La crisi de la Covid-19 podria provocar un canvi de rumb inesperat en la caiguda electoral anunciada de Ciutadans. El pacte recent entre el president del Govern espanyol, Pedro Sánchez, i la ja oficial líder de C’s, Inés Arrimadas, per allargar per cinquena vegada l’estat d’alarma, ha tornat a donar a la formació taronja un element característic del partit que feia temps que no tenia: protagonisme mediàtic. Podrà Ciutadans refer-se de la crisi actual? Podrà mantenir el seu poder electoral a Catalunya en cas d’unes noves eleccions? Ho analitzem detalladament amb les dades menys conegudes de les últimes enquestes del Centre d’Estudis d’Opinió (CEO) i del Centre d’Investigacions Sociològiques (CIS).\nCiutadans —i Albert Rivera en particular, abans de caure en desgràcia—va reiterar en múltiples ocasions al PSOE i al PP que es podrien convertir en la nova UCD. Curiosament, com si es tractés d’un bumerang, la predicció se li va girar en contra. D’ensumar els ministeris a lluitar per sortir de la marginalitat. En només set mesos, de les eleccions de l’abril al novembre, la formació taronja va perdre 47 diputats (de 57 a 10) i dos milions i mig de vots. I Albert Rivera ha passat de ser entrevistat per una bona part de les televisions i les ràdios espanyoles a dimitir i quedar en la quasi irrellevància mediàtica. Les últimes enquestes sobre intenció de vot en unes eleccions a Catalunya donen al partit d’Arrimadas uns resultats decebedors. Amb tot, encara és d’hora per saber si podrà o no capgirar la tendència.\nEl dubte estratègic no resolt, i que ve de lluny, seguirà sent entre erigir-se com una alternativa a la dreta espanyola o esdevenir un partit frontissa a dreta i esquerra. Per entendre què li pot passar i què pot decidir fer Ciutadans en els pròxims mesos, convé fer una mirada enrere a les enquestes.\nUna crescuda massa ràpida?\nJuny de 2014. Josep Oliu, president del Banc Sabadell, proposa crear “una mena de Podem de dretes”. Feia tot just un mes, Ciutadans havia obtingut un 3% dels vots i dos diputats en les eleccions al Parlament Europeu, lluny, però, del 8% de Podemos. A recer de la dreta mediàtica i econòmica de l’Estat, C’s va ser percebut per molts com aquella formació liberal que podia ocupar finalment un espai de centre entre el PP i el PSOE i que, de retruc, previngués aquestes formacions de bascular cap als extrems. En les eleccions municipals del maig del 2015, en un terreny poc favorable per a una formació encara amb poca presència local, el partit d’Albert Rivera va obtenir el 6,5% dels vots. El gran salt endavant, però, va venir en les eleccions generals del desembre del 2015, quan C’s hi va obtenir el 14% dels sufragis, uns resultats molt similars als de sis mesos després, quan hi recolliria el 13% dels vots.\nLa història més recent, ja la coneixem. La formació d’Albert Rivera obté uns excel·lents resultats (el 16% dels vots) en les eleccions de l’abril del 2019, que, tanmateix, no pot mantenir en la repetició electoral al cap de set mesos. En efecte, si mirem l’evolució del vot de la formació taronja en les eleccions al Congrés dels Diputats (gràfic 1), tant per al conjunt de l’Estat com per a Catalunya, hi observem que la caiguda ha estat important: de situar-se entre el 10% i el 15% dels sufragis a recollir-ne entre el 5% i el 7%.\nQui i com és el votant de C’s actualment?\nTot i que a Catalunya, com ha mostrat CRÍTIC en diverses ocasions, el perfil dretà del partit ja era conegut, una part important de l’opinió pública de la resta de l’Estat el seguia considerant un partit de centredreta o de centre. Així, tot i que la formació era percebuda com a cada cop més dretana entre les persones que no la votaven, encara mantenia l’aurèola de partit centrista entre una bona part del seu electorat.\nEl gir cap a la dreta d’Albert Rivera, els pactes amb Vox en diferents governs autonòmics i la intenció de no actuar com a partit frontissa que podia donar el poder a una banda o a l’altra de l’eix ideològic van acabar de consolidar la percepció que la posició dretana del partit estava fortament arrelada.\nAixò ho podem veure empíricament en el gràfic 2. Segons les enquestes, fins a la meitat de l’any 2015, Ciutadans era percebut per la ciutadania espanyola com un partit molt proper al 5 ideològic. A partir d’aleshores, l’electorat va percebre que la formació taronja va evolucionar ràpidament cap a la dreta. A l’agost del 2018 ja va començar a percebre’s com un partit que, de mitjana, s’ubicava més enllà del 7 (en una escala en què l’1 és extrema esquerra i el 10 és extrema dreta). No sorprenentment, si ens fixem en el gràfic d’àrees sobreimpressionat en el fons de la figura, podem comprovar com el percentatge de persones que ubica el partit a l’esquerra (valors per sota del 5) ha caigut des del 15% el 2015 al 3% actual. Dit d’una altra manera, avui en dia ja gairebé ningú no considera que Ciutadans és un partit d’esquerres.\nEleccions catalanes: jugar a casa, però amb interrogants\nAmb unes eventuals futures eleccions catalanes, un dels grans dubtes que es plantegen és si Ciutadans aconseguirà frenar la tendència negativa. Fa poc més de dos anys, en les eleccions catalanes del 21 de desembre, C’s hi va aconseguir la victòria i va recollir més d’un milió cent mil vots (el 25,35% dels vots vàlids), un resultat que, fins i tot des de dins del partit, es veu quasi impossible de repetir.\nQuina destinació electoral tindran els exvotants de Ciutadans? De fet, ensumant la desfeta, alguns partits ja van fer les primeres passes per recollir-ne les cendres. Així, fa alguns mesos, just abans del 14è Congrés Nacional del PSC, el partit de Miquel Iceta va proposar flexibilitzar la immersió lingüística, una mesura que va crear una forta polèmica mediàtica. Tot i que la formació se’n va desdir majoritàriament, el moviment es va interpretar en gran part com una opció estratègica per recollir una part de les fugues electorals de C’s. Es tracta d’una estratègia efectiva potencialment? Més en general, qui són els i les votants de Ciutadans que es plantegen optar per una altra opció? Per contra, quins perfils és més probable que retingui?\nDes de la formació taronja s’assumeix que aconseguir més d’un milió de vots és un objectiu que, a hores d’ara, resulta gairebé impossible. Sobre l’objectiu electoral de la formació, però, hi ha més debat. Serà capaç d’erigir-se com a referent de l’oposició? Si el pacte preelectoral amb el PP tira endavant i ambdós partits s’hi presenten junts, serà el partit capaç d’evitar la sagnia de vots?\nEl gràfic 3 ens mostra la intenció de vot dels catalans i de les catalanes que, o bé en les eleccions catalanes o en les generals, van optar per C’s. En primer lloc, observem que el partit sembla que retindria una mica més de la meitat dels seus vots, és a dir, entre 5 i 6 de cada 10 votants. Pot semblar una xifra elevada; però, quan la comparem amb la resta de les formacions, es tracta de la més baixa. Dit d’una altra manera, tot i la davallada de vots, la formació taronja encara podria no haver arribat al seu llistó negatiu. En segon lloc, el gràfic ens revela que el destí dels exvotants de C’s no és únic. Una bona part d’ells (el 20%) sembla que anirien a parar al PSC, però també hi ha un gruix important de votants indecisos.\nQuin perfil tenen els votants que es quedarien i els que marxarien de Ciutadans en unes futures eleccions al Parlament de Catalunya? El gràfic 4 ens en dóna algunes pistes. En concret, ens mostra la ideologia dels votants que Lorena Roldán retindria o perdria en funció de la seva ideologia, la valoració d’Arrimadas i la seva opinió sobre el model territorial. Així, veiem que els votants fidels a Ciutadans són, de mitjana, una mica més de dretes, tenen una valoració més positiva d’Arrimadas i prefereixen, de llarg, no canviar el model territorial. Per contra, la formació sembla que pateix fugues dels seus votants més centristes i que estarien d’acord amb una certa descentralització de competències. Tenint en compte el discurs actual del partit, no sembla que la formació taronja estigui redreçant el seu camí per recuperar aquests electors.\nSi comparem el patró anterior amb el que podria passar en unes hipotètiques eleccions generals, el dibuix que en surt ens ofereix algunes conclusions interessants. Així, el gràfic 5 ens mostra qui retindria i qui perdria Ciutadans en unes eleccions al Congrés dels Diputats. En aquest cas, la valoració d’Arrimadas sembla que és el factor més important: el partit reté el votant que valora més bé la seva líder. Per contra, el factor territorial ho és molt menys —tant els votants fidels com els desertors tenen una preferència forta per l’’statu quo’ territorial—, mentre que no s’hi observen diferències per ideologia.\nCombinant la informació anterior, i després de dur a terme anàlisis estadístiques més sofisticades, les anàlisis ens ofereixen un punt de partida i un interrogant: el punt de partida és que el votant que Ciutadans va perdre en les eleccions generals i el que podia perdre en les catalanes no és ben bé el mateix. En les futures eleccions catalanes, la formació taronja sembla que perd vots sobretot entre les persones que tenen preferències territorials menys centralistes, mentre que en les eleccions generals el partit a Catalunya va perdre vots entre les persones menys de dretes i aquelles a qui agradava menys Inés Arrimadas.\nEn els futurs comicis catalans, Ciutadans jugarà “a casa” i espera fer servir l’escenari més còmode per aturar la caiguda i ressorgir d’una de les seves crisis més greus. De moment, no sembla que hi hagi llum al final del túnel. Ara bé, com bé s’ha vist en els últims anys, la política catalana crema etapes i processos de manera accelerada. I, tot i que la pandèmia de la Covid-19 sembla que hagi enviat el debat sobiranista a una letargia temporal, qualsevol tensió sobrevinguda en aquest debat pot fer sortir de la lassitud un partit que, avui dia, sembla anar pel camí del pedregar.


Anna Tarambana: The in-laws, number 4 - Taronges\ndilluns, de desembre 27\nThe in-laws, number 4 - Taronges\nUna taronja és una d'aquelles fruites desagraïdes de menjar. Sempre acabes amb els dits ben molls i sense saber ben bé com menjar-te-la. És una d'aquelles fruites, per tant, que evites de menjar quan no hi ha confiança a taula, la típica fruita que no menges davant del novio, ni davant dels sogres, ni en general davant ningú que no sigui de casa.\nPer tant, és molt normal que després de 4 anys de relació i 2 de convivència, ahir, ben fluixet al lavabo dels sogres, li digués almeurei:\n"Avui, he fet una cosa davant teu que encara no havia fet mai!"\nA veure, no em mal interpreteu, no és que hagi deixat de menjar taronges aquests últims quatre anys, però senzillament, a casa ma mare, quan arribo amb mitja hora per dinar, ella ja em té el bol de fruita ben neta, pelada i tallada i a casa, sovint hi ha aquesta conversa:\n"Em penso que només faré taronja, hem dinat tant..."\n"Ah, potser jo també..." contesto com desganada.\n"Vols que te la prepari?"\nJo faig el sorneguer, però com negar-me a una oferta tan cavallerosa?\nAhir, però, havent arribat a una maduresa insòlita en mi (i crec que totalment passatgera), quan la meva sogra va posar el bol de fruita a taula, no em vaig poder resistir a agafar-ne una i menjar-me-la. La veritat, és que vaig pelar-la amb gran destresa, els dos talls escapçant els laterals, els talls transversals i finalment desgrillar-la. No problem, baby. Ara, bé, el problema va venir quan la meva sogra també en va agafar una i se la va menjar tota amb forquilla i ganivet. Però, ja era massa tard, jo ja duia els dits ben pringats i engolia grills deliciosos de taronja. Com es menja, això? Metafòricament parlant, vull dir!\nTornant a la conversa del lavabo, elmeurei no se n'havia adonat que durant quatre anys jo havia sobreviscut sense pelar cap taronja, davant seu. (Perquè en alguna altra ocasió si que m'he vist obligada a fer front a aquesta fruita).\n"Doncs ho has fet molt bé, eh?"\n"Oi, que sóc mona?"\n"Però, potser he quedat una mica malament, la teva mare ha fet servir forquilla i ganivet tota l'estona."\n"No, si... normalment ho fa amb els dits, de fet, avui m'ha estranyat que ho fes amb forquilla i ganivet."\nBuff! És un consol saber que no sóc la única que avui ha fet un esforç!\nPublicat per Anna Tarambana a 18:59\nEtiquetes de comentaris: 365 days-in-law, General\njajaja! La veritat és que mai m'havia plantejat menjar-me o no menjar-me una taronja segons qui tinc davant, en canvi, si que m'ha passat alguna vegada amb les gambes que pringuen els dits però que són complicades amb coberts!\nLo important és haver superat el repte i descobrir que la sogra al final no és tan fina com sembla, i espero que el proper any les dues us pogueu embrutar els dits de taronja juntes!\n27 de desembre de 2010, a les 19:52\nJo amb les gambes no tinc massa problemes, veus? N'hi ha alguna que a vegades es resisteix però me'n surto!\n27 de desembre de 2010, a les 20:11\nSi no t'ho hagués dit elteurei, ja t'ho diria jo que la teva sogra segur que, en la intimitat de casa seva, menja les taronges amb les mans i embrutant-se tots els dits. O és que et penses que també menja les pizzes amb forquilla i ganivet quan no la mira ningú?\n27 de desembre de 2010, a les 20:13\nui! no calen tants miraments, hi ha coses que no només està permés menjar-se-les amb els dits, sinó que CAL fer-ho! ;P\n27 de desembre de 2010, a les 20:35\nPEL MEU GUST NO TE RES A VEURE UNA TARONJA MENJADA AMB FORQUILLA I GANIVET AMB UNA DE PELADA NORMALMENT I MENJADA AMB ELS DITS. ÉS MOLT MÉS BONA!\nLA TEVA SOGR VOL QUEDAR BÉ DAVANT TEU... :)\n27 de desembre de 2010, a les 21:43\nSí, sempre amb els dits i acompanyada d'una torrada sucada amb oli, és boníssim.\n28 de desembre de 2010, a les 11:58\njo voto pels dits que és més sa ( si tens les mans netes és clar) molt bona aquesta....amor, confiança i taronges! afortunada que ets!\n28 de desembre de 2010, a les 13:05


