L'aposta per la cosa pública (Andreu Grimalt)\nL'aposta per la cosa pública\n4 min. 26/10/2015 20:50\nEn l'escenari actual, coneguda la corrupció i el malbaratament per part d'alguns dels nostres representants i amb el discurs cada cop més estès de la seva ineficiència, ser un defensor de la cosa pública ha esdevingut com a mínim agosarat. Els bombardejos sobre les virtuts de la gestió privada, que és més moderna, més eficient i més barata que la pública, són continus, i es fa difícil abstreure-se'n i analitzar reposadament què hi ha de veritat en el discurs neoliberal dominant. Un discurs, per cert, que continua guanyant adeptes malgrat els múltiples exemples que el refuten, fent bona la tesi que les mentides repetides esdevenen veritats inqüestionables.\nQuantes vegades no haurem sentit allò de "tenim un Estat del Benestar" que no ens podem permetre? O llegit aquella altra frase lapidària que afirma que "hem viscut per sobre de les nostres possibilitats"? O vist a algun dels grans gurus neoliberals privatitzar els serveis públics d'acord amb una ideologia disfressada d'eficiència i estalvi? En aquest línia, i com a 'Origen', els neoliberals han aconseguit un gran èxit a l'hora d'implantar en les nostres ments la idea que les administracions han de limitar-se al paper d'un gestor que té com a única tasca l'elecció "tècnica" més profitosa (econòmicament, és clar) entre el ventall de possibilitats. Per tant, la tasca d'aquests DiCaprios és convèncer-nos que la privatització d'un hospital és únicament una qüestió d'eficiència, que la promoció dels plans privats de pensions respon a la pròpia sostenibilitat del sistema o que la minimització o eliminació de les beques educatives és un problema de mèrit i capacitat. La idea d'aquest 'estat gerencial' ha calat en bona part de l'opinió pública, però amaga la perillosa despolitització de la presa de decisions i, com a la pel·lícula de Nolan, ens pot portar a resultats desastrosos.\nAquesta confusió interessada entre la gestió privada i la gestió pública permet al discurs dominant ara mateix a Europa convertir complexos dilemes polítics, econòmics i socials en simples problemes a gestionar amb criteris tècnics. Així, els defensors de la cosa pública quedam retratats com uns nostàlgics d'èpoques pretèrites que no han de tornar i l'estat del benestar, reduït a un sistema assistencial que ha perdut el seu caràcter primigeni i, per tant, la seva vessant universal i redistribuïdora, engolida per la competitivitat econòmica i la creació de riquesa.\nEn conseqüència, resulta necessari pujar un nivell i centrar els esforços a acabar amb aquesta falsa dicotomia sobre quina és millor. La gestió privada i la pública no són dues alternatives a un mateix problema, perquè cerquen i produeixen resultats diferents. La gestió privada serveix si s'aspira a un model selectiu, assistencial i basat en les contribucions de cadascú, però si de veres volem assolir la igualtat d'oportunitats, una adequada distribució de la riquesa i un benestar universal basat en els imposts, només podem apostar per la gestió pública.\nEls acòlits del neoliberalisme prometen racionalitzar el (mal) funcionament de la cosa pública amb tècniques de gestió privades, basant-se, diuen, únicament en criteris d'eficiència i estalvi i aconseguint que els defensors d'allò públic siguin percebuts com un grapat d'acomodats que només volen mantenir els seus privilegis. Cal destacar que l'ús del llenguatge mai no és neutral, tant quan es titlla de privilegi un dret aconseguit després d'anys de lluita com quan es parla de despesa pública, quan hauríem d'anomenar-la 'inversió'. La tergiversació de determinats conceptes i la seva acceptació per gran part de la població també juga en contra d'aquells que aspiram a promocionar allò públic com a únic camí que garanteix la igualtat d'oportunitats i el benestar de la població. Comparacions falses (vell o modern, car o eficient, sobredimensionat o flexible) i transformacions perilloses (de l'estat al mercat, de l'impost a la contribució, del ciutadà al consumidor) són factors que ens posen la cosa encara més complicada.\nEn definitiva, cal dir ben alt que l'elecció entre la gestió pública i la privada és una decisió política, no un dilema tècnic o organitzatiu, ja que implica triar una determinada manera de distribuir els recursos, les oportunitats i el poder i el model de convivència i d'organització social. Ara que entram en uns mesos intensos de campanya electoral, hem d'exigir als diferents partits que expliquin sense subterfugis la seva postura i que no s'amaguin darrere "despolititzacions" interessades ni intentin nedar entre dues aigües tan allunyades entre si. La sanitat, l'educació, les pensions o les polítiques d'ocupació, per posar només els grans pilars de l'estat del benestar, han de ser retornades sense por a l'eix central del debat públic i la competència política, perquè allà és on s'ha de decidir quina societat volem ser.


com obtenir gifs com a fons de pantalla del teu Android\nLa part superior que té Android sobre els altres sistemes és la gamma de personalitzacions. Des d’atractius fons de pantalla en viu fins a paquets d’icones refrescants: ho teniu tot. A més, podeu fins i tot treure un aspecte completament nou amb l'ajut d'algunes aplicacions. Però, més enllà dels elements anteriors, com es pot incloure un GIF com a fons de pantalla? Sembla interessant, no?\nAquesta meravellosa aplicació que porta el nom de LoopWall només ofereix això. Permet tenir GIFs a la pantalla d'inici, però sense haver de tallar els GIF. Per tant, ens endinsem directament i fem una ullada a aquesta fantàstica aplicació.\nmillor perfil de facebook\nTambé Llegiu: Reprodueix la pantalla de casa amb aquesta fantàstica aplicació.\nLoopWall (GIFs com a fons de pantalla): un aspecte de lletra\nLoopwall, com suggereix el seu nom, us permet tenir GIFs de cinemagraph com a fons de pantalla. Aquests GIF donen la impressió de càmera lenta, similar a l’aigua que es precipita per una cascada o les ones s’apropen suaument pel litoral. Els GIF s’ordenen perfectament en categories com Arquitectura, menjar, espai, etc.\nAquests fons de pantalla són una delícia absoluta. Hi ha una col·lecció d'un cremós Brulee cremós de la categoria d'aliments o partícules brillants que levitaven en primer pla.\nEls fons de pantalla es poden personalitzar per adaptar-se a la pantalla del telèfon o bé, podeu tenir un fons de colors per a la imatge. El color es pot agafar del selector de colors o del color recomanat.\nEl procés de configuració és bastant senzill, només heu de seleccionar el GIF i fer que s’ajusti a la pantalla. Els botons més i menys haurien de fer el truc. Una altra opció de personalització és utilitzar el botó endavant i enrere per augmentar o disminuir la velocitat de l’animació.\nUn cop fet tot, feu un toc al botó de marcatge. Arrossegueu el cinemagraph per adaptar-lo a la pantalla i bam, ja heu acabat.\naplicacions de càmera per a ipad\nAra prepareu-vos per gaudir de la impressionant GIF. El millor d’aquests fons és que són millors que els fons de pantalla en viu. A més, obteniu alguna cosa únic a conservar al dispositiu. Si em preguntes, és una situació guanyadora.\nTambé Llegiu: Com descarregar GIFs de Twitter\nCaracterístiques i interfície\nL'aplicació té una opció de seleccionar entre més de 200 imatges impressionants. A més, podeu afegir fins i tot els vostres GIF des de l’emmagatzematge del dispositiu.\nLoopWall és un pes lleuger i també augmenta la vida de la bateria.\nno es pot connectar a la botiga d'aplicacions ios 11\nLa interfície és senzilla i ràpida, però, cal tenir cura de descarregar els fons de pantalla quan esteu connectat a un bon Internet. En una connexió àmplia, els fons de pantalla semblen endarrerir-se en el procés.\nLa versió bàsica de Loopwall és gratuïta amb algunes compres integrades a l'aplicació. Els desenvolupadors han assegurat que cada setmana hi ha nous articles afegits i que sembla que elevarà el valor d'aquesta aplicació.\nEn general, LoopWall és una aplicació útil. Aconseguireu posar-vos a la mà de fons d'escriptori impressionants, que segurament són molt diferents dels fons de pantalla habituals.\nAleshores, ja heu fet el salt?\nCom crear el vostre propi servidor de suports a Mac o iOS amb Plex\nQuè fer quan OneDrive necessita la vostra atenció\nCom canviar la connexió wifi a Fire TV Stick sense comandament a distància\nCom organitzar automàticament fitxers i carpetes al dispositiu Android\n4 formes de desfer-se dels errors d'escriptura a causa del vostre TouchPad portàtil


