Balladeta de l’Àliga de Valls – Fes Ta Festa – La cultura popular a la ràdio i a internet\nBalladeta de l’Àliga de Valls\n12 agost 2016Sons de la Tradició\nLa representació de l’Àliga dins el bestiari festiu d’una població, és un entremès que simbolitza la ciutat, el poder municipal. El ball de l’Àliga davant l’Ajuntament és un acte d’homenatge a la representació que aquest té de tota la població. També en certes ocasions balla davant el poder religiós i, més concretament, davant d’imatges patronals (marededéus, sants…) les quals imatges també ostenten el paper de representar la població.\nA la ciutat de Valls, per les Festes Decennals de la Candela, que són unes fetes en honor de la patrona principal de la ciutat: la Mare de Déu de la Candela, i que es celebren cada deu anys tenint com a referència els anys que acaben amb el número 1 (per exemple: 1991 – 2001 – 2011 – 2021 etc.). A Valls, doncs, l’Àliga, símbol de la ciutat, en acabar-se la processó del dia 2 de febrer i davant l’Ajuntament, balla en homenatge a la Mare de Déu abans que entri a l’església.\nLa seva música és una adaptació de la melodia conservada, que intenta seguir l’esperit i el so dels instruments que en el seu origen acompanyaven Àligues com la de Valls.\nL’Àliga de Valls, element de gran caràcter, feia al llarg de l’any només dues sortides, en les quals ballava. Una era per Corpus (processó) i l’altre per sant Joan. Durant les festa anual de la Candela també sortia per ballar dins l’església davant la Mare de Déu.\nLa versió que escoltarem és interpretada pel grup “Els Ministrers de la Vilanova”, de Vilanova i La Geltrú. Ha estat arranjada per Marcel Casellas per a la següent formació instrumental: flabiol i tamborí, sac de gemecs, tarota, xeremia, sacabutx, fiscorn i dos timbals.


El Servei Local d’Ocupació segueix operatiu durant el confinament\nLes persones, siguin o no usuàries del servei, poden accedir a informació i recursos per afavorir el seu retorn al mercat de treball\nDes de l’Àrea de Desenvolupament Econòmic Local de l’Ajuntament de Pallejà es continua treballant per oferir suport, informació i assessorament a les persones que es troben en situació de recerca de feina. Les professionals del servei atenen diàriament consultes i resolen, principalment, dubtes sobre prestacions i ofertes de feina, al mateix temps que ofereixen recursos per afavorir la recerca d’ocupació.\nDes de l’inici del confinament, el servei ha posat en marxa totes les eines possibles per a donar suport als veïns i veïnes del municipi, coordinant-se amb altres àrees municipals, com Joventut, Serveis Socials, Comerç i Consum, així com amb organismes oficials, com el SOC i el SEPE, per poder continuar oferint servei a la ciutadania.\nTot i que el confinament no permet atendre de manera presencial, les persones interessades en inscriure’s a la borsa de treball per tenir accés a les ofertes de treball, poden demanar cita prèvia per a una entrevista a través del telèfon 93 663 15 40. L’atenció presencial es reprendrà tan bon punt finalitzi l’estat d’alarma.\nTemporalment s’ofereix atenció telemàtica a les persones que no són usuàries del servei, les quals poden accedir a diferents recursos com, per exemple, el suport en la millora del currículum, l’accés a les ofertes de feina , gestionades o no pel servei o la informació sobre prestacions. Les persones que ja són usuàries del servei poden consultar i vincular-se a les ofertes de feina a través d’aquest enllaç.\nData de modificació: 16/04/2020 10:28:57


DANI FLACO presenta “Verbenas y fiestas menores” - Festival Acròbates DANI FLACO presenta “Verbenas y fiestas menores” - Festival Acròbates\nDANI FLACO presenta “Verbenas y fiestas menores”\nEl 3 de febrer de 2017 va sortir a la venda el nou disc de Dani Flaco, “Verbenas y Fiestas Menores”, un disc produït per Fernando Polaino i que ja és el setè de la carrera del cantautor hospitalenc. Es tracta d’un disc on recuperar el seu vessant més rocker, amb lletres personals i romàntiques, però també critiques i punxants i amb el so d’una banda més consolidada que mai.\nComparat per la premsa amb Sabina per les seves lletres dedicades als espais més obscurs de les ciutats, Dani Flaco té com a referents musicals a Jakob Dylan, Javier Krahe (del qual va versionar el tema “Nos ocupamos del mar” en el seu disc Versos y madera), Mark Knopfler, Quique González, Bob Dylan o The Beatles.\nAmb aquest nou treball discogràfic sota el braç, Dani Flaco està realitzant una gira per tota Espanya que el portarà a inaugurar una nova seu del Festival Acròbates per aquesta 12a edició: el Centre Cultural Sanfeliu de l’Hospitalet.\nDivendres 10 novembre 2017 20:00\nCentre Cultural Sanfeliu - Carrer de l'Emigrant, 27, Hospitalet de Llobregat, España


