HISTÒRIA DEL POBLE: època medieval 1 - Sant Pere de Vallhonesta\nSANT PERE DE VALLHONESTA (Ermita romànica)\nCedida família Subirana Lladò.\n2. DESCRIPCIÓ : planta, absis, campanar i façana de ponent, façana sud, façana nord, interior i cementiri.\n3. RESTAURACIÓ DEL CENTRE EXCURSIONISTA DE SANT VICENÇ DE CASTELLET\n4. IMATGES DEL CONJUNT\nEsglésia romànica, amb un campanar d'espadanya que data, segons sembla, del segle XI o XII i que és l'únic exemplar d'aquest gènere a Catalunya.\nTrobareu més informació sobre l'edifici a les cròniques que Xavier Sitjas va publicar l'any 1955.\nA la revista Castellet es van publicar aquests articles:\nCastellet, número 14,\nabril del 1948.\nCastellet, número 15,\nmaig del 1948.\njuny del 1948.\nL'església de Sant Pere de Vallhonesta es troba a la banda de llevant del municipi, al vessant meridional de la vall del torrent de Rubió i dominant el petit enclavament dels masos de Vallhonesta. És una església construïda al segle XII a partir d'obres anteriors (segle XI i probablement preromànic).\nEsquema de planta i façana\nde Sant Pere de Vallhonesta.\nL'edifici d'una sola nau, amb l'absis a llevant, decorat amb cinc grups d'arcs llombards cecs entre bandes i una finestra al mig d'arc de mig punt i doble esqueixada, cobert amb volta de quart d'esfera i sobrealçat a partir dels arcs llombards amb un aparell més petit.\nL'absis, orientat a l'est, està guarnit amb arcs llobards. Cada dos arcs hi ha una feixa llombarda. Al centre de l'absis s'obre la finestra que, per la seva orientació, rep la primera llum del dia. A tocar la façana sud hi ha una altra finestra, menuda, que és posterior.\nArxiu Cuyàs Cedida Josep Bach\nCAMPANAR. ESCALES. FAÇANA DE PONENT.\nL'element més singular és el campanar que es troba a la banda de ponent. Forma quatre obertures molt esveltes aparellades en dos pisos, en una paret que és la prolongació del mur de ponent de l'església. Les quatre obertures són cobertes amb arcs de mig punt de petites dovelles. En el mateix mur, a més dels forats de les bastides, hi ha una espitllera central. És l'únic exemplar a Catalunya.\nS'hi accedia per unes escales ubicades a la façana sud i un estret passadís que hi havia al vèrtex d'unió de les dues vessants de la teulada.\nEl campaner, que vivia a cal Campaner, havia de pujar per aquestes escales per tocar les campanes. Es van haver de retirar per seguretat.\nLes escales i el campanar es van convertir en un lloc força visitat pels veïns del poble i visitants. Fer-se un retrat al campanar, amb els amics, era habitual.\nImatges de la festa de Corpus de l'any 1951.\nCedida Jaume Fontanet.\nL'any 1955, en Pere Carreras, acompanyat de la seva esposa, Teresa Solsona, van fer donació de la imatge de sant Pere, que en nèixer en Pere, li va regalar el seu avi. És la imatge que actualment es troba a l'interior de l'ermita, damunt l'altar.\nLa imatge ens permet veure l'escala d'accés al campanar, adossada a la façana sud, amb una porta a la part superior.\nPere Carreras i Teresa Solsona, fent donació de la imatge de sant Pere.\nCedida Pere Carreras i Solsona.\n8 de maig del1955\nCedides Valentí Carrera.\nCedida Joan Baptista.\nPossiblement cap al segle XVIII o XIX, quan comença a crèixer la població i els masos de Vallhonesta, es van fer reformes a l'ermita. A l'interior de l'edifici, a la part alta de la façana de ponent es va construir un petit cor al qual s'accedia per unes escales adossades a la façana sud. La porta d'entrada originària, ubicada a la façana sud, es va tapiar, se suposa que per aconseguir més espai a l'interior. Llavors es va obrir una porta a la façana oest, just a sota del campanar.\nA mitjans dels anys cinquanta, amb l'impuls de la gent del Centre Excursionista, es va voler restaurar la porta al seu lloc original i tapiar la que s'havia obert a ponent.\nLa porta a la façana de ponent.\nCedida Xavier Salcedo.\nEs va deixar constància de la ubicació de la porta, a la part interior de l'ermita.\nPer a accedir a aquest campanar, es pujava per unes escales adossades a la façana sud. La teulada, a dues aigües, tenia un passadís en lloc de carena, per anar des de les escales al campanar. Al capdamunt de les escales possiblement havia hagut una porta per a tancar l'accés.\nEs va aprofitar l'espai de la part baixa de l'escala per a posar-hi nínxols.\nEscales d'accés al campanar.\nRestes de l'antiga construcció.\nA la dreta de la imatge, ubicació de l'antiga escala i nínxols.\nFAÇANA SUD. PORTA\nLa porta d'entrada s'obre al mur de migjorn, amb d'arc de mig punt adovellat. Va ser re-oberta en la restauració entre 1954-55.\nA les dovelles hi podem observar, gravats, alguns símbols medievals.\nEl dibuix del gravat de la imatge superior el tornarem a trobar, repetit, en forma de fris, en un antic sacòfag que avui dia és a l'interior de l'ermita, però que anteriorment havia estat davant la façana sud, on es troba un petit cementiri.\nA mà esquerra de la porta, la gent del Centre Excursionista hi va instal·lar un banc. Com a curiositat, comentar que la llosa que el cobreix pertany a l'antic festejador que hi havia a la façana nord de Cal Campaner.\nAl mur de tramuntana hi ha l'afegitó d'una sagristia també tardana a la que s'accedeix a través d'una porta des del costat esquerre interior de l'absis. La volta interior, de canó, va ser revestida tardanament amb una altra volta recolzada sobre dos arcs de reforç adossats interiorment als murs de la nau, per això l'interior és força més estret que l'exterior.\nExterior i interior de la sagristia.\nRecipient per a l'oli i sagristia, al darrera.\nA la part final de l'església hi havia un cor modern al que s'accedia per una escala al costat de la porta.\nA l'interior hi havia dos altars laterals que van desaparèixer durant la Guerra Civil de 1936: un dedicat a la Verge del Roser i l'altre a Sant Josep.\nAmb aquesta construcció es va eixamplar un tros de la façana, cosa que encara es pot apreciar.\nA l'interior podem observar el sostre que era de coberta de fusta i teulada, però que està totalment restaurat, simulant una volta de canó.\nL'antic sostre de fusta va haver de ser restaurat i refet en diverses ocasions. Cal recordar que la il·luminació era amb torxes i, amb l'acumulació del sutge, aquest tipus de cobertes eren molt propenses als incendis.\nEn les obres de reconstrucció que va dur a terme el Centre Excursionista, en excavar el terra, prop de l'entrada es van trobar restes de ceràmica i alguna caixa.\nLa Generalitat va exigir treure la filera de pedres interiors que es van col·locar en tapiar la porta oest, per tal que restés el record històric de l'obra.\nInterior de la façana de ponent.\nEn cavi, van fer desaparèixer el confessionari que es trobava a la façana nord, a tocar de l'absis.\nUbicació de l'antic confessionari.\nL'interior conserva una antiga decoració de pintura de temes geomètrics o florals estilitzats, gairebé idèntiques a les del Marquet o Matadars, però que es van malmetre al ser decorada i pintada de nou el 1884.\nTambé es poden trobar decoració amb temes geomètrics similars als fris exterior de l'ermita de Sant Jaume de Vallhonesta.\nL'actual llosa que fa d'altar és una pedra cedida per la família Moratones-Ponsa.\nAl damunt hi trobem una imatge de Sant Pere, cedida per en Pere Carreras.\nCedida Sílvia Forns.\nAl costat de l'altar, com veiem a la imatge anterior, hi ha un banc de fusta que formava part del mobiliari de l'ermita.\nDarrera l'altar hi trobem una antiga creu, penjada a la paret.\nEs van poder recuperar els antics canelobres que hi havia a l'interior de l'ermita, gràcies a un veí els va guardar a casa seva. En fer la reconstrucció, els va oferir a la gent del Centre Excursionista que els van restaurar i reformar com a llums elèctrics.\nA l'interior de l'ermita també hi podem trobar un sarcòfag romànic de pedra que, antigament, era a l'exterior.\nSarcòfag a l'interior.\nRecolzada al sarcòfag ( i en espera d'una millor ubicació) hi trobem actualment la pica de la cuina de Cal Campaner.\nL'antiga pedra de l'altar es troba, actualment, a l'exterior de l'ermita.\nCedides Martí Linares.\nDavant mateix d'aquesta façana sud, hi ha un petit jardí que havia estat part del cementiri de Sant Pere de Vallhonesta i on encara hi podem trobar, al terra, alguna llosa funerària.\n1808 Llosa de la família Cantaserra.\n1737 Llosa de la família Marcet.\nL'últim enterrament que es va fer a l'ermita de Sant Pere de Vallhonesta, fou el de l'avi de la família Ambrós (que actualment viuen al mas de cal Martí), als anys cinquanta.\nImatges de l'últim enterrament a Sant Pere.\nEl mes de juny del 1955, a la revista Castellet, es publicava aquest recull:\nL'any 1952 es va crear la Comissió Pro-Restauració de l'Ermita de Sant Pere de Vallhonesta. Aquesta comissió va obrir una llibreta d'estalvis amb la quantitat de 1.115 pessetes per tal d'aconseguir fons econòmics per a aquesta fita.\nLlibre 50 anivers. Del Centre Excursionista.\nEn crear-se el Centre Excursionista de Sant Vicenç de Castellet, l'any 1954, una de les seves prioritats va ser l'arranjament de l'ermita de Sant Pere. Les obres fetes amb el treball voluntari dels socis del centre van trigar alguns anys, però el resultat ha estat espectacular.\nL'any 1955, el dia 20 de febrer, en Josep Vilaseca és nomenat pel consell directiu del Centre, representant de la comissió Pro-restauració. El mes de maig d'aquell any comencen les obres.\nDes del Centre Excursionista es remarca el gran ajut que van rebre del sallentí, Ramon Camprubí, qui va assessorar i aconsellar en tot moment.\nEls companys del Centre Excursionista i un grup de veïns del nucli de Vallhonesta es posen a treballar de valent en les obres de restauració.\nEl primer projecte va ser el de consolidar el campanar, arranjar la teulada, tancar el portal de ponent i recuperar el portal original a la façana sud.\nUn dels primers treballs va ser el de tapiar la porta que s'havia obert a la façana de ponent i recuperar l'antiga entrada de la façana sud.\nLa raó de la porta de ponent podria haver estat l'ampliació de l'ermita amb la construcció del cor alçat, adossat a la façana. La porta nova quedava just sota del cor.\nEn aquesta imatge es pot observar la porta ja mig tapiada.\nL'administració no va deixar tapiar del tot la part interior d'aquesta façana, durant la reconstrucció, per creure convenient preservar els rastres de l'antiga porta. Per això, actualment, s'hi pot observar les traces de l'antiga obertura.\nEn canvi, sí que es va fer tapiar l'espai que ocupava l'antic confessionari que es trobava a la façana nord, just al costat de l'altar.\nEs va començar a restaurar el campanar i la teulada de l'església.\nCom que ja no hi havia campaner que hagués de pujar a la teulada per a tocar les campanes, es van suprimir les escales adossades a la façana sud que arribaven a la teulada de l'edifici, així com els nínxols que s'hi havien col·locat a sota.\nEn la següent imatge podem veure l'aspecte del conjunt abans de començar les reformes. Si ens fixem, veurem que a la façana sud de l'ermita no hi ha la porta, però sí les escales que donaven accés a un estret passadís, al centre de la teulada, que arribava al campanar.\nPrincipis dels anys cinquanta.\nA la façana sud encara no s'ha reobert la porta original.\nCal Campaner es trobava en un estat lamentable.\nCedida Ricard Gomis\nL'any 1958 es va col·locar l'altar nou. Les dues pedres que el composen es van pujar amb carro (el carreter Guillamon) fins a Cal Noguera. La resta del camí, fins a l'ermita, amb l'ajuda d'animals.\nL'any 1965 s'instal·la dins l'ermita el sarcòfag que havia l'exterior, per tal de preservar-lo.\nL'any 1983 queda totalment arranjada la teulada i es comencen a picar les parets exteriors.\nL'any 1985 la gent del Centre Excursionista de Sant Vicenç de Castellet segueix amb la reforma de l'ermita de Sant Pere.\nComencen els treballs d'enderrocament del cor, reforçar l'entrada a la sagristia amb bigues de ferro, reconstrucció de la base de l'arc former, reforma del campanar d'espadanya (amb la col·locació de dues lloses per fer una coberta a doble vessant).\nAprofitaven els dies festius per a treballar voluntàriament en el projecte.\nEns han cedit els plànols de l'ermita on es reflecteix el projecte.\nFaçana de llevant, amb l'absis i l'afegit de la dreta.\nFaçana nord i afegit (sagristia).\nFaçana de ponent ja sense la porta.\nInterior vist des de la façana sud.\nFaçana sud amb l'entrada recuperada.\nPlanta d'una sola nau, amb absis.\nCedits Centre Excursionista de Sant Vicenç de Castellet.\nL'any 1988 s'acaba de repicar el mur de ponent i es refan les juntes.\nA part, la gent del centre es va encarregar de replantar la zona, de l'enjardinament de l'ermita i de la seva neteja.\nDes del Centre Excursionista es vol retre homenatge a tots aquells que, desinteressadament, van treballar de valent per poder dur a terme aquesta important restauració.\nMEMBRES DEL CENTRE EXCURSIONISTA\nAlbert López i Atienza\nMarc Sanmartí i Guardiola\nManuel Luís i Tatjé\nAntonio Núñez de Arenas i Antolín\nRicard Gomis i Preñanosa\nJuli Fabregat i Oliva\nJordi Guardiola i Bach\nÀngel Fernández i Atienza\nLluís Claret i Soler\nJosep M. Matias i Núñez de Arenas\nFrancesc López i Atienza\nJosep M. Lozano i Gibert\nRamon Camprubí i Agulló (assessor tècnic)\nAlbert Farràs i Garriga (assessor tècnic)\nJoaquim Bou i Riu (constructor)\nFrancesc Fuentes i Amador (constructor)\nCOMISSIÓ DE VEÏNS DE VALLHONESTA\nManel Ambrós i Balart (Cal Martí)\nJuli Fabregat i Oliva (Cal Jeroni)\nLino Fumaz i Gràcia (Cal Peret)\nSantiago Bugatell i Prunés (Mas Marcet)\nJacinta Carreras i Puig (Cal Sala)\nTeresa Serra i Pladellorens (Ca l'Ambrós)\nJoan Casajuana i Jaumeandreu (Mas Rubió)\nRamon Carreras i Puig (Cal Peret)\nJaume Ambrós i Balart (Can Jan)\nPere Ambrós i Balart (Cal Ambrós)\nFrancesc Felices (Cal Testagorda)\n4. IMATGES CONJUNT ARQUITECTÒNIC\nAnys seixanta. Campanar d'espadanya.\nFamília Cuyàs. Institut Cartogràfic de Catalunya.


