Per quins motius s'adopta un gos | Affinity Petcare\nLa meitat de les llars europees conviuen amb una mascota, i això fa que ens preguntem què motiva els seus amos a adoptar-les.\nLa meitat de les llars europees conviuen amb una mascota, i això fa que ens preguntem què motiva els seus amos a adoptar-les. No és fàcil descobrir-ho, perquè, encara que la millor manera de saber-ho seria mitjançant una enquesta de mercat, s'han publicat molt pocs estudis sobre el tema.\nTambé es pot analitzar el perfil dels amos de mascotes. Els resultats mostren que el percentatge de mascotes en famílies amb fills es més gran que en famílies sense fills o persones soles. És habitual que les famílies amb nens tinguin mascotes no només per a les criatures, sinó també perquè resulta més fàcil tenir cura d'una mascota si hi col·laboren més persones. També és més freqüent que adoptin persones que van tenir mascota quan eren nens. En tercer lloc, es poden examinar els estudis científics sobre l'adopció de mascotes i els avantatges que això aporta als seus propietaris. Segons aquest darrer enfocament, sembla que molts dels motius que ens fan adoptar una mascota són comuns a tots els perfils de propietaris, tant si són nens com persones grans que viuen soles.\nAquestes són, entre d'altres, les raons per les quals s'adopta una mascota:\n• Pel seu amor incondicional envers el propietari i altres membres de la família.\n• Perquè no jutgen ni la personalitat ni l'aspecte de les persones.\n• Perquè són companys fidels i es poden convertir en els nostres millors amics.\n• Perquè són molt macos.\n• Perquè sempre estan contents i ens contagien el seu bon humor.\n• Pels beneficis per a la salut que comporta el passeig i les atencions al gos.\n• Perquè ajuden a enfortir el sistema immunitari de les criatures i redueixen la possibilitat de desenvolupar al·lèrgies.\n• Perquè són juganers i divertits.\n• Perquè milloren l'autoestima dels seus propietaris, especialment en cas de les criatures i de les persones que viuen soles.\n• Perquè quan s'acaricia i abraça una mascota, es redueix el nivell d'estrès.\nUn altre plantejament interessant consisteix a analitzar específicament què ens fa prendre la decisió d'adoptar un gos o un gat a una protectora d'animals. L'any 2011, PetSmart Charities, dels EUA, va fer un estudi de mercat per examinar les actituds i els comportaments de les persones respecte a l'adopció de mascotes. Es pot adquirir un gos o un gat de diverses maneres: anar a protectores d'animals, a criadors, a través de membres de la família, a botigues d'animals i adoptar animals que trobem abandonats. Una gran part de mascotes (25%) procedeixen d'un membre de la família o d'un amic; el 19% s'adopta a una protectora d'animals; un 20% és d'animals que es troben abandonats (principalment gats); el 12% es compra a un criador i el 12% procedeix d'una botiga d'animals o d'una cadellada o gatinada pròpia. Entre les principals motivacions per adoptar mascotes a una protectora d'animals hi ha el desig de salvar una vida (73%), la cerca d'un company especial (72%) i el desig de reduir el nombre de mascotes del carrer sacrificades (72%). Els motius adduïts per no adoptar a una protectora d'animals són, entre d'altres: voler un animal de pura raça (13%); no trobar l'animal desitjat (17%); un procés d'adopció massa complex (10%); i trobar les protectores d'animals depriments o no poder-hi anar per incompatibilitat horària (7%).\nHi ha molts motius per adoptar una mascota. Alguns trien una raça que els agrada especialment o que els sembla que s'adaptarà millor al seu estil de vida. Altres decideixen adoptar a una protectora d'animals perquè pensen que és una manera d'ajudar. Independentment de la procedència d'una mascota, la majoria dels propietaris hi estableixen un vincle molt estret, la consideren un membre més de la família i gaudeixen de molts dels beneficis que hem indicat abans.


2013 0617. Europa necessita un altre nivell - Gironès per la independència\n2013 0617. Europa necessita un altre nivell\nEuropa necessita un altre nivell\nCatherine Ashton és vicepresidenta de la Comissió Europea. JULIEN WARNAND / EFE\nDijous passat la Sra. Catherine Ashton, vicepresidenta de la Comissió Europea, preguntada sobre les declaracions del primer ministre britànic, David Cameron ("No es poden ignorar les qüestions d'independència [...] El correcte és permetre a la gent decidir"), va respondre: "Déu meu, quina pregunta. Dels catalans no en penso parlar".\nNo cal ser català per sentir irritació per la resposta. N'hi ha prou sent europeu, demòcrata o, simplement, tenir dos dits de front. Si un problema que afecta directament 46 milions d'europeus (7 milions de catalans més 39 milions d'espanyols), amb repercussions polítiques i econòmiques segures sobre el total dels 503 milions d'europeus, es pot reduir a un "Déu meu, quina pregunta", és que la Sra. Ashton no arriba als mínims per a la responsabilitat que ostenta.\nI això ens porta a una amarga paradoxa: els mateixos que d'aquí poc ens cridaran a votar al Parlament Europeu amb l'argument que és molt més important del que ens pensem per a les nostres vides, són els mateixos que consideren que hi ha problemes dels europeus en els quals la Unió Europea no ha d'entrar. Són servidors d'Europa que s'avenen a fer retrocedir la idea política d'Europa fins a posar-la darrere els interessos dels estats, perquè, de fet, són els interessos de la seva carrera política. Són els estats els que tenen veu i vot en el seu nomenament. Que còmode li era a la Sra. Ashton petonejar-se amb el ministre espanyol d'Exteriors a Madrid i fer mèrits de correcció política espolsant-se de sobre un qüestió sobre Catalunya.\nL'escena és reveladora. Primer, per la baixa qualificació política del personatge. Es podrien omplir pàgines amb les frases d'incredulitat i decepció amb què va ser acollit el seu nomenament com a Alt Representant de la Unió per a Afers Estrangers i Política de Seguretat i com el seu nom va ser entès com el senyal del nivell amb què la Unió decidia ser representada al món. I, segon, la seva resposta sobre un candent afer europeu com el de Catalunya exemplifica el baix to prevalent a la Unió Europea en aquests moments de greus dubtes sobre la viabilitat de la Unió, un to molt per sota de les esperances que els seus ciutadans hi van dipositar, sobretot els que s'hi van incorporar procedents de dictadures.\nL'absència d'una política exterior europea comuna és llegendària, i encara que certament no va començar amb la Sra. Ashton, sembla que en sigui una activa defensora. Passen les dècades i a Washington, des d'on escric, encara ningú no ha respost a la pregunta de Kissinger: "Quin és el número de telèfon d'Europa?" Dissabte passat, quan el president Obama va voler parlar sobre Síria en vigílies de la cimera del G-8 que avui comença a Irlanda del Nord, va trucar al president Hollande, als primers ministres Cameron i Letta i a la cancellera Merkel. ¿Va trucar als senyors Barroso i Van Rompuy, o a la senyora Ashton? M'imagino Obama contestant: "Déu meu, quina pregunta. De la Unió Europea no en penso parlar".


Forn d'obra del mas la Serra | Mapes de Patrimoni Cultural\nForn d'obra del mas la Serra\nForn d'obra del mas la Serra Talamanca\nMas La Serra, carretera BV1221 Terrassa-Navarcles km 29, 08279 Talamanca\nDe Talamanca a Terrassa per la BV1221, seguim 1km i agafem un caminet a la dreta just passat el mas\nTot i el bon estat general, l'estructura ha perdut alguns blocs de pedra del que fou la cambra de cocció, els quals han caigut a l'interior.\nForn d'obra de planta quadrangular (450 cm x 450 cm). Està excavat al terreny natural, de composició argilosa, tot aprofitant el vessant de la muntanya. A migdia, trobem un parament de pedra que reforça l'estructura exteriorment, fet mitjançant carreus de pedra de diferent mida lligats amb fang, i amb petites falques de pedra i teula repartides per tota l'estructura. Per sota d'aquest parament, excavada a la roca, trobem l'obertura d'accés (80 x 60 cm) que ens condueix a les fogaines. A l'interior del forn, en totes les seves parets, hi trobem una crosta amb textura de pedra com a resultat de la cocció de l'argila. El forn disposa de dos espais, un inferior, de combustió, i un altre superior, de cocció. A l'inferior trobem les dues fogaines o cambres de combustió, en molt bon estat de conservació. Es pot accedir al seu interior, si bé els sediments acumulats a l'obertura d'entrada ho dificulten lleugerament. L'alçada de tota la cambra és d'uns 100 cm d'alt, per 400 cm de llargada i 300 d'amplada. L'entrada de cadascuna presenta un arc rebaixat format per blocs de pedra en plec de llibre lligats amb morter. El mur que separa les dues cambres també està format per carreus de pedra i lligats amb morter. Aquesta cambra de combustió era soterrada, fet que optimitzava va el procés de combustió, doncs s'aprofitava millor l'escalfor que si es trobés a l'exterior. Per damunt de la cambra del foc hi trobem la cambra de cocció, un espai obert on es col·locaven les peces d'argila un cop ja havien estat modelades pel forner. L'estat de conservació d'aquest espai és força bo, si bé el seu interior és ple de vegetació i sediments que s'hi ha acumulat un cop el forn en desús. S'hi accedia per una entrada oberta en una de les parets del forn i que, encara avui, s'intueix on era. Aquest accés era necessari per poder entrar a la cambra alhora de col·locar les peces, netejar i/o consolidar el forn en cas de reparació d'aquest. Les dues parts del forn quedarien separades per la graella, una superfície plana generalment suportada per volta o per una successió d'arcs. L'escalfor generada per la combustió a la fogaina passava a la cambra de cocció i al material disposat per ser cuit per les xemeneies, les obertures practicades a la graella. Aquests detalls però, són inapreciables. L'alçada exterior del forn, en el seu costat de migdia, és d'uns 430 cm, mentre que per el costat meridional està a nivell de circulació, doncs el forn està construït, com hem dit, aprofitant el pendent de la muntanya, al damunt del mas La Serra.\nEls forns utilitzats per a la fabricació i obtenció de calç, guix i materials de construcció derivats de la transformació de l'argila, estan molt vinculats als processos i tècniques constructives desenvolupades al llarg de la història. Cal remuntar-se a èpoques antigues per cercar els primers exemples coneguts i ben documentats d'aquest tipus d'estructures de combustió. En el cas de la calç, es coneix la seva aplicació per a la construcció des del segle III aC, però fou en època romana quan s'emprà amb més profusió i adquirí un paper cabdal. Els forns d'obra també són fonamentals en la construcció romana, en la qual les peces produïdes en aquests forns, maons, tègules i ímbrex, o altres materials derivats de l'argila cuita, es lligaven amb morters de calç. La tècnica romana de producció de materials de construcció fou plenament vigent al llarg de molts segles; de fet, els principis bàsics de funcionament d'aquests forns romangueren pràcticament inalterats fins a època contemporània, quan podem parlar de veritables innovacions, tant en els materials d'obra, com en la introducció de nous tipus de forns i bòbiles, de major eficiència productiva, com pel que fa a la calç, progressivament substituïda per nous tipus de ciment. L'estudi arqueològic d'aquestes estructures ha d'anar vinculada a la mateixa dinàmica de la seva producció i al seu entorn immediat, ja que la majoria de forns s'ubicaven seguint uns objectius molt determinats, i calia triar molt bé el lloc on s'havia de construir el forn: facilitat de proveir-se de les primeres matèries, disposició d'un punt d'aigua, transport fàcil del producte resultant... No es tracta mai d'estructures aïllades, sinó que formen part d'un sistema productiu més ampli i elaborat, ja sigui producció d'obra, calç o guix. El seu estudi des d'un punt de vista arqueològic és força nou. Els darrers anys s'ha incrementat la documentació de forns d'època moderna i contemporània, adquirint progressivament un caràcter de ple jaciment arqueològic, ben diferent del que succeïa anys enrera. La documentació d'aquests forns ens aporta informació molt interessant sobre el món agrícola i preindustrial entre els segles XVII-XIX, i també en ple segle XX. El treball en aquests forns era bàsic per a la construcció de cases i habitatges. A la major part de les masies i cases senyorials del segle XIX i inicis del XX, hi trobem peces d'obra fabricades en aquests forns que s'utilitzaren, lligades amb calç, per a la construcció. No sols hi observem maons quadrangulars o teules tipus àrab, sinó peces més elaborades, com maons quadrats o rodons, utilitzats per a la construcció de pilars, o bé peces específiques per a la construcció de voltes i cobertes. Anys enrera, el funcionament d'aquests forns generava tot un procés productiu que donava feina a molta gent, des dels que anaven a buscar feixos de llenya i els arbres al bosc amb els muls, fins als que anaven a buscar l'argila o els que carregaven el forn a l'hora de coure o també els mateixos forners, que tenien al seu càrrec el bon funcionament de tot el procés. Des d'un punt de vista arqueològic, cal dir que un dels aspectes del qual hi ha més mancança en el moment d'excavar un d'aquests forns i fer-ne la interpretació és un fòssil director que l'ubiqui cronològicament. També és difícil escatir la seva cronologia inicial a partir de la documentació escrita, ja que solen ser edificacions de poca importància que no deixen cap referència escrita. En tot cas, podem intuir la data aproximada de construcció del forn per la casa o cases a les quals bastiren de material constructiu. CABALLÉ, OLIVARES (2003: 486) En el cas del forn documentat, estaria clarament vinculat amb el subministrament de teules, maons i rajols per els incomptables processos de remodelació i ampliació que el mas ha sofert al llarg dels anys, funcionant segons sembla, fins a principis del segle XX. L'actual propietària, Angelina Sellarès (1923), no recorda veure'l en funcionament.\nCABALLÉ, Gemma; OLIVARES, David (2003). "Forns per a la producció de materials de construcció en època moderna. La fabricació de maons, teules, calç i guix en un entorn pre-industrial" a II Congrés d'arqueologia medieval i moderna a Catalunya, Actes Volum 1. ACRAM, Barcelona.