Noves tendències en matèria de menjar carn\nGlobal icon-chevron-right Espanya icon-chevron-right Barcelona icon-chevron-right Noves idees càrniques\nCarnisseria d'autor, carn de cabra salvatge, bou vintage... Noves tendències molt animals!\nPer Ricard Martín Data de publicació: dimarts 18 novembre 2014\nJa ha arribat la tardor, ja és aquí l'época de tornar a assaborir la carn de caça, el sagnant plaer de la cuina cinegètica. Ara bé, en lloc d'oferir-vos una ruta per on cuinen millor la becada, hem optat per apuntar en la direcció de noves idees càrniques que ens semblen molt interessants. Perquè a vegades sembla que sigui només en el terreny del tofu i els germinats que es pugui innovar, caram.\nA vegades, aneu a la carnisseria i sembla que us facin un favor. ¿No heu tingut mai aquesta sensació? Si us plau, ara que no se'm tiri al damunt el gremi de carnissers. Ep, això només passa de tant en tant. Però el caràcter de poder fàctic de les carnisseries ha ocasionat que moltes d'elles tinguin un tracte amb el client i una gestió molt, molt antiga. Vaja, que amb el fotut numeret de paper a la mà et poden sortir teranyines. O encara pitjor, colar-te sense voler. Aquí ja l'has cagada del tot.\nCarn amb idees\nSebas Garcia, carnisser de Sabadell, acaba d'obrir a Gràcia Cal Seballut, una carnisseria que vol trencar esquemes, tant pel tracte com pel producte ofert (la imatge de la mà envasada és el seu trencador màrqueting!). Amb onze anys al capdavant d'una carnisseria a Sabadell, Sebas sabia quins tòpics volia deixar enrere. A Cal Seballut, en lloc d'optar pel mostrador interminable, han habilitat uns mostradors en forma de carro antic que permeten la mobilitat per tota la botiga, i on es poden comprar moltes de les peces ja tallades.\nUn dels punts forts de la seva carnisseria és l'elaboració en fred de productes gurmet. Partint d'una qualitat de carn molt alta –vedella, porc i pollastre són tots ecològic– cada setmana inventa "tres productes pensats per a una clientela que no vulgui greix". Com per exemple, el 'Pony', bistec de poltre adobat i en broquetes, ideal per a la gent que necessita ferro. O hamburgueses de conill d'ull negre de l'Empordà, una nova manera de menjar aquest vilipendiat –i saborós– animaló rosegador. O fins i tot un llibret de pit de pollastre (amb albergínia, pernil ibèric i una pinzellada de beixamel de carabassó) que no es fregeix, sinó que va al forn. O uns 'phoskitos' de vedella amb espinacs i festucs caramel·litzats!\nTambé para molta atenció als celíacs, fins al punt que tots els productes són sense gluten, incloent la seva ja famosa 'Piu-Piu', una hamburguesa de pollastre arrebossada amb farina de galeta, que quan la mossegues es desfà a la boca. I fet inèdit: al final de la botiga, hi ha una zona amb un petit forn i planxa per tastar les novetats de la setmana; allà és on la gent s'enganxa a Cal Seballut. "Si un client tasta una botifarra amb algues, la seva experiència serà totalment diferent", diu Garcia.\nUn altre punt fort és la comunicació digital amb el client. "Tu m'envies un whatsapp i als deu minuts t'he preparat un bistec tàrtar collonut", riu. Si us afegiu al seu 'mailing' (calseballut@calseballut.cat) rebreu notícia setmana de les seves creacions càrniques.\nMenja cabra salvatge!\nI si em permeteu l'acudit, una nova mena de carn que comença a treure la poteta a casa nostra és la carn de cabra hispànica (sí, el que anomenaríem la cabra de muntanya o cabra salvatge). L'empresa Donum Deus, amb seu a la Terra Alta, distribueix aquest tipus de carn de caça.\nA diferència de molts països del centre d'Europa, on la carn de caça és molt apreciada, a Catalunya i la resta d'Espanya els productes de cabra hispànica encara són desconeguts. La seva carn, però, té un alt valor nutritiu: té més proteïnes que la majoria de carns i menys greix i colesterol, és rica en ferro, fòsfor i vitamina B. A més, no conté residus d'hormones, antibiòtics ni altres fàrmac. Les bestioles només han consumit herbes, arbustos i fruits que troben a la natura\n'The milion dollar question': ¿té bon gust? Presenta un gust més intens i un color vermell més fosc que la d'animals domèstics. Té una olor característica a caça i a camp. pel fet de ser un producte molt desconegut, hi ha poca tradició culinària, però es pot preparar utilitzant les mateixes tècniques que s'utilitzen per preparar espècies salvatges com el cèrvol i el senglar. Sergi de Meià, per exemple, ha decidit apostar pel producte i cuina un guisat de cabra amb espècies i fruites, i un llom de la mateixa carn a la brasa, amb nyoquis de moniato. Si hi ha qui li agrada que el xai xaieji, que la salvatge cabra de muntanya cabregi serà per a ells tot un plaer.\nEls millors bous del planeta\nI ara toca parlar de boví de gamma alta (però no inassequible). El restaurant Sagardi cada any per aquesta època té un rampell de romanticisme carni: porten dos bous de raça rossa gallega que sacrifiquen i posen a taula. Més o menys, calculen que tenen provisió de mitjana fins al dia 4 de desembre. Manel Giménez, el xef en cap del grup, explica l'excepcionalitat d'aquesta peça: "Són bous mascles capats, dels que es fan servir per llaurar el camp". Aquest any, els animalons tenen 13 anys i pesen 1.330 i 1.278 kg, respectivament.\nAmb la mecanització, esclar, aquestes bèsties com qui diu han desaparegut. Cada any el tastador de carn Imanol Jaca surt a pentinar les pastures de Galícia i Portugal, per localitzar-les i fer que el sacrifici coincideixi amb les jornades del bou. "Això és com menjar un dinosauri", riu Giménez, "perquè senzillament no se'n troben. Cal que siguin bous que hagin treballat la terra, criar bous per al sacrifici no serveix". Explica que s'hi pot notar el gust d'herba de pastura. És una peça molt més ferma que la de la vaca vella, perquè, com diu Giménez, "les coses s'han de raonar i la carn s'ha de mastegar". Luxe assequible: els 800 grams de carn d'una qualitat suprema, més que suficients per a dues persones, surten a uns 46 euros.\nEl buc insígnia del grup de la cuina basca és capaç de satisfer el 'pintxador' més exigent, ja sigui en termes de quantitat o de qualitat: la barra d'Argenteria té capacitat per a unes 125 persones a peu dret i disposa d'una selecció de més de vuitanta pintxos. La direcció del Sagardi ens informa que el 90% dels productes provenen del País Basc.


Juliol de 2016 – Fussimanya\nArchive for month: Juliol 2016\n18Juliol23 de Desembre de 2016\nA Fussimanya obrim tot el juliol i l’agost! El restaurant i totes les nostres botigues… No tanquen per vacances!\nby Xavier Vilardell Bascomptein General0\nSi vols treballar amb nosaltres i tens experiència com a carnisser/a o en el món del comerç, t’estem esperant! Envia’ns...\n14Juliol23 de Desembre de 2016\nTorelló nit de botigues\nTorna el moviment hippie a Torelló!!! Dissabte 16 de juliol (partir de les 8 del vespre), passeja, compra i gaudeix...\nRECENTS · RECIENTES · LAST\nARXIU · ARCHIVO · ARXIVE\nLa igualtat d'oportunitats és un dret universal reconegut per totes les societats democràtiques, relacionat amb la… https://t.co/8CEpUlXOF4 3 setmanes ago\nA Fussimanya tenim un compromís ferm amb el medi ambient. És per això que us animem a venir a comprar a les nostres… https://t.co/rnjy4G48EA 3 setmanes ago\nA Fussimanya tenim un compromís ferm amb el medi ambient. És per això que us animem a NO utilitzar bosses de plàsti… https://t.co/X7qS7FsbZB 4 setmanes ago\n© 2017-2019 Fussimanya


Mullera, entre els 15 finalistes europeus dels 3.000 metres obstacles | Nova Ràdio Lloret\nMullera, en una prova anterior\nFelicitem Àngel Mullera, que ahir es va classificar per a la final dels 3.000 metres obstacles dels campionats d’Europa de Zuric. Ho ha fet amb la millor marca de la temporada: 8’36’33. El lloretenc ha estat vuitè en la seva sèrie, però el temps realitzat li ha permès classificar-se en la repesca.\nDesprés d’aquesta bona i esperada notícia, Mullera será demà al vespre entre els 15 finalistes dels 3.000 metres obstacles. La fita l’ha assolit després de superar les eliminatòries sense estridències. Segons la premsa comarcal, coneixedor dels registres de la primera sèrie, l’atleta de Lloret va competir de més a menys. Va figurar entre els cinc primers durant tota la prova, excepte a les dues últimes voltes. En va tenir prou acabant vuitè per accedir a la final.\nEn declaracions a mitjans esportius, Mullera ha explicat que l’objectiu d’ahir era classificar-se per demà i que no va gastar més del que calia. Afegeix que ara toca recuperar-se i pensar en la final, que es disputa aquest dijous, a partir de tres quarts de 9 del vespre (a les 20:45 h).\nLa ràdio de Lloret de Mar entrevistarà demà mateix Àngel Mullera. L’escoltareu al Bon Dia Bona Hora edició d’estiu.\nArticle anteriorEl tribut al rei del pop, Michael Jackson, tanca el Clon Festival\nArticle següentEls veïns reclamen una solució de la ‘perillosa’ cruïlla de Cala Canyelles


> Complements Alimentaris>Lecitina de Soja 1600 mg - Sotya - 90 perles\nEnvàs de 90 perles de 1850 mg. amb 1600 mg de lecitina de soja.\nIngredients: 1200 mg d'oli de lecitina de soja IP (identitat preservada) en una càpsula de gelatina i glicerina.\ngreixos 73 g\nUtilització: prendre 2-3 perles diàries abans dels àpats.\nPresentació: Envàs de 90 perles de 1600 mg. amb 1200 mg de lecitina de soja.