Europa, estat d’esperit (Carme Colomina)\n3 min. 08/12/2019 22:36\n651x366 Europa, estat d’esperit / CHRISTOPHER FURLONG / GETTY Europa, estat d’esperit / CHRISTOPHER FURLONG / GETTY\nCANVIS. Europa és un estat d’ànim i de pensament. Una idea. Europa és un état d’esprit, com va dir Jean Monnet quan va imaginar un projecte polític que no pretenia “aliar estats sinó unir persones”. Sona a teoria de llibre de text; a quimera engolida per unes polítiques i uns principis menys humanistes que els d’aquells que van aconseguir embastar la primera comunitat europea. Avui, la vulnerabilitat i la desconfiança s’han instal·lat en l’estat d’ànim d’una gran majoria dels europeus.\nEls fonaments de l’organització política i econòmica, no només de la UE, sinó també del món capitalista que va sorgir dels acords posteriors a la Segona Guerra Mundial, estan en qüestió. I l’acceleració dels canvis fulmina consensos, acords i lideratges polítics. “Estem en un moment molt crític de la història -reconeix un alt càrrec de Brussel·les-, però no es tracta de defensar l’ statu quo sinó de reformar”. Cap a on? Qui pot avui imaginar els canvis necessaris? Necessaris per a qui? Per als gestors d’una globalització impugnada o per als que protesten als carrers contra la desigualtat?\nREALITATS. Venim d’un món que va globalitzar l’economia sense imaginar que inevitablement es globalitzaven també expectatives. Per això la revolta, quan ha esclatat, ho ha fet de manera transversal, diversa però amb punts de connexió evidents, des de la viralització dels himnes de denúncia ( El violador eres tú ) fins a l’atipament contra els abusos de poder i la culpabilització contra uns governs que han fallat.\nVivim un cert desacoblament entre l’estructura institucional del món i l’estructura política. Per la irrupció del populisme o perquè les institucions han quedat superades no només pel qüestionament del multilateralisme, que va guanyant adeptes, sinó també per les noves realitats geopolítiques i la revolució tecnològica, que ha transformat i ha reconfigurat els equilibris de poder tradicionals. En plena crisi de la governança global -problemes econòmics, de legitimitat o d’autoritat amenacen la supervivència de les Nacions Unides i dels seus organismes, l’Organització Mundial del Comerç i el Fons Monetari Internacional-, el món es reestatalitza. Assistim a un replantejament dels poders públics, del concepte de sobirania i a una idea regressiva de l’estat.\nMODELS. L’1 de desembre ha començat a treballar la nova Comissió Europea d’Ursula von der Leyen, el Regne Unit celebra eleccions aquesta setmana per escollir el govern que firmarà el Brexit i els Estats Units avancen en el procés de destitució del president Trump. Estem encetant una nova etapa. La de la constatació del canvi inevitable i necessari. Però els relleus polítics que arriben van en direccions oposades. Boris Johnson tensa el fil del vell imperialisme; Donald Trump tensa el que descús una debilitada governança mundial. I per a Ursula von der Leyen, el repte no és identificar el canvi que ens arrossega, sinó ser capaç de garantir que la UE no perdrà la seva ànima, el seu model de benestar ni la possibilitat de tenir un lloc propi en aquesta nova realitat.\nÉs impossible entendre Europa aïllada del món. Però també és impossible imaginar-se la supervivència d’un projecte comunitari construït sobre la desigualtat dels seus ciutadans.\nEl problema de la Unió és que ja fa temps que s’ha malmès la seva idea original. No és un état d’esprit com deia Monnet, sinó l’esperit dels estats que la formen. I això, encara que sembli el signe dels nous temps, és el camí cap a la involució.


Cap a la Vaga General! – Coordinadora Obrera Sindical\n(Article d’opinió del company Jordi Aldeguer, Responsable Nacional d’Organització de la COS)\nLes massives manifestacions d’aquest diumenge convocades pel “moviment 15-M” ens permeten fer una primera lectura, que tot i que ràpida, considere certa; els sectors de les classes populars més receptius al discurs anticapitalista (que no dic que tothom que ahir es manifestava ho siga…) ja comencen a estar farts d’aquesta situació econòmica i de les polítiques neoliberals que des de les diferents institucions polítiques i econòmiques s’impulsen. El suport popular a les mobilitzacions continua intacte.\nDesprés de la criminalització escopida pels mitjans de comunicació massius, molts vam témer un retrocés en l’impuls de la gent que fins ara mirava amb simpatia aquestes mostres (tèbies encara) de rebel·lia, però l’èxit aclaparador de les mobilitzacions ens demostra -així ho crec- que el poble està esperant gestos més agosarats.\nL’escenari polític que tenim al davant ens portarà una tardor que s’espera “calenta”:\n– La Generalitat principatina prepara noves mesures privatitzadores, donant el cop de gràcia als ja febles serveis públics de Sanitat i Educació.\n– L’atur tindrà un repunt quan la temporada d’estiu acabe i totes les contractades temporalment a l’hostaleria i la restauració tornen a l’atur.\n– L’Estat espanyol viu dia a dia la dificultat de vendre el seu deute públic, esperant ciri en mà que l’estat grec i portuguès no acaben de trontollar i ens “contaminen” encara més.\nI doncs? Què podem fer? Continuar tibant la corda, amb gestos valents i ferms!\nAquest gran pas polític valent, digne i rebel pot, i crec que ha de, ser la Vaga General.\nDefense la convocatòria d’aquesta Vaga General per tres grans qüestions:\na. Apoderar la gent amb la consciència que sense els treballadors (i la nostra explotació) no hi ha capitalisme (car es basa en l’apropiació del benefici que generem).\nMalauradament la gent no n’és del tot conscient que sense el nostre treball no hi hauria l’enriquiment indecent al que han arribat els burgesos i burgeses d’aquest país nostre, i de tot el món.\nb. Dissuadir als governs autonòmics i espanyol que pel camí de les retallades i els rescats a les grans empreses es toparan amb la nostra resistència. L’Estat espanyol ha d’aplicar les mesures que els hi dicten des dels organismes capitalistes internacionals com l’FMI o la UE, i no les aturarà per res, però una resposta massiva pot continuar acumulant forces que en un futur no massa llunyà faça trontollar l’estabilitat política, que provoque un augment de la inestabilitat econòmica, transmetent als “mercats” que la situació política espanyola no fa aconsellable la compra de deute públic de l’Estat espanyol. Aguditzar les condicions econòmiques mitjançant la lluita ens aproparia a un afebliment de l’Estat que ens explota i oprimeix, i la seua feblesa serà la nostra fortalesa.\nCal continuar tensant la corda, doncs només en la lluita s’aguditzen les contradiccions. Per això, els sindicats combatius hem de fer un pas endavant i realitzar el que el poble treballador espera dels sindicats grocs i ells no faran; convocar una Vaga General la propera tardor.\nTenim 3 mesos per fer la pedagogia necessària, per parlar amb els nostres companys de treball, 3 mesos per què les assemblees de barri mobilitzen els seus veïns i veïnes, 3 mesos per a convèncer a tothom que nosaltres tenim la força de la raó, i que ens cal apoderar-nos de la raó de la força.\nI és que com diuen al meu poble “si la mula no vol beure, tonteria que li xiules”, i ja n’estem fartes d’aquest beure tan amarg!\nAra és hora de convocar la primera Vaga General europea, des d’Atenes a Lisboa!\nAquesta tardor Vaga General als Països Catalans!\nResponsable Nacional d’Organització de la COS\nPrevious post NOVA REFORMA DE LA NEGOCIACIÓ COL·LECTIVA.\nNext post MANIFESTACIÓ UNITÀRIA A L’HORTA NORD CONTRA LES RETALLADES SOCIALS I LABORALS


SLC X-PERT - Salicru - SAIs | UPS | Variadors de Freqüència | Servei i Suport i Tècnic\nInici > Productes > Professional > SAIs 3x400/230V > SLC X-PERT\nCentres de dades: garanteixen la funcionalitat dels entorns i eviten les pèrdues provocades en les caigudes de la xarxa.\nXarxes IT: eviten els costs que causen la interrupció de la disponibilitat o la pèrdua de la informació.\nServeis financers: mantenen l’operativitat on-line de les transaccions i les operacions financeres.\nTelecomunicacions: impedeixen les fallades de subministrament que poden suspendre les comunicacions entre els abonats.\nInfraestructures: protegeixen l’instrumental i l’equipament i asseguren la gestió correcta dels sistemes.\nFactor de potència de sortida 1 (VA = W).\nTaxa de distorsió del corrent d'entrada (THDi) < 3 %.\nConnexió doble d’entrada per augmentar la disponibilitat.\nEficiència energètica alta, entre 95 i 96 % en mode normal i fins a 97 % en mode High-Efficiency.\nSense transformador en l’inversor, disseny compacte i menys pes.\nMonitoratge i cura de les bateries amb Batt-Watch i més vida en mode High-Efficiency.\nPantalla tàctil de 10” per a tots els models.\nFuncionament seleccionable On-line/Eco-mode.\nCàlcul de l’autonomia disponible davant de talls de llarga durada.\nVida ampliada per als materials fungibles.\nGamma àmplia d’opcions disponibles.\nEl mode de funcionament High-Efficiency desconnecta la bateria del bus CC quan està totalment carregada, la qual cosa permet baixar la tensió CC per obtenir un rendiment de fins al 97 % treballant en mode on-line i, alhora, protegir i allargar la vida de les bateries.\nSistemes paral·lels amb SAI de diferents potències\nPer als casos on únicament hi ha un SAI i, per necessitats d’ampliació, cal posar un altre equip en paral·lel, la sèrie SLC X-PERT permet, en sistemes paral·lels de dues unitats, connectar en paral·lel dos equips de diferents potències. Per exemple, una potència de 125 kVA amb un equip de 100 kVA.\nEntrada comuna rectificador/bypass.\nAdaptador NIMBUS per a telegestió.\nSincronisme tensió sortida extern.\nSonda de temperatura de bateries.\nBypass de manteniment extern.\nEntrada comuna rectificador/bypass\nPer a les instal·lacions on només es disposa d’una única connexió de servei per alimentar el SAI, es poden unir totes dues entrades (rectificador i bypass) mitjançant un pont de cables.\nAdaptador NIMBUS per a telegestió\nL’adaptador NIMBUS té dues versions:\n- Versió adaptador SNMP, el qual permet integrar l’equip en una xarxa informàtica mitjançant una adreça IP. Es faciliten les MIB (Management Information Base) per integrar-lo correctament en el sistema.\n- Servei de telemanteniment a través d’una connexió a Internet, el qual permet en tot moment conèixer l’estat d’un parc complet d’equips, avançar-se a fallades eventuals de l’equip i obtenir una visió global de la instal·lació i de tot tipus de gràfics i estadístiques.\nSincronisme tensió sortida extern\nL’accessori Load Sync permet sincronitzar la sortida del SAI, quan treballa en ondulador, amb una font d’alimentació externa. Dues versions disponibles: Load Sync per a equips single i Load Sync per a sistemes paral·lels. El Load Sync per a equips single sincronitza els inversors de dos equips totalment independents, mentre que el Load Sync per a sistemes paral·lels funciona segons el mateix concepte, però entre dos o diversos sistemes de SAI connectats en paral·lel. Per fer correctament la connexió entre tots dos equips/sistemes, cal que estiguin a una distància inferior a 10 cm.\nSonda de temperatura de bateries\nLa sonda de temperatura permet compensar la tensió de flotació de les bateries en funció de la temperatura del lloc on es troben instal·lades, ja sigui una sala independent o bé en armaris totalment separats del SAI.\nSol·licitar Informació de SLC X-PERT