La Crònica: 13-14 GEN – Club i Escola de Rugby a Barcelona\nRC L’Hospitalet 8-29 BUC\nGran victòria fora de casa del BUC contra un rival directe. Els de negre es van imposar aquest diumenge a la Feixa Llarga contra L’Hospitalet amb un clar 8-29 per allargar la ratxa a tres victòries consecutives, sumant, a més, el bonus ofensiu.\nTot i sortir al camp ben posats i amb bones intencions, el BUC va veure com era el seu rival el que obria el marcador ben d’hora, amb una marca anotada per mitjà de la davantera de L’Hospitalet. Per sort, els de negre no van trigar a reaccionar i de seguida van començar a dominar el joc i a portar-lo a terreny rival. Així, gràcies a una touche propera a la marca rival, la davantera del BUC va muntar un dels seus mauls letals que la defensa dels del Llobregat no va tenir més remei que enfonsar il·legalment. L’àrbitre va assenyalar la marca de càstig que empatava el partit. Tot i disposar d’algunes oportunitats més, el marcador no es va moure més durant la primera part (5-5), però L’Hospitalet es va quedar amb un home menys poc abans del descans.\nEl BUC va colpejar ràpid en la represa, amb una marca del talonador Juan Diego Vargas, que feia més gran el cop de l’expulsió de L’Hospi. A més, els locals es quedaven encara amb un altre home menys, havent de jugar pràcticament tota la segona part amb tretze jugadors. Els visitants van saber aprofitar aquesta superioritat a les fases estàtiques per traslladar-la també al joc obert, on van destacar les escapades de l’aler Raimon Jorba, que va iniciar diverses jugades que van acabar en ocasions clares de marca. Així arribaven el tercer i quart assaig del BUC, anotats pel capità Xexi Coma i pel veterà Juan Pistone, que asseguraven el punt bonus ofensiu. El partit quedava sentenciat a falta de deu minuts pel final, però el tercera línia argentí encara tindria temps de repetir i agradar-se anotant una segona marca després d’una bona intercepció per tancar el marcador amb el definitiu 8-29.\nAmb aquesta tercera victòria consecutiva, el BUC per fi aconsegueix sortir de la penúltima plaça i escalar posicions a la classificació. L’equip passa de l’onzena a la setena plaça en una sola jornada, donant una gran alegria a tota l’afició negra, que també es va desplaçar massivament a veure el partit a L’Hospitalet.\nAlineació: 1. Albert Conesa 2. Juan Diego Vargas 3. Sergi “Xexi” Coma 4. Lluís “Kraken” Vallès 5. Lucas Quentin 6. Pierre Rivenc 7. Adam Matutano 8. Juan Pistone 9. Eduardo Arenas 10. Julien Echabe 11. Girgis “Gato” Morote 12. Miquel “Miki” Mas 13. Facundo “Colo” Alvarez 14. Raimon Jorba 15. Alejandro Chamero\nSuplents: Antonio “Dos Santos” Gomide, Carlos Orillosa, Bernat Benito, Fernando “Búfalo” Ramos, Marc Fajarí, Ferran Pahisa i Denis Rey.\nMarques: Marca de càstig, Juan Diego Vargas, Sergi “Xexi” Coma i Juan Pistone (2).\nCN Poble Nou 26-10 BUC [Femení]\nLes paneteres del femení van trencar la seva bona dinàmica d’aquesta temporada amb una derrota en un camp complicat i contra un rival sempre difícil. El BUC va caure per 26-10 a la Mar Bella contra el Poble Nou.\nLes noies de David “Tomeu” Garcia van veure com les locals s’avançaven al marcador ben d’hora amb tres marques abans de la mitja hora, que els pesarien la resta del partit (21-0). Poc després de la tercera marca local, el BUC va aconseguir reaccionar i anotar la seva primera marca per mitjà de la seva capitana, Anna Trayer. Just abans del descans, la primera línia Nunu Bargalló també puntuava pel BUC amb una nova marca de les panteres, que donava esperances a les de negre (21-10).\nDesafortunadament, a la segona part pràcticament no es va moure el marcador i només el Poble Nou va aconseguir sumar una última marca per tancar el marcador en el 28-10 final, que deixa el BUC a la part mitja de la classificació de Primera Catalana després de dues jornades disputades.\nAlineació: 1. Laia Icardo 2. Mireya Falcato 3. Núria “Nunu” Bargalló 4. Sandra Vilar 5. Carla Barón 6. Sílvia Sicart 7. Mireia “Reca” Recasens 8. Anna “Putxy” Puigmartí 9. Jana Gomà 10. Laura “Ibiza” Ros 11. Helena Espada 12. Aina Trabado 13. Júlia Trabado 14. Anna “Trayer” Traver (c) 15. Carla Pagan\nSuplents: Marina Garcia, Carla Pereira, M. del Pilar “Pili” Montfort, Sara Martorana, Elisenda Rahola, Francisca Paz “Fran” Ramírez, Kaloe Janna Steerneman i Laura Zuloaga.\nMarques: Anna “Trayer” Traver i Núria “Nunu” Bargalló.\nCR Carboners Terrassa 37-19 BUC\nEl segon equip del BUC no aconsegueix sortir de la seva dinàmica negativa i aquest dissabte va tornar a caure derrotat en el seu partit a Can Jofresa, Terrassa, contra els Carboners.\nEls de negre no van realitzar un bon inici de partit i van veure com els locals aprofitaven els seus errors en defensa per avançar-se amb dues marques en pocs minuts. El BUC reaccionava amb una marca de Pau Güell que només seria un miratge a la primera part, ja que els Carboners tornarien a agafar la iniciativa i anotarien fins a tres marques més abans del descans, pràcticament sentenciant el partit.\nLa segona part va començar amb la mateixa dinànica, i els de Terrassa encara van ampliar el marcador amb una nova marca. Però d’alguna manera, els últims 20 minuts el BUC va reconnectar-se i va reaccionar canviant totalment la seva cara. Els de negre van encadenar una sèrie de bones jugades, amb escapades per part de la seva tres quarts i bons recolzaments, que van fer que l’equip aconseguís anotar dues marques a última hora, anotades per l’aler Willy Vidal i pel primera línia georgià Lasha Ularjishvili. Desgraciadament, la reacció va arribar massa tard i ja no hi va haver temps ni per acostar-se al bonus defensiu.\nAlineació: 1. Lasha Ularjishvili 2. Jaume Bolós 3. Mauro Tormo 4. Pierre Layré-Cassou (c) 5. Ferran Santos 6. Juan Pablo Salcedo 7. Guillermo “Mapas” Aldámiz-Echevarría 8. Arnau Martínez 9. Quentin Bucciarelli 10. Javier Rueda 11. Pau Güell 12. Jan M. Milà 13. Ton “Murray” Juny 14. Marçal “Marshall” Grau 15. Pol Camprubí\nAmb dues derrotes en dues jornades, el segon equip del BUC queda a la part baixa de la classificació sense haver sumat cap punt encara.\nSuplents: Eloi Lloveras, Guillem “Willy” Vidal i Gabriel Pérez “Sr. X”.\nMarques: Pau Güell, Guillem “Willy” Vidal i Lasha Ularjishvili.\nTransformacions: Ton “Murray” Juny (1) i Guillem “Willy” Vidal (1).\nRC Gòtics B 53-0 BUC C\nEl tercer equip, molt mancat d’efectius, també va caure derrotat clarament en la primera jornada de competició a Segona Catalana. Els de negre es van veure superats clarament pel rival en un nou derby de la Foixarda contra el Gòtics, sense aconseguir anotar cap punt i comencen la competició a la cua de la classificació.\nAlineació: 1. Nico 2. David Rahola 3. – 4. Jordi Coromines 5. Alban Cabrespines 6. Nicolás “Nico” Soulier 7. Roger Belis 8. Jorge Couso 9. Juan Pablo 10. Marc Milà 11. Joan Eloi 12. Jokin Gorrotxategi 13. Sergi Aregall 14. Alejandro Burillo 15. Vindio Blanco\nCR Tarragona 19-64 BUC [sub14]\nGran victòria del sub14 del BUC al camp del Tarragona, on es va imposar per 19-64. Tot i portar un mes sense jugar, els joves jugadors del BUC van demostrar no haver-se oblidat de com es practica aquest esport i van dominar el partit contra els tarragonins tot i jugar fora de casa.\nEl partit no va ser fàcil tot i el marcador final, ja que va ser l’equip local el primer en avançar-se al marcador, però el BUC va reaccionar de seguida i al descans ja guanyava 5-26. A la segona part, els de negre van seguir ampliant el marcador i tot i que el Tarragona també va contestar amb un parell de marques més, els de negre van saber imposar-se.\nAmb dues victòries en dues jornades, el BUC lidera la Segona Catalana de la seva categoria.\nAlineació: Joan, Jordi, Iker, Lee, Ezequiel, Adrià, Kay, Tristan, Gauthier, Nicolas, Daniel, Felix, Alex, Alvaro i Roman.\nSuplents: Bernat, Oriol, Antonio, Sergi, Maté, Mario, Pol i Jack.\nMarques: Tristan, Dani (2), Felix (5), Lee (2).\nTransformacions: Felix (2) i Mario (5).


Honorable Col·legi de Cerers - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nHonorable Col·legi de Cerers\nHonorable Col·legi de Cerers és una associació fundada a Barcelona el 1498, i el president és Jordi Subirà. La tradició dels candelers de cera o cerers a Catalunya és documentada des de començaments del segle xiv, encara que potser ja existia en el segle xiii.\nEl gremi havia estat en perill d'extinció, però des de 1992 una nova generació de cerers han adaptat els antics estatuts a l'època actual, i gràcies a la cera decorativa han mantingut un nombre de comandes suficient per a garantir la supervivència del gremi. El 2000 van rebre la Creu de Sant Jordi.\nPàgina de l'Honorable Col·legi de Cerers\nCoord.: 41° 22′ 59.66″ N, 2° 10′ 38.74″ E / 41.3832389°N,2.1774278°E / 41.3832389; 2.1774278\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Honorable_Col·legi_de_Cerers&oldid=25824995»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 27 des 2020 a les 23:19.


