La vida de Verdaguer: l’odissea d’un aventurer | EL CINÈFIL\nCine CatalàCrítica de pel·lícules 11 de Setembre de 2019 Ignasi Juliachs 0\n'L'enigma Verdaguer' és una producció de TV3\nAquesta nit d’11 de setembre a les 21.55, i per TV3, els catalans i tots aquells d’arreu del món amb possibilitat d’Internet, podran veure el telefilm L’enigma Verdaguer, un biòpic sobre Jacint Verdaguer, una coproducció d’aquest mateix canal tan nostrat i de TVE, a banda de Diagonal Televisió i el suport de l’ICEC. Més enllà de la proposta en sí, L’enigma Verdaguer crida primerament l’atenció per determinades característiques peculiars de la seva producció. La cosa més lògica és que penséssim que una coproducció amb la televisió estatal es tradueix en un doblatge al castellà d’un mateix material, però no és el cas. El que s’ha fet és rodar en català, i després els actors han repetit la mateixa escena tot parlant en castellà. Naturalment, no ha calgut repetir aquelles escenes amb personatges de parla castellana, com ara el cas de Juanjo Puigcorbé, qui encarna l’erudit Menéndez Pelayo, amb certa simpatia per la cultura catalana, o Bea Segura, qui fa de Reina Maria Cristina. Així, doncs, tot i que també és cert que a alguna escena en què se sent parlar sense percebre labials s’ha optat pel doblatge, hom pot assegurar que un gruix important del telefilm ha estat gravat dues vegades, en català i castellà, més d’un 60% segons el seu director, Lluis Maria Güell, un bon veterà de sèries televisives de caire històric de cert pes específic com ara Olor de colònia; Les veus del Pamano; Andorra, entre el torb i la Gestapo; o Ermessenda, però també de serials com ara Ventdelplà o la sèrie còmica Oh, Espanya. Aquest procediment doble ha demanat un gran esforç per part dels actors i per al muntador, Frank Gutiérrez, sense parlar del pressupost, que òbviament s’enlaira. Tanmateix, no és pas el primer cop que aquesta fórmula, la de gravar en català i castellà, s’ha emprat, car ho trobem a títols com ara El rei borni (2016), de Marc Crehuet, o al telefilm La dona del segle, de la també veterana Silvia Quer, aquí novament amb TV3 i TVE.\nMés enllà de les reflexions que es poden derivar pel que fa a la conveniència o no de fer versions dobles (en tenim els nostres dubtes en sintonia amb la idea d’“obra única”), ens venen a la memòria les versions dobles als Estats Units, en una època encara sense doblatge: la cèlebre del Dràcula de Bela Lugosi, dirigida per Tod Browning i Karl Freund, amb una versió amb actors de parla hispana dirigida per George Melford per al mercat hispanoparlant notòriament mediocre, però que reflecteix el problema comercial del negoci audiovisual davant les idiosincràsies. De tota manera, tindrem la interessant possibilitat de comparar les dues versions –que necessàriament no poden ser exactament idèntiques–, a la cacera de matisos, efectes i resultats diferents, per petits que siguin. Certament, caldrà esperar al passi de TVE per fer aquesta comparació, però tot i que el director ens diu que s’ha repetit exactament cada escena, també ens n’informa pel que fa al fet que tot i que el guió en castellà resulta unes sis planes més curt, el telefilm en llengua castellana acaba per ser alguns minuts més llarg.\nProducció, malgrat tot, de cost ajustat –els exteriors són minsos i de vegades se substitueixen per enginyoses instantànies de l’època fins i tot reflectides en miralls, el que de vegades permet jocs plàstics amb el blanc i negre i el color en certes escenes–, caldrà, abans que res admetre que es percep un esforç de documentació prèvia –si més no, són tres els anys en què s’ha intentat dur endavant–, i una certa ambició ja que pretén abastar el cicle vital del poeta des de la joventut, en un llunyà 1867, a la seva mort, el 1902, a la Vil·la Joana de Vallvidrera.