El Govern aportarà 500.000 euros extraordinaris al Museu de Lleida per reformar la sala gòtica i fer adquisicions - TOTLLEIDA\nEl Govern aportarà 500.000 euros extraordinaris al Museu de Lleida per reformar la sala gòtica i fer adquisicions\nACN Lleida .- El Govern, a través del Departament de Cultura, farà una inversió extraordinària de 500.000 euros al Museu de Lleida per reformar la sala Gòtica, que és on hi havia part de les peces de Sixena que es va emportar la Guàrdia Civil, i també millorar la política d’adquisicions. L’anunci l’ha fet la consellera de Cultura, Mariàngela Vilallonga que ha destacat que més enllà dels ”avatars judicials” en referència als plets sobre la titularitat de l’art, la ”vida al museu ha de continuar”. Amb aquests diners el museu també canviarà el sistema de climatització i millorarà la façana oest de l’edifici. Davant la imminent sentència sobre les peces d’art de la Franja de Ponent, Vilallonga s’ha mostrat partidària de ser ”prudent i discreta”. En aquest sentit, ha assegurat que una vegada es conegui s’asseuran a parlar amb qui calgui i tampoc ha revelat si hi ha hagut cap contacte amb l’Aragó des del judici.\nLa consellera de Cultura ha presidit aquest dijous el plenari del Consorci del Museu de Lleida. Tant ella com bona part de patrons s’han estrenat en aquesta trobada a excepció del bisbe Salvador Jiménez, ja que després de les eleccions municipals hi ha hagut canvis al capdavant de les institucions que integren el consorci: Diputació, Paeria i Consell Comarcal. En concret, la inversió que es farà al Museu el 2020 serà de 542.000 euros per millorar l’equipament. Les aportacions anunciades es destinaran principalment a la millora de la climatització amb una partida d’uns 350.000 euros. Aquesta partida vindrà finançada a parts entre el Govern, la Diputació de Lleida i la Paeria.\nAixí mateix, es preveu una inversió de 132.000 euros per remodelar la sala gòtica del Museu, una de les que més havia quedat alterades a causa de l’entrada de la Guàrdia Civil l’11 de desembre de 2017 per executar la sentència provisional del trasllat de les peces d’art del Monestir de Sixena. Uns 62.000 euros es destinaran a sanejar les façanes de la part oest de l’edifici.\nEl director del Museu de Lleida, Josep Giralt, ha explicat que la reforma de la sala Gòtica incorporarà entre dos i tres peces noves del fons del Museu que provenen dels retaules de Castelló de Farfanya. Així mateix, també es mouran una sèrie de peces de la part funerària i se li donarà un paper ”rellevant” al Tron de Sixena que ja està exposat a l’equipament. Giralt també ha dit que s’incorporarà el Retaule de Sant Bartomeu de Capella, l’obra del segle XV adquirida per l’empresari lleidatà Tatxo Benet, i una de les taules de l’església de Sant Joan de Lleida que ara mateix es troba al MNAC. Finalment, està previst exposar la taula de Sant Blai a El Gaió.\nLa consellera Vilallonga s’ha compromès a demanar el 50% del Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER) corresponent a aquestes inversions. Així mateix, ha manifestat que amb l’acte d’avui el Departament de Cultura vol subratllar el seu ”ferm compromís”, no tant sols amb el Museu de Lleida, que ha qualificat com ”un dels grans centres museístics del país”, sinó amb la totalitat dels conjunts monumentals i institucions museístiques i patrimonials de la demarcació de Lleida.\nFinalment, Vilallonga ha anunciat que properament el Govern aprovarà els nous estatuts del Museu de Lleida que hauran de ser ratificats per la resta d’administracions. Amb aquests, el Consorci del Museu de Lleida quedarà adscrit a l’administració de la Generalitat. L’aportació del Govern per a l’any 2019 serà del 56% del pressupost total de l’equipament.\nPendents de la sentència de l’art de la Franja\nLa reunió del Consorci de Museu de Lleida s’ha celebrat en un moment en què es preveu que la sentència del judici pel litigi de les 111 obres d’art de la Franja de Ponent sigui imminent. La vista es va celebrar a Barbastre el 16 de maig passat i algunes fonts apunten que la sentència podria arribar entre aquest setembre i principis d’octubre. Sense entrar en detall sobre valoracions d’esdeveniments que encara no han passat, la consellera Vilallonga ha remarcat que en un ”moment amb plets sobre els béns de Sixena i les parròquies de la Franja que amenaça la integritat de les col·leccions del Museu”, la Generalitat ”subratlla el compromís amb el Museu”, ja que al marge dels ”avatars judicials” la vida al museu ha de continuar.\nJosep Giralt, per la seva part, ha reiterat que el Museu ”mai renunciarà” a explicar un tema fronterer i cultural com el de la Franja de Ponent i Sixena. De la mateixa manera, no ha volgut entrar en valoracions perquè mentre el plet de les 111 obres encara estigui pendent de sentència, no es pot fer ”ciència ficció”\nart de la Franjabisbe de Lleidaconseller CulturaJoan TalarnJosep GiraltMariàngela VilallongaMiquel PueyoMuseu de Lleida


Les tempestes més fortes ja afecten el Maresme, el Vallès i la Catalunya Central\nLa calor podria arribar amb força la setmana que ve\nFins ara els bombers han hagut de fer 60 sortides, gairebé totes a Girona, Salt i Quart\nMIQUEL BERNIS Barcelona Actualitzada el 26/07/2011 20:01\n260x366 Cotxe atrapat a Girona aquesta tarda // ACN Cotxe atrapat a Girona aquesta tarda // ACN\nA poc a poc els xàfecs més intensos han anat baixant de latitud, i durant les dues últimes hores han descarregat sobretot a les comarques de Barcelona. Les tempestes han deixat fins a 33 litres a Parets del Vallès, 21 a Montmeló, 19 a Premià o 17 a Vilassar de Mar. A Mataró la pluja està aigualint Les Santes, i tot fa pensar que en aquest grup de comarques on hi ha anat plovent durant les últimes hores, els xàfecs s'hi quedaran encara dues o tres hores més, encara que hi plogui de forma intermitent. Els aiguats més importants de la tarda però han caigut a les comarques de Girona, sobretot al Baix Empordà, al Gironès i a la Selva. Fins ara han caigut: 78 litres a Fornells de la Selva, 74 a Medinyà (Sant Julià de Ramis), 72 a Vilablareix, 64 de Verges, 61 a Torroella de Montgrí, entre 45 i 50 a Girona i 47 a Molló, segons dades de Meteocat i de la xarxa Meteoclimatic.\nEls bombers han hagut de fer una seixantena de sortides, la majoria a Girona, Salt i Quart. Bàsicament es tracta d'inundacions a la via pública, baixos inundats, canaleres d’edificis, però cap d’aquestes incidències és important.