Gozón - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Luanco)\nGozón és un conceyu de la Comunitat Autònoma del Principat d'Astúries. Limita al nord amb el mar Cantàbric, al sud amb Corvera, a l'oest amb Avilés i a l'est amb Carreño. La capital és la vila de Luanco. Al concejo es troba el Cap de Peñas.\n43° 36′ 22″ N, 5° 50′ 50″ O / 43.6062238°N,5.84730822449°O / 43.6062238; -5.84730822449\nRamón Manuel Artime Fernández\n1.1 De la prehistòria a l'Edat Mitjana\n1.2 Edat Moderna des d'ara\n11 Clubs esportius\n13 Personatges il·lustres\nLuanco des de Los Laureles\nIlla del Carmen\nDe la prehistòria a l'Edat MitjanaModifica\nLes restes més antigues que es van trobar en aquest concejo són de l'època del Paleolític Inferior, localitzats en 12 localitzacions del concejo entre les quals destaca Bañugues amb nombroses restes d'indústria lítica del paleolític. Les protegides ancorades de la rasa costanera proporcionaven bones condicions d'habitabilitat, prop dels recursos marins i amb subministrament d'aigua abundant dels nombrosos regateigs que desemboquen en el mar. En qualsevol cas es tractaria de petits grups que no superarien la vintena d'individus, protegits en cabanyes de fusta i amb una alta mobilitat vinculada a la caça. També hi ha restes de l'Asturiense, en la transició entre paleolític i neolític, representats per diversos becs, l'element més representatiu d'aquesta cultura. Del neolític es conserven restes tumulares en cinc localitzacions.\nJa pròxims al període històric, existeixen en el concejo quatre castros asturs, encara que encara sense excavar: el Cantu la Figal (San Xuan de Nieva), els Garabateles (Verdicio), El Castiello (Molín del Puerto, Podes) i El Cuerno (Ferrero, Viodo). Abans de la fi de les Guerres Càntabres (any 19 aC), se sap que les comunitats costaneres mantenien contactes amb navilis provinents de la Bètica o Lusitània romanitzades. L'arribada de Roma comportarà una adaptació del vell món astur als nous costums, cristal·litzant entorn del segle II en una societat romanizada amb un fort component autòcton. Comencen a sorgir els primers nuclis camperols extramurs dels castros (que no obstant això en alguns casos arriben en la seva ocupació a l'alta Edat Mitjana), els primers llogarets (vici) i les primeres granges, antecedents directes de les tradicionals quintanes asturianes. Torna a ser Bañugues l'emplaçament amb restes més importants, amb fragments de ceràmica, murs i fonamentacions, estucs, molins manuals, teules i fins i tot restes òssies. En la zona es va trobar una moneda de Constantí (306-366). En San Jorge de Heres s'havia trobat una làpida romana en el segle XVIII, avui tristament desapareguda. En altres punts del concejo es documenten troballes de menor importància.\nDe la tardoantigüitat només està documentat la troballa d'una moneda suposadament sueva a San Xuan de Nieva, que testificaria la importància de la ria d'Avilés en tan primerenca època. Les primeres documentacions sobre aquestes terres apareixen en l'època altomedieval. En aquell temps les terres de Gozón, estaven integrades en un ampli territori que comprenia els concejos actuals de Carreño, Corvera de Asturias, Castrillón, Illas i Avilés. El centre de poder d'aquestes vastes extensions estaria en el castell de Gauzón, situat en Raíces, Castrillón. Aquest castell va ser construït per Alfons III d'Astúries, i segons la tradició en ell és ara la Creu de la Victòria amb or i pedres precioses. Durant l'alta Edat Mitjana la fortalesa va complir una triple missió. D'una banda, la militar enfront de les incursions víkings i musulmanes. També abastava una funció socioeconòmica, com centre del control senyorial dels camperols que poblaven les valls circumdants i del tràfic marítim de la vila avilesina. Finalment, estava el control administratiu que Gauzón exercia en tot l'alfoz.\nDesprés de les revoltes nobiliàries del segle XIII, els successius monarques arrencaran la fortalesa del control comtal i es recolzaran en la noblesa local per a controlar el territori, signe d'una progressiva feudalització. Amb el temps, les funcions rectores d'aquest castell passaran a la vila d'Avilés. Al costat del castell de Gauzón existien nombroses fortaleses de menor entitat, de les quins queden molt poques restes a part de la toponímia (El Castiello en Ferrera (Manzaneda) i Laviana). En el segle XI, regnant Alfons V de Lleó, es tenen notícies d'un natural de Gozón, Félix de Agelaci, que forçat al bandejament (possiblement després d'una rebel·lió nobiliaria) viu amb els víkings. Al seu retorn, obté el perdó i s'assenteix en Eiras, identificat amb Sant Jordi de Heres. De fet, prop existeix els topònims Gelad i Xelaz, molt semblants a Agelaci.\nEn els segles IX al XI, Gozón era terra de reialenc, amb extensions d'explotacions pesqueres, de sal i agropecuàries. Les successives donacions de les monarquies asturianes, van acabar per convertir a la Catedral d'Oviedo i als convents de Santa María de la Vega i San Pelayo i San Vicente d'Oviedo, en grans propietaris, amb extensions i amb dret sobre la pesca i el tràfic portuari i sobre les mateixes persones que habitaven les terres. Aquesta situació es mantindrà fins a la desamortització que tindrà lloc durant tot el segle XIX. Les parròquies veuen documentada la seva història en donacions a l'església. Per exemple, Bionio (Vioño) apareix per primera vegada citada en l'any 905 com Santi Stefani de Binio en el testament d'Alfons III a l'església d'Oviedo. De l'època medieval s'han perdut restes com una creu processional de Manzaneda i una finestra prerromànica de Bañugues.\nEn el segle XIII, és concedida la carta de poblament a la vila de Gozón per Alfons X el Savi, reconeixent el dret d'existència a una comunitat que ja tenia vida reconeguda documentalment des de 1058 almenys, havent-se creat ja un nucli urbà a causa de la caça de balenes. En aquesta època no es té constància que la pola de Gozón estigués emmurallada, si bé existien torres senyorials dels principals llinatges, com els Pola. Les cases d'aquests primers pescadors de Luanco es distribuïen al llarg de dos carrers principals tallades en angle recte. La població estimada en aquesta època seria d'uns 600-700 habitants. La resta del concejo tenia una activeu agrària. El Camí de Santiago de la Costa passava de llarg pel concejo en el tram Gijón-Avilés, però diversos brancs secundaris recorrien les diferents parròquies, existint un hospital de pelegrins en Condres (Bocines). És en el segle XIV, quan el rei Ferran IV de Castella, posa a Gozón baix la dependència jurídica d'Avilés, que havia pres el relleu de l'alfoz de Gauzón. Gozón no recuperaria la seva independència concejil fins a 1605. No obstant això, ja abans Gozón figura amb representació independent en la Junta General del Principat d'Astúries. La caça de balenas, que tanta riquesa havia donat anteriorment a aquestes terres, s'extingirà en el segle XVII, desenvolupant-se llavors una important activitat pesquera que portarà associada una floreciente indústria conservera. Es creu que la primera capital del concejo recién emancipada hauria estat Susacasa, en Santa Eulalia de Nembro.\nAjuntament de Gozón\nEdat Moderna des d'araModifica\nDurant els segles XVII i XVIII, té una gran força el sector pesquer, fent que el seu port també es desenvolupi a altres nivells mantenint per exemple una relació amb altres ports del Mar Cantàbric i que també tenien una relació de comerç amb l'altiplà castellà. És tan important el poder del gremi de pescadors que seran els promotors de les principals obres del municipi, com el moll o l'església parroquial. El mar també regiria les destinacions dels nombrosos gozoniegos enrolats com mariners en l'Armada en les freqüents guerres de l'imperi Espanyol. La història d'aquests segles està plena de relats de naufragis, rescats i atacs corsaris dels anglesos, que obliguen a construir diverses bateries, com la de Llumeres i la qual estava situada en Peroño, que sobreviu en el topònim d'El Fuerte. Aquesta bateria era una de les més importants del Cantàbric. A la vila de Luanco es produïx un cert enlairament de l'activitat artesanal i comercial, frenat amb la invasió francesa. En la zona interior del concejo, la vida havia canviat molt poc pel que fa a l'Edat Mitjana. Després de l'arribada del blat de moro a Astúries en el segle XVII es produïx un gran creixement població i la proliferació de hórreos i paneres. Gozón és un dels primers concejos d'Astúries en aquest patrimoni, amb hórreos com el de Llabaxo Baxo, Manzaneda, que segueix en peus des del segle XVI. L'estil dels hórreos s'emmarca en el tipus Carreño, el comú en la comarca. En 1787, el cens de Floridablanca reconeix per al concejo 6400 veïns. Grans famílies nobiliàries, com els Pola i els Peñalba, monopolitzen els càrrecs del concejo i regeixen les destinacions, sense canvis tot just amb el transcurs dels segles. Els palaus d'aquestes famílies i els seus parents jalonen Luanco per aquella època. En 1705 es construïx la Torre del Rellotge precisament per comissió de José Menéndez de la Pola, usada entre altres coses com presó.\nDurant la Guerra de la Independència, Gozón va aportar tropes al Regiment de Candás i Luanco. Les despeses econòmiques i les desgràcies personals van deixar al concejo en un estat de postración durant bastants anys. Després d'unes dècades d'estancament, s'entra en un període de modernització: el vapor substituïx a la vela, l'artesania conservera es torna en indústria amb signatures que van arribar a subministrar a la mateixa casa reial, i la tornada de capitals dels indians es fa notar en l'arquitectura de Luanco. L'avanç podria haver estat major si en 1854 no s'hagués decidit per Real Ordre invertir en el nou port del Musel en detriment de Luanco i Avilés. En camp seguia aferrat als vells usos i costums, si bé anaven apareixent ja cultius industrials com la bleda-rave sucrera.\nLa mineria pren força amb l'explotació de mineral de ferro de la mina de Llumeres, a Bañugues, propietat de Duro Felguera. El material es traslladava fins a la Fàbrica de La Felguera. En aquesta època al començament del segle XX es construïxen les noves carreteres a Avilés i Candás; no obstant això, el ferrocarril mai arriba a Gozón. El turisme apareix en aquesta època, amb instal·lacions com balneari El Rosari. Aquesta època de prosperitat va fer que s'anés expandint el nucli urbà de Luanco més enllà de l'eix longitudinal que acabava en l'església. La guerra civil no va passar de llarg: molts exiliats republicans primer i maquis després van sortir d'Espanya des del port de Luanco. Des de finals dels anys 50 va haver grans canvis econòmics i socials, així apareixen les factories d'Ensidesa i Endasa que atrauran gran quantitat de mà d'obra que vindria del sector pesquer i conserver que en aquest segle ja estaria afectat per la crisi. Aquest augment dels complexos industrials provoca un augment de la demanda de productes lactis i carnis, que portarà l'abandó de la seva agricultura per la criança ramadera. En les últimes dècades del segle XX, la crisi copeja aquest concejo, pal·liada un poc per l'embranzida d'un nou sector en franc desenvolupament que és el turisme de masses, que rep aquest concejo. Així mateix, la recuperació de la comarca avilesina i del marge dret de la ria augura un futur més prometedor a la indústria. El port al seu torn va a ser sotmès a obres de remodelació, amb el que el creixent sector de navegació d'esbarjo prendrà un auge encara major.\nVista des del Cap Peñas\nEl seu relleu és suau i amb pocs desnivells, el seu paisatge costaner està marcat per impressionants penya-segats. La seva xarxa fluvial està composta per petits rierols entre els quals sobresurt el riu la Falcona. En les seves espècies forestals predomina l'eucaliptus, i també podem observar altres espècies com el roure, el castany i el freixe. Part del seu litoral està integrat en el Paisatge Protegit del Cap Peñas. També compta amb un Monument Natural, la Tolla de Zeluán, que compta amb una gran presència d'aus migratòries.\nPlatja de Bañugues\nPlatges de Verdicio: Tenrero\nEn virtut del decret 72/2005 de 7 de juliol de 2005, publicat en el BOPA del 26 del mateix mes, van ser aprovades els nous topònims del concejo de Gozón, passant a ser oficials en tots els casos les denominacions en asturià, llevat en el cas de la capital Lluanco/Luanco, que es va optar per mantenir una denominació bilingüe. Les denominacions ara oficialitzades són les úniques que podran aparèixer en la senyalització viària i en els mapes oficials.\nVista de Vioño\nLuanco a part, Gozón té dues parts clarament diferenciades: la costa, amb platges molt concorregudes i penya-segats espectaculars com els del Cap de Penyes, i les parròquies de l'interior, situades en valls fèrtils de terreny sempre verd i caseriu dispers, dedicades a la ramaderia. Les tretze parròquies que componen el concejo són:\nAmb una població censada en 1996 d'11.415 habitants, va tenir una estructura rural tradicional fins a 1950, a partir d'aquesta data comença a tenir un canvi molt gran en part a causa del desenvolupament del complex portuari de la ria d'Avilés, ja que parteix de les seves instal·lacions s'estenen pels terrenys del concejo. La seva població va ser augmentant a partir de 1.950 tenint diferents etapes, així en la dècada dels 60 augmenta la seva població en 2.500 persones i en la següent en 300 més, arribant en 1970 a la seva quota màxima d'habitants amb 12.714 habitants. A partir d'aquesta data es veu afectat per la crisi industrial d'Avilés que li fa descendir la seva població fins al cens actual. Tota aquesta evolució va estar marcada en la seva emigració. Per aquest motiu, si en la segona meitat del XIX i principis del XX, aquesta emigració es va dirigir cap a Amèrica, en els anys seixanta aquesta tendència va canviar, sent ella la receptora d'una emigració tant de la seva província, com de diferents regions del centre i sud d'Espanya, que arribaven atrets pel desenvolupament industrial d'Avilés. Avui dia la seva piràmide demogràfica està un poc més envellida que la mitjana asturiana, així gairebé el 23% de la població és menor de 20 anys i el 24,5%, majors de 60.\nL'economia d'aquest concejo estava, antigament, basada en la pesca, encara que avui només es dedica a ella una petita part de la població. Avui dia la seva economia es basa en el sector secundari, a causa de les zones industrials de Gijón i Avilés, i en el sector terciari dedicat al comerç i al transport i sobretot, en aquests últims temps, pel turisme, que fa que aquest sector sigui el qual major nombre d'ocupacions generi en l'actualitat. Els altres sectors tradicionals en les parròquies de l'interior, l'agricultura i la ramaderia estan en franca decadència en nombre d'explotacions, encara que la cabanya hagi augmentat en nombre, sent una de les més importants d'Astúries, i que ha experimentat una forta reconversió i modernització des de l'entrada d'Espanya en la CEE. També existeixen diverses criaderos de cavalls, fet gairebé insòlit a Astúries.\nLes comunicacions principals són a través de l'AS-238 Avilés-Luanco, que s'usaria també per a anar a l'aeroport d'Astúries, situat a Santiago de la Forest, Castrillón, a uns 25 km de Luanco. L'AS-329, que comunica Luanco amb Candás serveix també per a desplaçaments a Gijón i a Oviedo via Tabaza. L'AS-328, que comunica Avilés amb el cap de Penyes serveix a les parròquies occidentals. Existeix una xarxa molt tupida de carreres locals, senyalitzades com GO-. En Gozón no hi ha tren, sent el més proper el Carreño (línia de FEVE entre Gijón i Avilés).\nEn el concejo de Gozón, des de 1979, el partit que més temps ha governat ha estat el PSOE (vegeu Llista d'alcaldes de Gozón). L'actual alcalde és el popular Salvador Fernández, qui governa amb majoria absoluta.\n2003 6 5 2 4 0 17\n2007 9 4 3 1 0 17\nEls més abundants exemples del seu patrimoni, estan concentrats en la vila de Luanco, encara que el desenvolupament urbanístic a causa del turisme ha fet una transformació de la seva fisonomia urbana. Destacarem:\nL'església de Santa María, és la parròquia de Luanco i és Monument Històric Artístic que serà motiu d'una disputa entre les gents del concejo i la poderosa família Pola propietària del terreny. El temple va ser acabat amb un préstec del monestir de San Pelayo d'Oviedo. La seva estructura és d'una sola nau dividida en quatre trams, l'inicial sota el cor es cobreix amb volta d'aretes i els restants amb estavellada. En el segle XIX, se li adossen diferents dependències i un pis més a la torre campanar, té un cabildo sobre columnes toscanes. Hi ha un gran contrast entre la sobrietat exterior i el barroc interior, amb rics retaules, destacant el retaule major del segle XVIII, amb la imatge del Crist del Socors. Està dividit en tres carrers i àtic semicircular, els carrers laterals són escenes de la vida de María. De la resta dels retaules es va perdre el seu imaginería original.\nEl palau dels Menéndez de la Pola, és Monument Històric Artístic, amb dues torres en els extrems de la seva façana principal. És de planta quadrada i les dependències entorn del pati central, amb columnes toscanes en el pati de baix. La seva façana principal amb un ritme en la col·locació d'obertures, destaca la porta amb llinda sobre pilastras de fust acanalades, sobre ella tres balconades de cos central amb sortints i amb voladís. A la dreta i esquerra estan els escuts. La torre esquerra té un corredor de fusta. La resta de les façanes són més austeres, excepte la qual apunta al jardí amb una àmplia galeria oberta al segon pis.\nLa torre del Rellotge de 1705, també utilitzada com presó, és de planta quadrada, amb tres pisos marcats a l'exterior per la línia d'impostes. La seva porta és barroca delimitada per plàstiques motlures d'orelles. Sobre la llinda es llaura la Creu de la Victòria.\nLa casa de Valdés Pola, forma conjunt amb la capella de Joan Baptista, aixecada enfront de la seva façana sud. Presenta l'escut d'armes de la família, està completament renovada en el seu interior, sent avui dia un restaurant. La seva capella és de petites dimensions. Un arc de mig punt recolzat en impostes permet l'accés a la nau quadrada i amb un petit retaule.\nLa casa Mori, de l'arquitecte Manuel del Busto, és una joia de l'Art Noveau asturiana i amb influència modernista catalana, és de planta rectangular i dos pisos amb un petit jardí amb colomer de fusta. Crida l'atenció els emmarquis de les obertures i els seus miradors semicirculars del primer pis amb fines columnes amb cúpula de ceràmica.\nL'Institut del Santísimo Crist del Socors, promogut per l'emigrant a Cuba, Mariano Suárez Pola. L'edifici és de planta rectangular amb quatre crugies d'una sola planta. La façana principal de gran austeritat amb cos central més excel·lent rematat en frontó triangular amb rellotge en el timpà. En els cossos laterals quatre finestres en arc rebaixat i en els extrems les entrades secundàries fetes en carreu quadrat.\nEl palau de Manzaneda, part és d'una torre medieval de planta quadrada del segle XVII, la resta de l'edifici va ser restaurat en 1927. La seva planta està estructurada en forma d'O, la façana principal té un gran arc d'accés sobre el qual hi ha una balconada amb ampit de ferro amb dues finestres i l'escut d'armes de la família Valdés-Coalla. La seva capella es troba en un extrem de la façana principal. Altres monuments a destacar són: la casa Bango, la casa Gonzalo Plans, l'església de Santa Eulalia, la capella de la Verge de les Neus, el far de Peñas.\nFar del Cap de Peñas\nEsglésia parroquial de Santa María, a Luanco\nPalau dels Menéndez de la Pola\nAl febrer, el dia 5 són les festes del Socors a Luanco és una setmana de romiatges processons i actuacions de grups folklòrics.\nEl primer cap de setmana de Març és el Festival de l'Oricio (eriçó de mar) a Bañugues.\nAl juny, en Antromero són les festes de San Pedro.\nAl juliol, són les jornades gastronòmiques del bonítol i les festa del Carmen a mitjan mes amb missa en el moll i processó de la Verge per mar, en Luanco. Són les festes d'estiu de la vila.\nEl primer cap de setmana d'Agost són les festes de Bañugues.\nA l'agost, la festa de San Bartolomé.\nA la fi de juliol, es juga l'original torneig de tennis platja de Luanco, que se celebra en la platja de la Ribera.\nEl principal club esportiu de Gozón és el Marino, que milita a 2ªB. En Manzaneda es té el Manzaneda Futbol Sala.\nA Gozón es té el Museu Marítim, un dels més visitats d'Astúries, amb fons que testifiquen el ric patrimoni tant etnográfico com natural de la mar a Astúries, i el Museu del medi marítim del Cap de Peñas, enclavat en un paratge de gran bellesa.\nCristino García Granda, lluitador antifranquista.\nEdmundo González-Blanco (1877 - 1938), filòsof i traductor\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Gozón\nAssociació de Turisme Rural del Cabo Peñas "El Faro"\nManzaneda Fútbol Sala\nTorneig Tennis Platja de Luanco\nRestaurants de Gozón\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Gozón&oldid=22261662»\nDarrera modificació: 7 nov 2019 a les 08:20