LA CATALANITAT DELS MITJANS DE COMUNICACIÓ - tornaveu\nLA CATALANITAT DELS MITJANS DE COMUNICACIÓ\nFont. Art de la Terra. Quadres Catalans.\nEl passat 5 d’octubre vaig tenir l’oportunitat d’assistir al seminari Associacions i mitjans de comunicació, que va tenir lloc a l’auditori de TV3, organitzat per l’Ens de Comunicació Associativa, la Fundació Paco Candel, la Federació d’Ateneus de Catalunya i la revista Tornaveu.\nS’hi van dir moltes coses interessants. La majoria destinades a ser objecte de reflexió en cada una de les nostres entitats culturals. De vegades, però, semblava que algun dels ponents busquessin la justificació o l’excusa del poc ressò de la nostra cultura als mitjans de comunicació. Que quedi clar que quan esmento la paraula ‘cultura’ em refereixo també a la cultura popular.\nRepassant el resum de tota la jornada, hi he trobat a faltar una idea, un concepte: la normalització de la cultura catalana (en general) i de la cultura popular (en particular) als mitjans de comunicació.\nA mi, com a promotor d’actes de cultura popular, no em preocupa gens ni mica aparèixer als mitjans de comunicació. Només demano als mitjans de comunicació dues coses: que publicitin els actes amb anterioritat a la seva celebració i que tractin aquests actes de manera ‘normalitzada’ en el seu dia a dia. Proposo dos exemples, l’un de premsa escrita, l’altre de TV3.\nPrimer exemple. El maig del 2006, la colla Violetes del Bosc va celebrar el seu seixantè aniversari amb un concert al Gran Teatre del Liceu de Barcelona. Hi van participar, a més de tres de les cobles més rellevants del panorama musical, el Cor del Liceu, el Cor Vivaldi, tots sota la direcció de Salvador Brotons. Era un diumenge a la tarda. El Liceu ple de gom a gom (2.300 localitats). Al mateix dia, al matí, al Palau de la Música Catalana se celebrà el concert final del concurs Maria Canals, amb la direcció del mateix Salvador Brotons. Us imagineu quina de les dues notícies va aparèixer a La Vanguardia l’endemà? Efectivament, l’heu encertada, la del Palau. I també, la celebració de l’Acció Pulgas Mix a l’antic convent de Sant Agustí, l’actuació sorpresa de Marlango al Moll de la Fusta, la combinació de l’art dels grans mestres i el de malfactors i bojos que feia la Whitechapel de Londres. A més de dues planes dedicades a Bruce Springsteen i una altra al disc que la propera tardor (cinc mesos més tard) presentaria Miguel Poveda.\nSegon exemple. Una de les darreres sèries de producció pròpia de TV3: «La Riera». El seu escenari habitual és el Maresme. De tothom és conegut que aquesta és una comarca molt dinàmica en l’organització d’actes de cultura popular (gegants, castells, sardanes, pubilles, esbarts, corals…) i que el teixit associatiu hi és força important. Hi heu vist que cap dels personatges que hi surt participi en cap d’aquestes activitats? I si anem més enllà? A la sèrie «Ventdelplà», un poble molt català, d’àmbit més aviat rural, situat a cavall del Vallès i la Selva, hi heu vist cap referència a la cultura popular, àdhuc, a la cultura catalana en general? Que no hi ha trobades de gegants en aquest poble? O de castells? O un aplec de sardanes? O és que la gent d’aquest poble no desenvolupa cap activitat cultural o lúdica? I si anem més lluny, ens trobarem amb «El Cor de la Ciutat». Que jo recordi, s’hi van fer tres referències: l’esport, organitzant un partit de futbol amateur, el teatre, amb el grup de teatre amateur que es trobava al bar Peris, i un jove graller, arribat de Sallent, a qui es va tractar de manera desconsiderada per ser ‘graller’.\nSe’n desprèn que la cultura popular forma part d’un gueto, que no interessa a l’audiència, que no té repercussió social, etc. Una cultura catalana ‘normalitzada’ es veuria més representada als nostres diaris, revistes, emissores de ràdio o cadenes de televisió. Al cap i a la fi, els mitjans de comunicació haurien de ser un reflex del que passa a la societat. I quan parlo de societat, em refereixo a ‘tota la societat’.\nLes associacions pretenem que tota aquesta activitat ‘clandestina’ vegi la llum, cosa que, per més esforços que hi esmercem, no arribarà si els mitjans de comunicació, especialment els més influents, no s’hi posen les piles.\n23 d'octubre de 2010, 20.46 h\nHome, és que aquí patim el complex de la barretinofòbia: una por patològica a la barretina o a què ens hi puguin relacionar d'alguna manera.\nSi a Alemanya un grup de danses típiques bavareses compleix 60 anys i actua a la Staatsoper de Munic, l'endemà sortirà amb tota naturalitat al Süddeutsche Zeitung i a la SDR en donaran notícia.\nSi la prudència no ens ha de fer traïdors, la falsa vergonya tampoc.


Fem fotografies sense càmera - Construir Mirades\nImatge del catàleg: extreta d’un taller de Drac Màgic ©.\nAmb un paper sensible, algun objecte i una mica de llum: fem una foto! Sembla la recepta d’una poció màgica però és la base de la fotografia. A partir d’un experiment a l’aula (que es converteix en un laboratori de revelatge) aprendrem els mecanismes que fan possible la impressió d’una imatge fotogràfica.\nPúblic destinatari: Cicle superior de Primària, 1r i 2n ESO\nPreu: 195 € / grup classe.\nComprendre i assimilar els mecanismes que fan possibles la impressió d’una imatge fotogràfica.\nIntroduir la tècnica de revelatge d’una fotografia en blanc i negre.


Plataforma per la dignitat del tupper: JA ÉS PRIMAVERA A CASA TUPPER: de com sortir de l’oficina i gaudir dels parcs i jardins de les nostres ciutats diürnes!\nJA ÉS PRIMAVERA A CASA TUPPER: de com sortir de l’oficina i gaudir dels parcs i jardins de les nostres ciutats diürnes!\nAra que és primavera és un bon moment per fugir de l’oficina, alliberar-nos de la llum florescent, aprofitar les primeres jornades asoleiades per posar-nos ben morenos i airejar el cap d’estrès i preocupacions vàries.\nUs proposem una bona pràctica que varem inventar fa un any: organitzar UN CONCURS DE TUPPERS amb els vostres companys tupperistes de l’oficina (els caps, no seran benvinguts!) al parc/jardí que tingueu més a prop de l’oficina.\nEs tracta que organitzant-ho amb antelació, cadascun dels participants porti un o dos tuppers amb la seva especialitat per fer un tast de tuppers: truita de patates, croquetes, amanida, etc.\nUn cop tot menjat, es procedirà a les votacions en secret per nomenar el tupperista de l’any (de la vostra oficina). El tupperista de l’any serà el gurú del tupper al llarg d’un any, fins la següent primavera o competició. I tindrà vot de desempat en qualsevol de les discussions que es tinguin a la cuina de l’oficina (el seu regne arriba fins la porta de la cuina).\nLes normes del concurs són bastant bàsiques però creiem que sempre es poden completar amb la vostra ajuda:\nEl tupper ha de contenir: Coses que es puguin menjar amb els dits i que no necessitin ser escalfades.\nEl tupper no pot contenir: menjar fet per la mare o pare, pel Ferran Adrià, per qualsevol altre chef o pel Nostrum.\nCada persona només tindrà un vot. S’ha de valorar la presentació, sabor, economia, rapidesa i originalitat.\nEsperem que us animeu a organitzar els vostres concursos i que ens expliqueu quins han estat els resultats.\nConsells pràctics: res d’invitar desastres de la cuina (a la tarda haureu d’anar a treballar i una intoxicació alimentària de la majoria de la plantilla no cola!), que no guanyi el xulo de l’oficina (el seu mandat pot fer-vos treure les ganes de més concursos) i escolliu una plaça que no tingui pugó!\nPublicat per Tupperistes a 16:11\nEtiquetes de comentaris: CONSELLS PRÀCTICS\nUna altra versió del concurs és fer una competició d'embutits.\nLa idea bàsica és picar a aquelles persones que viuen a poblacions on els embutits tenen bon nom. En el nostre cas, vam picar Moià contra Vic.\nÉs ben fàcil fer-los caure al parany: només calen dues persones a la conxorxa "Tothom sap que l'Embutit de Moià és més bo que el de Vic" i ja ho tens!!!\nEs fa bossa prèvia de calers i els concursans van a comprar l'embutit.\nEl concurs es celebra en les mateixes condicions que el concurs de tuppers!\nEvidentment va guanyar Moià! Tothom sap que els embutits de Moià són més bons que els de Vic, que en realitat és tot Casa Tarradellas!!!\n18 d’abril de 2008 a les 12:17\nA part de ser de Moià i per tant, sentir-me satisfeta del resultat, l'opinió de tothom va ser unànime, Mireia, o no? Inclús el/la concursant de Vic hi va estar d'acord? Pura curiositat!\n21 d’abril de 2008 a les 19:04\nSi no recordo malament el de Vic, per dignitat, es va votar a ell mateix! També hi va haver alguns vots nuls (gent covarda que no s'atrevia a posicionar-se!!) però Moià es va endur com 7 vots!\nHe de dir que el truquillo va ser portar un formatge de Montbru... quan el van provar es va acabar la discussió i tothom es va decantar pels maravellosos embutits moianesos!!\n22 d’abril de 2008 a les 10:33\nFebrinho ha dit...\nJui jui jui..així que tot és Casa Tarradellas????Això és com dir que la política de Vic es resumeix amb la PxC, i que tots els vigatans miren “escenas de matrimonio” i al matí escolten la cope....:P!jejeje...\n27 d’abril de 2008 a les 22:11\nVersió vigatana: Es va utilitzar una arma no reglamentària: El formatge. Però els “comissaris” del concurs no tenien les mans netes(imagineu-los mastegant el formatge moinaès ;P)\nTothom sap que el formatge no és germà del fuet, la llonganissa, el bull, el pernil..\nAviam ara com em trec la imatge de rancorós.....Reconec que la votació va ser unànima, reconec la meva derrota, ja que fins i tot jo vaig votar Moià, el vot que tenia el vaig aconseguir subornant(no recordo si amb la llagrimeta o amb un cafè..).\nPensament en veu alta: “Ostres!Potser he viscut enganyat i Sentfores pertany a Vic perquè va perdre una fuetada contra ell??”\nSalut, aigua i fuet!\n27 d’abril de 2008 a les 23:01


Estàs aquí:Inici Viure a Caldes Serveis Serveis de poble Mobilitat i transport públic\nCaldes es caracteritza per comptar amb un nucli urbà que concentra el 60% de la població total, actuant com a centre cívic, administratiu i de serveis al municipi. La resta de la població es localitza de manera dispersa en el territori en un conjunt d’urbanitzacions i nuclis rurals, lligats mitjançant una xarxa de camins i carreteres que donen accessibilitat urbana i regional. La xarxa de camins públics, les servituds de pas i els senders del terme municipal de Caldes tenen una longitud total aproximada de 196 km.\nWeb de Sarfa SL (servei bus)\nWeb de Teisa (servei de bus)\nWeb de Autocars R. Mas SL (servei de bus)\nIniciativa fesedit (compartir desplaçaments)\nBlaBlaCar (compartir desplaçaments)\nCarpooling (compartir desplaçaments)\nAvancar (compartir flota de vehicles)\nMobilitat a les comarques gironines (CILMA)\nAlgunes dades interessants de la mobilitat de Caldes:\nA Caldes es realitzen diàriament 2600 viatges de mobilitat ocupacional (residència-treball-estudi), dels quals 955 són dins del municipi. D’aquests 955, un 37% es realitzen a peu.\nEl principal mitjà de transport dels desplaçaments externs (cap a fora o des de fora) es realitzen amb vehicle privat , sent molt minsa la proporció amb transport públic (cap a fora del municipi només representa un 15%).\nPrincipals infraestructures viàries\nAmb relació a l’oferta d’infraestructures per la mobilitat supramunicipal, Caldes de Malavella es troba localitzat al centre d’un corredor de comunicacions multimodal (nacionals i internacionals) que va de Barcelona a França (N-II, autopista AP-7, línia de FF.CC.i TGV) i de les carreteres comarcals (GI-673, GI-674, GIV-6741 i C-35) que donen accés a la Costa Brava.\nNacional II / AP-2: de Madrid a la frontera francesa. Travessa el terme municipal per ponent, en direcció nord-sud. Entre la N-II i Caldes de Malavella hi ha 4 quilòmetres, i s’hi arriba gràcies a un desviament.\n[Madrid - Barcelona – Mataró - Girona - França]\nAutopista AP-7: les sortides més properes a Caldes són la número 8 (direcció nord), corresponent a l’Aeroport de Girona, a uns 9 quilòmetres de Caldes, i la número 9 (direcció sud), corresponent a la sortida de Maçanet, a uns 12 quilòmetres de Caldes. Venint des del nord, cal tenir en compte la gratuïtat del tram comprès entre la sortida 10 (Girona N) i l’accés a l’AP-2 a l’alçada de Fornells. [Madrid - Barcelona - Sant Celoni - Girona - França]\nCarretera GI-673: connecta Caldes de Malavella amb la carretera N-II / AP-2.\nCarretera GI-674: anomenada també la carretera de Llagostera, és la que ens porta a aquest poble i la que comunica amb la costa.\nCarretera GIV-6741: carretera de Cassà, que també permet la connexió amb Sant Andreu Salou.\nCarretera C-35: carretera que transcorre pel sector sud del terme municipal, a l’alçada de la urbanització Can Carbonell, i que connecta amb la Costa Brava.\nOferta de transport públic\nDe la xarxa regional d’autobusos, pel municipi transcorren tres línies:\nCircumval·lació Baix Empordà – Gironès: connecta el municipi amb Girona, Cassà de la Selva, Sant Feliu de Guíxols, Platja d’Aro, Caldes de Malavella, Palafrugell, la Bisbal d’Empordà i Flaçà, entre altres municipis. La freqüència de pas dels autobusos és més aviat baixa. La companyia que subministra el servei és Sarfa SL.\nGirona - Caldes de Malavella: uneix Caldes amb Girona, Salt, Riudellots de la Selva, Campllong i Cassà de la Selva. La companyia Teisa és la quedóna servei a aquesta línia.\nLloret de Mar-Vidreres-Girona-Figueres (línia 660): Línia amb parada a la cruïlla de la N-II i a Franciac. El servei el dóna Autorcars R. Mas SL.\nRespecte la línia ferroviària de RENFE al municipi s’aturen els trens Regionals i els de Mitja Distància (MD) de la línia Barcelona – Girona – Figueres – Portbou.\nA part de les places d’aparcament que es troben als carrers de Caldes, hi ha 5 grans àrees d’aparcament dins el nucli de Caldes, totes elles gratuïtes:\nZona Estació FFCC (4655 m2)\nPlaça dels Donants (1480 m2)\nPlaça Amical de Mauthausen (950 m2)\nPlaça La Selva (1735 m2) (els dimarts ocupada pel mercat municipal)\nZona esportiva (1370 m2)\nCaldes té reservades 25 places d’aparcament per a minusvàlids localitzades a diferents llocs del nucli urbà.\nTambé hi ha una zona d’aparcament públic per autobusos, situada entre el C/ del Solell i la Ctra. de Llagostera, a la zona del Parc de la Sardana.\nPlànol de les zones d’estacionament a Caldes