\nAquesta empresa d’entrada s’entén desmesurada: el títol sens dubte fa referència a un home contradictori –poc abans de ser ordenat capellà encara pensa en la dona de la qual està enamorat–. D’origen pagès, sensible, se’l presenta com algú que finalment abraça la religió des de la seva vessant més noble, la que mira pels creixents desvalguts a una Barcelona inhòspita amb les classes treballadores, mentre excel·leix en els seus grans poemes i esdevé motiu d’admiració i reconeixement fins i tot per part de la Reina. Però viu a costa del marquès de Comillas al Palau Moja de les Rambles barcelonines, amb qui necessàriament entrarà en conflicte per qüestions econòmiques a causa d’una administració d’almoines que el marquès troba desenfrenada. De la mateixa manera, sorgiran problemes amb els seus superiors, que a punt estan d’internar-lo a un asil quan es descobreix que assisteix a exorcismes, manté amistats i compromisos amb gent en la misèria no recomanable a ulls de l’elit, i fins i tot amb maçons. Reflectit com a home dut per les ànsies de saber, d’experimentar i conèixer –àdhuc va ser capellà de vaixells–, que està alhora a dalt i a baix, amb una espiritualitat extrema, necessàriament no encaixarà en un món constret, ple dels interessos dels poderosos i dominat per rígids i hipòcrites valors ètics i morals.\nEl guionista, David Plana, a partir d’una història d’ell mateix, Enric Gomà i Teresa Vilardell, han intentat amb esforç titànic la síntesi, emmarcada en una època complexa com ara la de la Renaixença catalana, un background necessàriament dens a la cerca i reivindicació de les essències catalanes. Xavier Bru de Sala és rere la idea original i de la direcció argumental en el clar intent, com també admet el director, de fer un producte popular que divulgui amb orgull una de les figures cabdals de la cultura catalana, de la qual tothom n’ha sentit parlar, però que potser no tants han llegit prou i de la qual se’n desconeix molt.\nCaldria fer lloa del treball d’alguns actors, com ara Ernest Villegas, osonenc com el mateix poeta de Folgueroles. Igualment tenen força els treballs d’actrius consolidades com ara Clara Segura o Bea Segura, i naturalment actors com ara Pere Arquillué o Francesc Orella.\nPerò tot i admetent les llibertats que els realitzadors reconeixen haver aplicat, que d’altra banda són ben rebudes a tota obra dramàtica, biòpics inclosos, malauradament el resultat no és del tot reeixit. Hi ha escenes que mercès als seus actors funcionen molt bé, però el conjunt ens deixa una sensació de superficialitat. Probablement una hora i tres quarts és un temps massa minso per pretendre abastar una vida tan densa, això fa que es tingui la sensació, escena rere escena, de només fer surf pels diversos aspectes, exposats amb cert sentit cal·ligràfic. No s’aprofundeix en gaire cosa: no ens arriba prou l’espiritualitat del personatge, la seva lluita interna, encara menys els aspectes polítics i socials de l’època per bé que s’apunta alguna cosa; l’arc vital de Verdaguer acaba per esdevenir un esquema…\nHom informa que la idea original era realitzar una minisèrie de dos capítols, però els productors asseguren que és una fórmula que ja no ofereix bons resultats davant del més efectiu telefilm. Malgrat això, des de la perspectiva estrictament dels continguts, potser hi hauria hagut més temps per aprofundir a un seguit d’aspectes que ho demanen. Però ja se sap, el mercat ho condiciona tot.\nEl millor: un treball dels actors convincent i sòlid. La capacitat del producte per atreure l’atenció cap al personatge.\nEl pitjor: la superficialitat amb què es recull tot l’arc vital del personatge.