Una de les majors preocupacions estètiques, que tenen tant homes com les dones, és la caiguda del cabell. El cabell va perdent frondositat i l’alopècia comença a guanyar la batalla. Actualment existeixen multitud de tractaments que ajuden a frenar la caiguda del cabell i a revitalitzar, com la finasterida o el minoxicil. Però no han aconseguit ser solucions definitives. En els últims temps el microimplant capil·lar s’ha convertit en la tècnica que ofereix el resultat més efectiu.\nEl microimplant capil·lar consisteix a extreure fol·licles pilosos de la part posterior del cap, és a dir la nuca, i tornar a injectar-los en aquelles zones que ho requereixin com la coroneta, les entrades o la part superior del cuir cabellut. Al ser cabell del propi pacient la possibilitat de rebuig és inexistent.\nEl principal avanç d’aquesta tècnica es produeix en la forma d’extracció del pèl. La més estesa fins ara és la tècnica FUSS, que consisteix en tallar una franja de cuir cabellut d’entre 15 i 20 cm de longitud per 1 cm d’ample en posició horitzontal al clatell i extreure d’aquí els fol·licles pilosos que més tard aniran a poblar les zones menys denses.\nPerò hi ha una altra manera d’extracció que és menys invasiva i no deixa cicatrius. Es tracta de la tècnica FUE (Fol·licular Unit Extraction). La tècnica FUE es tracta d’una variant quirúrgica de la tècnica de microimplant capil·lar fol·licular i està considerada com la més avançada que existeix. Consisteix en extreure fol·licles de manera\nindividual a la zona del clatell sense necessitat de deixar punts ni cicatrius. Aquestes unitats fol·liculars de 1,2,3 o 4 cabells s’extreuen acompanyades d’estructures perifoliculars (vasos capil·lars, glàndula sebàcia, o múscul erector).\nAvantatges de la tècnica FUE:\nL’extracció és poc invasiva.\nNo es requereix de post-operatori.\nAl no produir-se cap tipus de cicatriu es poden realitzar sessions successives, i no esperar\nentre cirurgia i cirurgia.\nEn una sessió es poden arribar a injectar entre 1500 i 2000 fol·licles pilosos.\nNo oblidem que es tracten d’intervencions quirúrgiques menors, així que és totalment comprensible que es requereixi un temps per meditar i pensar si volem entrar en aquest procés. Per això, KMax et dóna el temps necessari perquè puguis afrontar amb calma dissimulant la calvície amb les seves fibres capil·lars de queratina 100% naturals dermatològicament provades. T’aporten l’aspecte que desitges mentres prens la decisió correcta.\nabril 22, 2014 | Sin comentarios


p i c a l s u d | Solidaritat mallorquina amb els pobles d'Oaxaca-Mèxic (2)\nUns i altres, emperò, són conscients que la pobresa, la injustícia, el poder corrupte o les divisions a l'interior de les organitzacions populars són elements idonis que incentiven potents manifestacions d'inconformitat i d'enfrontaments amb el poder establert.\nN'hi ha que en pateixen les conseqüències durant tota la seva vida, des del mateix dia que naixen. N'hi ha d'altres, en canvi, que s'hi van atansant de mica en mica, per un motiu o un altre, i que en fer poc temps que hi són, es fa del tot palès que no coneixen en profunditat els protagonistes d'aquesta història tràgica.\nEn llegir la premsa, tant la mexicana com la internacional, el més fàcil és fer-ne parts i quarts, caient en el demagògic i fàcil diagnòstic d'establir-hi bons i dolents.\nHom corre el risc de passar per alt que, quan es desferma una guerra, sempre se solen cometre excessos per totes dues bandes. És clar i evident que el poder sempre compta amb molt més mitjans i instruments de repressió contra les masses populars. Però, en el cas de l'Estat d'Oaxaca, això adquireix unes dimensions ben singulars.\nSegons visions més apropades a l'estament institucional, tot s'agreuja davant la manca de sensibilitat i la gran prepotència d'un alt funcionari, que no arriba a saber concertar una sortida negociada a les demandes de la Secció XXII del Sindicat Nacional d'Educació.\nÉs un sindicat molt potent, que compta amb uns 70.000 afiliats a tot l'Estat d'Oaxaca. Té per costum negociar cada any, durant el mes de maig, el seu plec de peticions. Té per costum, també, organitzar cada any una plantada de tendes de campanya a la plaça Major del centre de la ciutat d'Oaxaca durant uns dies.\nL'any 2006 les demandes econòmiques són tan fortes que no s'aconsegueix cap acord; i aleshores els mestres decideixen quedar-s'hi més temps, no solament ocupant la plaça Major sinó gairebé tot el centre de la ciutat.\nAmb això, queden afectats seriosament comerços, hotels i establiments turístics, que són una de les fonts d'ingressos econòmics més importants de la ciutat.\nFins aleshores, doncs, es tracta únicament d'una qüestió sindical, del gremi magisterial, a l'interior del qual es troben tres tendències majoritàries: una d'aquestes, propera a l'Exèrcit Popular Revolucionari-EPR, un grup guerriller històric que manté una mica d'activitat armada.\nEl 14 de juny de 2006, el sector més dur del Govern decideix fer desallotjar els mestres. S'hi produeixen durs enfrontaments que porten a la victòria dels mestres damunt dels policies estatals.\nAquests enfrontaments i aquesta repressió governamental agreuja el problema i fa que d'altres grups i organitzacions opositores s'hi sumin i s'hi adhereixin, constituint de manera espontània la famosa Assemblea Popular dels Pobles d'Oaxaca-APPO, sense cap procés previ que permeti de definir mètodes i formes de direcció i de lluita, com tampoc demandes concretes.\nÚnicament roman clara una reclamació: la renúncia del governador, Ulises Ruiz Ortiz.\nAquesta única demanda, segons alguns observadors i analistes, es converteix en la màxima debilitat del moviment. Molts sectors que l'integren, en tenen d'altres, de demandes, que no són tengudes en compte...


Avís als futurs navegants | trobadors1213\nAvís als futurs navegants\nEn aquesta entrada farem cinc cèntims d’alguns dels temes destacats a tenir en compte a l’hora de dur a terme l’assignatura de Competències TIC.\nEs tracta d’una assignatura exigent que, com a tal, dona els seus fruits i omple de satisfacció si els resultats acompanyen.\nPrimerament subratllar que la demanda de treballar en equip és del tot comprometedora en tot moment alhora que beneficiosa sense cap mena de dubte. La primera perquè imposa trobar espais de temps amb la resta de membres de l’equip. Si bé aquest temps es majoritàriament asíncron, és també cert que a l’hora de prendre decisions ràpides i determinants s’han de trobar vies de comunicació síncrones.\nLa segona perquè el fet de consensuar i compartir objectius condueix a un enriquiment personal del tot productiu que enforteix les competències individuals social i professionalment parlant. Tot plegat afavoreix a un desenvolupament metodològic imprescindible per assolir un nivell competencial òptim.\nÉs en ambdós terrenys on la web 2.0 juga un paper prominent i fa del treball col.laboratiu una eina en si mateixa per assolir objectius. No podem doncs menystenir el capítol d’@ctitud digit@l ja que ens endinsa en els paràmetres bàsics per un treball harmònic i de qualitat amb la resta de membres.\nPel que fa a altres competències com els marcadors socials, val a dir que resulten del tot pràctiques a l’hora de compartir recursos i fonts. Amb l’organitzador Zotero, per exemple, podràs emmagatzemar i compartir webs, llibres digitals, revistes, publicacions…etc. de manera senzilla i àgil, tot adquirint competències essencials per abordar projectes acadèmics i professionals.\nAmb tot, es tracta d’una assignatura necessària, al nostre entendre, per encarar amb garanties d’èxit treballs i projectes que demanen competències informacionals i de web 2.0.\nEsperem doncs haver-te ajudat a orientar-te en el què suposa fer Competències TIC.\nAquesta entrada es va publicar a Metodologia a gener 11, 2013 per Esteve Díaz.\n← Presentació del projecte Comiat →


Magnòlia a la cuina: Sopa Miso\nM'estic aficionant cada vegada més a la cuina japonesa. Tinc pendent aprendre a fer Sushi, però de moment he començat amb aquesta sopa que en aquests dies de fred és un entrant ideal.\nPer fer la sopa miso, cal utilitzar Dashi o Hondashi, un brou de tonyina que és la base de moltes receptes de la gastronomia japonesa. Com que no no és fàcil trobar els ingredients per fer-lo, he utilitzat uns sobres de brou instantani concentrat.\n1 litre d'aigua calenta\n50gr. de miso (pasta de soja)\n1 cullerada de hondashi concentrat (5gr)\n4gr de wakame (alga seca)\nUna mica de porro tallat molt fi (la part més verda)\nPosar un cassó al foc amb l'aigua i la cullerada de Hondashi. Quan comenci a bullir, afegir el wakame i el tofu i deixar coure uns 10 minuts. Passat aquest temps incorporem la pasta de miso i ho remenem bé perquè es desfaci del tot.\nHo retirem del foc i servim ben calent en bols de ceràmica o de fusta. Posem el porro per sobre i ja està llest.\nEtiquetes de comentaris: Entrants, Sopes i Cremes\nPublicat per Marta a 16:36\nAmber ha dit...\nI love sopa Miso. Que bueno.\n30 de gener de 2011 a les 17:13\nA casa el meu home també està agafant el "gustillu" al menjar japonès. Hem provat de fer sushi però no aquesta sopa, o sigui que, ara mateix li vaig a fer la proposta!\n30 de gener de 2011 a les 23:23\nA mi no m'acaba d'agradar gaire el menjar japonès, i això que tinc una filla que està estudiant aquesta llengua i té uns quants amics japonesos (per Nadal vam tenir una japonesa a casa).\nI la sopa miso..., recordo quan anava a la Universitat que tenia una amiga que havia estat al Japó i sempre parlava d'aquesta sopa, perquè li havia encantat. T'estic parlant de fa 30 anys, i encara me'n recordo.\nDe tofu i de wakame en tinc a casa, suposo que la resta d'ingredients els trobaré en una botiga japonesa, oi?\n30 de gener de 2011 a les 23:56\nHola! acabo d'aterrar per aquí i ja m'hi he quedat....;)\nAquesta sopa que ens presentes em sembla molt saborosa. La cuina Japonesa m'agrada molt. Espero a veure l'entrada de sushi, segur que fabulosa!\n11 de febrer de 2011 a les 18:43


• Les actuacions formen part del programa ARRU de regeneració rubana del casc antic i suposen una inversió de 331.106,01 euros.\nEls treballs que es portaran a cap en aquesta segona fase del projecte contemplen diversos aspectes, com la reurbanització del tram del carrer del Ponent que recau just damunt de l'Escoleta o l'eixamplament d'aquest mateix carrer, fins als 6,5?m, de manera que puguen circular vehicles, aparcar, i coexistir amb una vorera d'1,5?m. També se substituirà completament l'escala que està situada al costat de l'escoleta. Per la perillositat que té l’actual escala, se’n projectarà una nova en ziga-zaga, amb trams curts, que la fan molt més còmoda per al vianant. Al carrer de sant Pancraci es continua l'empedrat vial, per a pavimentar les voreres que no ho estan, igual que al carrer posterior al carrer dels Serrans, que es projecta pavimentar tot el vial, sense voreres, ja que no és aconsellable per la seua estretor.


Marc Mañé, assessor en Xarxes Socials. Potencia la teva comunicació 2.0: d’abril 2011\nCom gestionar els seguidors de Twitter\nQuants seguidors he tenir a Twitter? A qui he de seguir? Perquè segueixo a aquesta persona? Aquestes són algunes de les preguntes que ens podem fer a l’hora de gestionar el nostre perfil a Twitter. Saber a qui seguir ens pot ajudar a treure el màxim profit d’aquesta xarxa social i, sobretot, a no perdre el temps amb temes que no ens interessen. A vegades, és millor seguir a poca gent però que aquesta gent ens aporti contingut de qualitat.\nA Twitter, bona part dels usuaris es centren en seguir a tothom i esperen que tothom els segueixi. Aquesta opció ens pot portar alguns problemes. La sobredosi d’informació a Twitter ens pot fer perdre informació important, però també ens portarà informació que no ens interessa. Això pot comportar una pèrdua de temps important i, com en tota xarxa social, hem de saber dedicar-li el temps just. El primer pas ha de ser decidir perquè volem Twitter i quin ús en farem. A partir d’aquí, definirem els nostres seguidors.\nSi el nostre Twitter és un espai personal, seguirem a les persones del nostre entorn, aquelles a les que apreciem i aquelles persones que diguin coses interessants per a nosaltres. Podem seguir a amics, familiars, coneguts, personatges públics a qui admirem (periodistes, presentadors, futbolistes, artistes...), empreses que ens caiguin bé, etc.\nSi el nostre Twitter és una eina professional, aleshores haurem de filar una línia més depurada. En aquest cas, seguirem a aquella gent amb la que hem de mantindre contacte professional i també aquelles que siguin referències del nostre sector. Si sóc periodista, hauré de seguir als polítics amb Twitter; si sóc polític, hauré de seguir les institucions, mitjans de comunicació i a les entitats a les que m’adreço; i si sóc una entitat, hauré de seguir als membres de la comunitat, per posar alguns exemples.\nEn tots casos, el límit de les persones a qui seguim sempre el marquem nosaltres. Sempre hem de saber sí una persona ens és interessant o no. Si no ens aporta res de valor, el deixarem de seguir o no l’agregarem al nostre Twitter. Ningú ens obliga a seguir a gent que no volem, per molt que ells sí ens segueixin.\nEl meu consell és que seguiu aquelles persones que realment ens aportin continguts i informació de qualitat. Si penseu que els comentaris d’una persona no us aporten res, el millor que podeu fer és deixar-la de seguir.\nSi teniu més dubtes, podeu deixar-me un comentari a l’entrada i intentaré resoldre’ls.\nEnllaços a aquest missatge Etiquetes accions de marketing 2.0, consells 2.0, Twitter, Twitter per empreses