\nMeteocat té actiu un avís de situació de risc per xàfecs localment intensos a un bon grapat de comarques del nord i l'est, especialment al Ripollès, la Garrotxa, Osona, la Selva i el Vallès Oriental, on es considera més probable que hi hagi aiguats forts. L'avís és vigent fins demà al matí a la costa.\nDemà el dia començarà encara amb molts núvols a la costa, i en tot cas amb el pas de les hores s’aniran obrint algunes clarianes a l’interior. Descarregaran xàfecs a les illes localment forts, i l’ambient tornarà a ser molt fresc. Dimecres, molt insegur i encara amb el paraigua a mà.\nArribarà l’estiu els pròxims dies? Doncs és cert que el temps canviant continuarà durant la segona part de la setmana, i que, de fet, dissabte hi hauria una nova tongada de ruixats força generals. Però els mapes del temps avui dibuixen una clara bossa d’aire càlid, que ja durant el cap de setmana afectaria molts sectors de la península, i que la setmana que ve podria disparar també les temperatures a casa nostra. La calor podria, doncs, arribar amb l’agost. Ho anirem seguint.\nTrobareu més informació sobre la previsió a www.ara.cat/meteo.


El jutge creu que les CUP no van agredir Anglada - Notícies Societat - Notícies Societat - e-notícies\nSocietat · 15 de Febrer de 2010. 10:31h.\nAnglada, després de denunciar l'agressió\nEl Jutjat número 1 de Vic ha condemnat Martí Creus Brunat i Aleix Andrés Canadell d’una falta d’injúries cap als regidors de la PxC Josep Anglada i Marta Riera. Tots dos hauran de pagar una multa de 90 euros. La jutge, en canvi, els ha absolt de la falta de lesions per la qual Anglada havia denunciat Aleix Andrés als Mossos.\n#4 Anna de Cardedeu, CARDEDEU, 15/02/2010 - 21:05\nYa no saben que hacer para desprestigiar a Anglada. Son patéticos.....\n#3 Albert, Vic, 15/02/2010 - 15:46\njuanan, a tu qui t'ha dit que aquests absolts diguin els culpables? la justicia fa la feina, i ha vist que ells no son els culpables. ha quedat demostrat que el sr.anglada només fa demagògia. A veure si serà que s'ho ha fet ell mateix... quin pamplines!\n#2 juanan, vic, 15/02/2010 - 15:15\nEsta es la "JUSTICIA" A que al final Anglada tendrá que pagar por ser agredido y no pensar como ellos es una verguenza , lo mejor es hacer justicia uno mismo\n#1 antonio, bcn, 15/02/2010 - 12:36\nDeu ser força trist veure una notícia q parla de tu, i després de molta estona ningú hagi fet cap comentari encara; i lamento ser el primer...


La literatura i les coses. – Pasqual Farràs\nPublicat perpasqual 13-març-2011 29-gen.-2013\nMaria Dasca (Revista de Catalunya, núm. 259, març de 2010)\nUn dels axiomes més difícils de qüestionar és el que defensa que la literatura és la literatura. O, en altres termes, que la literatura és la creació d’un món. També podem afegir que “El llibre és un món”, com deia Barthes. O més aviat afirmar que el món és un llibre, només un llibre. Aquesta reflexió és una de les idees centrals d’El vigilant i les coses (Edicions de 1984, 2009), una ficció que s’interroga sobre les possibilitats de participació en el real, en una presa de consciència que vertebra la creació d’un món.\nL’última novel·la de Pasqual Farràs ofereix una visió proteica del món i del pensament, a partir d’un fil argumental molt tènue, sostingut per l’imaginari mental del protagonista. August, el vigilant nocturn d’uns magatzems, pren una decisió que ha de capgirar, de la nit al dia, la seva existència: “viure fora d’ell mateix” (p. 108) per respondre a “la crida d’una vida possible, probablement falsa, arbitrària, però si més no tangible” (p. 141). Irresolut per natura, observador complex d’una realitat de la qual es manté estratègicament al marge, comença a divagar per una ciutat abstracta, delimitada per un clos (el de les fronteres de l’extraradi) i estructurada jeràrquicament.\nElaborada a partir d’una sola veu, El vigilant i les coses és una faula irònica, focalitzada en una comunitat eclèctica, i vehiculada pel pensament d’un personatge insòlit, el vigilant. August és erigit com un jutge carregat d’insuficiències, en assumir el llegat del senyor Grand, l’antic vigilant de la torre, i àrbitre d’un món que s’exhibeix amb regulació. A través d’una enunciació irònica, la ficció desgrana una reflexió sobre les regles del món i els criteris que en permeten la representació, que són d’ordre eminentment intel·lectual. És per això que la novel·la pot ser llegida com a reflexió sobre l’aprehensió d’unes entelèquies -l’amor, el treball, la funció social de l’individu- que pivoten al voltant d’un poder invisible, encarnat (o desencarnat) en figures que no actuen i que es deixen manipular.\nContraposada a unes relacions deliberadament esteriotipades, la personalitat d’August es dimensiona a través del relat. És construïda en tercera persona, a través del reflex de la ment del personatge, i és l’objectivació d’una posició vital complexa, que ell mateix veu com a excepcional, la grandesa de la qual recau en la seva “mirada moral” (p. 7). La seva mirada fa que la ficció acabi prenent un to de comedieta, i que els personatges que hi participen, Cabrinetti i el senyor Grand (dos companys de feina), adoptin rols subordinats a la condició que August (amb un nom ambigu: d’emperador i de pallasso) els atribueix. El mateix passa amb Silvestre, el cambrer discret que sembla ser la imatge de la felicitat, el bell Hèctor, l’heroi-màrtir, o els personatges femenins (Gal·la, Diana, Lena, Betty), en qui cerca unes aventures a les quals es lliurarà amb la condícia acostumada.