equilibri per a gaudir de l’experiència que només l’art ens proporciona.\nPer aquests motius, amb la finalitat d’intentar tornar a la normalitat us recomanem visitar la mostra de Maribel Domènech al Centre del Carme Cultura Contemporània on es recull el treball de l’artista valenciana al voltant de la reflexió de la vida quotidiana, on s’entrecreuen l’espai íntim i el social en narracions visuals, emocionals i performatives, que expressen el compromís amb l’experiència viscuda i reclamen la participació dels seus destinataris, mitjançant escultures, instal·lacions, fotografies, vídeos i projectes col·laboratius. Aquesta exposició comissariada per Rocío de la Villa mostra un recorregut per la seua trajectòria sobretot centrada en les seues obres dels anys huitanta i noranta.\nEn la seua etapa postminimal dels huitanta predominen peces d’alumini i ambients lumínics amb els quals explora una narrativa emocional lligada en habitar. Espais des dels quals projecta les primeres instal·lacions i peces translúcides blanes dirigides a mostrar experiències de vulnerabilitat, que deriven en la creació d’indumentàries interactives amb evident perspectiva de gènere. Mentre que des de mitjans dels anys noranta, les seues peces es caracteritzen per l’ús de cables elèctrics conductors de comunicació per a crear figures i paraules apoderades que expliciten la seua posició feminista, en instal·lacions contra la violència de gènere i la resistència que afronta la dona enfront de l’adversitat de la societat.\nAccions quotidianes. Maribel Domènech\nAixí doncs, l’eix de tota l’exposició està protagonitzat per peces de ressonància autobiogràfica que subratllen la reflexió sobre el transcurs vital i el compromís arrelat en l’experiència, emfatitzant la coherència de tota la seua trajectòria inscrita en la reflexió sobre la vida quotidiana.\nUn altre dels espais que ja podem visitar amb les mesures oportunes és Bombas Gens Centre d’Art, on l’artista valenciana Inma Femenía investiga sobre la materialitat del fet digital, revelant noves maneres de percepció determinades per la llum. Una percepció entesa com una eina que modifica l’aparença de les formes i que l’artista tracta de plasmar mitjançant l’ús de diferents superfícies. Així doncs, explora els límits del que és perceptible, i els amplia fins a portar-los a l’extrem per a ensenyar noves formes de percepció determinades per la llum que emanen les pantalles, amb la qual ens comuniquem i vivim la realitat. S’aborda l’aproximació al món digital que recorda al concepte anomenat “Infralleu” per Marcel Duchamp, i que fa referència a moments relacionats amb el cos físic i l’espai, extrets de la levitat de la vida quotidiana i en els quals es trobaria la verdadera essència de l’art.\nInfralleu, Inma Femenía\nÉs a dir, episodis efímers com dibuixar amb els dits sobre un espill o vidre gràcies al vapor d’aigua, una carícia o el so dels plecs d’un vestit en caminar. D’aquesta forma es presenta una sèrie de peces creades específicament per aquest espai, on la llum és la protagonista principal, ja siga durant el procés de creació i concepció o en la seua presentació jugant amb la llum natural i artificial de la sala expositiva. Sense dubte, una mostra on es conjuga i es confronten diverses sensacions, gràcies al fet que se serveix dels processos com la impressió de llum ultraviolada sobre materials de caràcter industrial que atorguen a l’obra un aspecte orgànic i un dinamisme, moviment, que contrasta amb el reflex que es produeix sobre les pantalles simulades.\nL’Institut Valencià d’Art Modern també va ser un dels primers centres a reobrir les portes el passat maig. “Orientalismes. La construcció de l’imaginari d’Orient Pròxim i el Nord d’Àfrica (1800-1956)” és una de les mostres que actualment és podem visitar, inspirada en la publicació del pensador palestí Edward Said en 1978. Un assaig on es revelava com Orient s’havia construït a base d’una sèrie d’estereotips que responien als interessos sociopolítics i econòmics. Un tòpic que encara hui es manté i que condiciona les imatges que ens apleguen i que consumim mitjançant el cinema o la publicitat. Per aquestes raons, s’ha plantejat aquesta exposició amb la intenció d’analitzar i qüestionar alguns dels llocs comuns a partir de les imatges que es van produir durant la campanya napoleònica a Egipte i Síria (1798-1801) fins a 1956 (any en què Marroc i Tunísia es van independitzar). Així doncs, l’objectiu principal és analitzar com hem assimilat i adoptat el terme d’orientalisme amb un concepte exòtic, que gira al voltant de la sensualitat i de tot allò que trencava amb el cànon tradicional. Per tant, al llarg del recorregut artístic s’insisteix i se subratlla com les avantguardes es van relacionar i impulsar l’exotisme oriental.