Piscines Borrell: empresa de disseny i construcció de piscines Girona - Costa Brava\nque creen records\nEls nostres serveis de disseny, construcció i manteniment de piscines\nEl secret de les nostres piscines és la dedicació, la qualitat dels materials, els anys d’experiència, el disseny personalitzat i les innovacions tecnològiques.\nReatitzant controls periòdics a les seves instal·lacions i ocupant-nos del seu funcionament, mantenim un estat òptim de la seva piscina.\nEls nostres SPA i JACUZZIS combinen les propietats terapèutiques de l'aigua amb les d'un món lúdic, relaxant i regenerant.\nFiltracions, Clorosal amb control de pH, Poolvalet, , Descalcificadors, Osmosi inversa, etc.\nConfia en nosaltres per al disseny i la construcció de la piscina dels teus somnis\nCreem el teu espai de relax, diversió, d’intimitat o esport que tant deitges. Perquè fem cada projecte a mida i el personalitzem amb un disseny únic i les tecnologies més innovadores, aconseguint així que cada client aconsegueixi el projecte que desitja.\nA Piscines Borrell comptem ja amb més de vint anys d’experiència, com a empresa familiar, per això també comptem amb centenars de clients que ens avalen.\nOferim serveis de disseny, construcció o manteniment de piscines, spa’s i jacuzzis, sistemes de purificació i tractaments d’aigua, etc, per Girona, la Costa Brava, Maresme...\nLa nostra àrea de treball es centra a les comarques del Gironès, La Selva i Pla de l’Estany, però també zones del Barcelonès, Alt i Baix Empordà, Catalunya nord, etc.\núltims projectes de disseny i construcció de piscines\nConstrucció i instal·lació d'una piscina a Santa Coloma de Farners\nConstrucció d'una piscina desbordant a Llafranc


La revisió el 17:16, 13 set 2016 per Icaria36 (discussió | contribucions) (punyent)\nHom pot dir amb raó filosòfica que "felicitat" i "tothom" són termes extremament complexos. Què és la felicitat? Fins a on arriba "tothom"? L'estratègia espiral és ben pragmàtica. Hi ha tants problemes punyents a resoldre que no cal embolicar-nos amb els més abstractes. Els humans tenim una atracció instintiva per la felicitat i tenim una noció de quan ens apropem a ella. I tothom vol dir absolutament tothom, com veurem.\nObtingut de «https://espiral.org/w/index.php?title=Felicitat_per_a_tothom&oldid=124»


Portada > Conservatori > Proves > Assignatures > Oboè > Proves d'accés als Ensenyaments Elementals\nPROVES D’ACCÉS ALS ENSENYAMENTS ELEMENTALS DE MÚSICA\nL'aspirant podrà accedir a altres cursos diferents de primer, demostrant posseir els coneixements tecnicoinstrumentals i teoricopràctiques necessaris per a seguir amb aprofitament les ensenyances corresponents, valorant-se l'edat idònia.\nLes proves versaran sobre els continguts dels cursos precedents a què l'aspirant opte, que podran revisar en la programació didàctica d'Oboè que estarà disponible en el centre.\nOBOÈ: 2n CURS\nCONTINGUTS TERMINALS DELS ENSENYAMENTS ELEMENTALS.\n1. A SEGON ENSENYAMENTS ELEMENTALS.\n1. Posició correcta de l'instrument: Posició correcta de l'instrument respecte al cos, dels braços, de les mans i dels dits.\n2. Posició correcta de l'embocadura: Col·locació del llavi inferior i el llavi superior. Control dels músculs de l'embocadura.\n3. Respiració diafragmàtica: Correcte emplaçament de la respiració abdominal, de manera que no es produïsca elevació dels muscles.\n4. Producció del so: Domini elemental de l'emissió i producció del so. Inici de l'afinació.\n5. Articulacions: Control de la combinació elemental del picat i lligat. Control de l'emissió del so amb atac de llengua.\n6. Pràctica de la memòria musical i de la lectura a primera vista.\n7. Coneixement del lligat de llengüetes.\nCRITERIS D’ AVALUACIÓ\n1. Munta i desmunta les diferents parts de l'instrument. Ha adquirit mesures correctes d'higiene respecte a l'instrument.\n2. Mostra en els estudis i obres una correcta posició del cos i del instrument.\n3. Interpreta fragments, estudis i obres emprant bona qualitat del so.\n• El so ha d’escoltar-se net, pur, sense aire i que tampoc se escolte la llengua.\n• Haurà d'arribar a tindre l'autonomia de poder tocar 4 compassos de 2/4, a una velocitat aproximada de negra=80 pulsacions per minut.\n4. Interpreta obres i estudis emprant tota l'extensió del oboè amb notes naturals.\n5. Demostra en els estudis i obres el coneixement dels diferents compassos establits.\n6. Domina la mesura de les diferents figuracions establides.\n7. Coneix i realitza correctament les repeticions.\n8. Valora i comprén la importància de l'afinació.\n9. Domina les diferents articulacions establides.\n10. Interpreta fragments musicals emprant la rítmica, afinació, frasseig adequat.\nRELACIÓ ORIENTATIVA D'OBRES\nP. WASTALL: Aprén tocant l'oboé.\n· Serenade de Diabelli\n· Cor de Gluck\n· Minueto d'Hook\nOBOÈ: 3r CURS\n1. A TERCER DE LES ENSENYANCES ELEMENTALS\n1. Posició correcta de l'instrument: Posició correcta de l'instrument respecte al cos, dels braços, de les mans i dels dits, de manera que permeta la circulació i expulsió de l'aire, i d'altra banda, que no ocasione malformacions físiques a l'alumne.\n2. Posició correcta de l'embocadura: Col·locació del llavi inferior i el llavi superior. Control dels músculs de l'embocadura que permeta la producció del so sense interferències.\n3. Respiració diafragmàtica: Correcte emplaçament de la respiració abdominal, de manera que no es produïsca elevació dels muscles. Augment de la capacitat pulmonar.\n4. Producció del so: Domini elemental de l'emissió i producció del so. Inici de l'afinació. Estabilitat del so.\n5. Articulacions: Control de la combinació del picat i lligat. Control de l'emissió del so amb atac de llengua i amb colp d'aire. Introducció al staccato.\n6. Pràctica de la memòria musical i de la lectura a primera vista. Inici de la improvisació i creació musical.\n1. Interpreta fragments amb els continguts del segon curs.\n2. Toca obres musicals utilitzant tota l'extensió tradicional del instrument.\n3. Interpreta fragments d'obres musicals utilitzant els compassos coneguts en primer curs i els nous de 2/2, 3/8 i 6/8.\n4. Toca obres musicals emprant les figuracions exposades en els Continguts.\n5. Realitza els matisos establits.\n6. Coneix la forma per a afinar.\n7. Coneix la terminologia adequada i realitza correctament els signes de Repetició.\n8. Adquirix els mitjans adequats per a aprendre.\n9. Domina la rítmica en les figuracions establides per al curs.\nEstudis a triar (a partir de la unitat 16)\nSALVIANI I: estudis 1, 2, 4.\nOBOÈ: 4t CURS\n1. A QUART ENSENYAMENTS ELEMENTALS\n1. Posició correcta de l'instrument: Posició correcta de l'instrument respecte al cos, dels braços, de les mans i dels dits, de manera que permeta la circulació i expulsió de l'aire, i d'altra banda, que no ocasione malformacions físiques a l'alumne. Memorització de les digitacions de l'escala cromàtica de Do 3 a re 5.\n2. Posició correcta de l'embocadura: Col·locació del llavi inferior i el llavi superior. Control dels músculs de l'embocadura que permeta la producció del so sense interferències. Estudi de la flexibilitat i resistència de l'embocadura.\n4. Producció del so: Domini de l'emissió i producció del so. Control de l'afinació. Estabilitat del so.\n7. Domini del lligat de llengüetes.\nLa qualificació s'efectuarà en funció de dos valoracions:\n· Una particular referent a cada obra o estudi interpretat i una altra global d'aspectes generals.\n· Capacitat de lectura: de notes, ritme, articulació, dinàmica, tempo, caràcter,… etc.\n· Capacitat tècnica: dificultats tècniques a superar d'emissió, articulació, velocitat, tessitura, agilitat, ornamentació, interválica, exercicis específics,… etc.\n· Capacitat d'interpretació: so, expressió, diferenciació d'estils, musicalitat, frasege, comprensió de la forma,… etc.\n· Aspecte físic: postura, digitació, respiració, relaxació,.. etc.\nSALVIANI I: estudis 6, 7, 8, 9, 10.\nBARRET, vol. III: estudis núm. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8.\nG. PIERNÉ: Pièce en sol m