\nRegint-se per un “principi d’austeritat emocional” (p. 33), August defuig la integració, i opta per l’observació analítica d’un món percebut com un teatre o una farsa. No és estrany, per tant, que sovint el vegem desdoblant-se en contrafigures, identificant-se en prototipus vacus: “Viure eternament desdoblat, aquest era el seu destí” (p. 60). La seva posició vol ajustar-se, fet i fet, a les regles d’un món en què la labilitat de les formes condiciona els valors i on l’espai determina el nom de les coses. És per això que -en el joc d’identificar l’individu amb un entorn més o menys predeterminat- el canvi s’acaba adaptant a l’ordre social, sense provocar alteracions. En un espai simbòlic, els fets d’actualitat són percebuts com a rumors contradictoris, que donen peixet a mites rarament contestats (com el de la sedició de l’estudiant).\nLa ficció estableix una sèrie de sintonies amb l’estricta contemporaneïtat i, més concretament, amb determinats aspectes de la condició contemporània. Una de les més recurrents és el sentiment de desafecció en què se submergeix August. Es tracta d’una sensació que recorda il corpore (indolència o insensibilitat) i il distacco (despreniment, distanciament o fredor) del tenente Drogo, el protagonista d’Il deserto dei Tartari, de Dino Buzzati. August té la impressió que “se li podia acabar escapant tota una vida sencera” (p. 123), i resta estupefacte, perplex, enfront d’un món que no entén. Opta, en conseqüència, per desdoblar-se assumint la condició de vigilant, i identificant-se amb aquell “je suis maintenant impersonnel” de Mallarmé que el converteix en subjecte modern. S’ha depassat, per tant, el llindar d’aquell estadi en què, segons Charles Taylor, la identitat derivava de la convergència, en un mateix àmbit, d’una sèrie de pràctiques (religioses, polítiques, econòmiques, familiars, intel·lectuals i artístiques) reforçades entre si. En la faula de Farràs és impossible la creació d’una identitat construïda a partir d’uns marcs referencials i d’unes pràctiques interioritzades. Més aviat es resol amb l’autocomplaença d’una nova atribució, o d’una altra qualitat atribuïda, que emmascara, un cop més, sobreposant-s’hi, les identitats múltiples del personatge: “era només la rèplica descolorida d’un personatge amb moltes més possibilitats” (p. 183).\nAquest procés, regit per la ruptura, implica, òbviament, una alteració en l’ús del codi. August no troba el codi apte per a expressar-se i s’empara d’una llengua impostada, que l’empresona. Es crea un univers tancat de referents abstractes (és idoni, en aquest sentit, l’ús del prototipus, del diminutiu i del mot denigrant) que l’autoritza (i l’obliga) a utilitzar l’enunciació irònica, la qual li permet de desfer/transgredir una norma evitant-ne la sanció. En fer-ho posa en evidència la immotivació del signe lingüístic i subratlla el desconcert derivat de la inadequació de la llengua, de la seva llengua davant d’un món que no és el que li sembla, i que modifica al seu gust. En definitiva, oscil·lant entre l’estupor i la voluntat de domini de la situació, posa de relleu l’arbitrarisme lingüístic i de la producció de sentit, i crea un “teatrí organitzat i planificat perfectament per la seva ment” (p. 91). O, tornant a l’axioma inicial, manifesta el reconeixement que la literatura no és res més que literatura.\nVíctima de l’estranyesa i de la incomprensió del codi que regula el món extern, el narrador es veu obligat a bastir un món, un imperi de signes, on refugiar-se. Es tracta, tanmateix, d’un món ja interpretat, en què August adopta el rol d’espectador de si mateix, alhora exhibicionista i hermeneuta. És per aquesta raó que abunden els llocs d’espectacle o d’esdeveniment social. Els entrellats del Club Gimnàstic, del parc d’atraccions i de la manifestació són, en aquest sentit, reptes que mouen el personatge a autoreferir-se, no tan sols respecte de la realitat aprehensible (en tant que coses) sinó també pel que fa a si mateix (en tant que vigilant). La interacció amb les coses implica, per tant, la construcció d’una il·lusió referencial, un món perfectament regulat per unes lleis pròpies. Un discurs del món perfectament orquestrat i convincent, amb una inequívoca capacitat manipulatòria, i essencialment fal·laç. Així, en adreçar-se als seus (tres) superiors, August pronuncia “frases de sentit incert, que deia expressament en un to transcendent, com si continguessin una veritat indiscutible que tothom havia d’admetre de seguida, i cadascun dels tres sotscàrrecs (…), per separat ja sospitava que al darrere no hi havia cap mena de sentit verificable” (p. 153).\nEl rerefons epistemològic del discurs d’August parteix, al mateix temps,, d’una evidència: un cop iniciat el camí res no serà el mateix. Com digué Sartre, escriure és “revelar el món”. I revelar suposa haver d’escriure de manera que ningú no pugui ignorar el món i, en darrer terme, si es coneix el món, (un món, només), de no ser-ne, (o dir-se’n) innocent. És per això que l’expressió d’August se sotmet a un mòbil gens ingenu: trobar-hi una ubiqüitat: “Que hi hagués, si més no, un codi fiable per atenuar la diversitat del món” (p. 61). El perill és evident: “Ara la vida autèntica s’infiltrava com un torrent desbocat per les clivelles de la fortalesa que havia erigit en temps d’ofuscació, una cuirassa que ara no podria aguantar per més temps l’atac de la veritat” (p. 109).