Dm - 07 - Feb - 2017\nDv - 17 - Feb - 2017\nV15IONS, Històries de superació personal. Exposició + inauguració\nEl Cicle Diàlegs acull també diferents exposicions, us presentem la primera del Cicle dins la Programació Hivern-Primavera 2017: V15IONS, Històries de superació personal de la Fundació Grup Sifu.\nExposició V15IONS, Històries de superació personal\nDimarts 7 de febrer, 19h\nDurant l'acte de presentació, Juanjo Méndez, bicampió mundial de ciclisme, compartirà amb nosaltres el seu excepcional testimoni després de patir un greu accident l'any 1992.\nL'exposició 15 VISIONS vol mostrar 15 visions de la discapacitat i de la plena integració dels protagonistes en el món laboral. Aquest és l'objectiu de l'exposició.\nL'òptica experta dels foto-periodistes Quim Puig i Romuald Gallofré ha captat l'expressió dels protagonistes mentre desenvolupen la seva feina. Impactants fotografies en blanc i negre que expliquen a la societat petits instants de la vida diària de les persones amb discapacitat en el seu lloc de treball.\n15 VISIONS mostra realitats de plena integració. 15 VISIONS no són models ni posats. 15 VISIONS és la proba de que la normalitat laboral del col·lectiu de persones amb discapacitat és possible. L'objectiu de la mostra és conscienciar i mobilitzar a la ciutadania perquè aquestes VISIONS siguin cada cop més habituals.\nLa mostra, a més a més, presenta dades que ajuden a situar i comprendre la realitat de la inserció laboral de les persones amb discapacitat, completant la informació amb dades concretes de la població que acull l'exposició i la seva àrea d'influència.\nL'exposició, totalment adaptada per a persones amb discapacitat visual, disposa de audio-guies descriptives de les imatges i incorpora objectes relacionats per a que, a través del tacte, descobreixin més detalls de la fotografia. Completem la informació oferint al visitant opuscles informatius que inclouen el llenguatge Braille.


▷ ⭐Definició de esfericitat⭐ - Significat, Exemples i Sinònims\nelcorrector.cat » Definició de esfericitat\nDefinició de esfericitat\nA continuació pots trobar La definició i bastants exemples de com utilitzar la paraula esfericitat, en aquesta col·lecció de rectificacions ortogràfiques pots trobar com es pot usar en un text Veritable aquesta paraula i utilitzar un dels sinònims que et recomanem de la llista completa que veuràs aquí a més veuràs la seva Definició perquè et sigui molt més simple comprendre què significa esfericitat.\n¿Cóm es diu esfericitat en castellà? / ¿Cómo se escribre y se dice esfericitat en catalán?\nSi vols saber com es diu en castellà esfericitat has de saber que la seva traducció és esfericitat pots descobrir en la nostra pàgina web més exemples en català perquè et sigui més fàcil contextualitzar-la en espanyol.\nExemples de com utilitzar esfericitat\nAquest contacte prolongat pot, en […] circumstàncies de provocar l’eliminació o deposició de material sobre la bola del palpador, el […] que afecta la seva esfericitat.\nEn evitar que a partir dels cascos es reconstrueixi la esfericitat, es genera i s’experimenta un buit dinàmic constant entre els dos «cascos».\nLa esfericitat de la bola del palpador […] (rodonesa)\nAbraham alternava la confecció de cartes del món conegut amb la direcció del seu taller, on es fabricaven diferents aparells astronòmics i de navegació, sent un apassionat defensor de l’esfericitat de la Terra.\nEn particular, Ell ja va saber sobre l’esfericitat de la Terra, dins de la qual […] roman el Foc Central.\nReforçats els «cascos» còncaus en les seves completes circularitats, desapareixen els límits […] anteriors que permetien l’esfericitat.\nLes següents opcions de lents estan […] […] cobertes, amb autorització prèvia de VSP, per membres amb prescripcions complexes: lents d’alt poder, amb compensació prismàtica, de prisma i lenticulars, o amb esfericitat variable.\nA més, la gran esfericitat, rodonesa, suavitat […] superficial i G.E signifiquen que es pot arribar a eficiències energètiques […] molt més altes que amb els mitjans naturals.\nEsfericitat millorada de l’anell exterior i interior\nDesapareixen els límits […] anteriors que permetien l’esfericitat.\nLa esfericitat dóna un efecte curiós a les imatges projectades.\nL’augment de grandària i esfericitat del ventricle esquerre són forts predictors de morbimortalitat.\nUna nova anàlisi detecta els valors de circularitat màxim i mínim totals per mostrar la «esfericitat«, que inclou a més els resultats de circularitat de l’assaig [Nota: l’anàlisi volumètric només permet utilitzar arxius […] […] de dades d’assaig realitzats amb el programari Ballbar 20].\nEn l’actualitat, la FIFA avalua un nou instrument per a millorar les proves de circumferència i esfericitat.\nEsfericitat de la bola de Grau 5 […] = 0,13 micres\nL’error d’esfericitat (rodonesa) d’aquestes puntes […] serà una component de la incertesa de mesura de la MMC, i és fàcil […] perdre fins al 10% de la precisió de la MMC per aquest motiu.\ni. equips per a […] obtenir alhora l’esfericitat i uniformitat […] de mida de les partícules de la pols metàl·lica citat en el […] subarticle ML8.c) 8 de la present Llista