Projectes europeus i nacionals sustenten una convocatòria internacional extraordinària de fins a 20 places de doctorat | IRB Barcelona\nProjectes europeus i nacionals sustenten una convocatòria internacional extraordinària de fins a 20 places de doctorat\nL'IRB Barcelona oferta fins a 20 places de 4 anys de durada per realitzar els estudis de doctorat en algun dels 28 laboratoris de l'Institut.\nEs busquen graduats en disciplines científiques, amb experiència de laboratori, un bon expedient acadèmic i altament motivats.\nA més d'una formació estrictament científica, les persones seleccionades també es formaran en OpenScience, emprenedoria i habilitats interpersonals, elements essencials per a una carrera reeixida, en el marc del projecte europeu ENABLECARES.\nEl 27 de novembre de 2020, l'Institut de Recerca Biomèdica (IRB Barcelona) obre una convocatòria internacional extraordinària de fins a 20 beques de doctorat, de 4 anys de durada, per a investigadors predoctorals. L'IRB Barcelona és un centre de recerca multidisciplinar especialitzat en la investigació del càncer i la metàstasi, l'envelliment, el metabolisme i els mecanismes de la malaltia, que té l'objectiu d'oferir solucions innovadores a necessitats mèdiques no resoltes.\nLes persones candidates hauran de ser graduades en Biologia, Química, Bioquímica o altres carreres científiques, i podran aplicar a les diferents places ofertades. Seran seleccionades en base el seu expedient, a l'experiència prèvia de laboratori que puguin tenir, a les cartes de recomanació presentades i a la seva motivació.\nLa convocatòria estarà oberta durant 2 mesos (fins el 29 de gener de 2021), i es preveu que els investigadors seleccionats s'incorporin als laboratoris entre els mesos d’agost i setembre de 2021.\nIRB_Dream, un programa COFUND Marie Skłodowska-Curie\nCinc de les places de doctorat que s'ofereixen estan emmarcades en el projecte europeu IRB_Dream, del programa COFUND Marie Sklodowska-Curie. Es tracta de places adreçades a investigadors predoctorals que no hagin passat més de 12 mesos a Espanya en els últims 3 anys. Amb això es pretén fomentar la mobilitat dels joves científics.\nEls programes COFUND (cofinançament de programes regionals, nacionals i internacionals) proporcionen a les organitzacions suport financer per als plans de formació i desenvolupament professional d'investigadors.\nEVOMET, formant investigadors de la metàstasi\nEn el marc del projecte EVOMET, concedit en la convocatòria Innovative Training Networks Marie Skłodowska-Curie Actions de la Comissió Europea, l'IRB Barcelona oferta 2 places per formar els futurs investigadors de la metàstasi. L’objectiu és que apliquin el coneixement generat en la investigació fonamental a la recerca de solucions terapèutiques. Aquestes dues places estan assignades al laboratori de Control de Creixement i Metàstasi del Càncer, que lidera Roger Gomis, qui coordina el projecte.\nEl consorci EVOMET està format per 13 institucions internacionals que inclouen algunes de les millors institucions acadèmiques, clíniques i industrials en investigació del càncer i la metàstasi d'Europa, i compta amb un finançament de 4 milions d'euros i una durada de quatre anys.\nENABLECARES, una formació de 360 graus\nEl projecte europeu ENABLECARES, coordinat per l'IRB Barcelona, proporcionarà formació en OpenScience, emprenedoria i gestió de la innovació als joves científics que s'incorporin a l'IRB Barcelona en aquesta i altres convocatòries. L'objectiu d'aquesta formació és empoderar-los i aportar-los les eines necessàries per consolidar la seva carrera professional.\nEl consorci ENABLECARES està format per quatre institucions científiques europees: el Radboud Institute for Molecular Life Sciences (RIMLS), la Universitat de Copenhaguen - Novo Nordisk Foundation Center for Protein Research (CPR), la European School of Molecular Medicine (SEMM) i l'IRB Barcelona, que porten treballant juntes en la formació de joves científics des de l’inici del projecte ENBABLE el 2016.\nEl projecte ENABLECARES tindrá una durada de dos anys, però optimitzarà la formació de joves investigadors a l'Institut de manera perdurable en el temps, gàcies a un sistema de "formació de formadors". Aquest enfocament permet una transferència de coneixements ben orquestrada de personal experimentat a formadors de referència, de manera que el coneixement roman a l’Institut i segueix beneficiant a futures generacions.\nSevero Ochoa, una aposta per l'excel·lència\nQuatre de les places de doctorat que s'ofereixen estan sustentades per l'acreditació de Centre d'Excel·lència "Severo Ochoa" que ostenta l'IRB Barcelona. Aquesta acreditació, que atorga l'Agència Estatal d'Investigació, té com a objectiu finançar i acreditar els centres i unitats públics d'investigació en qualsevol àrea científica que demostren impacte i lideratge científic a nivell internacional i que col·laboren activament amb el seu entorn social i empresarial.\nAquest any 2020, l'IRB Barcelona ha renovat per tercera vegada consecutiva la seva acreditació Severo Ochoa gràcies a un ambiciós projecte científic i institucional basat en el reforç d'àrees d'investigació com la immunooncologia, la biologia química i la senescència, amb especial atenció al càncer i la metàstasi.\nFPI del Pla Nacional d'Investigació\nFins a vuit places per investigadors predoctorals estaran cobertes per les beques FPI (Formació de Personal Investigador) del Ministeri de Ciència i Innovació, a través dels plans nacionals concedits als caps de laboratori que ho hagin sol·licitat. El programa FPI ofereix ajuts per possibilitar la formació científica d'aquells titulats superiors universitaris que vulguin realitzar una tesi doctoral en qualsevol àrea de coneixement.\nInvestigació de l'últim ancestre comú dels eucariotes, finançat per la Gordon and Betty Moore Foundation\nUna última plaça de doctorat serà finançada a través del projecte d'investigació "Relative Timing and Modularity in The Path to the Last Eukaryotic Common Ancestor" que la fundació americana Gordon and Betty Moore Foundation ha concedit a l'investigador ICREA de l'IRB Barcelona i el Barcelona Supercomputing Center Toni Gabaldón, que lidera el laboratori de Genòmica Comparativa.\nEls projectes que participen en aquesta convocatòria són finançats pel Programa de Recerca i Innovació Horitzó 2020 de la Unió Europea en el marc dels acords de subvenció Marie Skłodowska-Curie Nº: 955951, 945352 y 101006361.