\nLes peripècies que viu August el menen forçosament a reconèixer-se en el desencís. Si un dels motius principals de la creació artística és la necessitat de sentir-se essencial en el món, el procés que desenvolupa August és justament l’invers: l’assumpció d’un marc de relativitat, regit per una contingència històrica, que l’ha fet “amo d’ell mateix” (p. 263). És segurament en aquest context que és possible una tria -i la preferència per un determinat tipus d’espai, el limítrof a la perifèria de la ciutat-. I per això, enmig d'”aquella munió de gent” que “era la vida en totes les seves possibilitats, en tota la seva diversitat (…), August es proposava de participar-hi amb totes les conseqüències” (p. 121).\nPerò, insistim-hi, quin és el món d’August? Davant la impossibilitat del somni per a aquest impotent que és el creador, el vigilant construeix una estructura intel·ligible a partir de la qual s’abasteix un coneixement. Un coneixement reduït a les dimensions d’un personatge, atès que, segons Musil: “les dimensions del raonament es redueixen per adaptar-se a la meva personalitat, la zona de combustió, en mi, molt estreta”. Perquè, retornant a El vigilant i les coses, “aquell home que no es reconeixia en la vida que duia no era home ni res, només un projecte a mig fer, perdut en la temptativa de ser una qualsevol desferra que si més no verificava la ingratitud del món, una altra cosa era l’home distanciat, desapassionat, sí, però lúcid i sincer, que escrutava el món i provava d’entendre el veritable significat de les coses” (p. 241). En aquest marc és possible el doble (ps. 63, 186) i l’artifici (p. 187).\nL’espai mental d’August erra entre la desil·lusió i el dubte, i el condemna a una perplexitat que és l’única moral literària possible. Com en el fragment del quadre de Hammershoi que s’entreveu en la coberta, evoca una solitud estranya, la de la vida de tons neutres, en silenci. En l’era del simulacre, August aprehèn el món des d’una presa de consciència estoica, en dues línies: la que l’ha conduït al despullament (significativament, s’ha desprès de llibres i de fotografies), i la que el sotmet a la força física de la matèria. D’aquí l’interès eròtic per dones atletes o gimnastes, o la fascinació per tot un ventall de sensacions (la gimnàstica eròtica) que li embriaguen la consciència. Aquestes pràctiques constitueixen, al capdavall, un ritu, un dispositiu simbòlic que li permet de construir identitats enfront dels altres, més o menys aureolades de fals profetisme -cal recordar que tant a El vigilant i les coses com a La mort del fabulador (1999) el protagonista assumeix el dot oracular després de la mort d’un “fabulador”.\nCom que el coneixement es limita a “veure la imatge d’una necessitat insaciable” (p. 129), el protagonista es veu empès a fabular relacions de complicitat, coincidències equívoques i fugaces amb uns éssers que es mantenen tan semblants a si mateixos, tan simples i transparents, que semblen ser l’efecte d’una al·lucinació o d’un mirall. En aquest distanciament respecte d’un món convuls, originat, com dèiem, en el desconcert davant la impossibilitat de la permanència, descobrim una veritat ontològica -una però no l’única-, la del dolor intel·lectual, moral, sovint expressat amb la metonímia de la culpa. August sol sentir-se “secretament culpable de no haver sabut viure d’acord amb els seus impulsos més sincers” (p. 124) i intenta de bandejar aquest sentiment: “culpable de què, es deia” (p. 206).\nLa ficció s’erigeix també com a representació d’una relació imaginària: la que estableix el subjecte amb les seves condicions reals d’existència. És en aquesta representació que August troba un sentit social, sempre ubicant-se en el camp d’una certa marginalitat, en la mesura que, segons Marc Augé, el sentit social es basa en la representació de les relacions; necessita temps i avenir per a desenvolupar-se (un sentit polític). Moltes de les tensions presentades són derivades de la consideració d’una vida inautèntica, fragmentada, vinculada a aquell estat de col·lapse o de sobreposició que teòrics com Brian McHale han vinculat a la postmodernitat. Implica, a la vegada, un eclecticisme en termes de relacions laborals i pràctiques de treball, dependent de la lògica del desenvolupament del capitalisme cultural, i condemna l’individu a una expressió irreductiblement personal. A fabular confabulacions -és el “paper d’observador, un simple vigilant, com a molt un visionari” (p. 226)- enfront d’una “vida estancada” regirada per un “fet fundacional” (p. 226).\nEn un moment en què el discurs narratiu ha perdut la centralitat en la legitimació de la representació del món, es fa necessari un judici reflexiu com el de Pasqual Farràs (l’obra forma part d’un projecte que inclou, a més de les editades, dues altres novel·les, en curs). És molt probable que l’autor s’adreci a un públic que cerqui en El vigilant i les coses una raó: un univers ampli i làbil. Un horitzó en el qual s’inscriu l’obra literària i el qual, com ha recordat recentment Todorov, està estretament relacionat amb la nostra educació moral. Per la seva integració en la tradició novel·lística catalana i occidental (Melville, Musil, Kafka, Buzzati, Foix, Bauçà, Baixauli, entre d’altres, ressonen en el relat), l’autor ens situa en l’anella d’una cadena continuada, que canalitza unes determinades maneres d’entendre el nostre devenir cultural i personal. Per la seva exigència i la capacitat de crear un estil ben resolt en el procés d’adaptació a un registre, El vigilant i les coses és un llibre excepcional. De lectura recomanable, que convida a pensar, a pensar-hi. I, en efecte, crea un món, una literatura. Un món que és (només?) un llibre.