■ David Vázquez Villamor, educador social i psicopedagog. Col·legiat núm. 5992. Responsable del Cen-tre d’Estada Limitada per a persones convalescents sense llar de l’Obra Social Santa Lluïsa de Marillac. Col·laborador docent i tutor al Grau en Educació Social de la UOC.\nEscriure sobre educació social.\nReflexió i aprenentatge\nArran d’una experiència vital\nDeu fer poc més d’un parell d’anys, vaig viure una experiència commovedora, in-tensa i viva, com si el camí marqués un punt i a part o un final de trajecte. La inter-pretació lliure del final d’un llibre que en-cara no està escrit. No va ser un comiat, va ser un seguim!, que va quedar enregistrat a la memòria. Educació social en estat pur\nva ser el que vaig sentir, així ho vaig definir d’entrada i, finalment, va ser també el títol que vaig triar per a un article en una revista virtual que em va donar l’oportunitat d’es-criure i la llibertat d’opinar1.\nLa vivència es resumiria en la trobada de l’educador social d’un CRAE, que\nda per dinar amb alguns dels que havien estat els “seus” tutelats i tutelades, quinze anys després. Aquesta vegada amb fills a càrrec per ambdues parts i amb un munt de batalles i emocions per compartir. D’igual a igual, sense obstacles ni lleis de la grave-tat. Sense normes a la butxaca i amb una mirada simètrica autèntica. Espectacular retrobament.\nAmb la necessitat de compartir l’experi-ència i amb ganes de treure tots els qualifi-catius possibles fins a quedar-me buit, vaig experimentar en primera persona la neces-sitat d’escriure sobre allò que acabava de viure, com el desig més primari. En aquell moment, s’havia convertit en la meva prio-ritat. Escriure sobre educació social. Des-prés de 20 anys de praxi, escric. Si no jo, qui? Si no ara, quan? Què estava esperant? Això, que m’ho demanés el cos i no fer-ho perquè toca o perquè queda bé. Perquè vull i perquè cal!\nNo es pot ensenyar si no es\nPer transmetre bé ho has de viure però, sobretot, t’ho has de creure. Com la pro-fessió en si mateixa. Si no creus en el que fas, no ho pots transmetre. Escriure so-bre educació social és necessari per molts motius. Podríem mostrar una llarga llista de les raons que ens interpel·len a fer-ho.\nPer això, per compartir i no descuidar-me d’allò més imprescindible, he contactat amb companys i companyes de professió2,\nacostumats a prendre la iniciativa i habitu-ats a escriure sobre nosaltres i la nostra tas-ca. Escriuen per pensar la nostra professió, per crear-la i permetre produir un discurs al voltant dels interrogants contemporanis que neixen amb la nostra pròpia pràctica diària. Recuperant quelcom dels llegats pe-dagògics, reflexionant sobre allò que ens ha remogut a tots en algun moment de la nostra vida com a educadors. Recreant i cercant els vestigis pedagògics d’una pro-fessió i una pràctica que, segons els nostres Documents Professionalitzadors, té un ca-ràcter pedagògic.\nArticles, llibres i posts, el que faci falta. Som joves com a estudis formals i encara són poques les aportacions bibliogràfiques i contribucions respecte a aquesta qüestió. És per aquest motiu que també he trucat a la porta d’educadors que no escriuen, amb la voluntat de contagiar i aconseguir el seu testimoni, la intensitat del seu dia a dia i així poder compartir el resultat plegats. Oferint l’excusa de l’escriptura com un temps que permet connectar la nostra pràctica\neducati-2 Han col·laborat en aquest article amb les seves aporta-cions, comentaris i idees els i les educadores socials: Mò-nica Oms, Núria Martínez, Jordi Solé, Óscar Martínez, Hèctor Sió, Eulàlia Buch i Miquel Rubio.\nva amb el cos te-òric de la nostra professió. Sense més preàmbuls i de manera\nimme-diata, a l’instant i de manera directa. Tothom hi està convidat. En aquest moment em vé-nen al cap els treballs d’universitat –indivi-duals i en equips– del passat, els informes de seguiment, els plans d’acompanyament in-dividual o les actes del present o l’elaboració dels projectes del futur. És en aquest context que m’arriben línies brillants com aquestes: “Un forner fa pa, un mestre ensenya i un metge cura, però quan dic que sóc educado-ra social encaeducado-ra costa d’imaginar a què ens estem dedicant realment. Per a qui escriu, però també per a qui llegeix, necessitem posar en comú la nostra tasca, els àmbits en què treballem, i així tothom se’n fa la idea. Transformem com un forner, treballem en equip com un mestre i fem prevenció com un metge. En definitiva, es fa essencial es-criure sobre una figura que atén necessitats i acompanya, que és present però encara poc visible en molts àmbits” (testimoni d’Eulà-lia Buch, juny 2016).\nVine i explica-ho\nA partir d’aquest primer article, vaig veure que hi havia un munt d’històries que tenia\nganes de com-partir. En el meu imaginari ja ron-dava la idea de posar per escrit totes aquestes experiències vitals que es re-petien setmana rere setmana, en multitud de formes i tons, i amb un amplíssim ventall de desenllaços del que acaba construint-se com a pràctica quotidiana. Com una mena d’Educador social en Alaska, de Sera Sán-chez (Editorial UOC, 2014), o Educació so-cial, des dels inicis (www.edusoinicis.com), de Miquel Rubio, amb la mirada posada en la sensibilització tan potent que transmet la nostra feina.\nVaig començar a ser un col·laborador habitual d’una revista virtual. L’exercici d’escriure em va permetre revisar-me a mi mateix i, sobretot aprendre. Reflexió –revi-sió– i aprenentatge. Escriure sobre educació social és professionalitzar l’àmbit. Darrere de totes i cada una de les nostres interven-cions, hi ha un treball previ. Escriure-ho vol dir auto-revisar-se, posar-se en qüestió, generar debat i, al cap a la fi, aprendre. Es-criure és un exercici i mostrar-ho és des-pullar-se. Com quan obres la porta a un alumne en pràctiques dins el servei on de-senvolupes la teva tasca. Deixes que t’ob-servi i et miri, es converteix en la teva\nom-praxi, escric. Si no jo,\nqui? Si no ara, quan?\nQuè estava esperant?\nAixò, que m’ho demanés\nel cos i no fer-ho\nperquè toca o perquè\nqueda bé. Perquè vull i\nbra i t’interroga. Fins i tot et posa en dubte. Tu li ofereixes la teva experiència i li\nensenyes un determinat estil i manera de fer; ell o ella, la seva espontaneïtat i les ga-nes de conèixer. Escriure és també l’exerci-ci de sensibilitzal’exerci-ció.\nVine i explica-ho. Com la frase pu-blicitària que la Conselleria de Turisme del govern basc feia servir als noranta per atreure visitants. Ven y cuéntalo, ens deien. Ho podem explicar com un con-te, però tampoc cal esforçar-s’hi tant. Quantes vegades no hem dit que aquella situació supera la realitat o que aquella història donaria per a molts guions de pel·lícula? Històries de vida en format documental. Escriure sobre educació social ens permet incidir en la necessitat d’analitzar la realitat i no quedar-nos en el que ja sabem. Obrir-nos amb el nostre treball a l’escolta, a allò que va canviant segons canvien les situacions, els pro-cessos, les persones. La vida és canviant, però els més febles segueixen sent els que sempre estan en crisi. El model no canvia i l’eix continua sent la dignitat de la per-sona, l’únic que pot posar les bases d’un model d’inclusió general.\nA banda del canvi i la nos-trada transfor-mació, amb aquest article m’agradaria suggerir i reivindicar paraules com ense-nyar, transmetre o aprendre. Aprendre com a sinònim de prendre la flama. Voler fer-nos-les nostres i recuperar, així, el sen-tit educatiu, ètic i polític de la professió. Escriure sobre l’educació social hauria de ser gairebé una obligació. La construcció de la professió és una responsabilitat de tots els educadors i les educadores soci-als i escriure forma part d’aquest procés. Ens ajuda a endreçar allò que som, allò que pensem i, fins i tot, allò que estudi-em. Fer-ho és donar, posar i compartir en societat la nostra veu com a professionals. La idea d’escriure hauria de significar una provocació per reflexionar, cadascú des de la seva realitat. És, a més, una oportunitat per reinventar-se, en positiu. Per la neces-sitat de compartir, de tractar de continuar construint la nostra professió, de donar respostes que la universitat no oferia i on molts treballs acadèmics no arribaven, per promoure la reflexió i la vinculació entre estudiants, alumnes de pràctiques i pro-fessionals de l’educació social.\nEscriure sobre educació\nsocial ens permet\nincidir en la necessitat\nd’analitzar la realitat\ni no quedar-nos en el\nque ja sabem. Obrir-nos\namb el nostre treball a\nl’escolta, a allò que va\nés treball en\ntranscen-dim els límits que té l’educació formal. L’educació social ens permet treballar amb una intencionalitat transformadora sobre aquelles realitats, col·lectives i/o individu-als que viuen situacions poc desitjables i molts casos de desigualtat respecte a la res-ta. Estem en contacte directe amb residus del sistema que no paren de reproduir-se, amb l’objectiu de no generar-ne més i amb voluntat, mirada i actitud acollidora, pre-sent i fidel. Articulem un treball integral on sumar tants agents i professionals de dife-rents àmbits com la comunitat protagonis-ta. Aquest treball coordinat pot ser més o menys intens en funció dels objectius i les característiques de cada territori i aquesta màxima intensitat i intencionalitat té un nom propi, treball en xarxa. I la pregunta és: tot això ho donem a conèixer? Com ho comuniquem...? Escrivint!\nEscriure construeix discurs\nEn el camp de l’acció socioeducativa sovint es parla de posar en marxa accions educatives, però ens costa concretar de què estem parlant quan ens hi referim en els diferents contextos\nprofessionals. Avui dia es fan i es diuen moltes coses en nom de l’educació. És mi- llor no distreure’s. Una certa deriva innovado-ra oblida que no hi ha canvis sense conèixer els orígens. Així mateix, no hi ha educació sense una aposta que assumeixi riscos, sense una promesa de futur, sense un projecte ple d’incerteses i desitjos. El nostre substantiu és l’educació, els adjectius, múltiples.\nEscric sobre educació social perquè forma part del meu ofici. D’aquesta manera, crec que contribueixo a la construcció d’un dis-curs professional que procuro nodrir a partir de l’estudi de les aportacions de diferents dis-ciplines i àrees de coneixement (antropolo-gia, psicologia social, pedago(antropolo-gia, psicoanàlisi, filosofia, etc.), tot sumat a la motxilla de la nostra experiència i les nostres passions, per-què una dosi de passió és necessària. Escriu-re ens ajuda a construir i dissenyar la nostra pròpia caixa d’eines per interpretar el sentit actual del món i els processos de subjectiva-ció contemporanis i per argumentar la nostra raó de ser, com el forner al forn i el metge a l’hospital. Amb el repte de construir discurs pedagògic per construir una posició profes-sional capaç de sostenir la funció educativa en els diferents contextos de treball.\nens aturem i ens\npreguntem si actuem\nDesprés ens preguntem\nsi fem allò que diem.\nDarreres notes a tall de revisió\nA vegades ens sentim sols davant el perill, tot prenent mides. Sols en el sentit lite-ral, amb el que costa d’entendre la nostra professió com a escenari de fons. No som científics, però ens cal observar, compren-dre, diagnosticar la situació, i per això cal aturar-se. També cal definir ben bé l’abast de la nostra intervenció per articular, final-ment, mitjans i estratègies per escometre la nostra intervenció, la tan desitjada –com\nnecessària– mesura. L’escriptura pot ser una bona excusa per valorar i replantejar la nostra intervenció. Ens cal llapis i pa-per, però sobretot temps. Un cop trobat el temps, ens aturem i ens preguntem si ac-tuem com pensem. Després ens preguntem si fem allò que diem. Sigui quina sigui la resposta, convidem-nos a escriure. En sor-tirem beneficiats! Q\nVÁZQUEZ, David. “Escriure sobre educació social. Reflexió i aprenentatge”. Qua-derns d’Educació Social. Col·legi d’Educadores i Educadors Socials de Catalunya. Núm. 18 (desembre 2016), p. 108-113.\nDarrere l’acció d’escriure s’amaga un temps per a la reflexió, però també una actitud da-vant la vida. Si estem vius, demostrem-ho. Des de la revisió permanent, l’article es construeix arran de la comunicació i testi-moni de diferents educadors i educadores socials de base.\nParaules clau: revisió, aprenentatge,\nBehind the action of writing, there is time for reflection, but also an attitude towards life. If we are alive, we should prove it. From a permanent review, this article is written from the testimony of social educators.\nDescargar (PDF - 6 página - 494.30KB)\nAprenentatge de fets i conceptes en educació física. Una proposta metodològica\nL’alumne, per exem ple, en ob ser var sis - temà ti ca ment fets mo trius (reals o a tra - vés de mit jans au dio vi suals) amb l’ajuda del pro fes sor i d’altres com panys, arri ba a\nPel que fa als textos escrits acadèmics que els estudiants poden haver de produir al llarg dels estudis de magisteri, són habituals els següents: resums, ressenyes, res- postes\nLA IMPORTÀNCIA I DEFENSA DELS VESTIGIS DE LA CIUTAT ROMANA A MATARÓ\nEn l'eix que discorre des de la plaça de San- ta Maria fins a la Peixateria, s'hi han fet innom- brables troballes de restes romanes, poc precises, sobreposades en alguns casos i amb\na. Qualitats de so i com les trobem escrites en un pentagrama. Dibuixa un pentag...\na) L’art de combinar, conjuntament o separadament, els timbres dels diferents instruments. b) L’art d’interpretar una melodia perfectament. c) Tots els músics que integren una\nAcció social i educativa en contextos escolars Situació actual dels educadors s...\nEspiritualitat i educació social en els centres de justícia juvenil\nHistòries de vida i educació social, setembre 2012\nEls estudis universitaris en educació social (O allò que ja sabem i del que sovi...\n"L'Idioma que ens connecta a tots". Els discursos sobre l'aprenentatge de l'angl...


L’atletisme català viu un moment il·lusionant amb l’irrupció d’una bona colla de nous valors que, a més de destacar en les categories sub-20 i sub-18 -el que abans en dèiem júniors i juvenils-...\nVolien medalles per fer content Franco\nCinc persones van ocupar el càrrec de màxim responsable de l’esport espanyol durant la llarga dictadura franquista: José Moscardó (1941-1956), José Antonio Elola Olaso (1956-1966), Joan Antoni Samaranch...\nAra que la Casa Reial espanyola es veu esquitxada per la corrupció arran de les afirmacions de l’amant del rei emèrit Joan Carles I de que aquest cobrava comissions en negocis a l’Aràbia Saudita...\nAl mateix temps que a Barcelona es disputa el campionat d’Europa de waterpolo tant en la categoria masculina com en la femenina, a La Corunya té lloc el campionat d’Europa d’hoquei sobre patins...\nBarcelona és aquests dies l’escenari del campionat d’Europa de waterpolo, tant en dones com en homes. Aquestes competicions, que en teoria apleguen les millors seleccions del Vell Continent tenen...\nEl rei, abans que els esportistes\nA l’esport, el primer de tot, els grans protagonistes, els que han de merèixer tota l’atenció, són els esportistes. Imagino que no hi ha ningú que gosi discutir aquesta afirmació. En els Jocs...\nDe tercera categoria\nEls Jocs Mediterranis són una competició esportiva de tercera categoria. Es facin a Tarragona, a Beirut, a Nàpols, a Marsella o a Esmirna. I ara que ningú s’emprenyi i consideri que aquesta afirmació...\nUn Borbó, dues inauguracions\nEl rei d’Espanya, Felip VI inaugurarà demà a Tarragona la 18a edició dels Jocs Mediterranis. El Borbó podrà rememorar així una altre inauguració d’un gran -molt i molt més gran, de fet -esdeveniment...\nA Rússia i no parlem de dopatge\nDes de dijous de la setmana passada, quan es va inaugurar la 21 edició de la Copa del Món de futbol estem vivint un fet inèdit en l’esport internacional en els últims anys: una competició esportiva...