Agenda cultural dels dies 22 i 23 de març\nper Lleida al minut 21/03/2014 00:00h\nAgenda cultural dels dies 22 i 23 de marÃ§| Lleida al minut\nMollerussa ja ho té tot preparat per acollir del 19 al 23 de marÃ§ la Fira de Sant Josep, un certamen amb 142 anys d'història, que s'ha convertit en un dels espais de venda de vehicles més importants de tota Catalunya. Enguany presenta dos novetats: l'ampliació del Saló de l'Automòbil un dia més i un nou enfoc de les jornades tècniques.\nLleida Expo Tren estrena un circuit de modelisme ferroviari tripulat\nFira de Lleida acollirà el 22 i 23 de marÃ§ la 5a edició del saló Lleida Expo Tren, certamen líder a l’Estat espanyol en els sectors del modelisme i l’oci ferroviari. Enguany, la fira amplia la seva superfície fins als 8.000 metres quadrats i ocupa dos pavellons (3 i 4), on aplegarà 50 expositors comercials (10 més que en l’edició anterior), amb 33 fabricants i marques representades, als que cal afegir els 40 clubs i associacions de Catalunya i de la resta de l’Estat presents a la trobada firal.\nLa III FesTàrregaSolidària es celebrarà aquest dissabte, dia 22 de marÃ§\nLa capital de la comarca de l'Urgell acollirà aquest dissabte, dia 22 de marÃ§, la tercera edició del FesTàrregaSolidària, una iniciativa solidària que com cada edició selecciona dos projecte: un de local i un de 'veïns'. I enguany seran: 'A la Corda Fluixa' (projecte local) i 'Néixer amb dignitat' (projecte veïns).\nLa província de Lleida acollirà aquest diumenge tres cites atlètiques, amb la col·laboració d'Iter5: la 3a Cursa del Jonc de Menàrguens; la Fruit Trail d’Aitona, tercera prova de les Trail Running Series Lleida; i la segona edició de la Marxa Popular de les Cabanes de Volta.\nEl Museu Comarcal de l’Urgell ha organitzat per aquest cap de setmana, pels dies 22 i 23 de marÃ§, una jornada de portes obertes per visitar la nova sala permanent, que porta per títol Tragèdia al Call – Tàrrega 1348 i exposa el llegat històric del passat jueu de la ciutat, així com el seu patrimoni medieval.\nL'obra 'Història de 2'. d'Àbac Produccions, arriba a Alpicat\nÀbac Produccions presentarà aquest diumenge, dia 23 de marÃ§, a partir de les 18.00 hores, la representació 'Historia de 2', una obra d'Eduardo Galán. L'escenari escollit per a la funció és la sala La Unió d'Alpicat.\nPardinyes acull l'exposició '10 Històries de Gegants'\nLa sala Rogeli Aragonés de Pardinyes, ubicada al carrer Pere de Sant Climent, número 11, acollirà fins al proper 21 de marÃ§ l'exposició '10 anys d'Històries de Gegants', on els visitants podran veure la quarantena de gegants i capgrossos que hi participen.\nL'obra 'Història de 2'. d'Ã€bac Produccions, arriba a Alpicat


Espores - El racó més contaminat del planeta\nDatong, la ciutat que va ser fortalesa de la Gran Muralla Xinesa i que és coneguda mundialment pels seus rics tresors arquitectònics, és avui un dels racons més contaminats del planeta. Un gran núvol de fum converteix l'aire en una densa massa ennegrida i plena de brutícia, a la qual els seus habitants per desgràcia semblen haver-se acostumat malgrat les veus d'alarma dels organismes internacionals. Ja que el carbó és la seua font de vida, el seu aliment econòmic, açò sembla frenar qualsevol tipus de mesura presa en favor del medi ambient o de la salut dels seus habitants.\nNo obstant açò, les alarmes socials s'han disparat. Segons un recent estudi realitzat per la Universitat de Pequín i per Greenpeace East estima que la contaminació de l'aire ha causat més de 8.000 morts en les quatre grans ciutats xineses l'any passat. En el cas de Datong, en el mes de gener els hospitals van ser inundats per joves i ancians amb problemes respiratoris just en el moment en el qual la contaminació haviz sobrepassat els límits màxims establerts per l'Organització Mundial de la Salut.\nEl ric patrimoni històric i cultural de Datong també es veu durament afectat per la pol·lució\nSembla que de res han servit els ambiciosos plans de l'exalcalde de la ciutat, Geng Yanbo, qui des de la seua arribada en 2008 va voler assentar plans de transparència política, innovació tecnològica, respecte pel medi ambient i desenvolupament del turisme. Aquest polític va arribar al poder amb una premissa, <El carbó és un recurs consumit, mentre que la cultura pot estimular el desenvolupament a llarg termini> i va fer de les energies renovables la seua principal eina de treball.\nEls resultats en aquests cinc anys s'han notado de forma considerable. Les energies renovables han aconseguit netejar l'aire de Datong, malgrat la propera influència de la contaminació grisenca que forma part del paisatge de la seua veïna Pequín. Si en 2005 la qualitat de l'aire situava a la ciutat en el lloc 115 d'un total de 117 ciutats supervisades pel Ministeri de Protecció Mediambiental, en 2012 Datong ocupava el lloc 47 de 120 ciutats, deixant clar la bona labor contra la contaminació atmosfèrica i l'avanç cap a una menor dependència del carbó.\nL'alcalde de Datong va ser destituït de forma unilateral pel govern comunista. Hi ha veus que asseguren que la seua obstinació per deslligar el creixement econòmic del carbó esta darrere d'aquest assumpte\nNo obstant açò, Geng Yanbo s'ha topat de front amb alguns problemes que han portat a la seua recent destitució. El principal, que les seues polítiques s'oposen a les economies locals, temoroses que el nou model allunyat del carbó, frene la seua creixent economia. La destitució de Geng ha tret als habitants de Datong al carrer posat que el seu objectiu era que en el 2015 el 25% del consum elèctric provinguera d'energies renovables, especialment de l'energia solar. Aquest camp que constituiria una gran font d'inversió estrangera i de feina degut a la creació d'una poderosa indústria de manufacturació. Ara, molts temen que l'única eixida de la ciutat siga la tornada al carbó.\nModel econòmic a debat\nFins fa poc, la principal font d'ingressos per als habitants i les arques locals de la ciutat era l'explotació de les abundants reserves de carbó, matèria primera essencial per a alimentar el consum frenètic de les fàbriques i llars de la resta del país. Es tracta d'un negoci agressiu amb el medi ambient però que a Xina ha esdevingut fonamental, el carbó és el principal responsable del boom econòmic del país i el seu consum s'ha triplicat en l'última dècada. Fàbriques, llars i ciutats es proveeixen amb l'energia que naix de la crema de carbó, suposa dos terços de l'energia consumida pel país.\nEl núvol tòxic fotografiat des d'un satèl·lit de la NASA\nEn xifres globals, Xina crema quasi el mateix carbó que consumeix la resta del món, la qual cosa està ofegant a moltes ciutats com Pequín, degut a un perillós smog que provoca l'estancament de l'aire i la permanència dels gasos contaminants en les capes més baixes de l'atmosfera que produeix sequedat en els ulls i problemes respiratoris severs. Si sumem els milions d'automòbils que recorren el país cada dia, Xina s'ha convertit en un dels punts més contaminats del planeta amb índexs de pol·lució inaudits fins avui.\nMines de carbó a Xina\nA més de Datong, l'altre focus de contaminació de Xina és la capital, Pequín, que el mes de gener es va enfrontar a un gran núvol tòxic que va ser catalogada com la pitjor de la seua història. Les autoritats van recomanar a la població que no eixira de casa, a pesar d'açò molts ho van fer però portant màscares que els impediren respirar l'aire que podia causar diferents afeccions respiratòries i cardiopulmonars.\nEvidentment, el núvol tòxic de Pequín va ser un cas aïllat en el qual va haver-hi diversos factors a tenir en compte, entre ells, la combustió de vehicles a dièsel i de gasolina, les reaccions químiques de gasos emesos a l'atmosfera i en menor proporció les fonts geològiques i biològiques, totes elles vinculades a l'ona de fred que va arrasar el país.\nLa comunitat internacional demana respostes\nEl Fondo Mundial per a la Naturalesa va instar el passat mes de maig a Xina i Àfrica a incloure compromisos mediambientals com a eina fonamental per a la cooperació i el desenvolupament. Mentrestant, els alts funcionaris demanaven a les ambaixades estrangeres que deixaren de publicar les seues pròpies interpretacions de la contaminació de l'aire a Xina. La població ho tenia clar: les dades que oferia el Govern de Pequín eren poc fiables. És necessari que la comunitat internacional prenga cartes en l'assumpte.\nDes del govern xinés s'assumeix la necessitat de disminuir la dependència de la indústria pesada i restringir l'ús del carbó. A Pequín, les autoritats han tancat fàbriques i restringit l'ús d'automòbils per a tractar de reduir la contaminació. Mentre que es recomana a la població que tanque les finestres dels seus habitatges. La venda de purificadors d'aire i màscares ha augmentat de manera considerable i ha fet que moltes tendes, senzillamen,t ja no tinguen aquests productes.\nLes iniciatives preses des de Pequín semblen positives, Xina aposta per les noves tecnologies i està invertint considerablement en energia hidroelèctrica i altres fonts renovables, i és per això que molt països la consideren un país capdavanter en energies verdes. No obstant açò, el gegant asiàtic no para de créixer i amb açò la seua fam energètica, així que fins que les noves energies donen un resultat positiu la demanda d'energia seguirà creixent i ho farà en forma de consum de carbó.\nPodem dir aleshores que Xina és un dels països més grans del món i també el més contaminat. El 70% dels seus rius, llacs i platges ho estan, quasi 20 milions de xinesos no tenen accés a aigua potable i més 100.000 persones moren cada l'any a causa de malalties relacionades amb la contaminació de l'aire i de l'aigua. Un país que encpçala les llistes dels més contaminants tant a nivell aquàtic com pel que fa a emissions de CO2.\nPerò el cas de de Xina no és únic, aquesta situació va lligada al desenvolupament econòmic i per tant el mateix ocorre en altres països en vies de desenvolupament, per exemple, Brasil que està en les primeres posicions de quasi totes les categories de destrucció: primer lloc en desforestació, tercer en ús de fertilitzants i transformació d'hàbitat, quarta en espècies amenaçades i emissió de CO2 i vuitè en contaminació d'aigua.\nL'Índia, un altre gran gegant econòmic que creix ràpidament està en una tessitura semblant. En menys de 50 anys prop de 40% del país ha sigut desboscat, per ocupar així el segon lloc en pèrdua de boscos i el tercer en espècies amenaçades. De la mateixa menera que els casos anterior, també abusa de les emissions de CO2, la sobrepesca, l'ús de fertilitzants contaminació d'aigües. Països encara amb carta blanca que en un futur no massa llunyà que hauran de retre comtes amb els seus ciutadans i la resta del món.


ConeixCreixCrea és una iniciativa des de la que fomentar activitats adreçades al coneixement propi i de l’altre, al creixement personal i on poder treballar, sentir i reflexionar el nostre ser i estar dins el món.\nTeràpia d'Integració Psico-corporal\nFormación: Ser instructor de yoga en familia\nTaller: Creant família\nTaller: Viatge als meus origens\nTaller: Viure amb fills la sexualitat\nTaller: Espais de Dona\nPublicado por ConeixCreixCrea en 11:11 No hay comentarios:\nPilar Vicente Mercader. Llicenciada en Psicologia en las especialitats clínica (1987) i de les organitzacions i el treball (1988) per la Universitat de Barcelona y col·legiada número 4167 del Col·legi Oficial de Psicòlegs de Catalunya. Formada com a psicoterapeuta a l’Escola de Teràpia d’Integració Psico-corporal.\nLa meva inquietud i preocupació pel coneixement de les persones, m’ha portat a estudiar, investigar i treballar des dels aspectes personals als aspectes comunitaris, socials, culturals i comunicatius de l’esser humà.\nVaig començar la meva formació en el diagnòstic i tractament de trastorns psicopatològics com a psicòloga assistent en el Servei de Psiquiatria de l’Hospital Prínceps d’Espanya de Bellvitge (Barcelona). També com a professional lliberal al meu propi centre (CTP) i col·laborant en el Centre d’Estudis i Teràpia del Comportament en Barcelona. En aquesta vaig participar en nombroses investigacions, publicacions, comunicacions, ponències i cursos. El meu treball en clínica i psicopatologia ha evolucionat des d’enfocaments cognitivistes fins enfocaments més integradors, com la meva actual formació en Teràpia d’Integració Psico-Corporal, inspirada en el nou paradigma ecològic i de la teoria de sistemes.\nActualment, centrada definitivament en l’àmbit clínic, treballo com a psicòloga i terapeuta d’adults i adolescents i com a formadora en programes de família.\nConeixCreixCrea és una iniciativa des de la que fomentar activitats adreçades al coneixement propi i de l’altre, al creixement personal i on poder treballar, sentir i reflexionar el nostre ser i estar dins el món. També pretén fomentar la creació d’espais i temps propis, així com de formes de ser i d’expressar-se pròpies. ConeixCreixCrea vol fomentar i educar per a la seguretat, la confiança, la cura, el respecte, l’autonomia i la creació i la relació conscient entre persones.