Acció Social - Fundació EuroPACE | Impulsant ciutats vibrants, saludables i sostenibles.\nCombatent la pobresa energètica i millorant la salut de les persones que ens envolten\nImpulsem programes per reduir la pobresa energètica i avaluar l'impacte que la reforma d'un habitatge genera sobre la salut, el benestar i la despesa energètica de les famílies.\nLiderem programes de conscienciació ciutadana per difondre valors mediambientals i fomentar la cultura de la sostenibilitat a través de l’estalvi energètic.\nINICIATIVES DE SENSIBILITZACIÓ CIUTADANA\nAccions d'empoderament de la ciutadania\nCompartim amb els ciutadans la Setmana de l'Energia i ho fem a través d'accions per donar a conèixer com funciona i es manifesta aquesta. A través d'un punt informatiu i d'assessorament als ciutadans, amb activitats que mostraven el funcionament de les energies renovables i una conferència de com optimitzar de manera ràpida el consum energètic de la llar vam celebrar la Setmana de l'Energia a la comarca de la Garrotxa.\nCompartim el Dia Mundial del Medi Ambient amb els ciutadans d'Olot. A través d'un punt informatiu al centre d'Olot vam informar als ciutadans dels beneficis de la rehabilitació energètica, els vam assessorar sobre com optimitzar la seva factura energètica, vam fer una visita a un edifici amb façana fotovoltaica que s'ha reformat íntegrament per obtenir un certificat A en eficiència energètica i també vam sortejar 10 Certificiats d'Eficiència Energètica i un val regal de 500 € en energies renovables.\nAjuda’ns a combatre la pobresa energètica.\nSi vols contribuir en la lluita contra la pobresa energètica i ajudar a les famílies vulnerables, dona suport a la Fundació. Totes les donacions rebudes aniran íntegrament a promoure renovacions energètiques d’habitatges de famílies en situació de vulnerabilitat per millorar la seva salut, confort i en definitiva qualitat de vida.


Com sé si necessito anar al psiquiatre? » Marcingla\nEl més comú és no poder dormir durant més de tres nits seguides. Si comença a succeir-te para esment, potser solament has de deixar de beure cafè després de les cinc de la tarda, una nit d’insomni no és cosa de quina preocupar-se. Però tres, més o menys. Una altra alteració del somni freqüent és despertar sobresaltat a certa hora i després no poder tornar a agafar el son. Això també per més de dues nits seguides. Si no és un malson, que passa, pot ser ansietat. Finalment, si de sobte estàs molt cansat tot el dia i dorms més del que hauries d’és un senyal comú de depressió.\nSi més d’una persona et pregunta si estàs de dolentes o et diu que has estat insuportable, escolta. Pot ser que sense adonar-te estiguis molt sensible, més trist del normal, o t’enutgis amb molta més facilitat, i això és senyal que estàs perdent el control de les teves emocions. El mateix passa quan perds la memòria. De sobte se t’oblida tot i no eres així? La teva ment està molt ocupada amb una altra cosa, encara que no t’adonis.\nSi t’asseguis malament, tens símptomes com a mals de queixal, pèrdua de l’oïda, però vas amb un metge i després d’una bona revisió mèdica t’assegura que estàs bé, pots estar somatitzant. Això significa que el teu cos t’està dient que la teva ment no va molt bé que diguem.\nCanvi dramàtic del peso/apetit\nSi ets molt prim i de sobte engreixes de la nit al dia, o el contrari, sense una dieta o rutina d’exercici noves, cura. A més de que no és molt bo per a la teva salut pot ser senyal d’estrès molt alt. Un senyal molt clar de depressió és la pèrdua total de l’apetit. De vegades tens molta gana i així i tot et dóna apatia menjar. Això no és normal, no t’enganyis.\nNi amics ni sexe\nSi estàs evadint tot contacte social i fins i tot si ja no gaudeixes el sexe, també has de parar esment. La depressió i l’ansietat es caracteritzen per fer que perdem l’entusiasme i deixem de sentir plaure. No t’enganyis, si això passa molt seguit, no és que vas madurar, és que alguna cosa camina malament.\nClar que símptomes més greus com a al·lucinacions visuals o auditives, sobtada obsessió amb alguna cosa (pot ser amb netejar-ho tot) o violència són senyal que has de demanar ajuda professional sense pensar-ho dues vegades.