2009 - Informatica.CAT\nPosts of 2009\nCibersocietat, Correu, Internet\nÉs inevitable, però si minimitzable\nCom minimitzar el risc d’ésser “espamejat”\nCom fer que la nostra adreça de correu electrònic sigui el menys usada possible per enviar-nos correu brossa\nBy Guillem Alsina González, on 27 de desembre de 2009\nLa paraula spam ve d'un producte càrnic britànic que va aparèixer en un celebrat sketch televisiu dels Monty Python\nL’altre dia un client em va reenviar un missatge de correu que li havia arribat a la seva bústia i en el que hi deia que, si el reenviava a 10 persones i aquestes escrivien a una adreça de correu electrònic, rebria un ordinador portàtil gratuït a canvi. Si esteu pensant que a on és l’enganyifa i el perquè, és simple: l’enganyifa és el portàtil gratis, i el perquè és aconseguir adreces de correu electrònic vàlides per a enviar-hi spam.\nAquesta és la denominació del correu electrònic publicitari no desitjat ni demanat (brossa) que ens arriba a tots aquells qui tenim una o vàries bústies de correu electrònic a Internet. És com les ofertes del supermercat o els anuncis de vidents i tarotistes que ens deixen a la bústia de casa, que no hem demanat rebre’ls i que a base de repetir-los ens acaben emprenyant, però en la seva versió electrònica.\nActualment i des de fa uns anys és un negoci molt pròsper a Internet, que ha contribuït a fer que algunes persones s’enriqueixin en gran mesura a base de fer que els milions d’internautes existents perdin moltes hores de la seva vida per a netejar les seves respectives bústies de correu. Però, com ho aconsegueixen? com saben a quina bústia han d’enviar els seus missatges? com han capturat la nostra adreça? Hi ha diversos mètodes que aquests personatges empren, i encara que l’anonimat total a Internet és impossible, almenys si es pot passar desapercebut en certa mesura per minimitzar l’impacte que provoquen aquests éssers indesitjables.\nL'any 2009 ha estat el de la seva consolidació\nXarxes socials: quines i com\nAnalitzem les tipologies d'aquestes eines\nBy Guillem Alsina González, on 25 de desembre de 2009\nLes xarxes socials, un dels temes recurrents del panorama informàtic aquest 2009\nDurant aquests dies, de ben segur que es publicaran molts resums del què han donat de si aquests darrers dotze mesos que han composat l’any 2009 (i que en el moment d’escriure aquestes ratlles, encara no s’ha acabat!), i tant en els generalistes com en els dedicats concretament al camp tecnològic de ben segur que no hi mancarà noticia de l’influència que han tingut les xarxes socials. Si el 2008 va suposar l’envol d’aquests serveis en línia, el 2009 ha significat la seva consolidació i èxit a tots els nivells.\nFacebook n’és, sens dubte, la més coneguda, la punta de llança malgrat que no la pionera. Correspondria a una categoria que podríem anomenar “xarxes d’oci”, ja que busquen un tipus d’usuari generalment jove, que el que cerca a Internet és passar una bona estona, xerrar amb els seus amics, fer noves coneixences i flirtejar. Per això a Facebook hi podem veure tantes aplicacions “xorra” (i disculpeu-me el barbarisme) com el ja famós Farmville, que només busquen fer riure una estona als què hi juguen. Una altra xarxa social d’aquesta tipologia seria Tuenti, creada a Espanya que és on també hi té el seu principal mercat. O Orkut, la xarxa propietat de Google, molt coneguda i utilitzada al Brasil.\nMassa xarxes socials? això és el que ens intenta transmetre aquesta imatge\nLa veritat és que parlem molt en general de ‘xarxes socials’, però poques vegades ens aturem a pensar que dins d’aquest concepte global s’hi amaguen especialitzacions i generalitzacions que han fet d’aquest camp una segment amb vida pròpia dins d’Internet, com ho són els portals o els cercadors.\nUn altre tipus de xarxa social que podem trobar és la professional. Bons exemples en són Xing, Viadeo o LinkedIn. El seu objectiu és facilitar les relacions de tipus empresarial, corporatiu o laboral. Per exemple, ens poden ajudar a trobar una nova feina, socis (en el cas que siguem emprenedors o empresaris), o fins i tot aliats en un procés d’internacionalització, ja que acostumen a ser d’abast mundial.\nA grans trets, aquestes són les dues grans línies de xarxes socials que hi ha actualment, però podem recórrer múltiples branques que surten d’aquests dos troncs principals, sobretot de les d’oci. Si em permeteu, em prenc la llibertat de fer una classificació pròpia del subtipus de xarxes socials, que considero universal i molt aproximada a la que podria fer qualsevol altre entès en la matèria:\nPer fer nous amics/conèixer gent: tipus Hi5 o Friendster. Molt semblants a Facebook, però si bé aquesta darrera facilita més els contactes i relacions entre usuaris que prèviament ja es coneixien, aquestes s’enfoquen més a permetre la coneixença de noves persones. No confondre amb contactes d’altres tipus, sinó que aquestes s’enfoquen als contactes informals d’amistat.\nPer trobar parella: aquesta recerca pot ser feta amb diverses finalitats, des de trobar companyia per a tota la vida (o no…) fins a trobar companyia per a una nit.\nVerticals: com els portals, dedicades a un tema concret: futbol, fans de la ciència-ficció, informàtics,…\nSectorials: de negocis, però dedicades a una temàtica o sector molt concret o a uns objectius molt específics.\nLligades a un portal/lloc web/empresa: les eines de creació de xarxes socials no han explotat tant com les mateixes xarxes, però n’hi ha i es fan servir. Algunes empreses han creat les seves pròpies xarxes, sobretot les més grans i que poden formar una comunitat d’usuaris, ja que d’aquesta manera, aquests es senten quelcom més que simples clients, els dóna la sensació de formar part d’una cosa més gran.\nFinalment, no vull acabar aquest escrit sense esmentar aquells serveis en línia que, per volum d’usuaris i interrelació entre ells, al meu parer s’han guanyat sobradament l’apel·latiu de xarxes socials. Parlo dels Twitter, Blogger, WordPress i d’altres, encara que sobretot del primer (els altres dos no gaudeixen tant de les qualitats que marcarien una xarxa social, i potser caldria etiquetar-los com a pseudo-xarxes socials).\nTwitter, en canvi, si que té un gran potencial; i és que en aquest servei de micro-blogging els usuaris desenvolupen entre ells relacions d’amistat a base de seguir i comentar mútuament els seus respectius feeds, que l’acosten a una xarxa social tot i mancar de les eines de qualsevol xarxa “convencional” com podrien ser un servei intern de missatgeria o fotos al perfil.\nFoto de portada: Beck Tench a Flickr sota llicència Creative Commons\nFoto interior: Matthew Keefe a Flickr sota llicència Creative Commons\nUn alt directiu de la companyia fica la pota amb les seves declaracions\nGoogle: a voltes amb la privacitat\nLa comunitat internauta ha reaccionat de manera contundent\nBy Guillem Alsina González, on 21 de desembre de 2009\nEric Schmidt, CEO de Google i autor de les polèmiques declaracions\nLes polèmiques relatives a la privacitat dels usuaris que empren les eines en línia de la companyia del conegut cercador no són noves, però fins ara -i que jo recordi- no havien arribat a un nivell de virulència tal com el que pot arrossegar les recents declaracions d’Eric Schmidt, CEO de l’empresa.\nL’amic Schmidt és un home bregat en el sector empresarial del món de les tecnologies, ja que abans d’incorporar-se a Google havia format part de l’equip directiu d’Apple (que no és poca cosa) i, abans d’això, havia estat a Sun Microsystems i Novell. Però, malgrat tot el bagatge com a directiu que pugui tenir aquest bon home, sembla que la mà trencada amb la comunitat no la hi té gaire, tot i que suposo és conscient de la importància creixent que en els nostres dies tenen els usuaris.\nLes declaracions exactes (traduïdes de l’anglès) que Schmidt va fer en una entrevista foren: “Si tens quelcom que vols que ningú sàpiga, en primer lloc potser no ho hauries de fer. Però, si realment necessites aquesta mena d’intimitat, la realitat és que els motors de cerca -incloent Google– retenen aquesta informació durant algun temps i és important que, per exemple, tots estem subjectes a la Patriot Act i és possible que tota aquesta informació pugui ser posada a disposició de les autoritats”. Dit d’una altra manera: si vols privacitat total, et fo… t’és impossible.\nEls diaris en línia consideren que només la multinacional del cercador n'obté beneficis mentre ells treballen\nEl món editorial, a la grenya amb Google\nEl magnat nord-americà de les comunicacions Rupert Murdoch va disparar el primer tret d'aquesta guerra\nBy Guillem Alsina González, on 17 de desembre de 2009\nEl servei Google News, objecte de la polèmica\nTot sembla haver començat a mitjans del mes passat, quan el multimilionari nord-americà Rupert Murdoch va fer unes declaracions en les quals es manifestava contrariat pel fet de què els seus mitjans fossin accessibles des del Google sense que les seves empreses hi guanyessin ni un ral -o centau de dòlar, parlant amb més propietat-.\nNo era una veu qualsevol clamant en el desert, car Murdoch és un dels principals “media mogul” (potentat del sector de les comunicacions i el periodisme, capaç de generar corrents d’opinió mercès als mitjans de comunicació que té al seu poder) del país, amo i senyor del grup Fox (televisió), de la CNN i del prestigiós Wall Street Journal.\nL’empresari va arribar a amenaçar amb treure els mitjans sota el seu control de les bases de dades de Google, una amenaça a la què la multinacional del cercador va respondre estoicament dient que, si ho volia, era lliure de fer-ho. Posteriorment, es va especular que Microsoft es trobava al darrere de tota la maniobra esperonant Murdoch, ja que a la companyia creada per Bill Gates li convé que Google gasti diners en tenir contents els creadors de continguts, per així estrangular-la econòmicament. Aquesta teoria vindria reforçada pel fet de què el posseïdor de la CNN estaria negociant amb Microsoft per oferir els continguts del seu imperi mediàtic en exclusiva a Bing.\nEl problema de fons\nRupert Murdoch, fent-li el joc a Microsoft?\nNo obstant ja he començat l’article dient que “tot sembla haver començat a mitjans del mes passat”, dubtant-ne més que no pas afirmant-ho, ja que de fet podem trobar l’arrel d’aquest problema a principis-mitjans de la dècada dels noranta, quan Internet començava a popularitzar-se entre els usuaris finals.\nLlavors era una època en la que s’afirmava que el futur estava a la Xarxa, i els continguts començaven a fluir-hi amb soltura. I ho feien amb un preu per als grans mitjans i gratuïtament per part d’altres, sobretot els més petits i els naixien en el mateix àmbit digital, que volien obtenir difusió. L’estratègia d’aquests darrers es basava en monetitzar la seva feina a base de publicitat i patrocinis, un sistema que semblava que ho havia de solucionar tot i que finalment es va demostrar vàlid només en certa mesura, com el crack de les “punt com” de principis de la dècada present va demostrar.\nPerò llavors el “mal” ja estava fet: la majoria dels grans mitjans s’havia vist empès a posar els seus continguts disponibles gratuïtament a Internet, ja que si no ho haguessin fet, això hagués significat perdre pistonada respecte als rivals que si ho feien i als nous mitjans. Només uns pocs van romandre amb un model de pagament, ja fos total o parcial. El Wall Street Journal en fou, precisament, un, i al nostre país hi trobem casos com El País, que durant molt temps va conjuntar ambdues estratègies, la dels continguts gratuïts i els de pagament.\nAl mateix temps esclatava l’auge de Napster i tota la revolució P2P que ha comportat dues coses principalment: per una banda que a la majoria de la gent li sembli que els continguts audiovisuals tenen un preu zero, que estan en tot el dret de descarregar-los d’Internet sense pagar res. Però, per altra banda, l’erràtic camí seguit per les entitats que -segons afirmen elles- protegeixen els drets de propietat intel·lectual, ha deslegitimat aquestes de la defensa que diuen dur elles pels mètodes emprats, el què ha reforçat entre els usuaris aquesta sensació del “tot gratis, tot s’hi val”. I és en el marc d’aquesta guerra que crec hauríem d’incloure les tensions entre la premsa escrita en línia i els cercadors.\nLa resposta de Google\nI què ha fet la companyia del cercador per solucionar aquest malestar dels mass media? doncs baixar-se parcialment els pantalons i oferir una sèrie d’eines que permeten a aquells que publiquen controlar exactament què és el que surt, com i a on de les seves pàgines.\nPer començar, ha diferenciat les bases de dades i motors de cerca del que és el servei News i el cercador general, permetent d’aquesta manera que hom pugui incloure continguts en un, en l’altre, a cap d’ells o a ambdós.\nTambé ha modificat el seu programa First Click Free per a què sigui més flexible. Ara, un editor pot definir quantes pàgines web del seu lloc veu gratuïtament l’internauta abans de tancar-li l’accés per al que queda de dia i exigir-li que aboni una quota de subscripció.\nEn definitiva, mesures que ajuden, però que al meu parer no disminuiran les crítiques d’alguns com el Sr. Murdoch.\nImatge Google News: Guillem Alsina\nFoto Rupert Murdoch: Elysson de Castro a Flickr\nLa proposta de llei per combatre la pirateria, a debat\nBenvinguts a l’absolutisme (abans Espanya)\nLa possibilitat de “suspendre” llocs web sense autorització judicial prèvia, pràctica que recorda les dictadures d'altres temps.\nBy Guillem Alsina González, on 14 de desembre de 2009\nLa Ministra de ¿Cultura?, Ángeles González-Sinde\nSpain is different, i això és tan vàlid ara com ho era a la dècada dels seixanta en plena invasió de sueques i biquinis. Si a França ja es van passar amb la llei Sarkozy, a Espanya han volgut anar més enllà i s’han passat “tres pobles”, si em permeteu l’expressió col·loquial: ni més ni menys que clausurar, tancar o suspendre pàgines web directament des del Ministeri de Cultura sense que pel mig hi hagi una ordre judicial.\nPer als no iniciats, us explicaré una mica el perquè això pot ser i és tan greu: en tota democràcia moderna, l’articulació jurídica i legal de l’estat es basa en tres poders que estan separats: el legislatiu, l’executiu i el judicial. Mentre que el primer debat i aprova lleis, el segon s’encarrega del funcionament de la maquinaria estatal i el tercer fa complir les lleis. A grans trets, l’anomenada separació de poders fa això, tot i que en cada estat es pot aplicar d’una manera una mica diferent (per exemple, repúbliques, monarquies parlamentàries, estats federals,…).\nEl què ens proposa ara la Ministra de Cultura, la polèmica Ángeles González-Sinde, és que des del mateix ministeri que presideix es creï una mena de policia del contingut que tingui les mans lliures per tancar indiscriminadament qualsevol pàgina web que li sembli vulneri els drets de propietat intel·lectual o de copyright. L’estat s’erigiria d’aquesta manera en fiscal, jutge i jurat de qualsevol persona, i els favoritismes i parcialitats podrien ésser possibles.\nBasat en Linux i en el navegador homòleg\nChrome OS, l’aposta de Google per al futur\nChrome OS, l'aposta de Google per al futur\nBy Guillem Alsina González, on 10 de desembre de 2009\nEs desitjava d’ençà que el passat juliol Google va donar a conèixer la seva existència al món, però no s’esperava fins més endavant: Google ha anticipat com serà Chrome OS i, fins i tot, n’ha posat a disposició dels usuaris el codi font sota el paraigua del projecte Chromium.\nCal dir que no existeix una “compilació” oficial de Chrome OS a disposició, tan sols el codi font, que pot ser lliurement descarregat i compilat per formar la imatge d’instal·lació a la nostra màquina. Això és un handicap afegit per als usuaris novells, ja que si bé per a algú que tingui algunes nocions pot ser una tasca molt simple, per a un usuari final sense gaires coneixements pot esdevenir un obstacle insalvable.\nEl que és Chrome OS es pot resumir ben ràpida i fàcilment: un navegador web, Chrome, que aviat arribarà a la seva quarta versió major. La resta corre a càrrec de Linux, sobretot de Debian i Ubuntu, que en cimenten la base.\nSobre el nucli del sistema del pingüí s’hi basteix una infraestructura de programari que facilita l’execució d’un navegador (Chrome) amb les habituals pestanyes per separar les aplicacions i un menú d’inici que només conté accessos a serveis en línia. Efectivament, Chrome OS no executarà res en local, només emprarà aplicacions de la Xarxa.\nLa companyia noruega disposa d'opcions per a ordinadors, telèfons mòbils i videoconsoles\nOpera, una gama de navegadors web prou interessant\nForça desconeguts, els seus productes gaudeixen d'una gran qualitat\nBy Guillem Alsina González, on 6 de desembre de 2009\nInternet Explorer, Firefox i des de fa un temps Google Chrome són els navegadors web que més sonen. Però hi ha una opció que des de fa anys existeix i molts cops no es té en compte malgrat oferir una bona seguretat i funcionalitats tecnològicament avançades. Es tracta d’Opera Software, una companyia noruega que disposa d’un ampli ventall de solucions per a gran nombre de dispositius. I, en aquest article, intentaré repassar-ne les principals.\nOpera per a ordinadors d’escriptori\nRecentment presentada, la darrera versió del navegador web Opera és la 10.10 . La novetat més destacable que presenta és la inclusió de Unite, una tecnologia que permet obrir d’una forma molt senzilla un servidor en el nostre ordinador. Les funcionalitats d’aquest servidor venen donades pels plug-ins que s’hi poden instal·lar i, per exemple, en tenim un que ens permet compartir les fotografies que tenim al nostre ordinador o pujar-hi documents des de qualsevol lloc on ens trobem.\nAquestes aplicacions s’han obert a terceres parts mitjançant una API, una interfície de programació que d’una manera simple facilita als programadors fer que les seves creacions interactuïn amb el programa d’Opera.\nUna altra de les funcionalitats destacables d’Opera 10.10 és Turbo. Com el seu nom indica, accelera quelcom i, en aquest cas, es tracta de la velocitat de navegació. Això ho fa interposant un servidor entre el que ens lliura la pàgina i el nostre dispositiu, en el qual es comprimeix el contingut de la pàgina que volem carregar.\nTot i que pot semblar que aquest procés alenteix la descàrrega d’un lloc web, si es fa ben fet ens permet accelerar-ho i reduir l’ample de banda necessari per descarregar-ho ja que quan es comprimeix el contingut, s’entrega en un paquet més petit. Això està especialment pensat per als usuaris que treballen amb connexions 3G en mobilitat, ja que els permet treballar més ràpidament i gastar menys ample de banda, i ja sabem que en connexions que acostumen a venir limitades en la quantitat de megues que podem descarregar, això ja és prou important.\nLa interfície d’usuari d’Opera és diferent a la de tota la resta d’opcions i, per exemple, ells van ser els primers a introduir les diferents pestanyes per carregar en una sola finestra diverses pàgines web, un sistema que després han adoptat un darrer l’altre tots els navegadors web.\nLa varietat de plataformes que suporta és impressionant: la darrera versió està disponible per als habituals Windows, Linux i Mac OS X a més dels més cars de veure Solaris/OpenSolaris i FreeBSD. En versions anteriors podem trobar-lo per a plataformes tan curioses avui en dia com QNX, OS/2 o BeOS.\nJuntament amb la versió Mini, estan destinades a telèfons mòbils, però aquesta ho està als smartphones (telèfons intel·ligents) mentre que l’altre ho està als terminals “normals”.\nAquest l’estic provant en el meu telèfon (un Nokia N97) i us puc dir que, per ara, és el millor navegador web en l’àmbit dels dispositius mòbils amb què m’he topat. Té una interfície molt ben distribuïda, permet totes les funcionalitats que el seu homòleg de sobretaula com els marcadors ràpids del speed dial (que surten en una icona quan carregues el programa i et permeten accedir amb una sola pulsació a les teves pàgines preferides), suport per a interfícies tàctils, zoom a la pàgina i cercador (Google) integrat.\nUna petita meravella que, si compteu amb un telèfon mòbil amb sistema operatiu Symbian i interfície S60 (gairebé tots els Nokia de gamma alta) o Windows Mobile, us recomano que proveu.\nEl més “petit” de la gamma (i amb el nom ja ho indica) és aquest navegador que funciona sobre la màquina virtual Java que avui en dia ja porten la gran majoria dels telèfons mòbils “normalets” per no dir tots. L’objectiu és proporcionar un navegador de qualitat a telèfons que no són tan potents.\nLa meva experiència és que és lent en arrancar i li costa una mica carregar pàgines, però és l’única opció bona que tenen els usuaris de telèfons que no són smartphones per veure les mateixes pàgines web que veuen en un sobretaula, però en el seu terminal.\nPer agilitzar el procés i minimitzar la despesa ja que la majoria dels posseïdors d’aquests telèfons no tenen plans de dades donats d’alta, el què fa Opera Mini és emprar el sistema Turbo.\nI a la teva Wii!\nSi tens una Wii (i, probablement, també en altres dispositius) i navegues per Internet, el browser que fas servir és Opera. Aquesta companyia també proporciona solucions a mida per a altres fabricants de maquinari, i molts telèfons que disposen de navegador web incorporat en el seu programari estàndard fan servir una variació de les solucions del fabricant noruec.\nEn definitiva, una opció que us recomano en qualsevol de les seves encarnacions, i amb les funcionalitats de sincronització entre diferents dispositius és, senzillament, la solució de navegació per la web més completa que us podeu trobar avui en dia.\nCada dia més populars, cal vigilar amb el seu ús\nPlug-ins, add-ons i els seus problemes\nBy Guillem Alsina González, on 2 de desembre de 2009\nLa finestra de les extensions del Firefox. Un exemple del què podem tenir instal·lat amb un mínim d'activitat\nFirefox va destapar la veda, i cada dia van guanyant popularitat malgrat que ja fa anys que aquest sistema d’estendre les funcionalitats d’un programa existeix: són els plug-ins, també anomenats add-ons o extensions.\nNomés el Firefox, el navegador web lliure per excel·lència, té unes 10.000 extensions, utilitats que amplien el seu radi d’acció més enllà del que és simplement la navegació web.\nEntre els més usats hi trobem, per exemple, a FlashGot, un gestor de descàrregues que ens permet copiar al nostre disc dur tota la informació continguda en una plana web, incloent texts, imatges o vídeos. Greasemonkey és una altra popular extensió per a Firefox que permet personalitzar l’aspecte que té una pàgina web. També tenim extensions que converteixen el nostre navegador en un client de FTP, en un servidor del què sigui o controlar el reproductor multimèdia, tot un ampli ventall de tasques.\nChrome, el navegador web de Google, també inclourà extensions fetes per terceres parts en breu, probablement quan en vegi la llum la beta de la quarta versió.\nHa avançat molt en poc temps. Cap a on tirarà ara?\nGoogle: el monstre que ens temíem?\nLa companyia del cercador toca molts camps, el què l'acosta al catàleg de productes i serveis de Microsoft\nBy Guillem Alsina González, on 30 de novembre de 2009\nLes oficines de Google a Madrid, com les altres que la companyia té arreu del món\nLes crítiques a Google per les dimensions i pràctiques de l’empresa no són noves, ni han augmentat recentment, però les darreres iniciatives que ha pres la companyia del cercador homònim fan témer a més d’un que el futur de Google sigui no guanyar a Microsoft, sinó substituir-la en el seu rol de dominadora del món de la informàtica. Per a aquestes veus escèptiques i crítiques, serà com substituir una monarquia autoritària de dret diví per una dictadura civil o militar de caire autoritari; si abans no et podies queixar del rei, ara no ho podràs fer del president del govern.\nI no és que Google n’hagi donat moltes mostres, però algun indici si que hi ha. Jo sempre em quedaré amb què l’empresa va pactar amb el govern xinès per estar present al mercat d’aquest país encara que fos al preu d’admetre la censura. Puc entendre l’excusa que van donar, que si no ho fan, igualment molts internautes del gegantí país asiàtic no tindran accés a certs continguts, però no la comparteixo. Èticament no ho trobo admissible.\nPerò les “obscures” intencions de Google es queden en això, en obscures, foques, amagades i, per tant, que no podem afirmar cap a on es decanten. És fàcil acusar però cal tenir proves per fer-ho amb fonament. Per mi, i torno a personalitzar, l’afer xinès és un indici però de moment només ens serveix per acusar la companyia del cercador d’haver obrat malament, i no de que vulgui monopolitzar el mercat.\nSergey Brin i Larry Page, els fundadors de Google en una conferència a Israel\nRepassem una mica els darrers moviments de Google fora de l’espai online: fa una mica més d’un any, al setembre del 2008, llançava el navegador web Chrome. Poc després era Android, la plataforma per a telèfons mòbils, la que veia la llum i, amb posterioritat, aquesta mateixa ha depassat l’àmbit dels terminals de telefonia per a ser vista en alguns netbooks i centres d’oci multimèdia portàtils. Chrome OS era anunciat en ple estiu, i ja aquest mateix mes ha llençat un llenguatge de programació (Go!) i un nou protocol SPDY que ha de substituir l’HTTP, a més del codi font del Chrome OS. Tot això sense comptar les nombroses iniciatives online com Google Wave o el vídeo corporatiu.\nJo crec que la tàctica de Google és seguir el camí que va encetar Microsoft fa uns anys: disposar de tot allò necessari per a fer funcionar un ordinador, des del sistema operatiu fins als jocs, passant pel paquet ofimàtic, eines de disseny,… és clar que la companyia fundada per Bill Gates ha tingut anys per aconseguir-ho i Google és una empresa prou jove que encara li queda molta vida i energies per endavant i molt camí per recórrer.\nEn aquest sentit, si que potser ens trobaríem amb un canvi d’un jugador predominant per un altre, però per a què això passi ens manca encara molt; Google és forta a Internet, i el seu navegador està creixent, però amb prou feines té implantació fora dels serveis en línia. El seu sistema operatiu és una aposta de futur a llarg termini, ja que depèn de l’existència d’una connexió a Internet continuada que avui en dia no tenim al nostre abast tret que ens trobem en una gran urbs (i encara), pel què no molestarà en absolut al Windows.\nPerò a llarg termini si que ens hi podem trobar, i el perill rau en què als quarters generals de Google a Mountain View se n’oblidin de l’eslògan “don’t be evil” (no siguis dolent, en una al·lusió gens amagada a Microsoft) o es pensin que han de ser ells qui marquin la pauta del que és ser bo o ser dolent.\nAixí doncs, tenim no la desbandada d’un monopoli a la vista, sinó la possible substitució d’aquest per un altre, que pot ser més o menys laxe, això queda per definir. Ara, digueu-hi la vostra ;-)\nFoto oficina Google Espanya: Enrique Dans a Flickr\nFoto Sergey Brin i Larry Page: Ehud Kenan a Flickr\nPàgina 1 de 1312345...Siguiente ›»