Experts/es en Comunicació digital\nM'he format en humanitats, comunicació i relacions internacionals i interculturals. He treballat tant a mitjans de comunicació com a entitats sense afany de lucre, al País Basc i a Catalunya. Des del 2007 estic a Colectic, on m'encarrego de la comunicació de diferents projectes. També hi faig de formadora i dinamitzadora digital. Molt interessada en temes relacionats amb el gènere i la tecnologia.\nPeriodista reconvertida a comunicadora social, amb especialitat en comunicació digital, gestió de xarxes socials i edició de vídeo.\nComunicació digital, Alfabetització digital, Fotografia\nManel Torrejón Perea\n"Debo confesar que nací a una edad muy temprana..."\nLlicenciat en Sociologia a la UAB, amb un màster en Investigació Social i Sociologia de l'Esport. Treballant al Sector Social des de fa ja més de 15 anys i dinamitzant el Punt Òmnia d'Espronceda, concretament, des de fa 10. Però la formació i el reciclatge estan molt bé, quan les pots posar en pràctica. I al final, la millor formació és la del dia a dia amb les persones usuàries.\nConvençut i orgullós de la feina que fem al Sector Sud i Districte 6 de Sabadell amb la gent. Des de iniciació a les TIC amb la gent gran, tallers i recursos 2.0 amb adults, recerca de feina i cursos de formació, projectes de formació i creació ditial (i 3D) amb joves (juntament amb la Ludojove Margarida Bedós i Secunde) o lleure, oci i deures amb els més petits. Treball en valors amb els nens i nenes del Programa Jugar i Llegir, a més, d'ajudar i col·laborar amb les entitats del territori (en especial, les AVV de Campoamor i Espronceda), serveis i Administració Pública (Ajuntament de Sabadell i Generalitat de Catalunya). Oberts sempre a tothom i amb unes ganes constants d'aprendre més i més.\nNo entenc la feina, sobretot aquesta, sense els demés. Per això m'agrada compartir i treballar sempre amb companys/es que puguin donar un altre punt de vista i ajudar a millorar tot el que fem. Ja sigui de manera presencial o en xarxa. Igual que no s'entèn la nostra feina sense una metodologia d'aprenentatge inclusiva i sobretot actualitzada, al voltant de les eines i recursos 2.0 o 3.0.\nEspero seguir millorant i ajudar a millorar als que m'envolten. Sempre des d'una perspectiva crítica, real, positiva i pragmàtica. Fer màgia amb els recursos que tenim i dels que disposem, no vol dir que ens conformem i no lluitem per millorar les nostres condicions i la dels nostres companys/es dia a dia. Quan fas tot el que pots i dones tot el que tens, no estàs obligat a més.\nSalut i força a tothom!\nMetodologia 2.0, Formació bàsica, Alfabetització digital, Creativitat digital, Comunicació digital, Innovació social digital, Inclusió Digital, Formació especialitzada\nInicialment la meva formació va ser en humanitats si bé, professionalment al principi vaig especialitzar-me en premsa especialitzada d'una modalitat esportiva minoritària, dins del mateix àmbit també he desenvolupat tasques dins del món editorial i docent, tant en Escoles Oficials de Formació de noves professions com en Escoles Universitàries.\nTemperamentalment, em defineixo com una eterna aprenent, una tafanera que, fa poc més de 10 anys, va topar amb les TIC i m'hi vaig quedar enganxada.\nGràcies a les formacions de la Diputació protagonitzades per l'Anna Inglés, la meva tafaneria en les TIC, es va convertir en un coneixement que, em va facilitar moltes tasques laborals i s'han convertit en una eina útil i lúdica alhora.\nProfessionalment dinamitzo el Punt TIC de l'Ajuntament de Gelida des de fa poc més de 10 anys en el que he actuat com a formadora en projectes d'inserció laboral, d'alfabetització digital i alfabetització de grups d'immigrants, així com introducció a les TIC a la Gent Gran de la població. Des de la Regidoria de Participació també he impartit formacions a les Entitats.