Petició de 4 anys de presó per tirar unes sabates a la taula de l'alcaldessa | L'Accent - Informació i comunicació popular dels Països Catalans\nEscrit per Publicat el 26/11/2010\nProtestava en un ple de Collbató contra la destrucció de Montserrat\nFrancesc Raset, membre de Salvem Montserrat, s’enfronta a una petició de presó de quatre anys, acusat pel consistori de Collbató d’atemptat contra l’autoritat. Els fets pels quals se l’acusa són el llançament d’unes sabates sobre la taula de l’alcaldessa durant el transcurs d’un ple el març d’aquest any en què es va aprovar un pla urbanístic contra el qual Salvem Montserrat ha recollit més de 1.200 al·legacions.\nJa fa 3 anys i mig que l’Ajuntament de Collbató, municipi al peu de Montserrat governat amb majoria absoluta pel PSC, va aprovar l’ampliació en un 300% de la zona industrial que l’envolta, anomenada Les Ginesteres. Des d’aleshores, la plataforma popular Salvem Montserrat no ha parat de treballar amb l’objectiu del que consideren un despropòsit que amenaça l’entorn natural de Montserrat.\nDes del principi, els informes dels serveis tècnics de les àrees d’Urbanisme i de Medi Ambient del mateix ajuntament han desaconsellat el projecte per desproporcionat i injustificat, però el deute de 7 milions d’euros que l’any 2003 es va descobrir que acumulava el municipi degut a la gestió d’anteriors governs municipals (del mateix signe que l’actual) és el principal argument per una alcaldessa que recentment ha perdut el suport fins i tot d’alguns dels principals inversors que recolzaven el projecte, Quat Inversiones i Inmobiliaria Benet, que es van retirar del projecte.\nSalvem Montserrat acusa l’administració autonòmica, concretament les conselleries de Medi Ambient i de Política Territorial i Obres Públiques, de passivitat davant el pla aprovat per l’Ajuntament i continua lluitant per aturar el que qualifiquen com a brutal agressió a Montserrat. I és que el projecte d’ampliació del polígon industrial implicaria l’aparcament de més de 1.000 vehicles, la instal·lació d’activitats altament contaminants i la gestió de residus perillosos com amiant o cianur. Segons sembla, tot plegat podria aportar guanys de més de 120 milions d’euros per als promotors.\nSón més de 75.000 les persones que han signat a favor del manifest de Salvem Montserrat, més de 1.000 entitats i quasi 1.500 ciutadans de Collbató, un poble de poc més de 2.500 habitants. Per la seva banda, Francesc Raset ha demanat, a través d’una carta oberta a Josefina Martínez, l’alcaldessa de Collbató, que retiri l’acusació que el podria portar a la presó i que aturi “la dinàmica d’enfrontaments que un judici pot suposar” i que “no ajudarà gens a millorar l’ambient social del poble”.\nCategoria: Repressió i DDHH Visualitzacions: 1372


Fuig, bèstia! Hora del conte per la Salut Mental – Biblioteca Caterina Figueras\nFuig, bèstia! Hora del conte per la Salut Mental\nEl proper 6 d’octubre a les 18h podeu assistir a l’hora del conte Fuig bèstia!, a la Biblioteca. La mOn mas serà l’encarregada de donar veu a aquesta narració que s’emmarca en el Dia Mundial de la Salut Mental, establert el 10 d’octubre.\nUna història que permetrà apropar la realitat de la salut mental als més menuts i als seus familiars. Un conte que ens parla de la importància de cuidar-nos i de donar suport a aquells que més ho necessiten.\nFuig, bèstia! ens aproxima a la tristor, un sentiment absolutament normal i necessari per a l’ésser humà. Tots ens podem sentir tristos o melancòlics, però aquests sentiments, sovint, duren poc. A la Dolça però, se li ha ficat a l’estómac la Fera dels Ais i tothom al regne té por d’apropar-s’hi. El seu pare, el rei, no sap què fer per ajudar-la, fins que un dia arriba un mercader de terres llunyanes que obrirà una escletxa d’esperança per a la Dolça.\nAquesta sessió és una adaptació lliure d’un conte de la Paulina Vergés De Echenique anomenat Sa Dragonera editat per Sirpus. La pintura que il·lustra aquesta notícia és obra de la coreana Me Suk Lee.\nLa Salut Mental a la comarca d’Osona\nEl 10 d’octubre es celebra el Dia Mundial de la Salut Mental amb l’objectiu d’apropar el coneixement sobre els trastorns mentals a la ciutadania i conscienciar-los sobre aquestes malalties.\nEls actes programats estan coordinats per la FCMPPO amb el suport de: Associació de Familiars de Malalts Mentals d’Osona (AFMMO), Universitat de Vic (UVic), Consorci Hospitalari de Vic (CHV) i Biblioteques d’Osona.\n⟵Papallones a la panxa, inscriu-te volant a un nou Laboratori de lectura\nLes imatges de Fuig bèstia! conte per la Salut Mental portat a escena per mOn mas⟶


Polítiques de l’aigua a Mesoamèrica\nCasa Amèrica Catalunya, amb el suport de l’Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB), organitzarà el 20 d’octubre una jornada de debat que, sota el títol Aigua: Vida i Justícia, reflexionarà sobre les polítiques de l’aigua que es duen a terme a la regió mesoamericana. La jornada girarà al voltant de quatre eixos principals: Democràcia; Llei i Drets Humans; Ciència i Salut; i Polítiques i Programes de gestió.\nRecomanació destacada: 'Novel·la Negra' ebooks\nSi ets un addicte de les històries d’intriga, assassinat o misteri, no et perdis la nostra secció digital de novel·la negra, amb més de 370 títols d’autors de tot el mon, accessible els 365 dies de l’any les 24 hores.\nAprofitem per informar-te que la biblioteca no oferirà servei presencial durant l’agost, resta a la teva disposició tota la col·lecció digital, integrada per més de 40.000 títols de temàtiques de totes les branques de coneixement.