Inici > Actualitat > Com pintar la teva casa i encertar\nTal i com es diu "per a gustos, colors" i és que hi ha una gamma cromàtica tan extensa i som tan diferents, que el fet que preferim un color o un altre és molt personal. No obstant això, a l'hora de pintar la teva casa sí que has de tenir alguns factors en compte perquè l'espai quedi harmònic. És a dir, perquè hi hagi fluïdesa entre el color de les parets i els mobles o la decoració, i no cometre errors que facin que hagis de tornar a pintar una habitació o l'habitatge sencer perquè t'has cansat d'aquell color tan intens o especial que et va agradar en aquest moment.\nPer a començar, cal comprar productes de qualitat, que siguin apropiats tant per a la superfície a pintar com per a l'espai: no és el mateix una habitació on pot acumular-se la humitat, que uneixi on juguin els nens. I en segon lloc cal preparar totes les parets abans de pintar, llevant imperfeccions i deixant-les el més fines i llises possible perquè l'acabat de la pintura quedi perfecte.\nActualment, els fabricants ofereixen moltes gammes de colors i amb uns acabats molt diferents perquè puguem optar pel que millor ens convingui. Aquestes són algunes pautes per a triar la pintura:\nTipus d'habitació: es pot pintar tota la casa amb el mateix tipus de pintura, però el resultat no serà igual en totes les habitacions, ja que com comentàvem, la pintura de zones humides com el bany o la cuina, han de ser diferents de les d'un dormitori. El millor és triar la pintura en funció de les condicions ambientals de cada espai.\nAcabats: les pintures poden ser mate o setinades, aquestes últimes normalment tenen una mica de lluentor i resisteixen millor al pas del temps, encara que la mat cobreix més, amb el que es necessiten menys capes per a cobrir la superfície i pot ser la més adequada per a una paret que tingui més imperfeccions.\nInformació: a més de que qualsevol expert et pugui informar sobre les condicions de cada pintura i t'assessori, cada envàs porta la seva etiqueta en la qual es troben les característiques tals com: la capacitat de cobriment, el temps d'assecat o el rendiment per metre quadrat. De tal manera, pots calcular la quantitat que necessitaràs.\nUna vegada que has triat el tipus de pintura, has de saber que hi ha una sèrie d'errors a evitar perquè el color que triem perduri en el temps i ajudi al fet que el teu habitatge guanyi en lluminositat i calidesa. Per exemple:\nVeure abans el color a triar: sempre tens l'opció de veure el color en una mostra o utilitzar les aplicacions que ja existeixen, una oportunitat per a veure virtualment com quedaria el color en cada estada. Així i tot, cal anar amb compte amb això perquè no s'ajusta del tot a la realitat i pot resultar que, posteriorment, el color triat no quedi del tot bé en la paret, ja que cada habitació reflecteix el color de manera diferent segons la llum que tingui i segons les hores del dia. Per a no equivocar-te, pots pintar una zona i observar-la durant diferents moments de la jornada per a veure si finalment el color s'ajusta al teu gust.\nColors foscos en espais amb llum: encara que pots pensar que un color fosc queda bé en una estada gran i lluminosa, l'efecte és precisament el contrari, ja que aquest tipus d'habitacions requereixen colors clars precisament per a poder reflectir aquesta llum que ja tenen.\nColor blanc per a espais sense llum: si l'habitació no té llum directa, quedarà molt freda pintada de blanc, en aquest cas caldria optar per un color crema o cru, que és igualment lluminós però que en aquest cas li aportarà més calidesa.\nDecoració: cal tenir en compte que si tens mobles molt acolorits no pots pintar les parets amb colors molt intensos, per contra si tens mobles neutres o clars, pots donar un toc de color amb la pintura de les parets per a dotar a aquesta habitació de més personalitat.\nCombinar colors: si no tens clar com combinar els colors, no cometes l'error de posar un color diferent en cada habitació, ja que crearem un efecte d'abús de color que no donarà harmonia al conjunt de la casa. I si el que t'agrada és combinar colors en la mateixa habitació no usis més de tres, on un color sigui el dominant, un altre secundari i un altre final que s'usarà per a donar les notes de color.\nBlanc: cal oblidar aquesta creença que pintar de blanc no és pintar, és cert que en el seu lloc es poden triar un altre tipus de colors com l'ivori o el crema, que també són colors clars, però el color blanc et permet tenir un fons neutre i poder jugar amb la decoració i amb els mobles per a donar-li personalitat al teu espai.\nD'altra banda, hi ha alguns trucs que et permetran encertar quan pintis, com per exemple:\nSi vols integrar una llibreria d'obra o un armari, pots pintar-lo del mateix color que les parets i es fondrà en l'espai de l'estada.\nLes parets de fons pintades més fosques que les laterals eixamplaran visualment l'espai.\nSi el que vols és que l'espai s'engrandeixi respecte al sostre, pinta'l més clar que les parets.\nLa cromoterapia sosté que els colors ajuden perquè ens sentim de l'una o l'altra manera quan ens trobem en una estada amb un color determinat. D'aquesta manera, quan pintes la teva casa, has de tenir en ment què és el que vols transmetre i com vols sentir-te en cada estada vols estar relaxat en el saló o en el teu dormitori?, vols que el bany transmeti serenitat o per contra vols que sigui un espai estimulant? Els colors vius i intensos són per a sentir-te amb energia i els colors neutres i suaus et donen pau i serenitat.\nEl més important a tenir en compte quan decideixis pintar és no regir-te per les modes, ja que probablement no pintes la teva casa tots els anys i pensar en conjunt, veure l'espai disponible, la llum que hi ha en cada habitació i combinar-lo amb els mobles i la decoració que tinguem, i com sempre, deixa't assessorar pels experts a l'hora de triar el tipus de pintura i l'acabat.