Junts per la Vida ha alertat de l’excés d’enviament de roba per a ajudar a Ucraïna – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nJunts per la Vida ha alertat de l’excés d’enviament de roba per a ajudar a Ucraïna\nJunts per la Vida ha…\nLa Fundació Junts per la Vida, que es troba a la frontera de Polònia amb Ucraïna atesos els refugiats ucraïnesos que fugen de la guerra del seu país, ha demanat que es racionalitze l’enviament d’ajuda humanitària a aquesta zona, perquè està arribant un excés de roba i en conseqüència no s’utilitza.\nLa presidenta de l’ONG valenciana, Clara Arnal, ha explicat que hi ha “moltíssima roba” de donacions de particulars, a la qual no s’està donant ús perquè hi ha massa i en conseqüència s’acumula “en el sòl al carrer, on es banya per la pluja i la neu, i finalment no serveix per a res”.\nEls magatzems “estan replets, ja no deixen descarregar res més”, ha indicat Arnal en un vídeo en el qual es veuen munts de roba en el centre d’atenció a refugiats de Pzremysl i voltants, on està situada aquesta instal·lació logística per a atendre les persones que arriben d’Ucraïna.\nLa presidenta de la Fundació ha assenyalat que, encara que és d’agrair la voluntat solidària d’ajudar, és necessari “racionalitzar” aquest tipus d’enviaments, de roba i medicines, i fer-lo a través d’entitats especialitzades en ajuda humanitària, perquè es puguen optimitzar i realment servisquen per a ajudar a la població.\nUn equip de voluntaris de la Fundació Junts per la Vida porta ja més d’una setmana a la ciutat de Pzremysl per a assistir als refugiats, disposar el transport i organitzar el viatge fins a València, dins de la seua campanya d’emergència per Ucraïna.\nLa Fundació Junts per la Vida de la Comunitat Valenciana està rebent donacions en el seu web www.juntosporlavida.org o en el número de compte ES91 2100 2967 8102 0004 2107 per a poder sufragar les despeses de tot l’operatiu, ja que només disposa dels fons de la mateixa ONG i aportacions particulars.


Estrasburg rebutja el recurs del govern espanyol, condemnat per sancionar Otegi per unes declaracions\nEl Tribunal Europeu dels Drets Humans va condemnar al mes de març a l’Estat espanyol a pagar una indemnització de 20.000 euros a Arnaldo Otegi per haver vulnerat la seva llibertat d’expressió. El dirigent basc havia estat sentenciat pel Tribunal Suprem a un any de presó per “injúries al rei”, quan va referir-se al monarca com a “responsable dels torturadors”.\nAl 2006, quan Otegi era parlamentari, va dir que el rei, com a cap suprem de l’exèrcit, “protegeix la tortura i imposa el seu règim monàrquic”, segons informa el diari Gara. Ho va fer en al·lusió a les tortures denunciades pels detinguts pel cas Egunkaria. Arran d’aquestes declaracions, la Fiscalia va querellar-se contra el dirigent abertzale. El Tribunal Superior de Justícia del País Basc va sentenciar a favor d’Otegi, però el Ministeri Fiscal va presentar un recurs al Tribunal Suprem que, aquesta vegada sí, va dictar la condemna d’un any de presó. El Tribunal Constitucional no va admetre a tràmit el recurs d’empara.\nOtegi va demandar l’Estat espanyol al 2007 davant del Tribunal Europeu de Drets Humans pel que considerava un atemptat injustificat a la seva llibertat d’expressió, que al març del 2011 va donar la raó al líder abertzale. El govern ha recorregut la resolució del Tribunal d’Estrasburg, però la Gran Cambra ha desestimat el recurs.


Finançament - Transparent Valencia\nA continuació oferim informació sobre els projectes desenvolupats amb finançament extern a la Comunitat Valenciana. També podeu consultar el finançament que hem rebut a Catalunya a la pàgina www.transpar-ent.info. Si voleu més informació, la UAB disposa d’un portal de transparència i d’un procediment de sol·licitud d’accés a informació pública.\nPlataforma tecnològica TransparEnt-València\nFinançat per: Ajuntament de València - Subvenció/ajut: 4.214 €\nData d'inici: 07-11-2019 - Data de finalització: 07-11-2020\nManteniment de la plataforma tecnològica\nPublicació d’un informe semestral de seguiment i valoració de les dades d’utilització de la plataforma.\nPublicació de continguts elaborats pels serveis de l’Ajuntament de València.\nProjecte TransparEnt València\nFinançat per: Ajuntament de València - Subvenció/ajut: 13.164 €\nData d'inici: 01-09-2017 - Data de finalització: 31-12-2018\na. Posar a disposició de les entitats de València la plataforma TransparEnt, adaptada a les obligacions de publicitat activa de la Llei 2/2015, de 2 d’abril, de la Generalitat, de Transparència, Bon Govern i Participació Ciutadana de la Comunitat Valenciana.\nConfiguració de la plataforma TransparEnt a un nou entorn amb un domini diferent.\nModificació del gestor de continguts.\nAdaptació dels espais web i dels indicadors i criteris de l’eina al cas de València.\nPresentació de la plataforma en un acte públic.\nAllotjament en servidor.\nAlta de domini.\nb. Manteniment de la plataforma, suport, seguiment i difusió.\nManteniment de la plataforma tecnològica.\nSuport a les entitats usuàries.\nPublicació d’un informe trimestral.\nProducció i publicació d’un díptic de difusió del projecte.


Bellesa i salut - Comunitat Valenciana\nEl bon aspecte va de la mà d'una vida saludable, i l'aigua i la tranquil·litat són indispensables per a aconseguir les dos coses. La Comunitat Valenciana és font dels dos elements i la seua oferta així ho reflecteix mitjançant les propietats de les aigües dels seus balnearis on cuidar-se com un es mereix. O deixar que et cuiden!\nRes com passar un moment de tranquil·litat submergit en les càlides i termals aigües dels nostres balnearis. Relaxa't, desconnecta i torna a la rutina amb l'energia renovada. A més de ser un remei per a l'estrés també és una font de salut. Visita els nostres centres d'aigües termals a Castelló, València i Alacant.\nDestaquen entre aquests saludables espais terapèutics els balnearis de Cofrentes, Fuentepodrida i Verche o les aigües de Benassal, la Vilavella i Montanejos. Vine i deixa't acaronar per la calidesa de les nostres aigües!\nSha Wellness Clinic: un descans dedicat a la teua salut\nViu una experiència only adults a l'hotel Castell de la Solana


Avenços en gestió clínica: Alineació d'objectius assistencials\nVegi'n com el metge d'urgències (seguim amb el cas del malalt que hi va perquè s'ofega) hauria d'actuar en el marc d'un pla terapèutic individualitzat que hauria d'implicar els recursos que habitualment actuen a la comunitat, com els serveis socials i l'atenció primària de salut, però sobretot l'entorn més proper, la família i els cuidadors. També, entre tots els actors del pla terapèutic, s'ha de tenir clar que l'objectiu més important és aconseguir que el pacient entengui la seva malaltia (self-management support), sàpiga prevenir les crisis i aprengui a manejar els símptomes i signes fins on sigui raonable.\nDesprés d'aquesta llarga introducció, el nucli d'aquest post és explicar que hi ha dues maneres ben diferents d'avançar en l'alineació d'objectius:\nProgrames extraordinàriament protocolizats. Es tracta d'aquells que en diem "codis" i que realment estan molt protocolitzats en relació al que és habitual en el sector salut. Tots els professionals que, en un moment donat, atenen un pacient que duu el segell de codi ictus o de codi infart o d'un procés de donació d'òrgans amb trasplantament posterior, saben que es deuen a un pla d'acció molt ben pensat, també saben que estan obligats a fer les coses d'una determinada manera, al marge de l'empresa que els hi paga el sou o del model assistencial local. Aquests programes estan donant uns resultats tan extraordinàriament bons com poc replicables a altres patologies.\nPlans terapèutics individualitzats (PTI). Per a la patologia que no és protocolitzable, que és la majoria, però que requereix molta coordinació de professionals diversos, el PTI és l'instrument cabdal, però perquè funciona de manera adequada, aquest PTI s'ha d'elaborar de manera conjunta en reunions d'equip multidisciplinar a les quals tothom que hagi de tenir alguna cosa a veure en el procés assistencial ha de poder dir la seva, per després complir la part que li pertoca.\nL'alineació d'objectius assistencials és l'instrument bàsic per abordar els processos clínics de pacients complexos, però no s'oblidin que aquest és un element que requereix, com deia el Dr. Joan Espaulella, equips multidisciplinars ben liderats i cohesionats.


Sagunt celebrarà diumenge que ve, 23 de febrer a les 11 hores, una jornada de neteja a la platja de Port de Sagunt. Esta iniciativa, que naix de la mà del projecte Sanamares amb el suport de l'Ajuntament de Sagunt, a través de les delegacions de Platges i Joventut, amb la col·laboració d'Acció Ecologista Agró i la SAG, consistirà a recollir envasos i altres restes de fem que es puguen trobar en la zona sud de la platja al costat del Pantalà després dels últims temporals.\nEn este sentit el regidor delegat de Platges i de la SAG, Roberto Rovira, ha agraït als servicis de neteja de la SAG «l'enorme esforç que han fet i continuen fent per netejar les nostres platges no sols durant el temporal sinó també durant tot l'any».\nSanamares és un projecte que col·labora amb el medi marí a través de xarrades, tallers, neteges marines de platges o subaqüàtiques, així com en projectes de conservació. Esta iniciativa té com a objectiu crear una xicoteta comunitat on tots aquells amants del medi marí compartisquen informació sobre este mitjà i els animals que l'habiten.\nDes de Sanamares recomanen que tots els voluntaris que participen en l’activitat porten calcer còmode, protecció solar i porten aigua en botella reutilitzable. Els interessats podran inscriure's en sanamares2018@gmail.com.


Julián Marías i Catalunya - Levante-EMV\nJulián Marías i Catalunya\nvicent àlvarez 17.07.2017 | 04:15\nJulián Marías fou un filòsof nascut a Valladolid al 1914 i que va viure la segona part de la seua vida sota el franquisme, com combatent republicà va passar per la presó, va tindre dificultats per obtindre la condició de doctor,i li fou vetada la docència universitària. Després de la dictadura, fou senador per designació del rei, membre de la Reial Acadèmia Llengua, i Premi Princep d´Astúries entre altres coses. Doncs bé, ens trobem davant d´ un pensador que ha fet de la raó el centre de la seua vida. Entre els seus llibres hi ha uns d´assaig, un gènere literari que m´agrada força, i que dissortadament no veig valorat en aquestos moments. L´assaig, però, dona molts elements de fàcil lectura sobre la realitat i ens fa reflexionar. Al nostre cas tenim a Joan Fuster com a mostra.\nEl que acabe de dir ve a compte de la lectura d´un llibre de Julian Marías, editat al 1955 a Argentina sota el suggestiu títol Ensayos de convivencia, en el qual hi ha un curt escrit sobre Catalunya que considere no ha perdut actualitat, malgrat els anys i el canvi democràtic. L´autor, partint de la distancia i els desconeixement mutu existent entre Madrid i Barcelona, aborda el desencontre entre el centre i la cultura i la identitat catalana: «De hecho, Madrid y Barcelona cuentan muy poco la una con la otra». Marías planteja com si en l´horitzó de la gent del centre estigués Barcelona, aleshores Madrid aniria apareguem-ne també al dels catalans, i aleshores ens planteja uns interrogants: «¿Por qué no se lee catalán en el resto de España? Es increiblemente escaso el nímero el número de lectores que tiene, fuera de Cataluña, un libro en catalán».\nMarías busca respostes a les dues parts, insistint: «Son frecuentes en España los compartimentes estancos». I transcriu un text en català d´altre filòsof, Josep Ferrater Mora, del llibre Les formes de la vida catalana, en el qual, al prefaci dirigit al lector del Principat, plantejava: «L´exaltació desmesurada de les pròpies virtuts portaria el català a tancar-se en sí mateix, a creure que és, com la clàsica noció de substància, allò que per existir no necessita de cap altra cosa».\nDoncs, deixem les cites en aquest punt. El problema, el gran problema del present, ve de lluny, els apunts d´aquestos dos filosòfs apunten a causes sense pretendre donar solucions, i ens venen a dir que les dues parts enfrontades es tanquen en sí mateixes, les solucions no depenen d´accions a curt termini. Jo em permet concloure com les solucions no apunten a l´aplicació de la llei vigent, ni tanmateix de decisions unilaterals. A la cita sencera de Ferrater i Mora era esmentada la paraula «seny»; tal vegada eixa seria la clau.