Matrícula per a la prova d'aptitud prèvia a l'homologació d'estudis estrangers. Facultat de Dret\nMatrícula per a la prova d'aptitud prèvia a l'homologació d'estudis estrangers\nDel 13 fins el 23 de novembre de 2017, de 9 a 14 hores.\nLa matriculació en aquesta convocatòria ordinària dóna dret a presentar-se a la convocatòria de gener i juny.\n(la documentació referent a la possibilitat de valoració per part del Tribunal de cursos oficials realitzats per l'interessat/a, haurà de presentar-se en aquest mateix termini)\nMatrícula extraordinària per a la convocatòria de juny\nDe l'1 al 15 de març de 2018, de 9 a 14 hores.\nLa matriculació en aquesta convocatòria ordinària només dóna dret a presentar-se a la convocatòria de juny.\nConvocatòria de gener: dies 22, 23 y 24 de gener de 2018.\nConvocatòria de juny: dies 4, 5 i 6 de juny de 2018.\nOriginal i fotocòpia del DNI o passaport.\nJustificant de pagament de taxes\nOriginal i fotocòpia de la resolució definitiva de la Sotsdirecció General de Títols i Reconeixement de Qualificacions del Ministeri d'Educació, Cultura i Esport.\nOriginal i fotocòpia de la documentació acreditativa de matèries superades en altres Universitats espanyoles a l'efecte d'homologació, en relació amb el Dret positiu espanyol. Instància\nUna fotografia grandària carnet\n* Inscripció a distància\nLa inscripció es podrà realitzar a distància, enviant la documentació per correu. En lloc d'enviar original i fotocòpia de la documentació requerida es pot enviar fotocòpia d'aquesta documentació. En aquest cas, és imprescindible que la documentació estiga degudament compulsada per algun dels mitjans de compulsa vàlids, que són:\n1º Mitjançant compulsa realitzada per notari públic.\n2º Mitjançant compulsa realitzada per una representació diplomàtica espanyola en el país d'origen.\nLa sol·licitud juntament amb la documentació haurà d'enviar-se abans de la finalització del termini de matrícula, a la següent adreça:\nPagament de matrícula i de certificats\nUna vegada rebuda i comprovat que és correcta tota la documentació, s'enviarà un correu electrònic al sol·licitant amb les instruccions per a realitzar el pagament a distància.\nUna vegada rebuda i comprovat que és correcta tota la documentació, es lliurarà al sol·licitant un rebut bancari que haurà d'abonar en qualsevol oficina de Banco de Santander, Banco Sabadell CAM, CAJAMURCIA-BMN, i presentar la còpia segellada per l'entitat bancària en la Secretaria.\nAccés a Campus Virtual\nQuan el sol·licitant aporte la documentació i formalitze el pagament de la matrícula, se li lliurarà bé presencialment o bé mitjançant correu electrònic, les claus d'accés a UACloud CV, que és l'eina web mitjançant la qual es podran consultar les qualificacions.\nPer a més informació sobre l'ús d'UACloud- CV:\nLa sol·licitud de la Targeta Universitària ( TIU ), es podrà realitzar a través de Campus Virtual UACloud ( en el apartado Otros Servicios), una vegada que s'haja realitzat la matrícula corresponent.\nResoltes les reclamacions o el termini reglamentàriament establit sense haver-les efectuat, les universitats enviaran a la Secretaria General Tècnica del Ministeri d'Educació, Cultura i Esport per a la seua incorporació als respectius expedients, una relació nominal de cadascun dels aspirants avaluats, una vegada superada la totalitat de les matèries objecte de la prova juntament amb la qualificació obtinguda. Així mateix, les universitats, a petició dels interessats/as, expediran certificats individuals acreditatius del resultat de la prova.\nPots obtenir més informació en:\n- Telèfon: 965903573\n- Correu electrònic: homologa.dret@ua.es