Descobrir els invents!\nFem un dibuix divertit!\nEl mNACTEC proposa aquesta visita teatralitzada per a l'alumnat d'educació primària.\nEs realitzarà una gimcana teatralitzada a l’exposició Homo Faber. Mitjançant un joc participatiu i amb l’ajuda de personatges rellevants de la història de la ciència, l’alumnat podrà descobrir els invents més importants dels nostres dies. A partir d’unes capses amb objectes, els nens i les nenes hauran de trobar-los dins l’exposició i descobrir les seves aportacions científiques al llarg de la història.\nL’exposició mostra l’evolució de la ciència i de la tècnica, des de la primera gran revolució tecnològica de la humanitat, la revolució neolítica, fins als inicis de la industrialització, emfatitzant especialment en el context català, passant pels romans, l’edat mitjana, la revolució científica i el segle de les llums. Aquesta mostra està ubicada a la planta -1 del mNACTEC i ocupa aproximadament uns 350 m2. Pretén donar una visió introductòria de la història de la ciència i de la tècnica, per després continuar la visita cap els espais originaris energètics de la fàbrica Aymerich, Amat i Jover. NOTA: L’aforament de la visita a l’exposició Homo Faber és limitat i es reserva exclusivament als grups concertats. Per assegurar la qualitat de la visita es considera que els grups sense monitor hi podran accedir solament quan no hi hagi cap grup concertat dins l’exposició.\n2 € per alumne / Gratuït per el Cicle Inicial de Primària


L'Informatiu - El Comitè Feminista condemna l'assassinat del Samuel i crida que 'l'odi no pot guanyar'\nEl Comitè Feminista condemna l'assassinat del Samuel i crida que 'l'odi no pot guanyar'\nDesenes de persones es van concentrar ahir a la tarda a la plaça de la Vila per mostrar el seu rebuig i condemnar l'assassinat del jove Samuel a la ciutat d'A Corunya. El Comitè Feminista de Santa Perpètua va realitzar la convocatòria i va donar lectura a un manifest on es reclama més educació contra l’odi i contra la lgtbifòbia. Els partits polítics, amb representació a la Corporació, també van adherir-se a la convocatòria que va finalitzar amb un minut de silenci en record d'en Samuel.\nJoan Artés i Tamar Zamora van donar lectura al manifest que expressa que "l'odi no pot guanyar". Artés va assenyalar que estem vivint un moment especialment delicat amb un repunt d'actes violents per diferents motius i va recordar les paraules que el pare de Samuel va deixar al lloc on van assassinar brutalment al seu fill.\nEl manifest assenyala que "no podem permetre que l'odi ens guanyi, que encara hi hagi gent posant en dubte la violència masclista, la lgtbifòbia i fins i tot normalitzant-la" i demana que tots els partits polítics, les institucions públiques i les administracions es posicionin i treballin conjuntament per aconseguir que "no ens matin, que no ens matin per cap raó i que ens deixin expressar el nostre gènere i la nostra sexualitat com vulguem". Per últim assenyala que "necessitem una societat forta, que lluiti contra la lgtbifòbia en el seu dia a dia, que no sigui còmplice de rialles, de burles, de comentaris homòfobs o masclistes en cap àmbit de la seva vida!".\nFoto: Un moment de la lectura del manifest / L'Informatiu


El paper del feminisme, més enllà de la vaga del 8-M - GRUP DE DONES DE LA MARXA MUNDIAL VALÈNCIA\nPortada del sitio > ACCIONES (8M-25N) > El paper del feminisme, més enllà de la vaga del 8-M\nMilitants feministes de diferents edats i espais parlen sobre els objectius, els reptes i les diferències del moviment abans de la vaga del dia de la dona treballadora.\nBarcelona 01/03/2020 Maria Rubio Públic\nBloc de dones migrades i/o racialitzades a la manifestació feminista del 8 de març de 2019. ACN\nBull l’olla del moviment feminista amb la vista posada en el 8 de març, el dia de la dona treballadora. Els comitès de vaga, organitzats per barris i viles, fa mesos que treballen. Aquesta és una de les grans victòries dels darrers anys: la capacitat de sumar dones, sobretot joves, que no formaven part d’un espai polític, per esdevenir un moviment de masses que compta els manifestants per centenars de milers. El 2018 i el 2019 han estat els dos anys forts de la vaga feminista a casa nostra, però en ambdós casos, en arribar el 9 de març, el moviment perd protagonisme. Cap a on camina el feminisme més enllà dels 8-M? El Quinze parla amb militants feministes de generacions i espais diversos per reflexionar-hi.\n"Si hi ha la capacitat de muntar vagues i manifestacions massives és que hi ha treball invisible, de base, constant a tots els barris i pobles durant tot l’any", explica Milena Duch, que amb 28 anys és una de moltes dones joves que ha nodrit el feminisme en els darrers anys. Enumera molts dels elements que han permès l’eclosió d’aquests discursos, com ara la resposta contra la Llei Gallardón contra l’avortament, però situa el punt d’inflexió en la Vaga de Totes, l’embrió de la vaga feminista a Catalunya: "Va aglutinar tot aquest potencial polític que havia estat tan silenciat i a una segona, tercera o quarta línia en la majoria d’espais polítics. En aquest moment comencen a crear-se assemblees feministes a barris, pobles, centres educatius, espais laborals", diu.\n"La Vaga de Totes va arribar abans a Catalunya que a l’Estat, el 2014, amb un com-ponent internacionalista que s’emmirallava a les propostes ja en marxa a l’Amèrica Llatina o a altres països, com Polònia", explica Dolo Pulido, que es va iniciar en els feminismes dels anys vuitanta i que ara és membre de Ca la Dona i Novembre Feminista. Pocs anys després, dones molt joves van sumar-se a la lluita: "Vèiem com noies de 18 anys se sentien autoritzades per liderar el carrer. La feina feta durant anys, des de l’educació, des d’espais del lleure, des del moviment, estava donant fruits". L’activista creu que aquest és un moment "d’acumulació de forces" que generarà un impacte durant la pròxima dècada que encara s’ha de veure.\n"Mireia Redondo: "El 8-M hauria de ser el punt de partida per transformar les assemblees de barris i pobles en grups autònoms d’autodefensa"\nMés enllà de la socialització del discurs feminista, des del més radical fins al que ha arribat al mainstream, quin és l’impacte que pretén generar el moviment a casa nostra? I de quina manera? "S’han de consolidar els espais que s’han creat a partir de les vagues", opina. Altres van una mica més enllà en la seva proposta, com ara l’anarcosindicalista Mireia Redondo: "El 8-M hauria de ser el punt de partida per transformar les assemblees de barris i pobles en grups autònoms d’autodefensa, com els comitès de defensa de les dones del Kurdistan". Per a Redondo, aquesta xarxa hauria d’encarregar-se d’autoabastir-se de tot el que és necessari per combatre la violència que assola les dones, de la A a la Z: "Fer caixes d’emergència contra la repressió, dotar-nos d’habitatge, fer acompanyament físic, pagar teràpies. És a dir, posar els cossos i els efectius per generar una xarxa real de suport feminista".\nLa sindicalista tem que el 8 de març s’estigui convertint, més que en una eina, en "una diada". Com es resol? "És interessant trobar la fórmula de coordinació i organització que a la vegada permeti a cada sector del feminisme la seva autonomia, perquè el moviment és molt variat i acull mil maneres i prioritats polítiques a la vegada", opina Duch, que alhora reivindica la necessitat de seguir-ho fent sense que en formin part els homes, des de la "no-mixticitat". "Aquestes assemblees són de dones, dones trans, de lesbianes, de persones no binàries..., que també és una gran victòria, perquè se’ns ha qüestionat des del principi que el feminisme es volgués organitzar amb agència des dels subjectes als quals s’interpel·la directament amb aquesta lluita perquè són els explotats, assassinats i oprimits pel patriarcat", manté.\nPrecisament, aquest anhel per la "unitat d’acció" sense renunciar a la diversitat és el que reivindica Sara Cuentas, activista feminista que forma part de la plataforma Diverses 8M, formada per dones racialitzades i/o migrades, que organitzen el seu propi 8-M al marge dels espais unitaris: "Vam veure lògiques verticals i racistes en aquells espais. I vam decidir no lluitar-hi des de dins, tenint en compte l’ofensiva que hi ha a fora. Moltes de les nostres han patit atacs racistes els darrers mesos", denuncia Cuentas.\n"Estem demanant una presència significativa i en igualtat de condicions", demanda la militant antiracista, a qui li agradaria que els lideratges dins del moviment fossin "canviants i diversos", i no estiguessin copats per "feministes que fa 40 anys que hi són i que tenen tota la projecció mediàtica". Fins que això no passi, Diverses 8M convoca una manifestació al marge de la marxa de la tarda, al barri de Sarrià: "No només ho fem per les companyes treballadores de la llar, que sobretot es concentren allà. Són els barris on es concentra la gran riquesa, la burgesia. Fem una marxa incòmoda amb aquells que ens exploten a nosaltres i els nostres territoris".\n"Milena Duch: "El debat sobre la prostitució hi ha de ser, però crec que s’han fet passar per abolicionistes discursos que directament són antiputes"\nLes crítiques de les antiracistes no són els únics reptes del moviment. Els darrers anys, també han aparegut fortes polèmiques entorn del debat de la prostitució, que ha generat veritables batalles campals en els espais de discussió, sobretot al voltant del 8-M: "El debat sobre la prostitució hi ha de ser, però crec que s’han fet passar per abolicionistes discursos que directament són antiputes", valora Duch. Cuentas també coincideix que el problema d’aquestes grans disputes no han estat les discordances polítiques, sinó com part d’aquest abolicionisme s’ha dirigit a les treballadores sexuals: "A Diverses hi ha abolicionistes. El problema no és ser-ho, sinó defensar que s’ha de sancionar les treballadores sexuals, quan són dones que estan exercint el dret a la supervivència". Aquesta bel·ligerància també ha aparegut contra les dones trans per part dels mateixos sectors: "Més que punts de discussió, crec que són punts per tancar files i no deixar que entrin postures que s’acosten al feixisme. Aquestes postures no són feministes", afirma Duch.\nAmb aquests reptes sobre la taula, la veritat és que el feminisme català ha aconseguit trobar el consens de reivindicar el treball de cures i reproductiu durant les vagues feministes, a banda d’aspectes relacionats amb el treball formal: la bretxa salarial, la temporalitat, el sostre de vidre de la maternitat... Però, quines han de ser les reivindicacions per enfortir aquesta xarxa d’assemblees i col·lectius que podrien treballar en un futur per coordinar-se més intensament?"Tenim un gran problema, que és la violència masclista", afirma Dolo Pulido. Hi coincideix Duch, que també veu en l’embat contra els feminicidis i la violència contra les dones la principal emergència feminista: "Les reivindicacions, malauradament, segueixen sent les mateixes que fa anys, com per exemple allò tan bàsic com que deixin de matar-nos o la lluita contra la violència sexual".\nAmb aquesta demanda tan transversal a la mà, Redondo reivindica els grups d’autodefensa feminista dels 2000, dels quals va formar part: "Ens organitzàvem en grups petits, per afinitat, i fèiem entrenament físic, debats sobre consentiment, desig, límits, i com encarar les agressions col·lectivament". I aquí, les reivindicacions entorn del dret a l’autodefensa feminista –és a dir, el dret a respondre davant d’una agressió com l’agredida ho desitgi– juguen un paper cabdal: "I sobretot, quan aquest qüestionament contra les agressions, les agredides i la resposta que hi vulguin donar no és única del feixisme. També és un discurs que es va sentint entre els moviments socials", afegeix Redondo.\nSe seguiran organitzant vagues feministes cada 8 de març? Feta aquesta anàlisi, les activistes coincideixen que es tracta d’una eina que no necessàriament ha de seguir sent útil any rere any. Redondo, per exemple, defensa que aquest any no calia convocar una vaga laboral, ja que, en caure en diumenge, perd força: "La potència de la vaga feminista és que no només és una vaga laboral, perquè, com a tal, tampoc és que ho hagi petat. Però una vaga feminista remet també a la vaga de consum de cures i estudiantil". Per la seva banda, Duch assegura que, fins que no s’articulin altres fórmules més enllà d’aquesta, és la millor via que estan trobant les dones per mostrar les seves reivindicacions: "Aquestes vagues han aconseguit interpel·lar moltes dones precàries de classe treballadora que han trobat en el 8-M una jornada de lluita per fer-se justícia un cop a l’any, mentre no es pugui fer d’una altra manera".


1982: El cop d’estat que volia acabar amb la jornada de reflexió (i amb la democràcia) - CATzona\n1982: El cop d’estat que volia acabar amb la jornada de reflexió (i amb la democràcia)\nHavia de començar a les 8 del matí aprofitant la jornada de reflexió del 27 d’octubre del 1982, la vigília del que tothom assumia que seria una gran victòria electoral per al PSOE. L’exèrcit tallaria les comunicacions entre els centres de poder de l’Estat; es controlarien una setantena d’objectius, entre els quals la Moncloa i la Zarzuela -recorrent a l’artilleria si es trobaven amb resistència-; es destituiria el rei; es dissoldrien les Corts, i es declararien il·legals partits, sindicats i les comunitats autònomes. Hi hauria detencions, camps de concentració i es controlaria la ràdio i la televisió públiques.\nL’intent de cop d’estat del 23 de febrer de l’any anterior i les condemnes als seus impulsors havien deixat en una part de l’exèrcit la sensació que s’havia de tornar a provar, i aquella era l’ocasió que buscaven. El principal promotor d’aquell nou cop era un vell conegut: el general Jaime Milans del Bosch, el mateix que el 23-F va treure els tancs als carrers de la ciutat de València.\nMilans, des de la presó de Fuencarral (Madrid), va tornar a fracassar en el seu intent de recuperar la dictadura. Els serveis secrets de l’Estat (Cesid) van interceptar comunicacions i van arribar a obtenir informació detallada del pla, fins al punt que van pactar amb militars de segon rang implicats en el cop perquè delatessin els seus superiors a canvi de quedar-ne al marge. El 2 d’octubre es van detenir els principals implicats, entre els quals els coronels Luis Muñoz i Jesús Crespo, i el tinent coronel José Enrique Crespo. Tots tres van acabar sent condemnats a dotze anys de presó per un delicte de conspiració per a la rebel·lió militar.\nAbans, el 25 d’octubre, la policia havia requisat armes i explosius a grups d’ultradreta a les ciutats de Madrid, Barcelona i Valladolid i havia traslladat Milans en helicòpter fins a un penal de Cadis.\nEl PSOE va guanyar aquelles eleccions per majoria absoluta i Felipe González va començar el seu periple de catorze anys com a president, precisament el que volien evitar els colpistes.