POLÍTICA - 24/05/2019 09:19 / Redacció\nBostwana pren aquesta decisió i el Campechano treu el cava extremeny\nEra la primavera de l'any 2012. El Campechano encara estava en plena forma -o més que ara- i viatjava a l'Àfrica profunda, a Bostwana, amb l'objectiu de matar elefants indefensos amb un rifle Rigby Espress de calibre 470. Una fotografia, acompanyat del multimilionari sirià Mohamed Eyad Kayali i Corinna zu Sayn-Wittgenstein, que va donar la volta al món.\nDe seguida, el govern d'aquest país africà sortia al pas "disparar els animals purament per esport o per aconseguir trofeus no és compatible amb el nostre compromís de preservar la fauna local com un tresor nacional". I l'any 2014 entrava en vigor la prohibició. El Govern volia preservar la seva fauna, que representa la tercera part dels elefants d'aquest continent.\nAra, el Govern ha revocat la decisió. A partir d'aquesta setmana, tornarà a estar permès caçar animals per diversió i amb finalitats esportives. Una bona notícia pel Borbó emèrit que, si els seus problemes de salut que us hem EXPLICAT AQUI no li ho impedeixen, podrà tornar a viatjar-hi.


Entitat - emoti.cat\nEducació Emocional en el temps lliure\nEmoticat presenta els Serveis a la Infància i la Família. La nostra missió és arribar al major número de persones i municipis per tal que la intel·ligència emocional esdevingui un tema capçal en la nostra societat.\nCompartim la visió d’una societat competent en IE i destinada a viure en pau i harmonia.\nEl nostre objectiu és sensibilitzar i educar en intel·ligència emocional (IE) a les persones, oferint serveis innovadors i de qualitat en l’àmbit del lleure amb transversalitat de IE i solidaritat, a la família, l’escola i la societat.\nEmoticat, IE al Lleure, es constituí a Santa Perpètua de Mogoda, Barcelona, el 2 de novembre de 2013.\nPresidenta. Directora al lleure, especialitzada en l'organització de grups i caracteritzada per una elevada creativitat i esperit mediambiental.\nTresorera. Administrativa, comptable i monitora del lleure.\nCarme de Andrés\nSecretària. Psicòloga especialista en capacitació emocional i psicoteràpies avançades, amb afany de creixement i esforç. Blog PsicoEmocions >\n"La saviesa és l'art d'acceptar allò que no pot ser canviat, de canviar allò que pot ser canviat i, sobretot, de conèixer la diferència".\nLa nostra història comença des del nostre naixement ja que, com a germanes, hem compartit educació i pares. Els nostres camins formatius i professionals es van separar, tot i mantenint-se paral·lels. La Cristina, a les escoles, molt executiva i dinàmica amb grups d’infants i, jo mateixa ,la Carme, apassionada de la psicologia i oberta a nous coneixements i pràctiques que millorin la vida de les persones.\nAl 2013 vam constituir l’associació Emoticat amb la visió de divulgar la intel·ligència emocional a la nostra comunitat i el “món sencer”. Com en tots els somnis, pujaven molt alt en les nostres expectatives. Crèiem que la nostra idea de fusionar els serveis de lleure i l’educació emocional seria molt ben rebuda per les famílies, institucions i escoles. Les monitores de menjador serien entrenades en habilitats emocionals i assolirien l’important valor educatiu que se’ls hi nega. Els nens serien els més beneficiats ja que els nostres programes de casals d’estiu, activitats extraescolars i estones de menjador i acollida; tindrien efectes immediats en la seva evolució psicosocial.\nUn any després trepitjàvem la realitat, la dificultat dels canvis, el desconeixement de l’educació emocional i un munt d’impediments amb el que es troba tot projecte nou. Ens vàrem replantejar els nostres objectius i, minimitzant l’abast de la proposta a la nostra població i vam iniciar una nova trajectòria d’Emoticat cap a l’educació d’infants i formació d’adults en intel·ligència emocional als centres cívics.\nActualment, comptem amb 4 tallers per a diferents grups d’infants entre 2 i 13 anys, un club o esplai de lleure, cursos per a un mateix o per ajudar i altres activitats de difusió i participació ciutadana.\nSi has arribat fins aquí, és que t’interessa molt i t'ho agraeixo. Et recomano que segueixis llegint i explorant la nostra web i blog.\nEls nostres Objectius Específics\nSer una entitat promotora d’una educació al lleure preparada per les necessitats de la societat actual.\nDivulgar la importància de la IE a la població i apropar l’educació emocional al lleure i a la formació extraescolar.\nIncorporar la IE en la vida dels professionals del lleure, els voluntaris, les mares i pares i en altres persones.\nImpulsar i irradiar un model d’IE al lleure amb suport de les noves tecnologies i d’aplicacions lúdiques tradicionals.\nPromoure el voluntariat com a aprenentatge professional al lleure i pel creixement personal.\nIntegrar la neurodiversitat i la interculturalitat com a font d’aprenentatge.\nMillorar la coexistència i participació amb igualtat de gènere en les activitats.\nInvolucrar a la societat en l’adaptació als moviments de benestar personal i social.\nOferir serveis especialitzats i professionals d’orientació psicològica per a la salut emocional, mental, física i espiritual; a un nivell de renda familiar accessible.\nPromoure la col·laboració amb les famílies més desfavorides econòmicament i socialment.\nEls Principis i Valors de l'entitat\nEmoticat considera a l’ésser humà com un tot indissoluble format per l’àrea corporal, emocional, mental i espiritual. Es recullen els principis fonamentals de l’ésser humà i es centren en aquells relacionats amb la IE.\nPer trobar la felicitat i l'equilibri personal és necessari conèixer la pròpia naturalesa, els valors més profunds i viure d'acord amb ells. Això és una cosa que ens dóna pau, seguretat, confiança, autocontrol i capacitat autodirectiva. En la construcció d’Emoticat la interiorització de valors, d'actituds i de criteris morals, de pautes de comportament i de models o formes d'entendre la vida; són imprescindibles.


Via Aurelia 619, Aurelio, 00165 Roma, Itàlia\nL'Ergife Palace Hotel està situat en una zona tranquil·la, a 10 minuts a peu de la parada de metro de Cornelia, a Roma. L'establiment ofereix una de les piscines exteriors més grans de la ciutat i habitacions modernes amb WiFi gratuïta i TV LCD.\nAquest hotel, de 4 estrelles, es va construir originalment en la dècada dels anys 80 i ha estat completament renovat. Disposa d'un vestíbul impressionant, amb sostre de vidre.\nLes habitacions tenen aire condicionat, TV per satèl·lit, minibar, balcó i bany privat amb assecador i articles de tocador.\nEl restaurant Le 4 Stagioni serveix un bufet a l'americana i plats romans i italians tradicionals.\nL'establiment es troba a 200 m d'una parada d'autobús, que enllaça amb el centre històric en 2 rutes d'autobús curtes. La Ciutat del Vaticà és a 4 km.\nEl Ergife Palace Hotel treballa amb Booking.com des del 13 de oct. de 2011.\nHabitacions de l'hotel: 704\nL'han desat a 368\nQuan vols allotjar-te al Ergife Palace Hotel?\nLa reserva més recent en aquest hotel és del 23 de oct. a les 17:57 des d'Itàlia.\n238 hotels com el Ergife Palace Hotel s'acaben de reservar al nostre web\n6 raons per triar el Ergife Palace Hotel\nInstal·lacions del Ergife Palace Hotel\nLa situació del Hotel Raganelli té una puntuació de 7,1\nEl Casa La Salle - Casa Religiosa té una puntuació de 8,2\nMira els 30 millors hotels de Roma, segons 620.123 opinions d'hotels autèntiques a Booking.com.\nBé: 7 – 9 (377)\nEls clients que han consultat el Ergife Palace Hotel també han consultat: Hotel Aureliano\nL'Aureliano és un hotel modern que ofereix habitacions a bon preu i un servei professional als afores de Roma, a la històrica Via Aurelia. 1 persona s'ho està mirant ara mateix\nL'Hotel Club House Roma es troba en una zona tranquil·la de Roma, a 100 m de l'estació de metro de Cornelia i a 3 parades de la Ciutat del Vaticà. 3 s'ho estan mirant ara mateix\nOnly 500 metres from Rome’s Cornelia Metro Station, Hotel Marc'Aurelio is 5 minutes’ drive from Vatican City. It offers air-conditioned rooms, a restaurant with bar and a 24-hour reception. 2 s'ho estan mirant ara mateix\nAquest hotel, de 4 estrelles, està situat a Roma, a 600 metres de l'estació de metro de Cornelia, on té servei la línia A, i ofereix habitacions d'estil clàssic, un esmorzar diari molt abundant i...\nPuntuació a partir de 1.630 comentaris


Arxius de sexisme | Diari La República Checa\nUn centenar de tarragonins es concentren contra la violència masclista\nUn centenar de persones diu prou al sexisme\nLa plaça de la Font ha acollit una nova manifestació del col·lectiu Fridas contra les agressions masclistes i per denunciar la violència de gènere, davant de l’Ajuntament de Tarragona. Un centenar de persones han secundat aquesta concentració amb molt suport dels membres de la política tarragonina.\nL’alcalde de Tarragona, Pau Ricomà s’ha sumat també a la manifestació d’aquesta tarda, on també han participat membres de l’equip de govern municipal, com els regidors Jordi Fortuny, Xavi Puig, María José López, Paula Varas; i membres d’En Comú Podem, com Carla Aguilar i el candidat al Congrés, Ismael López.\nLa concentració ha començat al voltant de tres quarts de sis de la tarda, amb la lectura d’un manifest per part d’Eva Martí, membre de l’associació feminista Fridas Tarragona. Aquest manifest també s’ha llegit en la resta de capitals i localitats catalanes i d’arreu de l’estat, per denunciar les sentències injustes i per dir prou a la violència masclista.\nLa portaveu del col·lectiu, Eva Martí ha assegurat que “En una violació no hi pot haver no pot existir la terminologia d’abús sexual, pel fet que no s’hi oposi directament. Ens agradaria que canvies el Codi Penal. Creiem que és el principal problema que s’està produint en la majoria de judicis”.