Tot el que no expliquen Rajoy ni els mitjans espanyols de la suposada víctima de la bandera de Balsareny | VilaWeb\nTot el que no expliquen Rajoy ni els mitjans espanyols de la suposada víctima de la bandera de Balsareny\nEl seu marit ha estat denunciat pel batlle del poble · També l'acusen d'haver insultat ostensiblement uns excursionistes a la muntanya del Collbaix\n‘Emotiva conversa amb la Cristina, una dona amb una gran fortalesa. La seva família de Balsareny ha rebut un cop terrible, han intentat cremar el seu habitatge perquè tenia penjada una bandera d’Espanya al seu balcó.’ La campanya electoral comença avui a la mitjanit, però el PP fa dies que intenta captar vots. Ho va fer aquest cap de setmana el president del govern espanyol, Mariano Rajoy, que va transmetre ànims per telèfon a Cristina Arias, una veïna de Balsareny que denunciava haver estat víctima d’un atac. Aquesta història l’han repetida molt mitjans i ha tingut, doncs, un gran ressò. Tanmateix, darrere aquesta veïna s’amaguen vincles amb l’extrema dreta que no apareixen pas en totes les informacions.\nLa notícia s’ha publicat als principals mitjans espanyols i agències de notícies; vegeu-ho, per exemple, a El Mundo, La Vanguardia o Antena 3. Els altres titulars són molt semblants i diuen, si fa no fa: ‘Atacada a Balsareny una casa que tenia una bandera d’Espanya penjada al balcó’. Ciutadans també ha aprofitat l’incident per a transmetre ‘escalf’ a la veïna de Balsareny. Vegeu els piulets d’Albert Rivera i Inés Arrimadas.\nNo puede haber ni un solo lugar de España donde un ciudadano no pueda mostrar con libertad nuestra bandera constitucional. Todo mi apoyo a la familia que sufrió hoy la agresión en #Balsareny. El #21D hay que ganar en las urnas a los intolerantes https://t.co/y0rKQoZ4Ak\n— Albert Rivera (@Albert_Rivera) December 2, 2017\nTodo nuestro apoyo a la familia de Balsareny ante el intolerable ataque sufrido hoy, por el simple hecho de lucir la bandera española. Lamentable muestra de la fractura social que vivimos en Cataluña a la que debemos poner fin https://t.co/PdLufsv95G\n— Inés Arrimadas (@InesArrimadas) December 2, 2017\nEl programa ‘Espejo público’ no ho ha deixat escapar i avui ha entrevistat Arias en directe. Ella mateixa relata que els presumptes atacants van provar de cremar la bandera d’onze metres que tenia penjada al seu balcó. Com que no se’n van sortir, van cremar una altra bandera al portal del bloc de pisos. Qui l’entrevista és el periodista Albert Castillón, pròxim a Ciutadans, que ha estat vist col·laborant en nombrosos actes d’aquest partit:\nArias explica que ella i la seva família han estat ‘amenaçats, coaccionats i insultats’. ‘Ens diuen que formem part d’un grup d’ultradreta i això no és així’, diu en directe. ‘Encara esperem la trucada del batlle del poble. El batlle que és d’ERC. Continua sense aparèixer i sense demanar com estem.’ I afegeix: ‘S’acumula un conjunt d’odi per part del batlle.’\nMalgrat la denúncia pública i la cobertura mediàtica que han rebut els incidents, Cristina Arias no ha presentat cap denúncia als Mossos d’Esquadra. Fonts internes del cos es manifesten sorpresos per la decisió i expliquen que és molt estrany.\nNo hi ha cap rastre de l’autor dels fets, però sí de Cristina Arias. Tal com va destapar el compte de Twitter @CNICatalunya, és simpatitzant de l’organització d’ultradreta Hermandad Hermanos Cruzados. Això es pot veure en aquesta fotografia que ella mateixa tenia penjada a Facebook i que ja ha privatitzat.\nFa poc que Hermandad Hermanos Cruzados va organitzar, juntament amb l’entitat d’ultradreta Somatemps, una manifestació a Manresa que portava per nom ‘El Bages es queda’. Entre els presents també hi havia membres coneguts de l’organització espanyolista Democracia Nacional. Acabada la manifestació, tres ultres van agredir un veí de Castellgalí, que va haver de ser tractat a l’Hospital Sant Joan de Déu de Manresa.\nFa una setmana que la família de Cristina Arias va denunciar una suposada agressió del CDR de Balsareny al seu fill per haver arrencat cartells en suport als presos polítics. L’home acusat d’haver agredit el nen també ha denunciat el menor per danys a casa seva, segons que explicava Nació Digital. Denuncia que va ser el noi i la seva germana que es van adreçar a ell, la seva esposa i la seva filla amb insults.