AGRICULTURA | 14/06/2017 IRTA\nNeurice monitoritza camps del Delta per assajar varietats d'arròs tolerants a la salinitat\nLa Universitat de Barcelona lidera els assajos del projecte de finançament europeu Neurice, coordinats també per l'IRTA d'Amposta i la Cámara Arrossera del Montsià, amb la participació del Centre de Recerca en Agrigenòmica i l'empresa d'enginyeria IRIS.\nEl projecte Neurice ha començat a monitoritzar la salinitat de quatre camps salins del Delta de l’Ebre per a realitzar assaigs de noves varietats en desenvolupament d’arròs tolerants a la salinitat. Durant uns mesos es controlarà la salinitat de l’aigua i del sòl dels camps d’arròs, l’alçada de la làmina d’aigua i la salinitat de l’aigua a l’entrada i a la sortida dels camps per fer-ne un seguiment precís. Està previst que a la campanya vinent ja es puguin plantar les noves línies d’arròs per a ser avaluades en camps tant salins i com no salins.\nEls assajos de camp formen part del projecte de finançament europeu NEURICE, liderat per la Universitat de Barcelona (UB) i estan coordinats per l’IRTA d’Amposta i la Cámara Arrossera del Montsià. El projecte compta també amb la important participació del Centre de Recerca en Agrigenòmica (CRAG) i l’empresa d’enginyeria IRIS, entre altres socis internacionals. L’objectiu del projecte és desenvolupar varietats d’arròs amb valor comercial, cultivables en climes mediterranis i que puguin créixer en condicions de salinitat elevada.\nAl delta de l’Ebre la plaga del cargol poma obliga a buscar estratègies per evitar que els cargols es mengin les plantes joves. A banda de la inundació amb aigua de mar, una altra estratègia és la sembra en sec de l’arròs, ja que sense aigua, el cargol resta inactiu. Un dels problemes que presenta aquest darrer mètode, però, és que sense aigua augmenta la salinitat del sòl. La possibilitat de cultivar varietats amb una alta tolerància a la salinitat permetria no només ajudar a eradicar el cargol poma mitjançant la inundació amb aigua de mar, sinó que també també ajudaria a instaurar la estratègia de la sembra en sec de l’arròs.\nA banda de la plaga del cargol, la disminució de la productivitat dels camps a causa de la sal és una de les principals preocupacions dels productors. Aquest problema és ocasionat principalment per la intrusió marina als terrenys costaners degut a la regressió del delta per manca de sediments combinat amb el canvi climàtic, pel que les zones de cultiu d’arròs, principalment deltes, són molt vulnerables. Els assaigs amb les noves varietats es faran també en zones arrosseres de França i Itàlia on es pateixen també els problemes de la salinitat i alhora s’estan preparant per la possible arribada del cargol poma.\nUn centenar de línies tolerants a la salinitat seran validades\nDurant el primer any de funcionament del projecte s’han realitzat milers de creuaments entre línies d’arròs del Delta i les varietats més tolerants a salinitat. La UB, el CRAG i la Cámara ja estan obtenint la llavor d’un centenar de línies seleccionades per la seva tolerància a salinitat que aquest hivern seran avaluades en assaigs hidropònics, les millors de les quals seran avaluades en assajos de camp salins i no salins durant les campanyes 2018 i 2019.\nParal·lelament, la UB està realitzant un estudi proteic de la varietat d’arròs més tolerant a la salinitat del món per tal de determinar el mecanisme que permet que aquestes plantes puguin créixer en entorns de salinitat molt elevada.


País de consultes | Internacional | La República\nPaís de consultes País de consultes País de consultes País de consultes + País de consultes E-mail\nUn jove vota. La capital catalana va tancar el cicle de consultes independentistes posant les urnes al carrer el 10 d’abril del 2011 O. DURAN\nEls resultats de les diferents onades de consultes per la independència LRP\nPaís de consultes País de consultes País de consultes País de consultes País de consultes E-mail\nEl 13 de desembre del 2009, 166 municipis catalans van repetir l’experiència d’Arenys de Munt\nL’octubre del 2009 es va crear oficialment la Coordinadora Nacional per a la Consulta sobre la Independència\nBona part d’aquest escenari va servir per impulsar la creació, el març del 2012, de l’Assemblea Nacional Catalana (ANC)\nSetmanes abans que Arenys de Munt preguntés als seus veïns si volien la independència de Catalunya, alguns municipis catalans ja es van mostrar interessats a repetir l’experiència a casa seva. En un principi, van ser aproximacions tímides, pendents de com es desenvolupava tot i, en especial, de si finalment es podia tirar endavant amb la celebració tot i els pals a les rodes posats per l’Estat i les amenaces dels sectors més ultres. Un cop finalitzat el 13 de setembre del 2009, i davant l’èxit assolit a la població maresmenca, a aquelles primeres propostes, s’hi van anar sumant desenes i desenes fins a consolidar un total de 553 arreu del territori. El seu desenvolupament, però, necessitava una estructura prou ferma perquè els diferents processos es poguessin desenvolupar amb total normalitat i amb la màxima garantia de transparència. El coordinador de la consulta d’Arenys de Munt, Josep Manel Ximenis, recorda que des de bon començament es va intentar estendre a la resta de consultes el bon funcionament de la primera. “Calia un òrgan independentista unitari, en què tothom pogués participar, entitats sobiranistes i partits polítics, amb un espai comú i respectant la ideologia i la identitat de cadascú sense cap supeditació”, assenyala.\nAmb prou feines superada la ressaca de la consulta, el 17 de setembre es va convocar una reunió al CIEMEN per aglutinar les entitats sobiranistes i donar resposta a la demanda d’aquells municipis que volien posar les urnes. La responsabilitat de dirigir la futura organització va caure en l’Alfons López Tena, que també s’havia encarregat de presidir la junta avaluadora de la consulta d’Arenys de Munt. “Aquell dia es va decidir compartir la proposta amb els partits polítics que estaven agrupats a l’ens Decidim.cat, i la reunió es va fer pocs dies després”, assenyala Ximenis. Ja en aquells primers contactes es va evidenciar que els camins de les entitats i els dels partits polítics no anaven paral·lels. A mesura que passaven els dies, el distanciament es va fer més evident i les topades entre membres dels dos bàndols en forma de declaracions o d’entrevistes es van multiplicar. “Nosaltres, des del món social, vam comprovar com els partits polítics volien controlar un moviment que era de tots els ciutadans, que havia de ser inclusiu”, lamenta Ximenis, i l’exalcalde d’Arenys de Munt, Carles Móra, afegeix que va arribar un moment que tot plegat es va convertir “en una lluita de poders”.\nTot i això, malgrat l’ambient enrarit, a l’octubre es va crear oficialment la Coordinadora Nacional per a la Consulta sobre la Independència. L’acta fundacional incloïa l’adhesió de vint-i-cinc entitats representatives de la societat civil catalana, la presència d’un consell plenari en què tenien cabuda entitats, partits polítics i comissions organitzadores locals i d’unes comissions tècniques per donar suport a tots aquells municipis que volguessin fer una consulta. El 24 d’octubre, en un consell plenari multitudinari a Arenys de Munt, es van aprovar els documents fundacionals. Alfons López Tena es mantenia com a coordinador general; Miquel Martín, com a responsable de campanya; Josep Manel Ximenis, com a cap de voluntaris i formació; Uriel Bertran, com a responsable de grups locals; Josep Calduch, com a cap de seguretat, i Lluís Pérez, de logística. Carles Móra va ser nomenat portaveu de la coordinadora, però tal com ell recorda, poc després va ser substituït.\nEl 13 de desembre del 2009, 166 municipis catalans –el dia abans havien votat els ciutadans de Sant Jaume de Frontanyà– van repetir l’experiència d’Arenys de Munt gràcies, en bona part, a la implicació de 15.000 voluntaris que van posar tot l’esforç per garantir una jornada festiva i que es va desenvolupar amb total normalitat. “Aquella primera onada va trobar ressò en els mitjans internacionals, que van començar a parlar del moviment independentista com d’un moviment social”, recorda Uriel Bertran. Es va assolir un 27,41% global de participació amb una contundent victòria del sí, i la jornada va tenir observadors vinguts del País Basc, Galícia i Itàlia.\nLa segona fornada de consultes va revalidar l’aposta sobiranista encara que amb una participació menor, tant dels municipis (80), com del percentatge de votants (21,1%). “En aquesta segona convocatòria, era evident que l’autodeterminació era un projecte amb un ampli suport popular”, comenta Bertran. El 25 d’abril va votar una nova tongada de poblacions que va esdevenir la més nombrosa, amb 211 municipis, i que va evidenciar que a les grans ciutats era més difícil mobilitzar els votants. Fins llavors, només en tres de les setze ciutats de més de 25.000 habitants s’havia superat el 20% de participació. “El 25-A va ser la prova definitiva per assegurar un dels objectius prioritaris de la coordinadora, que era dur les votacions a la capital catalana”, manté Bertran. En aquell moment, ja s’acumulaven prop de 500.000 vots emesos, i els membres de la coordinadora inflaven el pit recordant que els suports a les consultes en alguns casos superaven de bon tros l’aconseguit per alguns partits de l’arc parlamentari.\nmés de 884.000 vots\nEn la quarta onada de consultes, el 20 de juny del 2010, hi va participar la xifra més pobra. Només 48 municipis, però amb la presència de grans urbs com Cornellà de Llobregat i Esplugues de Llobregat, on la campanya pel no va obtenir els suports més alts que s’havien obtingut fins llavors. Les ciutats de la corona metropolitana es van mantenir refractàries al fenomen independentista. Com a contrapartida, Mataró, un dels feus socialistes més antics, va aconseguir, amb un 24%, situar-se al capdavant de la participació d’aquell dia.\nFinalment, la prova de foc va arribar el 10 d’abril del 2011, amb l’organització de la consulta a la ciutat de Barcelona que, malgrat que va estar acompanyada d’una vintena de poblacions més, va acaparar tota l’atenció mediàtica. La feina feta pels organitzadors a la capital catalana, barri a barri i fomentant el vot anticipat, va ser gegantina, i la jornada es va tancar amb un respectable 21,37%. A la resta de poblacions, la participació es va moure entre el 5,35% de Gavà i el 51,5% de Fogars de Montclús. Cal aclarir, però, que fins al 10 d’abril i de manera esglaonada, una vintena més de pobles van celebrar consultes en dates diferents i de manera individual. Al final, a Catalunya es va votar en 553 municipis amb un total de 884.508 participants.\nDesprés de més d’un any i mig de consultes, tota aquella mobilització i compromís ciutadà per la independència del país no es podia tancar en una caixa i quedar en un no res. De fet, després de la resposta massiva als carrers el juliol del 2010, quan el Tribunal Constitucional va fer pública la sentència que retallava l’Estatut, ja es va veure que la gent no callaria més. Bona part d’aquest escenari va servir per impulsar la creació, el març del 2012, de l’Assemblea Nacional Catalana (ANC). El nou ens, amb vocació d’arrelament al territori, establia les bases i el full de ruta cap a la independència de Catalunya. Un trencament amb Espanya que es preveia que es pogués fer realitat el 2014.\nLa República 07-09-2019, Pàgina 18


Milers de persones s'acomiaden de Ricardo Bofill al seu taller de Sant Just - Línia\nRedacció|2022-01-27T20:54:27+01:0027 gener 2022|Sant Just Desvern|Línia\nEl taller ha estat preparat per retre homenatge a l’arquitecte. Foto: Twitter (@joanbasaganyas)\nEl taller d’arquitectura de Ricardo Bofill ha obert les portes ahir i avui per homenatjar el geni santjustenc, que va morir el passat 14 de gener. Durant aquestes dues jornades, milers de persones han fet cua per descobrir La Fàbrica, el nom amb el qual es coneix l’espai on hi ha el taller de Bofill. Només ahir, informen a Ràdio Desvern, hi havia més de 10.000 visites reservades a través del web de la fundació. De fet, les cues han arribat fins a la plaça de l’edifici Walden 7, una de les obres icòniques de l’arquitecte.\nEl taller, en col·laboració amb la família Bofill, ha habilitat un espai amb fotografies i entrevistes a l’arquitecte per tal de donar l’últim adeu a un català universal i santjustenc il·lustre, que deixa un llegat molt important, com ara el mateix Walden 7, però també la Terminal T1 de l’Aeroport del Prat, el Teatre Nacional de Catalunya, la Muralla Roja de Calp o l’edifici Shisheido de Tòquio, entre molts altres repartits per tot el món. “A casa seva, amb la seva gent i d’una manera elegant i molt emotiva, Ricardo Bofill s’acomiada de Sant Just”, ha expressat l’alcalde Joan Basagañas.