Hi he menjat!: L'Eau Vive (Ouagadougou)\nL'Eau Vive (Ouagadougou)\nEl restaurant L'Eau Vive de Ouadadougou, la capital de Burkina Fasso, és una parada obligada pel viatger. Els qui estiguin a punt d'emprendre una expedició ja sigui pel sud del país ja sigui pel veí Malí, es podran acomiadar del menjar occidental d'una manera digne, i els que estiguin de retorn hi retrobaran la normalitat gastronòmica i higiènica occidental que tant hauran enyorat.\nRegentat per un grup de monges carmelites l'Eau Vive forma part d'un projecte que pretén millorar les condicions higièniques dels nadius. Es dona acollida als turistes i s'obtenen uns ingressos que reverteixen en la població local.\nA l'Eau Vive s'hi menja molt correctament "cuina occidental". És un autèntic oasi de pau i tranquil·litat. Un luxe enmig de la precarietat.\nPublicat per Jordi Viader Riera a 10:13\nEtiquetes de comentaris: .Cuina eclèctica, Ouagadougou


Relat "Indignació davant el taulell"\nInici > detall del relat: Indignació davant el taulell\nA les vuit del matí d’aquell dijous d’octubre, la Cristina va sortir de casa amb la idea de passar pel banc a fer un ingrés en efectiu per al seu fill, l’Arnau, abans d’agafar el tren fins a Barcelona. Ella sempre que sortia de la comarca viatjava en transport públic.\nTot just travessar el carrer, va distingir una persona de color que remenava en un dels contenidors del rebuig. Era de mitjana edat i tenia a les mans roba i una motxilla que posava al carretó on guardava el que li semblava que li podia ser d’utilitat.\n“Cada cop veig més persones remenant els contenidors – pensà la Cristina.- Anys enrere, només ho trobava a Barcelona, això” .\nAmb un sentiment de tristesa seguia caminant amb lleugeresa i desvià el seu pensament cap a les gestions que li quedaven encara per fer.\nQuan arribà al Banc X experimentà tranquil·litat al trobar que només hi havia una persona davant seu. Això significava que l’atendrien aviat i s’encaminaria ràpidament cap a l’estació.\n-Bon dia, en què la puc ajudar?\n-Bon dia, volia fer un ingrés efectiu de 200 euros a nom d’Arnau López Rigau en aquest compte corrent. – I Cristina allargà un full amb les dades del compte anotades.\n-Bé, però senyora,. vostè no té compte corrent en aquest banc?\n-Doncs no, però jo li porto els diners en efectiu –digué la Cristina\n-Doncs, així, li hauré de cobrar una comissió de 2 € per fer l’ingrés.\n-Com diu? – i les celles de la Cristina van començar arquejar-se al temps que el seus ulls mostraven sorpresa i el seu to de veu s’alçava lleugerament- m’ho pot explicar millor, això? Tan sols vull fer un ingrés al compte del meu fill, que sí que té un compte aquí.\n- Sí, serien 2 € perquè vostè no té compte en aquesta entitat. És el preu establert. Si vol, un altre dia pot fer una transferència en línia des del seu compte i així s’estalvia venir personalment i no li caldrà fer cua i és més còmode perquè ho pot fer des de casa.\nLa Cristina va començar a indignar-se davant les justificacions de l’empleat del banc i amb veu ferma i taxativa va respondre:\n- Aviam si ho he entès : vostè em diu que per la meva comoditat, l’estalvi de la passejada, i per afavorir la meva economia, he de fer la transferència des de casa o des del meu banc. A mi em sembla que això a vostè li estalviaria feina i al meu banc li suposaria cobrar-me també la comissió habitual de transferència de banc a banc. O sigui, que jo seguiria pagant! És per això que vinc personalment, per estalviar-me la comissió. Ara també cobren pels ingressos a la finestreta? Ho trobo indignant! Estic molt sorpresa! I si jo no tingués ordinador per fer-ho en línia? L’atenció presencial només serà per convèncer-nos perquè obrim un compte en aquest banc? Doncs crec que diré al meu fill que realment s’ha de qüestionar si aquest banc li convé!\n-Ah! Perdoni, senyora. Si el compte al que ingressa aquests diners és el del seu fill, per aquesta vegada li condonarem la comissió. Ja està, tema arreglat. No s’enfadi.\nLa Cristina va mirar enrere i observà que s’havia format cua, que les persones estaven a l’expectativa de com acabava aquella discussió, que l’empleat no desitjava continuar i que a ella li començava a aflorar una indignació que anava més enllà del dos euros; que el que li molestava era el concepte de cobrar per tot, eren les justificacions en honor a la comoditat del client, i que al final quan volen, bé que ho resolen i ho condonen. Tot plegat, indignant!\nVa respirar, va recollir els papers i va sortir de l’oficina.\nJa en direcció cap a l’estació de tren, uns metres més enllà, va trobar un home assegut en un banc de fusta amb un got metàl·lic i un rètol de cartró que deia:\n“Tinc família i no tinc feina”.\nLa Cristina va treure dos euros del moneder i els va dipositar al got. Tan sols un pensament l’envoltava: “I mentrestant...l’Estat rescatant la banca amb els diners de tothom”.\n(Relat escrit un dilluns qualsevol de l'octubre de l'any 2015) Romy Ros\nFa tres anys, des que el meu fill és a l'institut, que cada vegada que va de colònies o es matricula pel nou curs, quan vaig a ingressar l'import al compte corrent de l'institut, el banc em cobra els dos euros. I jo tinc compte en aquest banc... Diuen que la comissió ve pel compte en que ho ingresso. O sigui, un compte d'un institut d'educació, ni que ho estigués ingressant al compte de la màfia!!!!!\nEls diners que entre tots havíem recollit per la sanitat, educació, pensions... Tots han anat a parar a la banca, però ells sempre en volen més... Quin fàstic!!!!\nTotalment d'acord amb tu.[Ofensiu]\nNonna_Carme | 03-02-2017\nI pitjor encara, que, a finals d'any, facin gala del "superavit" obtingut .\nM'alegra molt tornar-te a veure per Relats.\nUna abraçada, Romy.


Actualitzada 30/10/2019 a les 06:40\nLes reunions haurien de ser un espai per a l’intercanvi d’idees, per a transmetre informació, per a consultar o consensuar algun acord. Però els que ens reunim habitualment sabem que, en moltes ocasions, aquestes trobades són totalment improductives.\nUna reunió esdevé una pèrdua de temps quan hi ha una manca de preparació prèvia o quan els objectius no estan clars. L’eficàcia desapareix quan estan mal dirigides, quan hi ha massa participants, quan alguns dels membres monopolitzen els debats o quan finalitzen sense cap presa de decisió. La durada i la freqüència de les trobades també és un element que influeix en la improductivitat.\nQuan aquesta problemàtica deixa de ser un fet puntual, es genera una degradació del clima laboral i una desmotivació del personal. Si el treballador passa massa temps en juntes en les quals no es concreta res, mentre els correus se li acumulen a la safata d’entrada i la feina li queda per fer, tot plegat li pot generar força estrès. Les reunions passen a ser considerades com uns veritables lladres del temps.\nEls manuals de reunions efectives parlen d’una bona preparació, d’una gestió del temps o de la limitació de les intervencions dels assistents. Personalment dubto que la simple voluntat d’aplicar aquests bons propòsits sigui la solució a la reunionitis.\nSi una organització és incapaç de resoldre la ineficiència de les reunions, això demostra que a l’entitat hi ha altres problemes més profunds d’organització o de lideratge. Els empresaris més pioners es basen en la confiança dels treballadors, afavorint al màxim la seva autonomia dins l’organització. Cadascú treballa els seus propis projectes sense necessitat de consensuar-ho tot, limitant les relacions jerarquitzades i la necessitat de reunir-se per a prendre qualsevol decisió dins de l’estructura. Aquest és, potser, el camí a seguir quan l’organització pateix de reunions improductives.\nEm sap molt de greu eva , pero has perdut credibilitat anant amb demòcrates.Una més a la llista per afegir...\n10.Accident mortal a Pont de Bar amb un vehicle...