\nUna parella amb antecedents\nPerò aquests no són pas els dos únics fets en què sembla estar implicada aquesta família. A banda el presumpte incendi i la presumpta agressió al fill, la parella de Cristina Arias, Jordi Cervantes, sembla que és l’home que fa una setmana va insultar ostensiblement un grup de muntanyencs que volien fer-se una foto al cim de la muntanya del Collbaix (a Sant Joan de Vilatorrada) amb una estelada, segons que assegura Nació Digital Manresa.\nSegons que sembla, el grup de gent, del Centre Excursionista de Vilafranca del Penedès, va identificar Cervantes com la persona que els va increpar amb insults com ara ‘malcardada’, ‘terroristes’, ‘colpistes’, ‘sediciosos’, ‘cabrons’ o ‘si tornés Franco no en quedaria cap’.\nCervantes també ha estat notícia avui. El batlle de Balsareny, Isidre Viu, l’ha denunciat i l’acusa d’haver participat en l’escarn que es va fer ahir davant el seu domicili. Cap a les cinc de la tarda una quarantena d’ultres van cremar-hi estelades i van llançar ous contra casa seva. Aquests incidents van passar dies després del presumpte incident a la casa de la família Arias.\nLlibertat al ‘pres polític’\nA la xarxa es pot comprovar que tant Cristina Arias com la seva parella, Jordi Cervantes, són defensors de la unitat d’Espanya. Ho demostren freqüentant concentracions d’aquesta mena. El 12 d’octubre van oferir aquesta entrevista en què denuncien que, arran del procés cap a la independència, s’ha empresonat ‘molta gent’, inclòs un amic seu anomenat Raúl Macià, que consideren un pres polític: ‘Tot per defensar la seva pàtria, per defensar els nostres pobles’.\nTanmateix, a l’entrevista no explicaven que Macià és conegut a la comarca del Bages pels actes delictius que ha dut a terme aquests darrers anys. Sentenciat a deu anys de presó per robatoris i tràfic de drogues, el mes de febrer va ser reconegut com la persona que va arrencar el rètol ‘Municipi per la independència’ de l’entrada de la vila de Sallent. El vídeo va esdevenir viral i els veïns del poble el van identificar al cap de pocs dies. La policia local de Sallent el va denunciar per un presumpte delicte contra el patrimoni amb l’agreujant de sentiment d’odi i, a conseqüència d’això, el jutge li va retirar el tercer grau, fet que el va obligar a tornar a la presó.\nMesos més tard, Macià va tornar a actuar, ara en nom de VOX, partit a què és afiliat. Aquesta vegada va ser al seu poble, Balsareny, a sis quilòmetres de Sallent. Va enfilar-se al balcó de l’ajuntament des del sostre del seu cotxe i va col·locar la bandera espanyola entre la catalana i la del municipi. Dies més tard va tornar a Sallent per a despenjar una estelada d’un fanal i ell mateix va compartir el vídeo a Facebook. Així i tot, ara ja no és possible veure’l.\n— VOX Barcelona (@vox_barcelona) August 28, 2017\nEl periodista de ‘Espejo público’ esmentat abans, Alberto Cstillón, el va entrevistar per a un programa de Ràdio Intereconomia. ‘Els que no acotem el cap, no ens deixem sotmetre i combatem el caciquisme que es practica a Catalunya, en rebem les conseqüències. Vivim en terra hostil’, deia.\nLa seva última actuació va ser el 10 de setembre a la nit. Juntament amb un grup de quinze persones, es va presentar a la plaça de la Mel de Balsareny per increpar els organitzadors de la Marxa de Torxes i per provar d’impedir l’acte. Els Mossos el van denunciar per provar de boicotar aquell acte, en aplicació de l’article 514.4 del codi penal, que castiga el qui intenten impedir el legítim dret de manifestació o que en pertorben greument el desenvolupament. Els Mossos també van denunciar un altre dels congregats perquè duia a sobre una arma prohibida –dues barres lligades per una cadena, una arma coneguda amb el nom de ‘munxaco’, segons que informava Regió 7.\nA causa d’aquest cúmul d’incidents, el jutge el va retornar al segon grau i Macià va reingressar provisionalment a la presó, on encara compleix condemna per tràfic de drogues i robatori. El dia 19 d’octubre l’entitat d’ultradreta espanyolista Somatemps va publicar en exclusiva una carta de Macià des de la presó en la qual s’adreçava al batlle del seu poble. ‘Des de la presó, Isidre Viu, només vull dir-te que sóc viu i que mantinc les meves idees inalterables i encara amb més fermes. Ni jo ni la gent del poble deixarem que imposeu el vostre cop d’estat totalitari i anticonstitucional’, li deia.