Publicado por: 3x4.info en Plàncton. El Bloc de Josep Igual 4 julio, 2017\t0 3,249 Visitas\nDimarts, 27 de juny de 2017.\nLes domesticitats i gestions habituals. Escoltada una mica la ràdio d’actualitat. Sentint les notícies generals, la sensació de que potser estem a poca distància d’un enorme col·lapse és forta. Pagarem, ja les estem pagant en crues bestretes a terminis, les grapejades al medi en favor d’una gola insaciable: roda dentada que pareix que no es pot –ni es vol- aturar de cap manera. ¿Desembocarà la intel·ligència humana en la més estúpida capacitat autodestructiva?\nPassejada del gos. Una mica més d’airet tamisant la calorada. Cafè als Xiribecs a l’hora de l’Àngelus. Un pardal agosarat es planta a la tauleta que m’acull. Ales negres sobre cos de tonalitat làctia. El premio amb una engruna generosa del dauet de cóc que donen amb el cafè. Adolescents a la terrassa. Els dictats hormonals de l’astuta biologia ofereixen espectacles ridículs, que tots hem fet. En una taula veïna una senyora li explica una dita romanesa a una companya, que tradueix com pot: la dita diu que el més malgastador és l’avar, si ho he entès bé. Hi ha intencionalitats més o menys universals en tots els refranyers i repertoris de frases fetes del món.\nRevisats materials. Davant la notícia udolant d’algú que ha perdut un original perquè l’ordinador li ha fet figa, ens en recordem de fer còpies de seguretat del que anem trafegant. I, enmig de l’operació de lacat preventiu, m’arriba un encàrrec de part del director literari d’una editorial, després de dir-me que la xalava amb “L’incert alberg” (crec que sol dir el que pensa, sense embuts). L’encàrrec té ampli marge creatiu i encaixa en un gènere narratiu que ja he practicat. M’agrada que esperits amb criteri professional hi confien. Tot el que m’he apartat d’aqueix context ha sigut una pèrdua de temps, i freqüentment una presa de pèl en nom de vés a saber quins plumbis brindis, que amaguen en realitat altres intencions més venals. Li responc que si hem donen prou marge de temps intentaré fer alguna cosa. Les condicions que ofereixen són les habituals en la correcció contractual. La inesperada proposta m’engresca. A vegades, els encàrrecs resulten reptes d’allò més creativament estimulants. Un projecte més en el que rumiar i anar fent en els propers mesos.\nAmanida fresca per dinar. Llegint, escrivint i pensant en com organitzar-me el millor possible per a tot el que vaig empentant. Músiques variades, incloent-hi mosaics dels que bastia el genial i lúcidament iconoclasta Frank Zappa (una pedregada constant als paranys del somni americà i les seues exportacions de models).\nEstar viu, no hi ha altra volta de fulla, és resultar molest o conflictiu per a algú o altre.\nNo té més mèrit ni finesa el darrer programa, a frec de la intel·ligència artificial enlluernant -i perillosa-, que el marge de pedra ben fet i resistent que domestica una mica l’erm i les torrentades.\nOfesos i sorpresos. Pensaven que tenien impunitat. Són moltes dècades tenint-ne. Per a això van guanyar la guerra i es van amnistiar el 1978? Deuen pensar.\nA vegades ens dóna més l’essència d’una muntanya la pinzellada impressionista d’un poeta que la quadratura cientifista d’un geòleg.\nEts perquè camines.\nÉs el camí l’esbós\ndel prospecte incert\nque guareix o arrabassa.\nNo esperes aixopluc ferm\ndels gronxants ventalls\nde dubtes i miratges.\nSom perquè triem, sabent\n– i alhora oblidant a cada pas-\nque cap traç no garanteix\nd’esferes esveltes i perennes.\nDimecres, 28 de juny de 2017.\nQue la literatura dita del jo (o des del jo) no interessa, hem sentit a dir a més d’un i de dos doctes sentenciosos. En auditoris plens, aquests dies es passeja en roda promocional el noruec Karl Ove Knausgaard, que lliura el cinquè volum, “Ha de ploure”, de la seua autobiografia “La meua lluita”. Relatar des de l’autobiografisme no ens aparta de la intenció literària, per tant les deformacions i ficcions, voluntàries o involuntàries, són garantides. Hom arriba a la conclusió, amb el suposat jo per davant o no, de que tot és ficció, en els gèneres literaris, potser fins comptant-hi l’assagisme, o certes formes d’assagisme.\nDisciplinada sobre materials i pensant en l’encàrrec nouvingut: fent l’escaleta de guió de per on la podria enfilar. La passejada del gos en l’intermedi. Amb l’amor exagerat pels animals acompanyants, fa l’efecte que hi ha persones que expressen ostensiblement el menysteniment pels bípedes alegrement dits racionals. Les variades coartades de les misantropies. Més fresca, atmosfera menys enganxosa. Molt activa la brigada de parcs i jardins ampostina. Vist un ratinyol arrossegant-se molt dificultosament arran del rastell d’una vorera, probablement enverinat. Les simultaneïtats, les descompassades de la vida i la mort. Les constants dissonàncies.\nLa NASA, amb altaveu oficial parlamentari, informa de que van tenint indicis seriosos –i que encara en tindran més- de que algun planeta o exoplaneta, fins de la nostra pròpia galàxia, podria estar en un flanc propici per tenir aigua. Experts com ja som tots en conspiracions, conjecturem què deuen voler tapar o distreure amb una confessió d’aqueix gruix. Les barrabassades del govern Trump? Operacions desaforades d’equipaments militaristes? En els relats oficials hi ha aplicada sempre la tècnica hemingwaiana: el crestall de l’iceberg en la superfície i un grapat de nivells submergits. Evidentment, del tema ofert, dels més magnetitzants, de la possible vida fora de la Terra, també en deuen saber molt més del que expliquen –i de fa anys.\nLes mateixes forces que han amenaçat les empreses fabricants d’urnes, ara diuen que no haver-ne trobat cap amb el material homologat segons el concurs de la Generalitat, és un fracàs del “procés”. També van espantant el funcionariat, pressió de la qual també en vorem alguna notícia convenientment esbiaixada. Pel que se’n va sabent, per reportatges i entrevistes valentes, i per comissions parlamentàries, deduïm que algunes clavegueres de l’estat puden a ressorts i mètodes de policia política. Però, en la majoria de mitjans d’abast estatal, les informacions que no interessen senzillament no existeixen. El “procés”, i alguns jutges, pel que fa a trames corruptes, també van deixant clarament exposat el marc on som incardinats, tant si vols com si no. Eufemísticament en diuen “baixa qualitat democràtica”. Tampoc es pot descartar que l’afer del concurs desert de les urnes sia una estratègia del govern per acabar comprant-les, un cop fet el tràmit legalista, on vulguen.\nConversa amb l’editor Olmos, d’Afers. Ens entenem amb una perfecta senzillesa, salpebrada amb un polsim o altre d’ironia. Parlat amb ma mare. Les seus bromes sobre el pas del temps i les falles del cos i el cap. Bromes marca de la casa: mon pare les feia del mateix tenor. Abans dels grans irònics i els jocs verbals dels models llibrescos, a casa ja circulaven les relativitzacions humorístiques. Migdia mansuet. Encapotada del cel i més enxubada que al matí. Pasta italiana per dinar. Becaina amb notícies. Medalla a Martín Villa per gran demòcrata. Un jutjat argentí en demanà l’extradició per episodis molts obscurs de quan fou ministre de Franco i en els anys de la “ejemplar transición”, que ja hem vist, amb el mural complet, després de quaranta anys, que potser no fou tan modèlica i, ni de bon tros, tan pacificada com subratllen les retòriques oficials.\nAccident domèstic a la nit. Una ensopegada, potser per pensar en setanta coses alhora, mentre posava els peus de qualsevol manera en un gest rutinari i em vencia el cos cap endavant, colpejant-me el costat esquerre del front contra el cantell d’un prestatge. Un trau esbiaixat i superficial. Retronada de caparró que deixa un fil de mal de cap. El pregó de la sang al punt més afectat. No raja massa estona. Nyanyo superficial. El que no passa en cent dies s’esdevé en quinze segons inexplicables. Suposo que hagués pogut ser molt més greu. La refiada domèstica dóna avantatges a tot tipus d’accidents, ja ho diuen els experts en riscs.\nDijous, 29 de juny de 2017.\nEl despertador a les set. Cafè, cigarrets, Liszt i notícies. Liszt és una benedicció; les notícies, un error segur. El rei titular, Felip VI, va deixar dit ahir, en la celebració dels quaranta anys de postfranquisme predemocràtic que “fuera de la ley sólo hay arbitrariedad e imposición”. També cità, malament (intencionalitat esbiaixada?) el Machado més popular: el de l’una de les dues Espanyes i la gelada del cor. Després del discurs commemoratiu condecorà Rodolfo Martín Villa, mentre a Barcelona números de la guàrdia civil interrogaven funcionaris de la Generalitat, després de visitar empreses que s’havien prestat a fabricar les urnes per al primer d’octubre. Quaranta anys d’impunitats per a uns i problemes per a uns altres? Una escenografia que tenia tots de trampes a la rebotiga, com s’ha demostrat a bastament. Si Martín Villa és un heroi democràtic, ja no cal que ens expliquen res més.\nGestions per la vila. Oficina bancària, amb un empleat que vol ser graciós i no li acabo d’agafar la freqüència d’ona (l’humorisme, suposo que basat en coses televisives, em deia fora de joc: en consumeixo ben repoqueta, de llum catòdica). A la farmàcia. El medicament del gos, el de la quimio: el mateix que per als humans pessigats pel cranc (una rifa en la que estem tots). Una mica més tard, cafè al parc. El cambrer italià, amb els girs i frases fetes del terreny. Al fil musical desfilen cançons del pop italià. Espero, en va, si apareix Lucio Dalla. Terrassa prou concorreguda. Sóc l’únic, d’una quinzena d’ànimes, que llegeix un paper o altre (l’estudi sobre Torga). A prop de la meua tauleta, una dona, amb uniforme fosc, potser d’un supermercat o d’una empresa de neteja, amb fesomia bruna, solcada a navalla, que recorda una matriarca índia, es fuma un cigarret i també beu un cafè amb gel. En els diminuts turonets del parc, operaris passen la segadora i enlairen l’aroma endolcit.\nEn tornar a l’escriptori hi dono voltes a l’encàrrec arribat ahir. També miro altres materials narratius. Rebo, precisament, casualitats, una floreta lectora per un parell de llibres de contes. La gent segueix comprant-se exemplars de títols suposadament descatalogats, pels que no rebo ni mig cèntim de drets. Quins misteris més divertits.\nConversa, amb intercanvi d’idees i parers, amb el músic Conrad Setó. Necessitaria molt més temps per diversos projectes amb l’escriptura eixint de la pàgina. Ara mateix no el tinc i em fot. L’hauré d’anar trobant d’una manera o altra. ¿Com llogar més temps sense voler acudir a les martingales que s’hi despatxen en les beques, ajuts i tants concursos? Caldrà anar pensant-ho.\nVint-i-set anys del traspàs de Manuel de Pedrolo. La seua capacitat de treball, la seua versatilitat –un veritable tot-terreny en gèneres, tons i registres- en temps ben obscurs i quasi impossibles per a un autor en la nostra llengua, són admirables. Encara no se li ha fet justícia al d’Aranyó; les seues idees polítiques en les qüestions nacionals i de classe, segueixen molestant prou. Les dècades de pujolisme es dedicaren a sabotejar les idees de personalitats com Pedrolo, Joan Oliver o Joan Fuster. Els danys del virrei i els seus governs i tramoies, en els terrenys culturals, foren terribles –i encara no hi ha refeta sòlida. Pedrolo es deixà la salut abocat a la màquina d’escriure, fent tots els papers de l’auca per sobreviure en un sistema editorial precari –més que el d’ara, que ja és dir- sense fer la menor concessió a res que tingués a vore amb cap oficialitat i preservant tothora la seua lúcida veu independent, argumentadora i denunciant. No, encara no li ha arribat la reparació justa, a l’autor de “Joc brut”. Encara fa nosa, encara. La bugada encara presenta taques.\nEl Parlament de Catalunya ha declarat nuls els consells de guerra i judicis de tot el franquisme, en la sessió d’avui. El detall més significatiu és que ho ha fet per unanimitat, incloent-hi el P.P. i Ciudadanos. No sé si mai el P.P. havia votat res en el sentit d’avui.\nJulivert: el follet hipotens que anima les cuines.\nSón plans i previsibles, denuncien com a impostura tot el que s’escapa de la seua limitació.\nAnàfora amb mal de queixals. Capitell erosionat. De sud a nord recorro la confiada espinada. Em retornes cap a grumolls revifants.\nRetaule amb blavets i floridura. Ibuprofè i René Char. Herbes que avui no es fan males en mon ribatge, sinó que llepen mon cor salvatge, que ha decidit no pagar tributs llardosos a xantatgistes bruts.\nOrenetes freturoses i la carnissera que abraça una carcanada rogenca. Horaris de trens, que potser fan cap a un tot o res que promet alterar els programes de mà de l’opereta monocord dels normatius.\nOxímorons que trenquen garjoles. Una cançó de Brassens, remugada en una espera anodina. Salvat- Papasseit que baixa al port. La partida de billar d’uns poderosos que han llogat carn i peix de lloguer per la seua voladura clandestina.\nLa vida en una safata amb aigua i sal, i els galindons d’un poema que obren els porus i deixen entrar a les vies subcutànies imatgeries que han desdejunat amulets de tribus del Congo.\nAnàfores escruixides. Capitell amb un diable alat i una flor de lis. De sud a nord acarono l’estela d’un somni en préstec.\nLa postura del filòsof grec Protàgores (486 aC-411aC), expressada a “Sobre els déus”: “Sobre els déus, jo no puc dir si existeixen o no, ni tampoc quina pugui ésser la seva forma, car hi ha molts impediments per a poder-ho saber amb seguretat: l’obscuritat de l’assumpte i la brevetat de la vida humana”, li va valer l’enfilada de proa de les autoritats, que van decretar que es cremaren públicament tots els seus llibres, per tal d’evitar que el seu dubte sobre la religió oficial tingués massa escampadissa.\nAls somnis no els preocupa cap trama.\nDivendres, 30 de juny de 2017.\nDempeus a les set. Les maniobres casolanes d’habitud. La soledat potser atenua el dolor de l’humà. Crec que la Woolf escrivia alguna cosa pareguda als seus diaris.\nCrema la Serra Calderona. ¿La debilitat de les polítiques de protecció forestal deu ser una síntesi d’insensibles despropòsits i interessos sobre les cendres?\nMés fresca. Tramuntaneta pietosa. Pensant en l’encàrrec narratiu. Dubtant en si plantejar-lo com un recull de relats, amb cert ambient general entrelligat, o com una novel·la. Entretant, una veueta impertinent es planteja que per a què més llibres, en un país on la majoria de la ciutadania viu amb una immensa prevenció o menyspreu per la llibresca i fa burla o escarni dels oficis intel·lectuals (la propaganda del sistema els ajuda a refermar-se).\nGestions variades i disciplina en el talleret. Avanço prou. Pastís de tonyina, fred, i mandonguilles per ben dinar. Becaina reparadora. Cafè, cigarrets, llegint articles i noticies després. Més sessió de tries i esmenades. Bull negre amb pa amb tomaca per sopar. Molèsties bucals i malestar. Unes dècimes de febre. Potser un cop d’aire.\nDe la veritat en portem a penes un voluble gra de sal, mai el terrós sencer.\nConvé no creure mai les pròpies limitacions ajustades amb els límits del món.\nLa postveritat titlla de demagògia quan li aixequen el faldó.\nAl penell que perdé el nord, els propietaris el reorientaren amb un sistema de potents imants.\nDissabte, 1 de juliol de 2017.\nRefet del malestar d’anit. Automedicació i dormida bona i llarga. Ambient tardoral a primeres hores. Carés d’aigua, que no garanteix cap llagrimeig. El calidoscopi trastornat dels cels desdiu el vaticini de la ullada del pagès.\nFets uns versos. Cafès, enrònies flonges, andròmines amb regust domèstic. Revisió de materials. El molt probable error de continuar. Potser valdria la pena callar i retirar-se d’uns contextos tan confusos i humiliants. Però la necessitat acudeix, juganera i greu. Emplenant quartilles a la sentina del Titànic. El desprestigi de la literatura avança devorant, implacable. Per a què tants sacrificis?\nLa passejada del gos a mig matí. S’ha imposat el sol: un sol amb menys nervi que unes setmanes enrere, suavitzat per una límpida aleta de tramuntana. Recorregut llarg, cal que la bestioleta estire bé les cames. Molta concurrència de cànids i bípedes passejants. Una xicota jove, morena, em demana una bossa per a les deposicions del seu exemplar –un bòxer. Es justifica en la petició perquè el seu gos ha fet una segona defecada i ella només ha agafat una bossa per a la recollida. Ulleres de sol de marca, o d’imitació de marca. Cabell negre atzabeja, en melena curta. Indumentària informal: texans fingidament desgastats, grisos; brusa negra. Veu rogallosa. Potser anit la va fer llarga i li ha tocat la passejada matinal del gos familiar.\nEn tornar a l’escriptori prossegueixo amb l’escrutada de materials diversos, i cavil·lant amb com enfilar-la en el nou encàrrec narratiu. Per moments m’entra una desgana gran de posar-m’hi en capbussades de llarga durada. Certament, el panorama no convida a corbar la carcanada per a compensacions tan discretes. Suposo que quan m’endinse en l’aventura m’engrescaré prou i ho resoldré. Centrat en altres registres, la comanda m’ha agafat del tot a contrapeu i encara no m’he centrat massa en el projecte. A penes he esbossat una vaga escaleta guionista i prou.\nL’estat està carregant contra el procés sobiranista per terra, mar i aire, amb tota l’artilleria comunicacional, amb tots els ferros musculosos i les serps de claveguera, i hi ha alguns de la corda independentista que s’ho prenen amb la conyeta i la coloraina kumbaià. Al nucli dur de la brega pel referèndum pareix que tot el contrari, van jugant amb prou astúcia i habilitat, però en els entorns, les bombolles d’ingenuïtat o desinformació ofereixen per moments uns números d’immaduresa cursi esparverants.\nHavent dinat, preparatoris d’estris i de la roba de músics i cap a Vinaròs, encara en festes –les acaballes. Tot rutlla bé. Sala plena. Bona actuació. Acabem a les deu. A les onze som comprant menjar a l’establiment del barri que fa horaris adaptables ales deshores dels músics. Unes fulles de col farcides d’arròs, uns farcellets. Un formatge fumat i una empanada farcida d’un fi formatge tendre. Recorden la cuina de base grega les menges i condimentacions –un sentit de menta en les fulles de col. En torcar textura de llençol la carcanada cansada, pesant figues en pocs minuts.\nDes de la barana vella del viure\n-verdet o caragolins atònits-\nveus salpar el ferri tan convenient\nper a les amatents descansades.\nPer amor el perds, un cop més.\nDecadència i derrota en diuen\ndel llumí sostingut en la boirada.\nLes veritats fan lúcids. I la lucidesa fa mal.\nDiumenge, 2 de juliol de 2017.\nAlçat a les vuit. Dormida bona. Mozart a la gramola. Certa modalitat d’alegria: flautes liloses en un horitzó escurat.\nRefrescada notable de l’ambient: argenteria quasi tardoral. L’anunci a terminis elèctrics del mestral. Cafès de resurreccions parcials.\nFent unes notes per parlar avui, al llegendari pub Llar ampostí, del recull “Mot i mirada”, fet per una associació cultural sorgida enguany a La Ràpita, amb base de gent jove. Una bona notícia, remenadora de les aigües estantisses, en el terreny cultural, de la vila marinera. El recull miscel·lànic es diu “Mot i mirada”, i fa d’inventari d’imatges fotogràfiques i versos de diversos autors. Em demanaren tres poemes, i ara, en la presentació ampostina, que diga algunes paraules (després d’intentar que participés en altres presentacions, amb els imponderables de la meua agenda impedint-ho). Sense moltes ganes complimentaré el desig d’Eduardo Margaretto, un dels motors de l’invent.\nConverses nutritives amb músics i escriptors. Les discrepàncies mínimes – o no tan mínimes- ens fan repensar fórmules que tenim assumides i potser reclamen posades al dia o revisions serioses.\nEixida a Deltebre a per queviures i tabac. L’alt serrell verdigroc dels arrossars. Els camins de l’aigua i els seus miratges. Ales blanques i ales grises pels malacons i asfalts. Moltes ànimes passejant o fent el vermut a la plaça. Una placa a la carretera recorda que la vila és agermanada amb Reinosa. No és difícil imaginar-se’n el motiu. Olmos, el que fou ciclista celebrat, segueix oferint, en rètols apaïsats, els creuers per l’Ebre. Crec que del negoci –amb un establiment hostaler afegit- se n’ocupen més els hereus. Juraria que a l’estanc –que també és quiosc, llibreria i botiga de regals- la xicota que despatxava, un simpàtic rostre oval emmarcat pels parèntesis d’una melena castanya, un somriure lleu, m’ha reconegut –o m’ha confós amb algú o altre. La mirada pareixia dir: sé qui ets. Llegint els periòdics digitals fins a l’hora de dinar. La vida alentida és qualitat: més profitosa i saludable.\nLasanya a la bolonyesa per dinar. Sesta solemne. En versió portuguesa, de la mà de la poeta Nela Martins, apareix en format digital una tria d’aforismes –molts dels quals d’aquest blog. Sonen molt bé. És curiós com material no encabit per ara en cap llibre circula sense grans intermediaris a velocitat alta. Encara ens enlluernen les facilitats transfrontereres i la botada de sedassos i inconvenients de les eines telemàtiques. Martins coneix la nostra llengua i domina la d’arribada (una obvietat que no ho és tant com ho hauria de ser en el món de la traducció). Detalls agradables que ens ajuden a anar passant. El joc dels aforismes potser ens ensenya més sentenciosos del que en realitat som. El gènere ja s’ho porta, això.\nL’acte al pub Llar. Resolta, quan em toca el torn, sense massa inconvenients la meua intervenció. L’acte potser queda una mica desmanegat i crec que prou anacrònic. Els compliments d’habitud, fets amb eixutesa calculada: incòmode. Amb tot, és refrescant l’espenta neta –i deliciosament candorosa- de la gent jove. Presa una cervesa i cap a casa. Llegint fins al son. Novament sorprès del nivell d’alguns personatges, que creia més sòlids.\nLa salmòdia o soliloqui de l’abellot sobre el pom de ginesta: el baix continu de la sorpresa de la innocència.\nSembrar una cosa o altra en el que fou un dia una trinxera. L’antisolemnitat d’alguns pagesos quasi que frega certa traça poètica internada en les regions de l’oblit pietós.\nQuantes variables cal descartar per ser un esperit tothora positiu? La naturalesa humana en realitat tendeix a la incertesa dubtosa i poruga, a l’errada i la confusió, i de trespols ferms no n’hi ha.\nAmb tantes pertorbacions quotidianes, potser haurem de començar a afinar el sedàs per saber quines tenen algun veritable calat i substància.\nHi ha silencis que ens tracten de vós. Marquen distàncies.\nArqueja els braços en el gest d’aixecar-se una mica la falda, tot ballant. Aferma el cap contra el muscle esquerre, amb gest de mitja enfurismada, taloneja amb grapa. Entre la Lola Flores huracà – o cicló- i la Chunga deu estar la imitació –potser inconscient.\n– I què creus que hem vingut a fer en aquesta vida?\nLa perdem de vista i ens acaba fotent: la possibilitat inesgotable d’intervenció de l’estupidesa, fins en àmbits suposadament dedicats a les potències de l’ànima.\nDilluns, 3 de juliol de 2017.\nJohannes Brahms a la gramola matinera. Pot ser la dillunserada un vals amable? Molta més fresca. Els pics ondulants en la sorpresa del juliol primerenc. Roba còmoda, per gastada, i empassada de notícies. L’estratègia de la por pel referèndum català va aguditzant-se: infame primera pàgina del diari “El País”, avui, equiparant les propostes de les forces sobiranistes amb l’autoritarisme bolivarià. La nerviositat desaforada del nucli dur, econòmic i polític, de Madrid, qui sap si és símptoma de que el que menyspreaven sense provar de comprendre mínimament, va camí de quallar-se en ferm. Entre unes coses i altres, el relat transicional va quedant panxa enlaire, ensenyant totes les vergonyes i trampes.\nLa passejada del gos, prou enjorn. Més afluència de personal, cosa poc habitual en feiner. Dedueixo que l’inici de les vacances d’alguns sectors poden ser la causa de l’efecte. Saludem el arbres habituals. A alguns, el ca els distingeix amb una dosificada pixarradeta de marques territorials. Bon estar amb la davallada de temperatura. Sí, el sol pica amb dignitat de juliol, però les llengües oxigenants el contradiuen. Cap incident ni troballa especial. L’animal fa el seu inventari capriciós d’enflatades tranquil·lament i puc badar sense episodis molestos. En les resolucions tècniques de la passejada vaig assolint l’elegant displicència de l’artesà destre.\nEn tornar a l’escriptori em llenço a fer l’esbós primer d’un dels relats per a l’encàrrec, sobre una esquemàtica idea inicial prou vaga, a penes una imatge, però que, a mesura que avanço, els dos personatges protagonistes m’imposen la seua llei i la narració exigeix ser ambientada a Nova York. Són aquests temptejos, amb sorpreses ni llunyanament contemplades, els que aporten la part de joc excitant, de divertiment, en el propòsit de contar una història. També el final, rotund, inesperat, m’ha vingut donat amb la lògica de les plausibles resolucions a problemes imaginaris (que això és quasi sempre la narrativa). Una hora i mitja després del primer paràgraf el dibuix, de sis pàgines, està prou definit. El deixo reposar a la gaveta corresponent, em faig un cafè gelat –me l’he guanyat- i em poso en altres materials que esperen manicures.\nPer les casualitats causals, pesco al vol un comentari sobre la narradora nord-americana Amy Hempel i una recent edició dels seus contes complets – cinc-centes pàgines- a preu de llibre de butxaca. En prenc nota, perquè ara mateix sento que llegir contistes potents em convé per a la dieta lectora acompanyant del nou projecte, que no creia que seria el següent, en haver enllestit ja un aplec de narracions i un original de poemes. Pensava aplicar-me, ja ho estava fent, en els solquets dels aforismes i en trams diversos del diari, però em cal anar entrant novament en el programa de les ficcionades. Els canvis de plans a vegades van bé, sobretot si són comandes sencerament professionals de gent que sap de què va. De gent que no sap de de què va, tot i creure’s, o fer creure, que sí que ho saben, ja n’anem prou servits en aquests terrenys. Llegir Hempel i altres bons contistes i anar escrivint relats podria ser un bon pla per emplenar l’estiu, si no tingués res més a fer, que no és el cas: em tocarà compaginar la parida de textos nous amb els “bolos” ballables i altres gestions de bagatel·les, tan grises com necessàries quan no ets rendista. La grisor permet menjar, la vocació ens ajuda potser a no rebentar de fàstics.\nL’empleat de banca que es creu que és banquer, i, des de l’alta bastida de la seua il•lusió menysprea i maltracta alguns clients, que deu copsar com a dèbils; amb els importants i els seus superiors ens imaginem perfectament el règim de complides genuflexions que deu emprar.\nCigrons per dinar. Becaina. El mateix programa, llegint i escrivint, en les vespertines, bandejades seriosament les distraccions que, si vols, no s’acaben mai en els bigarrats servidors indiscriminats. Feta també alguna gestió telefònica.\nEl temps ha esgrogueït la fotografia, però en la memòria cada està més nítida, en entendre millor el context obscur, difícil que envoltava a l’orfandat de les criatures que, a pesar de tot, somreien, endiumenjades, al desconegut retratant.\nChrista Päffgen, més coneguda amb el pseudònim de Nico, fou la cantant de la Velvet Underground, entre altres ocupacions, com la de model. Visqué diverses temporades, des dels anys cinquanta, a Eivissa, on va morir el 1988. Una icona mítica dels costats salvatges, dels subterranis obscurs, de les ferides interiors. Aquests dies diversos articles i reportatges la recorden. L’atracció per aquestes personalitats sofrents i autodestructives és gran, i prou sorprenent en remembrants que, de fet, han portat camins ben allunyats dels traçats per les epifanies i sòrdids arrossegaments de caràcters com els de la Nico, i fins han tocat poder en mitjans i ben assentades i carcamals estructures polítiques.\nL’amazona rossa sobre un cavall blanc que trotava compassat i mansuet en una platja, amb una voleiant brusa lleugera, d’un anunci de brandi, era la Nico.\nÉs una evidència que els qui en els seus dies joves, i potser rebels, escoltaven les cançons de la Velvet, entre altres iconoclàsties més o menys interpel·lants dels rols de les generacions anteriors, ara són als comandaments dels altaveus que de tard en tard es permeten rescabalar alguna postal del camí que no van triar. Potser es tracta d’això, de l’enyor del que hagués pogut estar i van bandejar per vies més tèbies i segures.\nLa desolació, el dramatisme de moltes obres en solitari de Nico, d’origen europeu, filla il·legítima, amb anys de dependències terribles, no, ja tenen poc a vore amb els qui ja no es mesclen ni de conya amb els costats dels lúcids perdedors.\nM’arriben ofertes de productes que sí, encaixen amb els meus gustos generals; però els triadors-buscadors afinen poc. Sí, llibres, bé: però no els que m’ofereixen. Músiques? Perfecte, però no les més comercialotes de la ràdio fórmula. En fi, esperem que els germans majors vagen afinant els criteris de captació a partir de tota la informació que els hi regalem cada dia. Seria curiós, quan l’encerten, saber quina etiqueta ens pengen als qui mirem en altres prestatges de l’oferta.\nL’ull suspès – hora muda- en la lliscant volta del dia.\nL’escumall en dissonant sil•labeig a l’esquerp escull\n–cetaci dorment amb el bull de la nit al ventre.\nLa claror a l’espill del passadís de la casa perduda.\nTinells de randes amb mirades mig esborrades.\nL’oli horitzontal de les absoltes en la plana que eixuga tot crit.\nL’ombra antropomòrfica que repica una pissarra en el clar del bosc.\nL’opi de la memòria desquadra el guinyol de la migdiada del faune.