Una illa del Pacífic, primer territori totalment solar\nEl petit arxipèlag de Tokelau obté tota la seva energia gràcies a 4.000 panells solars\nDimecres, 07/11/2012 a les 19:45 CET\nLes illes Tokelau, un petit arxipèlag del Pacífic que depèn de Nova Zelanda, s'ha convertit en el primer territori del món que genera tota la seva electricitat a partir de panells solars. Per fer-ho compta ara amb 4.000 panells solars que substitueixen els antics generadors dièsel que proveïen la població. És clar que a Tokelau, format per tres atols principals i uns 120 illots, amb un total de 12 quilòmetres quadrats, hi viuen només 1.500 habitants.\nSegons ha informat en un comunicat el Ministeri d'Afers Estrangers i Comerç, que ha finançat la iniciativa, aquest projecte es va iniciar "pels temors que aquest territori podria patir a causa del canvi climàtic, especialment per l'elevació del nivell del mar". Segons el ministeri, moltes de les illes de Tokelau amb prou feines superen els dos metres per sobre del nivell del mar.\nAixí, malgrat que la generació de gasos d'efecte hivernacle per part de Tokelau era "mínima", la població ha volgut portar a terme aquest projecte "com un missatge al món, mostrant que la transició a les fonts d'energia renovables és possible". "És bo que per fi es pugui deixar d'utilitzar les centrals elèctriques que funcionen a partir de dièsel", ha afirmat el ministre neozelandès d'Afers Estrangers, Murray McCully, que ha apuntat que "les fugues de combustible creen enormes problemes per al medi ambient als atols". Segons assegura, altres arxipèlags del Pacífic, com Tonga i les illes Cook, volen seguir-los els passos.\nEstalvi en combustible i diners\nPer generar electricitat cada any a les illes s'utilitzaven més de 2.000 barrils de petroli amb un valor del voltant d'un milió de dòlars neozelandesos (640.000 euros). L'aplicació de les noves tecnologies també ajudarà a estalviar en combustible. "D'acord amb els càlculs, aquesta innovació es veurà recompensada els pròxims cinc anys. La instal·lació de les bateries es convertirà en un estalvi significatiu, especialment abans de la primera reparació han de funcionar sense problemes durant almenys 20 anys", ha subratllat en un comunicat el cap de la companyia d'energia solar PowerSmart, Mike Bassett.\nTokelau és un territori pobre en recursos que obté una gran part dels seus ingressos gràcies a la venda del seu domini a internet, .tk, i de segells per a col·leccionistes.


Fins al dia 31 de març teniu temps per participar en el Concurs de microrelats que, per quart any consecutiu, la Coordinadora d’Associacions per la Llengua Catalana organitza en col·laboració amb l’Escola d’Escriptura de l’Ateneu Barcelonès\nEls interessats podeu optar a dues categories:\nEl relat ha de girar entorn del lema “Al carrer, el català llengua comuna”. Està adreçat a tots els majors d’edat i els textos han de ser narracions d’un màxim de 1.200 caràcters (espais inclosos i sense comptar els del títol).\nAdreçat a tots els majors d’edat i que formen part d’un grup Xerrem de la CAL. El relat també ha de girar entorn del lema “Al carrer, el català llengua comuna”, s’ha de presentar en suport d’àudio i ha de tenir una durada màxima de dos minuts. Els qui hi optin han de comunicar-ho al conductor del seu grup.\nEl concurs ofereix tres premis per a cada categoria. El primer premi de la Categoria oberta consisteix en una inscripció gratuïta a un curs de 20 hores de l’Escola d’Escriptura de l’Ateneu Barcelonès. En el cas de la Categoria Xerrem, el primer premi serà un lot de llibres i dues entrades per a una representació de teatre. Els autors dels relats que quedin en segona i tercera posició també rebran un lot de llibres.\nLes bases del concurs es poden consultar a: Concurs de microrelats 2019.\nTambé podeu escriue a cal@cal.cat o telefonar al 93 415 90 02.\nCurs virtual Microrelat (30 hores – 2 mesos i mig)\nCom narrar una història impactant en poques línies? De quina manera sorprendre el lector amb un relat hiperbreu? Quins són els millors autors del gènere?\nAprèn on line les principals tècniques per escriure narracions hiperbreus i troba el teu estil literari a l’escola d’escriptura més gran d’Europa.\nEn el curs Microrelat de l’Escola d’Escriptura l’alumnat:\nAprendrà les tècniques d’escriptura de microrelats\nExercitarà les eines principals del gènere: hiperbrevetat, el·lipsi, al·lusió, efecte, narrativitat\nExercitarà la lectura conscient de narracions hiperbreus\nConeixerà les pautes principals per elaborar un recull de microrelats\nTota la informació detallada a: microrelat.campusdescriptura.com\nNOVETAT: VIDEOCURSOS EN DIRECTE\nNOU FORMAT DE CURSOS VIRTUALS INTERACTIUS, SENZILLS I MULTIPLATAFORMA\nCurs virtual CREACIÓ DE PERSONATGES (20h)\nProfessor: Melcior Comes\nVideoclasses: dijous, de 19 a 20.30h\nInici de les classes: dijous 4 d’abril de 2019\nPer als cursos virtuals que no impliquen l’escriptura d’exercicis, estrenem aquest nou format setmanal.La metodologia que hem desenvolupat inclou, a cada sessió:\nun video introductori gravat (20 minuts),\ni una videoclasse setmanal amb el grup (90 minuts).\nPer a totes les persones vinculades a les COMUNITATS CATALANES DE L’EXTERIOR, un 10 % de descompte (cursos virtuals Microrelat i videocursos en directe)


El centenari del Patronat de Turisme Costa Brava reivindica les infraestructures pendents - El Gerió Digital\nVilert ha demanat la finalització de les obres de la N-II, impulsar una xarxa de tren convencional i un model de gestió de l'aeroport\nDilluns, 13 de setembre de 2010 05:00h\nEl president del Patronat, Enric Vilert, durant l'acte de cloenda © ACN\nEnric Vilert ha assegurat que és bàsic que les comarques gironines disposin d'una bona xarxa de comunicacions tant per carretera com connexions ferroviàries, aeroportuàries i marítimes si vol continuar essent un pol d'atracció per al turisme. Durant el discurs de cloenda dels dos anys de commemoració del Centenari de la Costa Brava, Vilert ha afirmat que cal una 'acció decisiva i decidida' per desenvolupar les infraestructures necessàries.\nUna actuació que ha de servir, segons Vilert, per desencallar les obres de la Nacional II, una reivindicació gairebé històrica al territori i unes obres 'eternament pendents d'acabar'. El president del Patronat també s'ha referit a l'autopista, tot i que en aquest aspecte s'ha mostrat més optimista perquè 'ja es perfila' el final de les obres d'ampliació.\n'Cal una xarxa ferroviària de tren convencional adequat per a les nostres comarques', ha continuat Vilert que assegura que és necessari que les comarques gironines tinguin una bona connexió ferroviària tant amb la resta d'Europa com dins el mateix país.\nFinalment, Vilert ha reclamat una gestió més propera per a l'aeroprot de Girona. 'No volem pensar que la millor etapa de l'aeroport hagi arribat a la fi', ha exposat el president del Patronat que critica que pugui ser així per culpa 'd'estructures administratives centralitzades a Madrid i una concepció arcaica del model d'explotació'.\nEn la mateixa línia que Vilert, el conseller d'Innovació, Universitats i Empresa, Josep Huguet, ha afirmat que cal un canvi en el model turístic convertint-lo en integral i sabent vendre els grans valors que té la Costa Brava. Per fer-ho, Huguet també ha explicat que cal assegurat que tingui una bona connexió i, per tant, desenvolupar les infraestructures pendents.\nAquest diumenge un sopar elaborat per una quinzena de cuiners de la Costa Brava ha posat el punt final als dos anys de commemoració del Centenari. El sopar s'ha fet al Gran Casino de Lloret de Mar i ha comptat amb uns 500 assistents. L'acte ha servit per fer un repàs a aquests dos anys i concloure que els variats actes que han fet han servit per deixar una llavor que ha d'anar creixent perquè la Costa Brava continuï al capdavant com a destinació turística.


La importància dels gossos d’assistència per a les persones amb discapacitat - Diari de la Discapacitat\nIniciDiscapacitatLa importància dels gossos d’assistència per a les persones amb discapacitat\nLa importància dels gossos d’assistència per a les persones amb discapacitat\nEls gossos d’assistència són molt importants per a les persones amb discapacitat // Foto: ODF\nEls gossos poden ser molt més que mascotes. Poden ser companys fidels que faciliten el dia a dia dels seus amos i que de vegades fins i tot els ajuden a fer front a les pors i problemes\nTant si es tracta de barreres físiques de l’entorn com si es tracta d’una condició psicològica, els gossos d’assistència estan preparats per ajudar les persones a superar les limitacions derivades d’una discapacitat. Qualsevol persona amb una condició física o psicològica, que suposi un límit substancial en el seu estil de vida, pot adoptar un gos d’assistència.\nTrets dels gossos d’assistència\nEncara que triar una raça determinada no és imprescindible, es recomana que siguin dòcils, afectuosos i tranquils i de caràcter previsible. Alguns dels trets característics dels gossos d’assistència són una gran capacitat d’aprenentatge, manca d’agressivitat (o escassa) i una bona reacció davant d’estímuls sonors i senyals. Els Golden Retriever, Pagesos Retriever i els Pastors belga malinois destaquen per ser molt intel·ligents i tenir grans habilitats físiques. D’altra banda, els Alaskan malamuten són lleials, treballadors i molt nobles.\nÉs important escollir el company caní segons el tipus de discapacitat. En el cas de la discapacitat física, ha d’estar entrenat per recollir coses de terra, encendre interruptors, obrir i tancar portes i calaixos, etc.\nCom sol·licitar un gos d’assistència?\nPrimer de tot, la decisió d’adoptar un gos d’assistència s’ha de considerar molt detingudament, ja que la presència d’aquest nou company suposarà canvis importants en l’estil de vida. Tot i això, són moltes les persones amb discapacitat que opten per l’adopció a causa de les facilitats en el dia a dia i al valuós vincle afectiu que formen amb aquests companys.\nUn cop presa la decisió, la persona s’ha de posar en contacte amb una entitat. Aquesta realitzarà una sèrie de proves per avaluar quin gos és més adequat per a la persona en funció de la patologia, l’entorn i el domicili, entre d’altres. Els gossos d’assistència es poden adoptar en protectores d’animals amb els consegüents despeses de vacunes, xip, esterilització, llicències, etc. i ensinistrament, un procés que sol durar entre 6 i 12 mesos i que pot fer-se en les instal·lacions de l’entitat o al domicili de la persona. En qualsevol cas, moltes vegades es faran entrenaments conjunts de prova per veure si la persona i el gos congenien bé. En el cas dels nens sol requerir-se un mínim d’edat, ja que han de poder suportar responsabilitats com raspallar al gos o treure’l a passejar.\nAlgunes de les entitats de gossos d’assistència amb què es pot contactar són AEPA (Asociación Española de Perros de Asistencia), ACGA (Asociación Catalana de Perros de Asistencia), Fundación Bocalán, ARCADYS, Fundación Canadd Internacional, Asociación Hidra, Can Planet, Educan y Asociación Lealcan de Integración Canina. Cal tenir en compte que el procés d’adopció és lent a causa de l’alta demanda.\nAmpliació dels col·lectius beneficiaris\nRecentment s’ha anunciat una modificació en la Llei reguladora dels gossos assistencials d’Andalusia, que estendrà el dret a les persones amb discapacitats físiques i auditives i no només a les d’origen visual. Així mateix, inclourà a les persones amb trastorns de l’espectre autista i epilèpsia i diabetis. Els gossos guies també seran considerats d’assistència, distingint els últims en cinc categories: guies, de servei, de senyalització de sons, d’avís d’alertes mèdiques i per a trastorns de l’espectre autista.\nA més, la modificació de la llei especifica que la persona usuària podrà tenir el gos d’assistència al seu costat en tot moment durant la jornada laboral i accedir amb ell a qualsevol espai del centre de treball en les mateixes condicions que la resta de la plantilla.\nArticle anteriorSegueix obert el Programa d’Apoderament i Activació per l’Ocupació per a dones amb discapacitat\nArticle següentEl dret de les dones amb discapacitat a la planificació familiar