Exili discret, presó de vidre - El Temps\nEnçà o enllà\nCasa de la República, on viu Carles Puigdemont | Jordi Play\nQuan va marxar a l’exili, Carles Puigdemont no volia desaparèixer. Més aviat al contrari. La seua estada al cor d’Europa ha servit perquè tothom conega la situació del seu país i perquè la figura del president exiliat siga reconeguda arreu del continent. Més encara, fins i tot, que la de molts primers ministres de distints estats. Un fet que, paradoxalment, va acompanyat de la discreció amb què Puigdemont viu a Waterloo. Els seus veïns, indiferents, no sembla que discutisquen massa sobre l’estada del president.\nButte du Lion, monument a Waterloo que commemora la victòria del duc de Wellington sobre Napoleó / Jordi Play\nAmb 30.000 habitants, Waterloo marca la frontera entre els territoris való i flamenc a Bèlgica, un país de dualitats nacionals compartides i assumides. Tothom reconeix la ciutat per la cançó del mític grup suec, ABBA, que comparava una història d’amor amb la batalla que prengué el nom de la ciutat. És allí, a 20 quilòmetres de Brussel·les, on el 1815 les aspiracions imperialistes de Napoleó xocaren amb l’exèrcit del duc de Wellington, que comptava amb efectius britànics, holandesos i d’una Alemanya encara a mig segle de la unificació. L’autoproclamat emperador francès va haver de marxar a l’exili després d’aquella derrota. Un fet que facilita les comparacions intencionades de Puigdemont amb el malaguanyat Napoleó. És per això que el gironí prefereix emmirallar-se en els vencedors d’aquella batalla. Un turó, amb un lleó de nombroses tones presidint-lo, commemora aquell episodi bèl·lic que situa el poble als llibres d’història contemporània.\nPanoràmica des del Butte du Lion / Jordi Play\nEl monument és, segurament, l’únic element cridaner de Waterloo. La ciutat és gairebé idèntica a totes les de la zona. El cel és quasi sempre gris. Els seus habitants passen desapercebuts entre arbres diferenciats pel groc intens de la tardor i jardins de verdor permanent. El sol desapareix prompte, però els darrers llamps resisteixen en un horitzó pla, descobert, lliure de muntanyes. Els cotxes, com els conductors, també són silenciosos. El model elèctric està més que consolidat. Al centre del poble predominen les carreteres. Hi ha poc espai per passejar i les places que acullen la vida comuna no són corrents al centre d’Europa. Només els xiquets, a l’eixida dels col·legis, atempten contra el silenci que predomina a Waterloo.\nImatge del centre de Waterloo / Jordi Play\nCarles Puigdemont és habitant d’aquesta ciutat de discreció radical. La zona residencial on viu no és distinta de la resta. Els blocs de pisos són escassos en aquest indret belga. La familiaritat de les cases, aïllades de tot arreu, és del tot comuna. L’exili de Carles Puigdemont l’ha forçat a compartir veïnatge amb altres catalans il·lustres. Per exemple, Robert Martínez, natural de Balaguer, entrenador de la selecció de futbol de Bèlgica que tants èxits va assolir en el darrer Mundial de Rússia. També viu a Waterloo Glòria Comerma, jugadora d’hoquei herba de primer nivell mundial, natural de Terrassa. I moltes altres persones que tenen en aquesta ciutat la casa residencial i es traslladen, cada dia, a Brussel·les per fer feina.