Paluzie augura que els jutges estrangers posaran en evidència "l'autarquia" jurídica espanyola\nBarcelona. Dimarts, 3 de desembre de 2019. 07:05\nActualitzat Dimarts, 3 de desembre de 2019. 07:05\nLa presidenta de l'ANC, Elisenda Paluzie, ha augurat aquest dilluns que les decisions judicials internacionals sobre les extradicions del president Carles Puigdemont i dels consellers a l'exili poden posar en evidència "l'autarquia" jurídica espanyola.\nPaluzie ha presentat en l'Ateneu Barcelonès el llibre de l'escriptor i periodista Lluís Busquets i Grabulosa 'El judici. Els líders independentistes a la banqueta' (Editorial Gregal), que reuneix una crònica personal de les 52 sessions del judici del procés independentista i els centenars de declaracions de testimonis, i que l'autor compagina amb una anàlisi de l'evolució de les sessions.\nLa líder de l'ANC considera que les decisions judicials a l'estranger seran la manera de "sortir d'aquesta dialèctica perversa de defensar-se de coses que no eren delictes, sinó drets".\n"Aquí és on podrem començar a tenir victòries i sortir d'aquest marc mental", ha dit, i ha destacat que el 12 de desembre començaran les vistes sobre la possible extradició de la consellera Clara Ponsatí.\nPer a Paluzie, encara que tot culmini en el Tribunal d'Estrasburg, abans ja es notarà un contrast amb la justícia espanyola: "Hi haurà una sèrie de diferències que ja podrem veure i respirar i dir".\n"No som només nosaltres els que veiem les coses d'aquesta manera", ha reiterat, i finalment ha definit el llibre de Busquets com un testimoniatge històric al que s'afegeix la qualitat literària amb la qual l'autor culmina la descripció de cada sessió judicial.\nLa sentència Puigdemont usarà les declaracions de Sánchez sobre la Fiscalia per evitar l'extradició El Nacional\nLLIBERTAT D'EXPRESSIÓ L’advocat general del TJUE diu que Espanya no pot reclamar l'extradició de Valtònyc El Nacional


AMPA J. BALTÀ i ELIAS: Què fem\nConsell Escolar.- Des de l'associació participem en la presa de decisions que afecten el funcionament de l'escola, a través d'un representant en el Consell Escolar.\nParticipació.- L'AMPA promou la participació dels pares i mares d'alumnes en les diferents activitats i celebracions tradicionals de l'any que s'organitzen a l'escola: la Castanyada, Nadal, Carnestoltes o Sant Jordi.\nServeis.- Gestionem i portem a terme tot un seguit de serveis i activitats adreçats a l'alumnat i a les famílies del centre:\nAcollida de matí, migdia i tarda\nGestió del Projecte de Socialització de Llibres i Material Didàctic\nAssessorament i dinamització d’ajuts econòmics\nOrganització d’activitats familiars\nSuport al calendari festiu de l’escola\nCasal de tardes durant la jornada intensiva del mes de juny\nEsdeveniments i trobades.- Cada any tenen lloc alguns esdeveniments organitzats per l'AMPA amb l'objectiu de promoure espais de relació entre les famílies i impulsar activitats de col·laboració.\nMés informació a l'apartat d'esdeveniments d'aquest bloc.\nEspai de debat.- L'AMPA intenta conèixer les necessitats dels pares i les mares de l'escola i recollir opinions sobre el funcionament quotidià de l'escola i sobre temes educatius d'abast més general.\nPer organitzar el treball de totes aquestes activitats, l'AMPA s'organitza en comissions, que són obertes a totes les famílies que hi vulguin participar.\nAquestes són les comissions mixtes actualment en funcionament:\n· Cros escolar\nPodeu posar-vos en contacte per correu electrònic amb la junta de l'AMPA ampabaltajunta@gmail.com, si teniu interès a contactar amb qualsevol d'aquestes comissions, per col·laborar-hi, fer propostes o suggeriments.\nButlleta de suggeriments i/o incidències, a l'apartat de Documents.


Reciclar plàstic a casa: consells per saber com reduir-ne el consum | Gestilar\nSegons dades de Greenpeace, la producció mundial de plàstic s’ha disparat en els darrers 50 anys. En concret, en els últims 10 anys s’ha produït més plàstic que en tota la història de la humanitat. Per tant, i tenint en compte el que costa d’eliminar i el que perjudica els ecosistemes, et proposem 5 mesures molt fàcils d’implementar en el teu dia a dia per reciclar plàstic a casa. Recorda que la clau és reduir-ne el consum. Converteix casa teva en un espai compromès amb la sostenibilitat!\nEl plàstic és present en tot el que ens envolta: els envasos del menjar, els productes de bellesa o els aparells electrònics, com els ordinadors o telèfons, que estan fets amb plàstic. A més, en la majoria dels casos, la vida útil del plàstic no supera els 20 minuts, ja que la major part dels plàstics són d’un sol ús. Aquests plàstics triguen molt a degradar-se i l’únic que fan és incrementar la quantitat de residus.\nPer això, prendre consciència i implicar-se és essencial per canviar aquest paradigma. Amb petites accions es poden aconseguir grans resultats si fas un ús i consum responsable. T’animes?\n5 claus per reciclar i reduir el plàstic a casa\n1 > Reutilitza les ampolles\nOblida’t de comprar aigua embotellada en envasos de plàstic i opta per les ampolles reutilitzables o de vidre. També pots comprar garrafes de major capacitat per al consum i anar reomplint envasos, en comptes de comprar ampolles petites.\n2 > Fes servir bosses que no siguin de plàstic\nUna mesura molt important és fer servir bosses reutilitzables quan vas al supermercat, en comptes d’optar per bosses de plàstic. Les bosses de tela, paper o cartró són la millor opció per evitar usar plàstic de manera innecessària.\n3 > Beu sense palleta\nLes palletes de plàstic es fan servir molt per prendre refrescos o begudes amb gas i el seu ús suposa una elevada generació de residus. Per això, substitueix les palletes de plàstic per les de paper o, encara millor, no en facis servir. És una mesura molt senzilla de portar a terme.\n4 > Compra productes a granel\nA l’hora de fer la compra, la majoria d’aliments van envasats en embalatges de plàstic. Per això, per reciclar i reduir el consum de plàstic a casa, et recomanem fer ús de bosses de tela o ràfia per comprar els productes a granel i, així, evitar els envasos.\n5 > Opta per productes de neteja alternatius\nPer apostar per la reducció del consum de plàstic a casa, pots fer servir productes de neteja alternatius als que venen als supermercats i grans superfícies. Productes naturals, com el vinagre i el bicarbonat, es poden convertir en el teu millor aliat. A més, no cal tenir diferents tipus de sabó per netejar cada superfície: el sabó neutre és vàlid per a tot.\nEn resum, si apliques aquestes 5 mesures per reciclar plàstic a casa i reduir-ne el consum, estaràs aportant el teu gra de sorra. Els grans canvis comencen amb accions petites!


Pi My Heater: de setembre 2013\nBé, el que vull fer aquí és un petit recopilatòri del programari utilitzat, per si passa alguna desgràcia poder recuperar feina feta ben ràpid.\nPer començar he requerit instalar quick2wire, la base sobre la que treballa la llibreria que interactua amb la LCD, aquesta informació l'he tret dels següents links:\nInstalling the Think Bowl I2C Libraries for Python\nI2C Python Library - LCD with the Raspberry Pi\nPerò primer hem d'instal·lar algo, crec que eren les setuptools per poder instal·lar quick2wire (deixo aquesta dada com a confirmació), quan volguem instal·lar mitjançant:\nJa ens donarà l'error si ens falta alguna cosa per instal·lar.\nMolt important és que executem el setup.py amb python3 i no amb python, ja que quick2wire funciona sobre python3.\nAquests passos són suficients per al correcte funcionament amb la LCD, la comanda declarar i per poder treballar amb la capa I2C de mjkdz i perquè treballi correctament amb els pins és:\nSi s'ha canviat el port 0x20 s'ha de tenir en compte.\nAmb això ja tindrem la LCD funcionant.\nPublicat per Francesc Bofill a 22:24 Cap comentari:\nPublicat per Francesc Bofill a 22:15 Cap comentari:\nDoncs això, m'he demanat una altre RBP i mentre acabo de mirar quin problema pot tenir la vella o l'envio a reparar, podré continuar amb el projecte, ara tinc que reprendre una mica el punt en el que estava, no vaig guardar còpia de res, per pràcticament no tenir res fet, tot sigui dit.\nIntentar trobar què era el que creia haver solucionat en el moment que va petar tot i creuar els dits perquè no torni a petar altre cop.\nPotser per facilitar la feina acabo demanant algun estri més, com un cable per connectar directament a la RBP a la protoboard.\nJa que crec que el problema de l'antiga va ser algun creuament amb algun cable connectat a una sortida del GPIO.... no surt molt del pressupost, uns 10€ i ja tindria tant el cable com la peça que va connectada a la protoboard.\nJa veurem, potser de cara al mes que ve!\nPublicat per Francesc Bofill a 00:18 Cap comentari:


Casa Xalet en venda a La Cortinada amb 4 habitacions i parking,\nCasa Xalet en venda a La Cortinada amb 4 habitacions i parking\n215 m2 4 2 Inclòs\nCasa adossada de 210m2, Es troba a La Cortinada, davant del camp de golf i molt propera a l'estació d'esquí de Vallnord. A dos minuts d'Ordino i a vint minuts de la capital del país. Esplèndida en tots els sentits, ha estat completament renovada recentment utilitzant materials de primeríssima qualitat. Com rajoles de Porcelanosa, Aluminis en finestres de triple vidre o reposa braços fets a mida tallats per làser. Cada detall ha estat pensat tenint en compte l'enrenou i la lògica de la vida quotidiana. La casa es distribueix de la següent manera: La planta baixa es distribueix en un ampli garatge que dona cabuda a dos cotxes mitjans, té la seva caldera independent de gasoil de 2000 litres encastada en el mur per no restar espai. La primera planta té accés a través d'un petit rebedor i unes escales que ens porten a descobrir la zona de nit, aquesta es divideix en 4 habitacions amb armaris encastats, dues d'elles dobles i amb vistes al camp de golf i les últimes individuals; totes elles comparteixen dues sales de bany completes, una amb banyera Jacuzzi i l'altra amb dutxa italiana. La segona planta es compon d'un espectacular saló menjador amb accés a una bonica terrassa i cuina oberta amb l’últim crit en electrodomèstics i plànols de treball pensats per a la major eficiència energètica i d'aprofitament d'espai. Tots els finestrals no disposen de cap obstacle per al total goig de les seves vistes predilectes cap al camp de golf i les muntanyes que l'envolten. L'alçada de la mateixa planta permet unes golfes de grans proporcions que pot tenir diversos usos com a zona de despatx o zona de jocs per a delit dels més petits. És una casa per a famílies amb gust a l'atenció al detall i exigents amb la qualitat d'acabats, molt ben distribuïda, acollidora i ideal per a esportistes.