SI O NO, TU DECIDES. Campanya en castellà per a gent que viu en castellà - totSuma\nSI O NO, TU DECIDES. Campanya en castellà per a gent que viu en castellà\nUn projecte de CatalunyaEstat\nSI O NO, TU DECIDES, és una campanya destinada a “sacsejar i donar a conèixer” dades sobre realitats que vivim. Va dirigida a les persones sensibles amb la consciència social, però que a hores d’ara dubten o desconeixen si la independència és la millor solució. Dirigida a un públic majoritàriament castellanoparlant que viu en un món audiovisual informatiu únicament i exclusiva en castellà, que no rep cap input pro-positiu referent al procés, només negatius (de mitjans de comunicació estatals -i també catalans- que no informen o directament desinformen o donen informació negativa).\nConsta de vídeos per a les xarxes i televisions locals, i falques radiofòniques, amb diverses modalitats segons el tema que tractem (infraestructures, pobresa energètica, pensions, beques, etc…), convidant a visitar el web sionotudecides.com.\nSI O NO, TU DECIDES, és una campanya ideada i produïda per la Fundació CATALUNYA ESTAT, però es mostra anònima (sense nom ni logo), sense estelades ni referències a la independència. Una campanya en castellà per a ser difosa en els mitjans adequats al target (ràdios com TeleTaxi, SER cat, 40 Principales, Cadena 100, Onda 0, Kiss FM, Europa FM i altres; TV Locals, Spotify...), a més de la viralització a través de les XXSS.\nLa campanya, per a poder cobrir una difusió mínima per assolir l’objectiu d’impactar positivament sobre el target i aconseguir decantar vots des de posicions prèvies abstencionistes -i fins i tot de NOs- cap a SÍs, requereix d’un pressupost mínim d’entre 40 i 50.000 €. Per això ens cal el suport i la implicació de molta gent.\nA partir de fons propis hem dissenyat i elaborat els continguts, hem produït els audiovisuals i les falques, i començarem fent difusió de les falques aquest mes de juny.\nPerò demanem suport per a recollir 20.000 € per poder destinar-los íntegrament a difondre més falques, a través de més mitjans i amb més freqüència, per tal d’aconseguir el ressò que ens cal per aconseguir més adhesions al SÍ.\nAmb un preu mig d’emissió de 60 € /falca, quantes falques pots ajudar a finançar? Qualsevol ajuda és important per assolir l’objectiu (1/4 de falca, ½ falca, 1 falca, 10 falques, 100 falques...).\nTenim un seguit de recompenses en funció de les diferents aportacions:\nSumador de 15 € (1/4 de FALCA)\nMenció "Contribució en DIFUSIÓ DE LES FALQUES" al web de la Fundació CATALUNYA ESTAT.\nSumador de 30 € (1/2 FALCA)\nMenció "Contribució en DIFUSIÓ DE LES FALQUES" al web de la Fundació CATALUNYA ESTAT + Diploma acreditatiu (que enviarem en format PDF).\nSumador de 60 € (1 FALCA)\nMenció "Contribució en DIFUSIÓ DE LES FALQUES" al web de la Fundació CATALUNYA ESTAT + Diploma acreditatiu (que enviarem en format PDF) + Llibre en català/castellà "L'autonomia que tenim, el País que tindrem" / "La autonomía que tenemos, el Pais que tendremos". S'haurà de passar a recollir. Llibre fins a esgotar existències (seria substituït per un altre llibre de la Fundació CATALUNYA ESTAT, de la col·lecció "Convèncer per vèncer").\nSumador de 120 € (2 FALQUES)\nMenció "Contribució en DIFUSIÓ DE LES FALQUES" al web de la Fundació CATALUNYA ESTAT + Diploma acreditatiu (que enviarem en format PDF) + Llibre en català/castellà "L'autonomia que tenim, el País que tindrem" / "La autonomía que tenemos, el Pais que tendremos" + Llibre "L'invent de l'espanyolitat" de Lluís Garcia. Llibres fins a esgotar existències (seríen substituïts per un altre llibre de la Fundació CATALUNYA ESTAT, de la col·lecció "Convèncer per vèncer").\nSumador de 180 € (3 FALQUES)\nMenció "Contribució en DIFUSIÓ DE LES FALQUES" al web de la Fundació CATALUNYA ESTAT + Diploma acreditatiu (que enviarem en format PDF) + Llibre en català/castellà "L'autonomia que tenim, el País que tindrem" / "La autonomía que tenemos, el Pais que tendremos" + Llibre "L'invent de l'espanyolitat" de Lluís Garcia + Reproducció Mapa Mundi de Domingos Teixeira, de 1573 (format 100 x 50 cm.). Llibres i Mapa fins a esgotar existències (seríen substituïts per un altre llibre de la Fundació CATALUNYA ESTAT, de la col·lecció "Convèncer per vèncer").\nSumador de 300 € (5 FALQUES)\nMenció "Contribució en DIFUSIÓ DE LES FALQUES" al web de la Fundació CATALUNYA ESTAT + Diploma acreditatiu (que enviarem en format PDF) + Llibre en català/castellà "L'autonomia que tenim, el País que tindrem" / "La autonomía que tenemos, el Pais que tendremos" + Llibre "L'invent de l'espanyolitat" de Lluís Garcia + Reproducció Mapa Mundi de Domingos Teixeira, de 1573 (format 100 x 50 cm.) + Sopar amb els ideòlegs del projecte amb presentació i visionat de tots els audiovisuals. Llibres i Mapa fins a esgotar existències (seríen substituiïs per un altre llibre de la Fundació CATALUNYA ESTAT, de la col·lecció "Convèncer per vèncer").\nSumador de 600 € (10 FALQUES)\nMenció "Contribució en DIFUSIÓ DE LES FALQUES" al web de la Fundació CATALUNYA ESTAT + Diploma acreditatiu (que enviarem en format PDF) + Llibre en català/castellà "L'autonomia que tenim, el País que tindrem" / "La autonomía que tenemos, el Pais que tendremos" + Llibre "L'invent de l'espanyolitat" de Lluís Garcia + Reproducció Mapa Mundi de Domingos Teixeira, de 1573 (format 100 x 50 cm.) + Caixa de 6 ampolles de cava Recaredo Brut Nature. Llibres i Mapa fins a esgotar existències (seríen substituïts per un altre llibre de la Fundació CATALUNYA ESTAT, de la col·lecció "Convèncer per vèncer").\nSumador de 1.200 € (20 FALQUES)\nMenció "Contribució en DIFUSIÓ DE LES FALQUES" al web de la Fundació CATALUNYA ESTAT + Diploma acreditatiu (que enviarem en format PDF) + Llibre en català/castellà "L'autonomia que tenim, el País que tindrem" / "La autonomía que tenemos, el Pais que tendremos" + Llibre "L'invent de l'espanyolitat" de Lluís Garcia + Reproducció Mapa Mundi de Domingos Teixeira, de 1573 (format 100 x 50 cm.) + Visita guiada "Ruta Colombina per Barcelona" amb En Jordi Bilbeny. Llibres i Mapa fins a esgotar existències (seríen substituïts per un altre llibre de la Fundació CATALUNYA ESTAT, de la col·lecció "Convèncer per vèncer").\nTreballem per aconseguir un Estat millor, per a tothom, la Catalunya Estat. La Fundació CATALUNYA ESTAT és una entitat privada que promou estudis, treballs i accions de conscienciació, per a l'assoliment de l'estat català. Una eina al servei de l’anàlisi, el treball i la conscienciació de la societat civil i els polítics que la representen per a que assumeixin l'independentisme, com l'opció més vàlida i enriquidora per a Catalunya i la seva ciutadania. www.fundaciocatalunyaestat.cat @FundCatEstat\ndels 20000 necessaris\n1/4 DE FALCA\nMenció "Contribució en DIFUSIÓ DE LES FALQUES" al web de la Fundació CATALUNYA ESTAT\n+ Diploma en PDF.\n+ Diploma en PDF\n+ Llibre en català/castellà "L'autonomia que tenim, el País que tindrem" / "La autonomía que tenemos, el Pais que tendremos". Passar-ho a recollir.\n+ Llibre en català/castellà "L'autonomia que tenim, el País que tindrem" / "La autonomía que tenemos, el Pais que tendremos"\n+ Llibre "L'invent de l'espanyolitat" de Lluís Garcia.\n+ Llibre "L'invent de l'espanyolitat" de Lluís Garcia\n+ Reproducció Mapa Mundi de Domingos Teixeira, de 1573 (format 100 x 50 cm.).\n+ Reproducció Mapa Mundi de Domingos Teixeira, de 1573 (format 100 x 50 cm.)\n+ Sopar amb els ideòlegs del projecte amb presentació i visionat de tots els audiovisuals.\n+ Caixa de 6 ampolles de cava Recaredo Brut Nature.\nAporta-hi 1200 €\n+ Visita guiada "Ruta Colombina per Barcelona" amb En Jordi Bilbeny.\nLa POBRESA ENERGÈTICA, un altre problema real de la gent tombat pel TC\nLa pobresa energètica és un altre dels problemes reals de la gent al que el Parlament de Catalunya ha tractat de donar resposta -amb la Llei que impedia tallar els subministres ...


Pluja de medalles a Madeira camí de Tòquio | Fosbury\nFosbury » Natació » Pluja de medalles a Madeira camí de Tòquio Sarai Gascón, Toni Ponce i Núria Marquès, campions d'Europa de nou a l'illa portuguesa\nDel 16 al 22 de maig els nedadors catalans han demostrat tot el seu talent competitiu al campionat d’Europa.\nMadeira ha sigut l’escenari finalment dels europeus de natació adaptada, una de les grans cites internacionals de la temporada i sens dubte un dels darrers grans campionats abans de la celebració dels Jocs Paralímpics de Tòquio que comencen el 24 d’agost al Japó. A l’illa portuguesa els nedadors catalans han tornat a demostrar que mantenen un excel·lent nivell competitiu i han aconseguit diverses presències al podi amb algunes medalles d’or incloses per a Sarai Gascón, Núria Marquès i Toni Ponce. Tots tres han rendit a gran nivell i estan convençuts que poden millorar els seus registres aquest estiu.\nSarai Gascón ha sumat set medalles a Madeira, amb una triple medalla d’or als 100 braça, als 100 lliure (on ha aconseguit la mínima A per als Jocs) i als 4×100 estils, plates als 100 papallona i 50 lliures i bronzes als 200 estils i 4×100 lliures. L’egarenca ha competit de forma habitual davant Núria Marquès i també fent-li companyia als relleus, en una sintonia treballada des de fa anys amb una coincidència a totes les competicions que sens dubte les ha ajudat a millorar a la piscina. La de Castellví de Rosanes ha tancat els campionats de Madeira amb vuit medalles. S’ha proclamat campiona d’Europa als 100 esquena i al 4×100 estils, ha sigut subcampiona als 100 braça, als 200 estils i als 400 lliures i bronze als 50 i 100 lliures.\nToni Ponce ha guanyat l’or als 100 braça i ha sumat sis podis més a Madeira / CPE\nLa petjada de Jaume Marcé des del CAR de Sant Cugat no s’acaba aquí, atès que Toni Ponce ha completat aquest trio d’or que tantes esperances deixa de cara a Tòquio. El vilafranquí també ha mostrat la seva polivalència amb set medalles als europeus de Madeira i s’ha penjat l’or als 100 braça, la plata als 100 lliures, 200 lliures i 200 estils i el bronze als 50 esquena, 50 lliure i relleu 4×50 estils. Òscar Salguero en aquesta ocasió no ha pogut retenir la corona europea i s’ha hagut de conformar amb la medalla de plata als 100 braça.\nDestacar també les dues medalles guanyades per Òscar Salguero, plata en la prova de 100m braça SB8 i bronze en els relleus masculins 4x100m estils, prova en la que el jove Ariel Schrenck també va participar-hi, guanyant d’aquesta manera la seva primera medalla en un Campionat d’Europa.\nÓscar Salguero ha guanyat la plata als 100 braça en la seva categoria / CPE\nDes del País Valencià també cal destacar la medalla de bronze de Sergio Martos als 100 esquena i el bronze de José Antonio Marí als citats 4×100 estils.\nAmb marca mínima\nAra mateix hi ha dos nedadors catalans amb plaça garantida al 100% per als Jocs de Tòquio d’aquest estiu. Són Toni Ponce i Sarai Gascón, que han firmat una mínima A que els dona aquest bitllet directe. Més enllà d’aquests dos noms amb experiència prèvia als Jocs, n’hi ha uns quants més que han assolit la mínima B i que pel nombre de places paralímpiques que té Espanya en natació adaptada també tenen el bitllet per als Jocs pràcticament fet. És el cas dels catalans Núria Marquès i Óscar Salguero, del mallorquí Xavi Torres i dels nedadors del País Valencià Ariadna Edo, Sergio Martos, José Antonio Marí i David Levecq.\nAriel SchrenckDestacatEsport AdaptatNatacióNúria MarquèsOscar SalgueroSarai GascónToni Ponce


CGT rebutja la nova Reforma de la Llei de l'avortament - CGTCatalunya.cat\ndimarts 24 de febrer de 2015 / Gènere / Dona / Visites: 213\nEl govern ha utilitzat una estratagema legal per accelerar al màxim els temps i que aquesta reforma exprés es pugui aprovar abans de l’estiu o com a màxim abans de que acabi aquesta legislatura. Per a això, ha estat el grup parlamentari del PP qui ha registrat el text de la reforma com una proposició de llei orgànica, el passat 18 de febrer, aconseguint així que no hagin de pronunciar ni el Consell d’Estat, ni el Consell del Poder Judicial, ni el Consell Fiscal i accelerar al màxim el tràmit parlamentari.\nSense oblidar que el PP manté el recurs davant el Tribunal Constitucional contra l’actual llei de terminis de 2010, sens dubte, aquesta reforma és una decisió adoptada purament en clau electoral, sense escrúpols, sent una vegada més utilitzats i retallats els drets de les dones per un grapat de vots. Un cop més, aquest govern ultraconservador, nacional-catòlic, per acontentar el seu electorat i recuperar vots les associacions antiavortistes no té objeccions a tornar a vendre el dret a decidir de les dones, una prova més de la seva ideologia i actitud patriarcal i del paper secundari que vol atorgar a la dona en aquesta societat.\nLa Reforma que planteja el PP sobre la necessitat que les dones de 16 - 17 anys hagin de comptar amb el consentiment, amb el permís, de les seves famílies per poder avortar, implica a més que el govern legisla a esquenes de la realitat, legisla en funció dels seus propis interessos i no els de les persones i la societat. El govern no vol conèixer la realitat que són només el 3,6% de dones que avorten les que tenen entre 16-17 anys i d’elles 88% han avortat amb el consentiment familiar, sent el 12% les que ho han fet sense el coneixement de la seva família, sens dubte, com informa l’Associació de Clíniques Acreditades per a la Interrupció de l’embaràs (ACAI), perquè la situació familiar personal i social en què viuen els ho impedia i el viure situacions de famílies desestructurades, de presons, violència masclista, desemparament familiar, dones migrants que viuen soles o amb altres familiars, dones maltractades per la seva família, d’ambients religiosos integristes o que estan en centres de menors i no volen dir res a la direcció ...\nPer a la CGT, aquesta reforma no té cap lògica jurídica, sent un veritable contrasentit que aquestes dones de 16-17 anys es consideren majors d’edat per treballar, per mantenir relacions sexuals consentides des dels 13 anys, per contraure matrimoni, per abandonar el seu procés educatiu, per decidir sobre la seva salut, operacions ... i que se’ls negui el dret a decidir sobre la seva maternitat. Quina societat representa el que sigui ara el marit o el pare de la dona de 16-17 anys qui decideixi per ella sobre la seva maternitat, que torni a tutelar la dona com succeïa al segle XX?\nLa reforma vol presentar-nos a una joventut frívola, irresponsable, promíscua, inconscient, que recorre a l’avortament com a mètode anticonceptiu. És a través de l’educació com s’adopten decisions lliures i responsables i no a través de les lleis\nque exclouen, discriminen, criminalitzen. Som les dones les que hem de decidir tant si som mares com si no volem ser-ho.\nSecretariat Permanent. Comitè Confederal de CGT