El Consell dels Infants d'Olot fa balanç de les accions realitzades l'any passat i presenta el mercat de la joguina i un scape room al Parc Nou - Garrotxa Digital\nOlot - publicat a les 15.18\nComentaris tancats a El Consell dels Infants d’Olot fa balanç de les accions realitzades l’any passat i presenta el mercat de la joguina i un scape room al Parc Nou\nEl Consell dels Infants fa balanç de les eleccions debatudes i dutes a terme durant el curs passat, i encara un nou any, amb propostes tan diverses com un scape room o el mercat de la joguina, que es celebrarà aquest diumenge a la plaça Campdenmàs d’Olot. L’objectiu d’aquestes accions és, com sempre, implicar els més petits a fer activitats a la ciutat i promoure accions respectuoses i beneficioses pel conjunt dels infants de la ciutat.\nAmb el nou curs en marxa, el Consell d’Infants d’Olot fa balanç de les propostes dutes a terme i les intensions del nou curs. Dues de les accions que millor han prosperat han estat el fulletó amb missatges positius per estar als parcs i la recent campanya dels ‘carrers nets per Festes del Tura que pretenia acabar amb l’ incivisme dels més grans, a través d’un vídeo que els mateixos nens i nenes van fer.\nMontse Riera, tècnica d’educació de l’IME:”La valoració és positiva. Sempre intentem que el Consell dels Infants promogui un procés de reflexió i anàlisi de la nostra ciutat i propostes de millora.”\nPer aquest nou curs es durà a terme un room scape al Parc Nou dedicat als alumnes de sisè, que amagarà un sorprenent misteri, que encara no es coneix però que té a veure amb la cura del medi.\nMontse Riera, tècnica d’educació de l’IME:”Hi ha una altra activitat que el curs passat demanaven que consistia en poder gaudir d’un scape room que fos una cosa gratuïta, lúdica i accessible per a tots els nens i nenes.”\nI per aquest diumenge, a la plaça Campdenmàs, es celebrarà el mercat de la joguina, organitzat per l’AOAPIX i dedicat per nens i nenes de sis a setze anys.\nMontse Riera, tècnica educació IME:”La idea és que tu et vinguis a muntar la teva paradeta amb totes aquelles joguines que ja nos fas servir i que estan en bon estat i ho puguis vendre, i després poder-ne adquirir-ne de noves.”\nDes del Consell s’assegura que ja s’està treballant per fer una nova quedada amb els alumnes de cinquè de primària de la ciutat per escoltar noves propostes.