Manifest de l’Esquerra Independentista pels foguerons de Sant Antoni a Gràcia – Moviment Popular de Gràcia\nManifest de l’Esquerra Independentista pels foguerons de Sant Antoni a Gràcia\nPublished on 29 gener, 2016 26 febrer, 2016 per Moviment Popular de Gràcia\nL’Esquerra Independentista de Gràcia ha publicat el manifest d’enguany en motiu de la festa de foguerons de Sant Antoni de sa Pobla a Gràcia. A continuació reproduïm el manifest:\nSón dies de lluita i combat, d’alegria, de flames i de foc. D’un foc que recull tota la nostra essència i que ens agermana, que crema de Gràcia a Pollença, de Ciutadella a Alcoi i a Felanitx; d’uns foguerons que cremen a Manacor, a Alacant i a Eivissa. I és que el foc és, i ha estat sempre, un dels elements que més han significat els Països Catalans i, com a element creador, no deixa de fer més evident encara la territorialitat completa. I avui, que encenem Gràcia, reivindiquem ara, més que mai, què som. Que avui som Països Catalans.\nI som i ens ho creiem i ho hem demostrat tot l’any. Perquè l’hegemonia al carrer és nostra. Perquè les lluites diàries no fan més que dibuixar i fer reeixir cop rere cop els Països Catalans sobre el mapa. Tenim una xarxa de casals i ateneus emmarcada dins aquest contorn. Cada dia sorgeixen més espais de contrapoder popular on l’Esquerra Independentista hi és present i on l’anticapitalisme n’és l’eix. Tenim un moviment que ha aconseguit arrelar arreu del país, que ha generat mapa de Països Catalans amb l’assemblearisme com a base de representació de tot el territori. Companyes i companys d’arreu que, tot i la dificultat dels tempos d’aquests mesos de deliberacions, han participat de tots els debats, discussions prèvies i presa de decisions. I això no només s’aconsegueix amb qui es creu un mapa, sinó amb qui l’exerceix.\nPerò el foc també és resistència, revolta i lluita. I de símbol de combat i dignitat en són les companyes feministes encausades de Mallorca. Les companyes que un febrer de 2014 van irrompre a l’església de Sant Miquel de Palma per reivindicar el dret de la dona al propi cos i a l’avortament lliure gratuït i que ara s’enfronten a penes de quatre anys per a sis d’elles. Per a totes, des de Gràcia, una càlida aferrada.\nUn altre foc que continua ben encès i que ha aconseguit fer tremolar una gran multinacional va ser la vaga indefinida de tècnics d’empreses subcontractades per Movistar. Una parada de 74 dies que va posar en escac l’empresa i els sindicats del poder, UGT i CCOO. I a més, és una lluita que encara perdura amb iniciatives com el correscales.\nI també a les illes una altra flama que ha restat inalterable i combativa ha estat la dels docents. Alguns d’aquests que ara governen es van pensar que per haver dut la camiseta verda uns quantes vegades ja els valia per governar en nom dels docents, per quedar-se a mig camí. Però ha quedat demostrat de part de qui es posaven i només amb l’acció i resposta contundent es van avenir a rectificar. Va ser necessària la convocació d’una nova vaga indefinida i la votació de cinc mil docents en temps rècord.\nAixí que de flames enceses, als Països Catalans, en tenim moltes i el foc cada dia crema més viu gràcies a l’esforç de totes. Per això, tenguem present que:\nPer poder canviar la història / canviarem la democràcia. / La flama de la victòria / s’encendrà avui a Gràcia. / Farem foc de cada estella, / calcinarem cada brot, / cremarem la llenya vella / per poder canviar-ho tot. / Les flames marcant la via / cremaran a cada segon. / Alçarem una utopia / de les cendres d’un vell món!\nVisca Gràcia! Visca Mallorca! Visca els Països Catalans!\nAnterior [Programació] Foguerons, torna la Festa Major d’Hivern\nSegüent Carnestoltes de Gràcia


Ensenyar l’ortografia | Desclassificats\nAls estudiants els preocupa escriure amb correcció, i és normal, tots sabem la mala imatge que ens dóna un text descurat i, en canvi, que un text correcte ens dibuixa una persona competent al darrere. Fins i tot s’han fet estudis sobre aquesta qüestió. En una situació de contacte lingüístic com la nostra, en la qual moltes vegades els ciutadans no tenen cap obligació d’escriure en català, és important ajudar-los a ser més competents i que es reconeguin com a tals, perquè aquesta és una manera de guanyar usuaris per a la nostra llengua. La dificultat d’aprendre a escriure “sense faltes” varia segons la biografia lingüística de l’estudiant:\nEls que han estudiat a Catalunya, però no els van deixar estudiar en català, sovint han començat a escriure per iniciativa pròpia, amb les eines ortogràfiques del castellà, amb intuïcions… Per a ells, la dificultat és desaprendre, fixar-se en els errors i solucionar-los. Aquest procés sol ser molt més complex i feixuc que no pas per als estudiants estrangers.\nEls estudiants estrangers monolingües. Per a ells, la dificultat és fer-se conscients que les llengües es codifiquen, entre altres, en una ortografia, i que això comporta tant unes regles com unes certes dosis d’arbitrarietat.\nEls estudiants estrangers multilingües. Aquests estudiants ja tenen l’experiència d’haver après una llengua, ja saben que hi ha regles i que hi ha cert grau d’arbitrarietat en joc. Normalment no necessiten concentrar-se en l’ortografia, la van aprenent a mesura que llegeixen i escriuren la llengua que aprenen.\nD’altra banda, des d’un punt de vista didàctic, sabem que no tots els estudiants aprofiten el coneixement explícit de les normes, sinó que necessiten complementar l’aprenentatge per altres vies, per exemple, amb la memòria visual. Moltes d’aquestes altres vies s’inclouen a Bona ortografia sense esforç, de Daniel Gabarró i Conxita Puigarnau. La lectura d’aquest material és més que recomanable no només perquè ofereix activitats concretes per millorar l’ortografia, que els autors han basat en tècniques de la PNL, sinó perquè explica per què, com i quan funcionen aquestes activitats.\nA classe he posat en pràctica una activitat que consta dels passos següents:\nCada estudiant escriu en targetes les paraules que ha escrit malament en algun text de classe (escrites correctament, i una per targeta. Aquest pas pot utilitzar-se, al mateix temps, com a exercici d’autocorrecció.).\nCadascú du a classe dos sobres, de dos colors diferents.\nA classe, situeu els alumnes per parelles. Un membre de la parella agafa el plec de targetes de l’altre i les hi dicta. L’altre les ha de lletrejar. Si ho fa correctament, aquella targeta va al sobre de les ben dites; si no, a l’altre.\nCada nou text que es fa a classe afegeix paraules als sobres.\nPodeu dedicar, per exemple, cinc o deu minuts a l’inici de la classe per fer aquesta activitat. Aquest exercici sol agradar als alumnes: la troben original, gens feixuga, i poden comprovar immediatament que estan millorant l’ortografia. A mi m’agrada perquè permet a cadascú centrar-se en els seus propis dèficits.\nCategoria : Activitats de classe, Autonomia de l'aprenent\nEtiquetes : Conxita Puigarnau, Daniel Gabarró, escriure, ortografia\n← Contactar amb el català del carrer\nCom i quan aprenem quina llengua →\n2 thoughts on “Ensenyar l’ortografia”\nRetroenllaç: Sobres, targetes i ortografia « Desclassificats\nRetroenllaç: Aprendre ortografia segons J. M. Espinàs « Desclassificats


TELEFÓNICA, ABONAMENT SOCIAL I POBRESA - Els Papers de Santa Maria de Nassiu\nQue estem en crisi ja no ho discuteix ningú. Que uns estan més en crisi que altres és cosa evident. I que alguns (més dels que pensem) no saben què és això de la crisi… ja ho sabeu massa. Si no, penseu sols en personatges de la talla del moreno cartagenero, del Juan Villalonga, de l’Ansar, dels diputats i diputades (i no cal que estiguen imputats… aquests -els imputats- no viuen al nostre món), etc. Tot açò ve a propòsit de l’anomenat “abonament social”. És un abonament de “quasi” la totalitat de la despesa per disposar de línia telefònica: abonen la línia, no la resta de serveis de què facen ús. Per tal de gaudir d’aquest abonament social la suma de les RENDES de les persones que formen la unitat familiar no ha de superar els 7.236,60 € l’any 2008. Fins ací la legalitat. Però realment amb què ens trobem? Que si una persona, en aquest cas vídua, rep una pensió de 528,55 € al mes sobrepassa en 11,65€ mensuals aquesta quantitat i se li retira aquest abonament. Així és la realitat social d’aquest país democràtic i de dret. L’Estat no perd mai i Telefònica menys encara.\nAquest fet és més greu encara del que a simple vista pot semblar. Per què? A l’Estat tenim 8,5 milions de persones en situació de pobresa relativa, és a dir, amb ingressos per davall de 574€ al mes. Totes i tots els que cobren aquest tipus de pensió estan per davall del llindar de la pobresa. No són pobres de solemnitat, però sí són pobres. I això ho diu l’Informe FOESSA sobre exclusió i desenvolupament social, apadrinat per Càritas.\nI això no és tot: tenim un milió i mig de conciutadans que viu en “pobresa severa”, això vol dir que “viu” amb menys de 280€ al mes… Crec que no cal dir res més. I què fan els nostres polítics? Saben que realment la gran part de gent major del nostre país, si no fóra per l’ajuda dels fills, viurien en les pitjors condicions possibles. O com anaven a poder pagar la llum, el gas, el telèfon, etc. aquestes “pobres” persones després d’haver lliurat a la societat el seu treball i la seua suor?\nSé que algú/na podrà pensar que he fet demagògia amb aquest tema. Res més lluny de la meua intenció. El que no puc entendre és que l’Estat tinga els mateixos pobres després d’una dècada d’expansió ecònomica. Què han fet els vuit anys de govern Aznar i els quatre de RZapatero perquè tinguem una societat més igualitària? Pel que es veu, RES. Sols afegiré una dada significativa: Navarra, Euskadi, Múrcia i Castella-la Manxa tenen nivell de desigualtat inferiors al conjunt estatal. I on més desigualtat hi ha és a Andalusia, Canàries, Cantàbria i CAMadrid.\n05.09.2006 | 5.20\nSanta Anna d’Albal\n05.12.2014 | 5.21