PSC Viladecavalls: Editorial en els diaris sobre l'Estatut de Catalunya\nEditorial en els diaris sobre l'Estatut de Catalunya\nAvui ens hem llevat amb un dels casos més significatius i curiosos de la premsa catalana. Tots els diaris en bloc publicaven una editorial ( redactada pels 12 mitjans de comunicació de la premsa escrita) en defensa de l'Estatut.\nUna retallada del Constitucional a l'Estatut seria un cop molt dur a la Democràcia espanyola ja que ha estat aprovat per ampla majoria tant a les urnes com en les Corts Generals. Anar en contra d'una llei aprovada per les vies legals seria un fet històric lamentable en la democràcia actual.\nDiuen que els genis són aquells avançats i incompresos en la seva època, diuen que el President Maragall ha estat un d'aquests genis i diuen sovint que Catalunya es la Comunitat Autònoma més propera a Europa de tot l'Estat. Tot aquest assumpte no fa altre cosa que ratificar tot això i donar encara més validesa al model d'Estat del PSC: el federalisme.\nÉs clar que al 1977 va haver-hi un gran pacte per dur a terme la transició política i social espanyola on tothom va renunciar a part de la seva ideologia per un bé comú, però la transició s'ha de veure com el que es: una transició. Es a dir, un cop superada la primera etapa, s'ha de donar un pas més i avançar cap a un nou pacte general i un nou model d'Estat, no pot ser que 32 anys desprès continuem encara en un procés de transició. Si el Constitucional rebutja el text de l'Estatut no voldrà dir que aquest sigui dolent o estigui mal fet, ens al contrari posarà de manifest que la Constitució s'ha de revisar i per tant Catalunya haurà anat un altre cop un pas per davant de la resta de l'Estat.\nAquest possible rebuig està donant ales a velles reivindicacions independentistes que han vist en les consultes populars una via de sortida per fer-se escoltar i veure. La realitat però, es que aquestes consultes són un entreteniment per uns quants que representen aproximadament un 18% de la població total de Catalunya i per tant una sortida no representativa avui en dia de la societat i el sentiment de Catalunya.\nEl PSC defensa un model més realista i alhora més ambiciós. Espanya, per molts que encara ho vulguin, no es “ Una grande y libre”. Espanya per sort es la suma de moltes diferències i es bo i saludable que es reconeguin, es respectin i es valorin. La cultura, les tradicions i les arrels són diferents a un cantó i un altre de l'estat, però l'èxit radica en compartir-les. Hem avançat cap a una Comunitat Europea i una globalització econòmica que cerca també ser una globalització cultural, però no som capaços d'avançar cap a un Federalisme Espanyol. Aprovar l'Estatut en la seva totalitat seria donar un pas endavant cap a un nou model d'Estat on tots estiguem còmodes amb els nostres veïns, un nou model federal al que un dia o un altre hem de ser capaços d'arribar.\nSecretari de Política Municipal i 1er Secretari de la JSC a Viladecavalls\nen divendres, de novembre 27, 2009


El Seminari d’Educació Física (SEF) és\nun espai de trobada de professors d’educació física de primària del Vallès Oriental nord on compartir experiències educatives. El SEF funciona des del curs 2007-08.\nDes del curs 2008-09, el funcionament del SEF s’ha estructurat així:\ncada membre organitza una sessió per als companys i companyes mestres d’EF. Cada sessió és un tema independent, amb un format independent. Cada professor ha escollit un tema en què se sentia “fort” des del punt de vista didàctic.\nEls membres del SEF som\nmestres d’educació física del Vallès Oriental nord. (En el curs 2009-10 van participar també mestres d’Hostalric). La composició cada curs ha anat variant una mica. El número de participants està al voltant dels 10 membres.\nEls llocs de trobada preferents\nhan estat els propis centres on treballem (gimnasos, patis i altres espais). S’ha procurat que les sessions fossin fonamentalment pràctiques amb activitats adreçades als nostres alumnes però representades per nosaltres mateixos.\nUn aventatge afegit de trobar-se als centres és\nveure espais i materials dels companys. Comparar problemes i avantatges derivats de l’ús d’aquests espais.\nAl Centre de Recursos Pedagògics (CRP) de Sant Celoni\nfem dues o tres trobades cada curs. Les trobades al CRP tenen com a objectiu principal coordinar actuacions amb el vist-i-plau del propi CRP, planificar activitats i coordinar la publicació d’aquest Bloc.\nDes del curs 2009-10 editem aquest bloc,\nla qual cosa és una forma de deixar constància de les nostres activitats com a grup de treball en comptes de la clàssica memòria.\nEl bloc és també un recurs d’idees per a la docència de l’educació física.\nSi bé aquestes idees no constitueixen una programació ortodoxa tenen la força de sorgir de la pràctica quotidiana. És a dir: funcionen.


Alfafar contractarà a tres persones a través del programa EMCORP - Diari Millars, informació local en valencià.\nEls nous empleats i empleades comptaran amb un contracte de sis mesos a jornada completa per a la realització de tasques de suport en reparació de la via pública i instal·lacions municipals d’Alfafar.\nAmb una subvenció de 33.174, 39 €, el programa està enfocat en persones de, almenys, 30 anys a les quals se’ls oferix un contracte a jornada completa i amb una durada de sis mesos per a la realització de tasques de suport en reparació de la via pública i instal·lacions municipals d’Alfafar.\nL’adhesió a esta mena de programes d’ocupació és un altre exemple de l’esforç i el compromís de l’Ajuntament d’Alfafar per fomentar i potenciar l’ocupabilitat de la població activa del municipi, especialment en aquells treballadors de llarga durada, un sector vulnerable que presenta majors dificultats per a reincorporar-se al mercat laboral. Una iniciativa que se suma a unes altres que ha dut a terme el consistori en els últims anys com els programes de formació com la Dipu Et Beca o d’ocupació EMPUJU i EMCUJU per a la contractació de joves titulats desocupats.\nPost més nousFestes i Federació de Penyes de Sagunt organitzen un any més la celebració de Cap d’any\nPost més vellsL’Oficina de Promoció del Valencià s’obri a la ciutadania a Gandia


ABD participa amb Ecoserveis a la presentació dels resultats del 2018 dels Punts d'Assessorament Energètic (PAE) de Barcelona | ABD.ONG\nActualitat / Pobreza energética /\nEl dimarts 9 d’abril l’Ajuntament de Barcelona va convidar a l’Associació Benestar i Desenvolupament ABD i les altres entitats que gestionen els Punts d’Assessorament Energètic de Barcelona (PAE) al Saló de Cròniques per presentar els resultats obtinguts durant el 2018 en aquest servei. Els PAE són un servei de detecció i reducció de la pobresa energètica, i millora de l’eficiència de les llars de les persones vulnerables.\nJunt amb l’Ajuntament de BCN, ABD i Ecoserveis, com a coordinadors dels 11 punts d’atenció energètica de la ciutat, van promoure l’acte de retorn i balanç de la feina feta pel servei i per totes les professionals que el conformen.\nUn programa pioner en la lluita pels drets energètics\nLa tinent d’alcaldia, Laia Ortiz, va presentar les dades dels PAE de tota la ciutat. “És una forma de no tenir colors, de veure els resultats conjunts i treballar a partir d’això“. La dada més destacada de l’any 2018, en relació a l’any anterior, és que les famílies ateses han augmentat un 55%.\nA més, cal apuntar que fins a 60 persones han participat en plans d’ocupabilitat, dels quals s’han inserit al mercat laboral un 20% dels participants. Els Punts d’Assessorament Energètic són un programa pioner i referent en la lluita pels drets energètics a nivell català, espanyol i europeu.\nSobre les dades relatives al nivell de satisfacció, Ortiz va destacar que es puntua amb un 9.5 el grau d’utilitat del servei segons les persones ateses, de les quals un 99% el recomanarien.\nPresentem el manual “Fem un tracte?”\nEl manual Fem un tracte? Bon tracte i envelliment sorgeix de la voluntat d’ABD de generar estratègies per fer ressorgir els valors de bon tracte i respecte a les persones quan envelleixen. Juntament amb l’elaboració del manual es realitzen tallers en diferents centres educatius de tota Catalunya i diverses activitats intergeneracionals. Els tallers creen espais […]


L'exparella de Zayra Gutiérrez mostra missatges compromesos que no la deixen en bon lloc\nper Júlia Navarro 14/01/2021 17:35h | Actualitzat a 14/01/2021 17:58h\nLa filla de Guti i Arantxa de Benito no para de crear polèmica | GTRES\nEl nom de Zayra Gutiérrez cada vegada sona amb més força. La filla de Guti i Arantxa de Benito s'ha fet un lloc en el món del cor a causa de la irresponsabilitat per les seves gresques clandestines en plena pandèmia del Coronavirus.\nVa ser el programa 'Sálvame' el que va emetre les imatges del seu 20 aniversari fa tan sols uns mesos, on vam poder veure com un gran grup de joves encapçalats per Zayra, s'ho passaven d'allò més bé sense respectar les normes de seguretat imposades per evitar els contagis.\nCorre el rumor que la intenció de la filla de Guti és la de cridar l'atenció per guanyar-se així un bitllet per a 'Supervivientes'. Encara es desconeix si aconseguirà el seu propòsit, mentrestant segueixen sortint informacions sobre el caràcter 'especial' de la jove. L'últim, missatges d'àudio on Zayra no dubta a insultar greument a la seva mare.\n«La meva vella és una puta retardada»\n'Sálvame' es va posar en contacte amb Manuel, un jove que va ser parella de Zayra i que va revelar uns missatges on la filla de l'exfutbolista queda en molt mal lloc. A més, en ells es pot apreciar el sentit de la irresponsabilitat que té respecte a la pandèmia i la fanfarroneria que desprèn amb el seu comportament.\nTot i que el jove va qualificar a Zayra «d'afectuosa» i va assegurar que «té bon fons», la veritat és que en els àudios es pot apreciar que és una nena capritxosa que és incapaç d'acceptar un 'no' com a resposta quan vol alguna cosa.\n«La meva vella m'està dient que si surto no torno a entrar a casa avui. P... retardada», va escriure Zayra després de tenir una discussió amb la seva mare. Però això no acaba aquí, després d'enviar una foto amb una 'pinta', la jove li explica a Manuel que «això li faria a la meva mare ara mateix i la donaria de... Ho veus normal que em deixi sense sortir per una p... brusa?».\nGelosa, però alhora infidel\nUn altre dels meravellosos trets de la personalitat de Zayra és la gelosia. La filla d'Arantxa de Benito i Guti es mostrava «controladora» en la seva relació amb Manuel on «la insistència era constant» quan el jove no volia parlar amb ella o dubtava sobre ell després d'algun incident amb alguna noia. Una actitud contradictòria, ja que Manuel va treure a la llum uns missatges on Zayra li confessava haver-li estat infidel.\n«Gairebé em dona un atac d'ansietat perquè t'estimo i t'estimo. Si alguna vegada t'he importat, deixa que et truqui. Vull estar amb tu Manu, m'agrades molt i no sé per què m'he embolicat amb aquest 'gilipolles'», li deia molt penedida alhora que l'insultava i l'instava a saltar-se la quarantena: «La quarantena és igual. Podem parlar-ho i ja, només cal tenir una xerrada en persona. Que tinc el millor reservat de la sala, que tinc la puta sala per a mi, 'gilipolles'», va posar-li en un àudio.\nEl present i el futur de Zayra\nManuel també va explicar a què es dedicava la filla de Guti. Sembla que la jove ni estudia ni treballa encara que de tant en tant li dona un cop de mà a la seva mare amb l'empresa de neteja que té. Però això no li proporcionaria els diners suficients per poder pagar els seus capricis i les seves festes. Manuel va explicar que li agraden les xarxes socials i la televisió.\nDe fet, en la ment de Zayra hi ha la idea de participar en un 'reality', concretament a 'Supervivientes', tot i que li va assegurar que entraria a 'La Casa Fuerte'. «Em va dir fa un mes que entraria a 'La Casa Fuerte' i per no sé quins motius em va dir que havia tingut una moguda amb el contracte», va explicar el seu ex-xicot. No sabem si finalment viatjarà a Hondures, però sens dubte, seria un fitxatge que donaria molt de què parlar.\nMal rotllo a casa de Letícia i Felip: «Tu no ets el rei, ets simplement la seva dona»\nInstagram Sálvame Supervivientes Telecinco Parella