\nA la Chaussée de Brussel·les hi ha un dels indrets de més vida de Waterloo. Al Be Burger, restaurant ubicat al número 196 d’aquest carrer, treballa un jove de mare madrilenya. Ens explica que a la ciutat hi ha una comunitat de veïns d’origen espanyol. Preguntat per si els molesta l’estada del president català, no sap ben bé què respondre. Senzillament, mai no s’ho havia preguntat, fet que evidencia que l’exili del president no provoca cap debat. Amb la mateixa incomprensió respon una altra jove que treballa en una pastisseria ubicada al mateix carrer, inserida dins d’un petit centre comercial. Sap que Puigdemont és veí seu, i assegura que mai no ha sentit cap discussió, comentari ni debat sobre aquest fet. “Una vegada un periodista espanyol va entrar a la meua botiga per preguntar per l’adreça de la casa on viu Puigdemont i no vam saber contestar-li”, recorda. No en pot dir res més. Un home d’edat avançada, aparentment jubilat, passeja el seu gos per un carrer limítrof. És preguntat, també, sobre com viuen a Waterloo l’estada del president. Com que tampoc té cap resposta, s’anima a opinar sobre el conflicte polític català. “Han de seure a parlar. Barallar-se no serveix per res. A Bèlgica hem solucionat les coses perquè les hem sabut parlar”, diu. A les portes de l’escola Saint-Anne, un home ix d’un quiosc. Quan és preguntat, se sorprèn. Sap de l’existència de Carles Puigdemont, però no que comparteix veïnatge amb ell. Pel seu compte, Florence Reuter, alcaldessa de la localitat —membre del centredretà Moviment Reformador, partit del qual també forma part el primer ministre belga Charles Michel—, no sembla massa còmoda amb l’exili de Puigdemont, si bé no interfereix en cap sentit.\nMalgrat aquesta condició desapercebuda, el president exiliat no se sent còmode. Admet que passa setmanes senceres sense eixir de la casa, on rep visites diàries. La seua protecció, sota mínims, està garantida per agents catalans voluntaris que gasten dies de vacances per cuidar la integritat de Puigdemont. Li recomanen no deixar la casa per fotografiar-se a les portes. Qualsevol distracció pot resultar tràgica. Ja han trobat localitzadors col·locats als cotxes. I són conscients que un altre dia, en lloc d’un xip de seguiment, hi pot haver un artefacte.\nWaterloo és la ciutat des d’on es dissenya una internacionalització del conflicte que fins ara ha tingut èxit. Alhora, també és la presó de vidre d’un president exiliat en ple segle XXI. Carles Puigdemont és lliure de la presó. Pot traslladar els seus missatges sense cap impediment. També pot rebre els seus. Però les precaucions obligades fan que no puga gaudir de moltes més llibertats. Mil tres-cents quilòmetres el separen dels seus pares, que encara no l’han pogut visitar. També de les seues filles, que van a veure’l sovint. Puigdemont ja ha passat un any a 1.300 quilòmetres de Girona, la ciutat que, gairebé en cada balconada, exigeix el retorn de qui va ser el seu alcalde, que és un nou president exiliat de Catalunya. Una història tristament i inesperadament repetida.


Resultats de la cerca bàsica: 2,710\n5. Participi d'alguns verbs acabats en '-ènyer': 'estrenyut' o 'estret'?\n6. Participi d'alguns verbs acabats en '-oldre': 'absolgut' o 'absolt'?\n7. Conjugació dels verbs 'dir' i 'dur'\n8. Funcions de la dièresi / Novetats ortogràfiques 2016\n9. Adjectius amb el sufix '-able', '-ible'\n10. 'depenent de' o 'dependent de'?\nLa locució depenent de té el significat d''en funció de'. Per exemple:\nEs concediran beques depenent dels ingressos dels sol·licitants.\nS'admetran oients depenent de la voluntat de les persones que s'examinin.\nEn canvi, la forma dependent de significa que 'depèn de'. Per exemple:\nAquesta qüestió és dependent de moltes altres.\nÉs una variable dependent de l'atzar.\nPàgines 1 / 271