2015: Un any d'aniversaris, retorns i comiats | El resum de l'any - La Tornada\nUn any d'aniversaris, retorns i comiats\nAniversaris, comiats i retorns. El titular de l’any, musicalment parlant, és clar. Ha estat un any marcat per les gires i els concerts commemoratius. N’hi ha una llarga llista. Els Amics de les Arts, Els Pets, Raimon, Serrat, Brams, Anna Roig, Mazoni, Sabor de Gràcia... Les commemoracions han arribat per totes bandes. També ha estat un any marcat pels retorns de grups com Sopa de Cabra, l’Elèctrica Dharma, Inadaptats o Gertrudis. Però l’any ha acabat amb el regust amarg d’una llarga llista de grups que s’aturen –ja sigui temporalment o bé indefinidament-. Noms com Txarango, Joan Dausà, Mishima, Els Amics de les Arts o Brams ja ens han avisat que tardaran a tornar als escenaris, mentre que d’altres, com La Gossa Sorda, Miquel Abras, Rosa-Luxemburg o Okey Ok potser no hi tornaran mai. Però anem a pams.\nMés enllà d’aniversaris, comiats i retorns, l’any 2015 ha tingut un nom propi: Ovidi Montllor. La figura del cantautor ha estat reivindicada de totes les formes possibles. Espectacles com L’Ovidi, poema sense acabar (protagonitzat per Toti Soler, Gemma Humet i Joan Massotkleiner) o Ovidi3 (amb David Fernández, Borja Penalba i David Caño) s’han encarregat d’homenatjar la seva figura. També els principals festivals han guardat un espai per reivindicar-lo. El més ambiciós va ser el Barnasants, que li va dedicar la seva edició del 2015. Les versions dels temes del cantautor d’Alcoi han estat una constant i els concerts d’homenatge han arribat pràcticament de tots els àmbits. Vint anys després de la seva mort, Ovidi ha estat homenatjat com mereixia i com mai ho va estar durant la seva carrera.\nAniversaris. N’hi ha hagut tants o més que concerts d’homenatge a Ovidi. Els primers a presentar el seu van ser Gossos. Ells en feien 22, una xifra poc habitual a celebrar, però ho van aprofitar per impulsar una gira de petit format pensada per a espais reduïts i on el públic es convertia en part indispensable de l’espectacle. També El Amics de les Arts han estat de celebració. Durant tot l’any el grup ha commemorat els seus 10 anys de vida. Van començar amb un concert d’allò més especial al Gran Teatre del Liceu, van seguir amb la publicació d’un EP de dues cançons i, com a cirereta, van oferir dos concerts únics durant l’estiu (al festival Grec i a Cap Roig), acompanyats de la Dream Big Band, que van gravar en un CD-DVD d’aniversari.\nMazoni també ha commemorat enguany una dècada des de la publicació del seu primer disc en català. La seva celebració ha passat per una gira d’aniversari on recollia els èxits que l’han acompanyat durant aquest temps, però, abans d’això, es va tancar durant tot el mes de març a l’Arts Santa Mònica per preparar noves cançons de forma intensiva i a la vista de tothom. Es tractava d'una residència original on cada setmana presentava els avenços davant dels seguidors en una sèrie de concerts íntims. I mentre Mazoni celebrava els 10 anys, Glaucs celebraven que fa ja dues dècades que estan en actiu. Ho van fer amb dos concerts molt especials: un a la sala Luz de Gas de Barcelona (acompanyats d’amics com Love of Lesbian, Joan Dausà, Blaumut, Lax’n’Busto, Sidonie o Beth) i un altre, a l’Auditori Espai Ter de Torroella (amb la companyia de la “família” de Glaucs: tots els músics que en algun moment han format part de Glaucs, artistes com Cèlia Pallí, Noudits o Miquel Abras, els humoristes Xuriguera i Faixedas i, fins i tot, les filles de tots els membres del grup). Encara una dècada més amunt, Els Pets han aprofitat fins d’últim dia de l’any del seu trentè aniversari. Durant tot l’estiu han girat amb l’espectacle trespuntzero, en el qual recuperaven les cançons més emblemàtiques de la seva trajectòria i, en alguns casos, hi sumaven una orquestra de corda. La darrera parada de l’any ha estat la més sonada, i han omplert fins la bandera la Sala Barts de Barcelona.\nSabor de Gràcia es va sumar a la llista d’aniversaris amb un disc que commemorava els seus 20 anys de rumba, Gitanos Catalans (Picap, 2015), mentre que Anna Roig va voler celebrar la primera dècada de vida d’Anna Roig i l’Ombre de Ton Chien amb una gira d’estiu en què recuperava les cançons franceses dels inicis i les mesclava amb les seves composicions més actuals. També artistes veterans han bufat espelmes. Serrat va celebrar els seus 50 anys als escenaris amb un cicle de 5 concerts al festival Grec mentre que, fa tot just unes setmanes, Raimon celebrava el 75è aniversari amb un doble recital a l’Auditori de Barcelona.\nRetorns molt sonats\nEls aniversaris molt sovint van lligats amb els retorns. Això és el que li ha passat, per exemple, a l’Elèctrica Dharma. La banda feia enguany 40 anys i ho ha aprofitat per tornar als escenaris i demostrar que mantenen tota l’empenta i conserven un esperit d’allò més jove. Van posar-se en marxa el mes d’abril al festival Strenes i, des de llavors, no han parat. També aprofitant un aniversari, en aquest cas el 25è, Inadaptats van tornar a trepitjar un escenari el passat mes d’abril. En aquest cas va ser un retorn puntual, però la banda va portar 5.000 persones al pavelló de Vilafranca del Penedès, el mateix espai on, fa 10 anys, van posar punt i final a la seva trajectòria. Gertrudis, per la seva banda, han posat fi a uns anys d’aturada amb una gira per celebrar els 15 anys de vida i un disc on han recuperat les 15 cançons més estimades pels seus seguidors.\nSens dubte, però, el retorn de l’any ha estat el de Sopa de Cabra. A principis d’abril, el grup va aparèixer per sorpresa dalt del terrat de l’oficina de turisme de Girona per donar el tret de sortida al festival Strenes. Des d’allà, a més, van anunciar una gira de tres concerts que els han portat al Porta Ferrada, a les Santes i al Festival Internacional de Música de Cambrils. El grup, a més, ha acabat l’any amb la publicació de Cercles (RGB Suports, 2015), el disc que posa fi definitivament a quinze anys d’aturada indefinida. Sopa no han estat l’únic gran clàssic del rock català que s’ha pogut tornar a sentir aquest any. Tot i no tractar-se d’un retorn pròpiament dit, Sangtraït també han estat molt presents aquests últims mesos, sobretot de la mà d’LGP (la banda formada pels ex-Sangtraït Quim Mandado i Martín Rodríguez i Joan Cardoner). Al festival Rock Fest el grup ja va preparar un repertori dedicat exclusivament a Sangtraït i, poc després, al festival Acústica, hi van presentar l’espectacle Sangtraït Simfònic, on recuperaven les cançons de la banda i les vestien amb la companyia de l’Orquestra de Cambra de l’Empordà.\nTampoc cal perdre de vista un retorn més anunciat però no per això menys important: el d’Adrià Puntí. Després de més de 10 anys de silenci discogràfic, el músic de Salt ha publicat aquesta tardor La clau de girar el taller (Satèlite K, 2015). L’últim gran retorn de l’any l’ha protagonitzat Joan Miquel Oliver. Després de la dissolució d’Antònia Font, el músic mallorquí ha recuperat la seva trajectòria en solitari (que tenia aturada des de feia anys) amb la publicació de Pegasus (Sony Music, 2015), un treball que l’ha portat a girar per la gran majoria de festivals d’estiu del país.\nUna llarga llista de comiats\nI de grups que tornen, a grups que marxen. El 2015 és un any d’adéus. La Gossa Sorda va ser la primera gran banda de l’any a anunciar el seu comiat. Ho va fer al març, abans d’iniciar una extensa gira de comiat que posarà punt i final a la seva trajectòria. Els seguirien bandes com Okey Ok i La Bundu Band, que en aquest tram final d’any han fet els seus respectius últims concerts. Encara més inesperats han estat els adéus de Rosa Luxemburg (que no van ni fer concert de comiat) i Miquel Abras (que va posar fi de forma indefinida a la seva carrera amb un concert a Bikini).\nA la llista de comiats, se n’hi sumen també uns quants de temporals. Txarango no girarà durant el 2016 després de posar punt i final a una etapa amb un apoteòsic concert al Sant Jordi Club on es van acompanyar de Chucho Valdés i de la Barcelona Big Latin Band. Joan Dausà també acaba de posar punt i final a una etapa (en aquest cas, amb un doble concert al Palau de la Música) i es prendrà un temps de respir mentre que Mishima tanquen gira aquesta mateixa setmana a la sala Apolo. També Brams, després d’un estiu en què van celebrar els seus 25 anys, s’han acomiadat temporalment. I no només s'acomiaden grups. El festival PopArb també va tancar les portes aquest 2015.\nI una llista encara més llarga de naixements\nPerò que ningú s’espanti. Per cada grup que ha plegat veles, hi ha hagut un mínim de tres naixements. Doctor Prats, que a principis d’any van presentar-se amb Patates amb peix (Autoeditat, 2015), no han parat de girar durant tot l’estiu. Un cas semblant al d’altres bandes com Ojo de Buen Cubero (amb Sóc (Autoeditat, 2015)) o Joan Rovira (amb Peix sense espina (Satèlite K, 2015)), dues de les revelacions de l’any. Tampoc cal oblidar els discos de debut de bandes com Copa Lotus (El moixò foguer (RGB Suports, 2015)), Crossing (Parem el temps (Música Global, 2015)), Hora de Joglar (Gira el temps (RGB Suports, 2015)), Gemma Humet (Si canto enrere (Satèlite K, 2015)) o Oriol Barri (Nosaltres (Right Here Right Now, 2015)). Els naixements han continuat durant el tram final de l’any amb nous discos que, tot i no haver gaudit de prou temps per consolidar-se, tampoc cal oblidar. És el cas, per exemple, de Reina victòria (Petits Miracles, 2015) de Pantaleó, Hores perdudes (Picap, 2015) de Setembre o Déu vos guard! (DiscMedi, 2015) de Trau.\nCapítol a part mereixen Germà Negre i Est Oest. Els primers, després d’anys de girar per festes majors, han publicat el seu primer treball, Els àngels fan torrades (Halley Records, 2015) i, a més, han impulsat una gira de teatres acompanyats de la Cobla Selvatana i l’Esbart Dansaire Fontcoberta. Els segons, per la seva banda, s’han proclamat guanyadors del concurs de maquetes Sona 9 per davant de Roig i Coet. Entre les noves propostes, no hi han passat desapercebuts els noms més consolidats que s’ha reformulat. És el cas de David Carabén (que ha iniciat una gira en solitari més enllà de Mishima) i Xavi Sarrià i Feliu Ventura (que s’han unit per posar música a Totes les cançons parlen de tu, la primera novel·la de l’excantant d’Obrint Pas). I igual que neixen grups, també neixen festivals. Enguany hem vist com apareixien cites com el Born de Cançons o el Festivalot.\nEls Catarres, Aspencat i Zoo: els grups de l'any\nD’acord, naixements, comiats i aniversaris. Però l’any ens ha deixat més coses. Per exemple, ha coronat Els Catarres, Aspencat i Zoo com tres dels grups del moment. Els Catarres han publicat Big Bang (Música Global, 2015), el seu tercer disc, que els ha portat per totes les festes majors i festivals del país. Aspencat, per la seva banda, després d’un any per emmarcar en què s’ha consolidat com un dels grups amb més futur del país, han publicat Tot és ara (Halley Records, 2015), el seu quart treball. Per últim, Zoo, després de publicar el seu primer disc a les acaballes de 2014, ha crescut com la pólvora i s'ha fet un lloc al panorama musical català a una velocitat que poques vegades s’havia vist.\nMés enllà de grans noms, algunes bandes han utilitzat el 2015 per reivindicar-se. Nyandú, amb BUM! (Música Global, 2015) han sorprès a tothom i s'han convertit en un dels grups de l’any mentre que La Terrasseta de Preixens també va fer un salt mortal endavant amb Candidatura (Autoeditat, 2015), el seu tercer disc. El mateix s’ha repetit amb altres propostes com Sense Sal (amb Algun lloc al món (Autoeditat, 2015)) i Bremen (amb Tornar d’Amèrica (Fina Estampa, 2015)). D’altres han continuat el seu procés de consolidació amb discos que demostren que són ja grups cabdals de l’escena musical del país. Blaumut (amb la publicació d’El primer arbre del bosc (Tsunami Music, 2015)), Obeses (amb Monstres i princeses (Música Global, 2015) i la gira Obeses 3D acompanyats de la Banda Municipal de Barcelona), Ebri Knight (amb Foc! (Audoeditat, 2015)) o Inspira (amb la publicació de Greta (Bankrobber, 2015) han demostrat que estan en el moment més dolç de la seva trajectòria.\nI no ens oblidem dels noms més consolidats que han demostrat tenir encara molta corda. Roger Mas ha acabat l’any publicant Irredempt (Satèlite K, 2015), un disc a guitarra i veu, mentre que Marina Rossell ho ha fet amb Cançons de resistència (Satèlite K, 2015), un repàs als grans himnes internacionals relacionats amb dones. Joan Isaac ha rebuscat al calaix per recuperar himnes italians i adaptar-los al català amb Joies italianes i altres meravelles (Picap, 2015) mentre que Tomeu Penya i Quico Pi de la Serra han demostrat mantenir-se en bona forma amb la publicació d’Optimista! (Blau, 2015) i Dues tasses (Satèlite K, 2015)), respectivament.\nEl 2015 en 10 dates\nEnguany feia 20 anys que Ovidi Montllor va marxar de vacances i els homenatges no hi han faltat. Aprofitant l'efemèride, el cantautor d'Alcoi ha estat més reivindicat que mai.\nLa Gossa Sorda diu adéu\nDesprés de 15 anys als escenaris, La Gossa Sorda anuncien que inicien la seva "última gira". Unes setmanes després confirmen que, a principis del 2016, el grup dirà adéu als escenaris.\nTorna la Dharma\nLa Companyia Elèctrica Dharma mai ha arribat a marxar del tot, però aquest 2015 han tornat als escenaris definitivament. Amb l'esperit més jove que mai, el grup va obrir al festival Strenes una gira de celebració dels 40 anys que els ha portat pels principals escenaris del país.\nInadaptats tornen per un dia\n25 anys després del seu naixement i 10 anys després de la seva dissolució, Inadaptats tornaven als escenaris per un dia. Cinc mil persones els esperaven al pavelló de Vilafranca, el mateix punt on s'havien acomiadat una dècada abans.\nUn Sant Jordi al Sant Jordi\nLa diada de Sant Jordi va ser molt especial per a Els Catarres. Els d'Aiguafreda van presentar el seu tercer disc, Big Bang, al Sant Jordi Club de Barcelona davant de 5.000 persones entregades. Va ser el primer concert d'una llarguíssima gira que seguirà durant el 2016.\nDurant onze edicions, el festival PopArb ha estat un referent musical a Catalunya i un planter de noves propostes. Aquest 2015 va tancar les seves portes a causa de les dificultats econòmiques.\nLa Banda Impossible pren el Canet Rock\nLa segona edició del Canet Rock va tenir un nom propi: La Banda Impossible. La unió dels principals liders del rock català amb Pemi Fortuny (excantant de Lax'n'Busto) com a gran reclam va portar la bogeria al Pla d'en Sala.\n30 de juliol i 6 d'agost.\nEls Amics celebren 10 anys\nEls Amics de les Arts han volgut celebrar com toca els 10 anys damunt dels escenaris i la cirereta de la celebració van ser els dos concerts especials que van oferir, conjuntament amb la Vicens Martín Dream Big Band, al festival Grec i a Cap Roig.\nAspencat publica Tot és ara\nDesprés d'un any per emmarcar en què van experimentar un creixement exponencial, Aspencat presentaven el seu quart treball: Tot és ara.\n6 de novembre.\nSopa de Cabra publica Cercles\nDesprés de pràcticament 15 anys d'aturada, Sopa de Cabra tornaven definitivament als escenaris amb la publicació de Cercles.