13D: Un coet per celebrar el SI | El Tirabou\nCap als Països Catalans\n13D: Un coet per celebrar el SI\nEscrit per manhel el 9 des 2009 • 5:48 No hi ha comentaris\nEl proper 13 de desembre (diada de la santa cristiana associada a la llum i a la vista – Santa Llúcia: patrona de visionaris), més de 160 municipis catalans viuran un esdeveniment amb molta trascendència històrica: la celebració d’una consulta popular sobre la independència de Catalunya, un pas més d’un procés democràtic i pacífic que ha d’obrir les portes a una consulta vinculant a nivell nacional.\nConsidero que les circumstàncies del país ja fa temps que exigien fer un cop de puny sobre la taula. Fa temps que sento reclamar, de boca de persones molt diferents – un artesà de la fusta, un president d’associació cultural, un polític- i respecte a situacions ben diverses -la defensa de l’Estatut, la defensa del model lingüístic català, la defensa de l’ús de pirotècnia a les festes- que calia donar un cop de puny sobre la taula. Hi estic d’acord. Aquest procés de consultes sobiranistes, que el proper 13D viurà el seu segon capítol, és un cop de puny sobre la taula. I un homenatge al Xirinacs, que si veiés el moviment -cívic i democràtic, de base- que s’està organitzat, n’estaria ben orgullós.\nProposo que s’incorpori a aquesta jornada un component que en remarqui el seu caràcter festiu. Catalunya disposa d’una àmplia tradició en l’ús de materials pirotècnics en les festes. Probablement, l’ús de coets, traques i trons, llançats per terra o enlaire en festes i celebracions de tota mena (des de les ancestrals festes majors a les contemporànies victòries d’un equip de futbol) sigui tant antic com el propi país. Per això, com en aquella època en què les fogueres als cims de les muntanyes servien per comunicar-se, proposo que en cada poble on es celebri la consulta es llanci, una vegada es conegui el resultat, i en cas que hagi guanyat el SI, un coet al cel. Un potent coet que pugi ben amunt i que peti ben fort. Tant senzill com això: una vegada acabat l’escrutini, que algú surti a la porta del col·legi electoral i encengui un coet enlaire que ressoni arreu, un coet que doni a conèixer a aquells municipis dels voltants la victòria del SI i que encoratgi als que no han celebrat la consulta a fer-ho en un futur. Es tracta d’un acte simbòlic, senzill, a l’abast de tothom, però molt efectiu perquè no només permet celebrar alegrement un dels moments d’especial rellevància del procés (el coneixement del resultat positiu) sino que alhora permet comunicar la victòria nord enllà, tant als que han votat aquell dia com als que no ho han pogut fer. Proposo que en la celebració del 13D només sigui un coet el que es llanci i que guardem traques, coets i castells de focs pels dies que vindran.\nEntrada anteriorEl diable caganer Entrada posteriorLa relació home-màquina


• Tertúlia de divendres 21 de setembre de 2018\nSetembre és l’inici dels cursos escolars i també és el moment de celebrar la primera sessió de tot un seguit de clubs de lectura que, mes rere mes, ens acompanyaran fins al proper estiu. I és per això que després d’aquest període estival el Club de lectura Tardes literàries ha fet la seva primera trobada tot comentant la novel·la que les clubaires han llegit aquests mesos: La tendresa dels llops, d’Stef Penney.\nEl primer comentari que cal destacar de la intensa tertúlia que hem dut a terme és la impressió, per part de diverses lectores, d’una certa confusió a les primeres pàgines del llibre. I això es deu al plantejament narratiu de l’autora, ja que en aquest inici de novel·la ens presenta tot un seguit de personatges i també, en alguns casos, escenaris diferents. Cosa que provoca, com acabo d’indicar, certa dificultat per entrar de bones a primeres dins l’argument.\nMés enllà d’aquest entrebanc inicial, en la seva majoria les clubaires han valorat positivament la novel·la, tot i que en un parell o tres de casos no els ha atret gaire, per no dir gens. Curiosament tot un altre sector ha gaudit amb la lectura, ha considerat interessant la recreació d’una època i un espai amb unes descripcions detallistes, i s’han endinsat en la caracterologia d’alguns dels personatges més importants.\nEn aquest sentit cal ressaltar-ne dos, que d’una o altra manera podríem considerar els protagonistes dins aquesta novel·la coral: la senyora Ross i William Parker. Entre aquests dos s’estableix una relació que ens captiva per la barreja de sensibilitat, de silenci, de determinació... i alhora d’allunyament i respecte.\nCal dir que La tendresa dels llops s’inicia amb la troballa del cos sense vida de Laurent Jammet, i que aquest mort, en realitat un assassinat, és el punt de partida per a la persecució de l’assassí. Però a mesura que anem passant les pàgines del llibre comprovarem que, fet i fet, aquest és el punt de partida però alhora un element relativament anecdòtic per a la història que se’ns mostra. Perquè, com hem comentat en la trobada de les nostres Tardes literàries, el que de debò importa són els personatges. Els dos citats més amunt per una banda, però també, per exemple, el fill de la senyora Ross i els seus problemes d’integració. O Donald Moody, el comptable de la Companyia, que evolucionarà de forma fefaent al llarg de la novel·la. O, per esmentar algun altre personatge dels que han sortit a la conversa durant la sessió, el jutge Knox, el vell Sturrock, i les germanes Seton (un dels subtemes que obre l’autora i que, a parer de les clubaires, no està gens aprofitat –de la mateixa manera que han trobat a faltar més informació sobre la tauleta de vori amb uns signes estranys).\nEn definitiva es tracta d’una novel·la que, exceptuant alguns casos, se t’endú per uns paratges que gairebé veus, com si es tractés d’una pel·lícula. I per l’altra banda és una novel·la que, a parer de les integrants de Tardes literàries, juga amb la suposada ambigüitat del títol, perquè... a qui es refereix, l’autora, en fer servir la paraula “llops”? Aquesta pregunta també ha estat damunt la taula, i és evident que també l’ésser humà pot ser un llop.\nEscriptora i cineasta escocesa (Edimburg, 1969), va créixer en la seva ciutat natal i es va graduar en Filosofia i en Teologia a la Universitat de Bristol. En acabar la carrera, però, va dedicar-se a crear pel·lícules, tot dirigint tres curtmetratges abans de matricular-se per estudiar cinematografia a l’Institut Bournemouth d’Art. D’aquest interès i dedicació cal destacar que diversos dels seus curtmetratges s’han emès pel canal de televisió de la BBC.\nPerò l’any 2006 va sorprendre tota la comunitat literària en ser mereixedora d’un dels premis britànics més cobejats pels escriptors: el Premi Costa (antigament conegut amb el nom de Premi Whitbread). L’obra amb la qual va debutar en el panorama literari i gràcies a la qual se li va atorgar aquest reconeixement, va ser la novel·la que tractarem en el nostre Club de lectura: La tendresa dels llops.\nPosteriorment ha escrit The Invisible Ones (2011) i Bajo la estrella polar (2016), aquest últim finalista de nou del Premi Costa. I també ha adaptat tres novel·les per a la BBC Radio.


Ferienwohnung Sinsheim-Dühren Sinsheim Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nFerienwohnung Sinsheim-DührenApartamentSommerstrasse 13, Duhren, Sinsheim, Alemanya, 74889 - Veure al mapaExcepcional9,6Basada en24comentarisFerienwohnung Sinsheim-DührenVeure més fotos"The owner is very friendly. The appartement is extremely spa..."OndrejCzech RepublicVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Sinsheim, no busqui més enllà de Ferienwohnung Sinsheim-Dühren. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. A Ferienwohnung Sinsheim-Dühren, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Ferienwohnung Sinsheim-Dühren no troba competidors en cap categoria.\nAllotjaments a Sinsheim


Del 16 al 25 de maig, onzena edició del Festival Screen | Bonart\nDel 16 al 25 de maig, onzena edició del Festival Screen\nEntre el 16 i el 25 de Maig 2013, Screen Festival celebrarà la seva onzena edició i de nou, i amb més motiu que mai, farà de Barcelona la cita internacional imprescindible dels amants de les pràctiques artístiques vinculades al vídeo, al cinema i als nous mitjans. El programa de Screen Festival es presenta en diversos espais de la ciutat i es genera a partir de col·laboracions amb plataformes i agents locals i internacionals implicats i dinàmics en l’àmbit de la imatge en moviment. L’objectiu es fer de Barcelona un espai de descobriment de les estratègies creatives contemporànies i una ocasió d’interacció entre els participants.\nLa disseminació en diferents espais i la programació per invitació i col·laboració són trets distintius de Screen Festival i el distingeixen d’un festival a l’ús. Per una banda, les exposicions, projeccions i activitats, es presenten i sobre tot s’organitzen en col·laboració amb els diferents espais dedicats a l’art que participen a cada edició. Entre els que col·laboren habitualment amb el festival (més de 50) hi ha institucions com el MACBA, la Fundació Antoni Tàpies, la Fundació Miró, Arts Santa Mònica, la Fundació Suñol o La Virreina Centre de la Imatge, així com galeries, plataformes de producció com Hangar o espais independents com Halfhouse o Homesession, entre molts altres. També hem presentat projectes específics en teatres, en el Museu Marítim o en el Liceu, l’òpera de Barcelona, quan aquests ho requerien.\nPer altra banda, el festival funciona com una plataforma de plataformes. Per elaborar la seva programació Screen Festival es posa en contacte amb professionals, col·lectius, espais i institucions locals i internacionals implicats en l’àmbit de la imatge en moviment, propiciant la creació de projectes de col·laboració. En comptes de treballar directament amb artistes o obres, seleccionem i contactem amb plataformes, individus o institucions i els convidem a comissariar exposicions, projeccions i conferències. El paper de Screen Festival és inserir-lo en un espai les característiques conceptuals i espacials del qual estiguin relacionades o siguin sensibles a aquest projecte específic, convertint l’espai en col·laborador actiu en el desenvolupament i producció del projecte.\nEtiquetes: Screen Festival


No se m'acut res mes que provar algun nucli més recent , a veure si el problema de reconeixement del disc té a veure amb la versió de nucli particular que porta la teva instal·lació. Aquí ha ha dos opcions, una és esperar que vingui alguna actualització de nucli, una altra és provar d'instal·lar alguna versió més recent, tot i que aquesta segona opció no és senzilla i seria sota el teu compte i risc. No és massa complicat instal·lar una nova versió de nucli, is no no et permet arrencar el sistema un cop instal·lada sempre tens versions anteriors per entrar i desintal·lar el nucli que no funciona.\nPerò si vols seguir aquesta segona opció es poden trobar els últims nuclis per a Ubuntu a:\nPer instal·lar un nucli s'han de baixar els "headers" communs, els "headers" específic per a la teva arquitectura, i la imatge específica per a la teva arquitectura. Per exemple per a 2.6.27.15 el total de fitxers serien:\nper a 64 bits se necessitaria baixar A, C i D.\nPer instal·lar-los s'ha d'obrir una terminal all lloc s'hagin baixat els fitxers i entrar\ni un cop trobada la versió exacta del nucli instal·lat,\nMoltes gràcies per la teua ajuda.\nPel que fa a instal·lar un nou nucli... no sé si me'n sortiré, i tinc por de no fer malbé alguna altra cosa que funcionava...


Paco Vidal, autor en La Nostra Escola Comarcal - Pàgina 17 de 18\nCO-CREACIO DEL PATI DE SECUNDÀRIA\nEl passat dijous, 6 d’abril, de 15.00 h fins a les 20.00 h van participar, famílies, alumnes i mestres del procés de Co-creació per construir els espais del pati que somniem. Una vesprada on compartírem treball en equip, il·lusions, somriures… gràcies a la participació de totes i tots. En acabar cada grup de treball explicava…\n12 abril, 2017 Leave a comment2017, General, SecundariaBy Paco Vidal\nHoraris Summer School\n12 abril, 2017 Leave a commentHoraris Summer SchoolBy Paco Vidal\nELECCIONS CONSELL RECTOR – ABRIL 2017\nCom bé sabeu, ahir es van realitzar les votacions per a la renovació parcial dels membres del Consell Rector. S’hi van presentar dos candidats/es per a la renovació dels socis/es usuaris/es dels quals va resultar elegida Sara Vicent Santamaria i queda com a suplent Dani Sancho Puig. Pel que fa als/les socis/es de treball han…\n5 abril, 2017 Leave a comment2017, GeneralBy Paco Vidal\nATENCIÓ FAMÍLIES – CONFIRMAT: DILLUNS NO HI HAURÀ CLASSE\nL’Ajuntament de Picassent ens acaba de confirmar que dilluns 19 no hi haurà classe a la nostra escola, ja que la Policia Local confirma que hi ha problemes als accesos al centre deguts a les fortes pluges.\n19 desembre, 2016 Leave a comment2016, General, La ComarcalBy Paco Vidal\nATENCIÓ FAMÍLIES!! SITUACIÓ METEOROLÒGICA DILLUNS\nEstimades famílies, Durant aquestes últimes hores hem estat atents a la situació meteorològica i en contacte amb la Policia Local per conèixer l’estat dels camins d’accés a l’Escola. A hores d’ara (diumenge, 23.45 h) hi han accessos tallats i no és pot arribar. Demà, dilluns, a les 7.30 h del matí us informarem sobre…\n18 desembre, 2016 Leave a comment2016, General, La ComarcalBy Paco Vidal\nLA NOVA APLICACIÓ DE TRANSPORT JA ESTÀ ON-LINE!!\nHa arribat el moment!! :) Donem el tret d’eixida a la nova aplicació de gestió de transport. A partir d’avui està en línia la plataforma que us permetrà, d’una manera simple, actualitzada i més segura, consultar la informació del transport dels vostres fills i filles i realitzar els canvis de ruta i parada quan els…\n25 novembre, 2016 Leave a comment2016, General, La ComarcalBy Paco Vidal


BIOSPHERE | Costa de Barcelona Maresme\nCompromís per la sostenibilitat turística - BIOSPHERE\nQuè és el Biosphere?\nEl Biosphere és un segell del Sistema de Turisme Responsable de l’Instituto de Turismo Responsable (ITR). Certificació/distintiu de turisme sostenible, voluntari i independent.\nAquest distintiu a la província de Barcelona es posa en pràctica a l’any 2017, moment en el qual la Diputació de Barcelona es distingeix a través de les marques turístiques. D’aquesta manera les empreses del territori poden participar sota el seu lideratge, a un nivell d’exigència menor que amb la certificació, a través de l'adhesió.\nIncorporar al teixit empresarial sota el paraigües de la destinació de les 3 marques de la província de Barcelona (Costa de Barcelona, Paisatges de Barcelona i Pirineu de Barcelona)\nIncorporació de nous criteris propis per a la sostenibilitat, mantenint aspectes de qualitat turística. Dona una garantia pels turistes en matèria de gestió sostenible, conservació mediambiental, protecció cultural, desenvolupament socioeconòmic, satisfacció del client.\nDesenvolupament de metodologia pròpia de Diputació de Barcelona i Cambra de Comerç de Barcelona: formació, tallers de destinació.\nAlineació amb les estratègies de turisme sostenible de Catalunya i l’Ajuntament de Barcelona\nTreball liderat conjuntament Diputació de Barcelona i la Cambra de Comerç de Barcelona.\nPromoció i projecció internacional a través de les 3 marques (destinacions certificades amb Biosphere)\nImplantació del projecte a través dels ens gestors comarcals\nQui és el meu referent?\nEl projecte està liderat per Diputació de Barcelona i Cambra de Comerç de Barcelona, però a la comarca del Maresme n’és l’ens gestor el Consorci de Promoció Turística Costa del Maresme\nQui pot obtenir l’adhesió al Biosphere?\nEmpreses, serveis i destinacions. El que us proposem és que us adheriu al projecte per aconseguir un reconeixement pel vostre compromís amb la sostenibilitat. Pot adherir-se qualsevol empresa i entitat de la comarca. Treballarà sota un manual de bones pràctiques sectorial:\nAllotjaments: hotels, càmpings, albergs, turisme rural\nRestauració: restaurants, bars i cafeteries, xiringuitos\nDestinacions: municipis, comarques...\nEls pilars del projecte:\nFormació (tallers, assessorament individualitzat)*\nPlans de millora contínua\nTreball per a la millora de la destinació\nTot el sistema està orientat a la sostenibilitat turística.\n*L’assistència a la formació és obligatòria per tal d’aconseguir finalitzar el procés.\nEl cost aproximat de l’adhesió que assumeix Diputació de Barcelona i Cambra de Comerç és de 450€ per empresa però el cost anual que assumeix l’empresa és:\nEmpreses noves: 80 € (per a les empreses que no han participat mai al projecte Biosphere ni tampoc al SICTED)\nEmpreses de renovació: 40 €\n*Hi ha descompte del 50% per empreses que volen adherir més d’un servei. Per exemple: un hotel + el restaurant\nAquest cost inclou les formacions, l’assessorament, el seguiment, la validació final.\nQuè haig de fer per participar?\nPosar-te en contacte amb el Consorci de Turisme del Maresme, i et donarem tota la informació necessària per a participar.\nEmpreses, serveis i destinacions distingides el 2018:\n(sortides en vaixell des de Calella, Pineda de\nMar, Santa Susanna i Malgrat de Mar)\nOficina de Turisme Ca L'Arnau\nOficina de Turisme de la Plaça de l’Àncora\nOficina de Turisme del Maresme\nRestaurant Lasal del\nParc Infantil de la Platja dels Percadors\nDestinació Costa de Barcelona-Maresme\nDescarrega el fulletó de Biosphere 1.26 MB