\n'Visió Amèrica' Núm. 63\nLes reflexions i anàlisi al voltant de les insòlites i massives protestes registrades als carrers de Cuba l'11 de juliol passat ocupa la portada del nostre resum informatiu de l'actualitat a Iberoamèrica. Un Visió Amèrica que, entre altres temes, també inclou l'històric anunci de Francia Márquez, lideressa social i ecologista colombiana distingida al 2019 amb el nostre Premi Joan Alsina de Drets Humans, d'optar a la presidència del seu país dins de la coalició anomenada Pacte Històric. És el primer cop en la història de Colòmbia que una dona afrocolombiana efectua aquest pas.\nNoms propis: Anyelo Troya, Cecilia Onaha, Mónica Hernández, Graciliano Díaz Bartolo, Francia Márquez, Gabriel Boric, Alexsandros Cavgias, Claudia Piñeiro.\nLes il·lustracions d'aquest Visió Amèrica són obra de diversos dibuixants llatinoamericans que aquests dies han ofert la seva lectura sobre l'actualitat a Cuba. A la imatge central, d'esquerra a dreta, il·lustracions dels mexicans Waldo Matus, Carlos Orantes i Víctor Solís.\nRecomanació destacada: ‘La última niebla; La amortajada’ de María Luisa Bombal\nLa editorial Seix Barral recupera tota l'obra narrativa de Bombal en un mateix volum, en una edició amb textos de Borges, Lucía Guerra i José Bianco, així com una entrevista biogràfica seva on parla dels seus grans temes.\nMaría Luisa Bombal, (Xile, 1910-1980) es considerada la mare del realisme màgic, la seva literatura abraça la realitat i el sobrenatural per explorar el mon interior femení, especialment el desig, en el context de la societat patriarcal del seu temps.\nCristina Rivera Garza: 'Escriure és narrar-nos a nosaltres mateixos més enllà, i en contra, de les històries autoritzades des del poder'\nL'escriptora mexicana Cristina Rivera Garza ha passat per Casa Amèrica Catalunya amb motiu de la seva estada a Barcelona per presentar El invencible verano de Liliana, el seu últim llibre on reconstrueix i reivindica la trajectòria vital de la seva germana, víctima d'un feminicidi perpetrat per la seva parella al 1990. Admirada com a autora literària i reconeguda activista feminista, en la següent entrevista Rivera Garza subratlla la importància del llenguatge per desmuntar el sistema patriarcal artífex, en la seva opinió, d'una de les grans tragèdies contemporànies de la humanitat: la guerra contra les dones.\nVeure vídeo Entrevista a Cristina Rivera Garza\nRecomanació destacada: ‘Diálogo con mi sombra’ de Pedro Juan Gutiérrez\nL’escriptor manté una conversa amb el seu alter ego Pedro Juan sobre la vida i la literatura on repassa la seva trajectòria literària i vital.\nPedro Juan Gutiérrez, poeta, periodista, pintor, entre d’altres oficis, amb més de 40 publicacions a les seves espatlles, el Prometeu sexual desfermat, com l’anomenava Roberto Bolaño, explora les seves vivències amb el seu estil cru, fort i directe del downtown de l’Havana.


[Vídeo] Ana Rosa Quintana es mofa en directe de la vaga de fam La República\n[Vídeo] Ana Rosa Quintana es mofa en directe de la vaga de fam\n“És curiós fer vaga de fam prenent batuts nutricionals cada dues hores”. Així ha començat la intervenció d’una de les col·laboradores del programa matinal de Telecinco d’Ana Rosa Quintana quan […]\n“És curiós fer vaga de fam prenent batuts nutricionals cada dues hores”. Així ha començat la intervenció d’una de les col·laboradores del programa matinal de Telecinco d’Ana Rosa Quintana quan apel·laven a la vaga de fam dels quatre presos polítics. Els riures han seguit a la taula de debat mentre la periodista unionista ha afegit: “Com en el programa de famosos a les illes”, somrient sense cap mena de complexe.\nNo és la primera vegada que el programa vomita unionisme i la catalanofòbia a doju. Ana Rosa Quintana ha protagonitzat escenes de pur patriotisme espanyol mentre ha mostrat la seva admiració per Santiago Abascal o ha dit obertament que penjarà la bandera d’Espanya al seu balcó.


Espores - Milions d'anys inventant\nEl receptari escrit en la llengua del DNA és desxifrat per seqüenciació genòmica, una nova ciència que complementa d'allò més bé l'estudi clàssic farcit de fòssils. Les bates i les botes fan lliga una vegada més! Sols un grapat d'elements químics de la taula periòdica es mesclen entre ells per donar lloc a la gran varietat d'organismes que existim i han existit. Però, com aquest polset d'ingredients esdevingueren un ésser viu?\nLa biologia necessita organitzar la diversitat de la vida i en aquest sentit els organismes hem sigut classificats segons criteris diferents al llarg de la història de la ciència. Actualment, els animals, les plantes, els fongs, les algues roges i molts més, estem inclosos al domini Eukarya. A aquest prestatge hi ha els organismes que tenim a l'interior de les nostres cèl·lules una membrana que embolcalla el DNA. Som cèl·lules eucariotes! Però hi ha dos dominis més, els arqueus i el bacteris que estan formats per les cèl·lules que no tenen l'esmentada membrana, els procariotes.\nL'evolució no tramita patents\nDes que existeix la vida l'evolució ha provat nombroses opcions de les quals moltes han estat un fracàs mentre que altres han triomfat. Un cas proper a nosaltres és l'origen del llenguatge simbòlic, el qual s'ha inventat una sola vegada al llarg de la història evolutiva.\nPosat que l'evolució en té el monopoli i no exigeix l'exclusivitat dels productes, alguns dels seus invents han aparegut diverses vegades, com és el cas de la pluricel.lularitat, que també ens ateny. A pesar que el nom deixa poc a la imaginació, el pas d'un organisme format per una sola cèl·lula a un altre amb diverses cèl·lules que cooperen constitueix una fita complerta gràcies a dos mecanismes, la divisió incompleta de la cèl·lula inicial o la unió de diverses cèl·lules.\nVolvox és la colònia per excel.lència, un pas intermig entre la unicel.lularitat i la pluricel.lularitat\nPerò, perquè és avantatjós tenir moltes cèl·lules? La primera raó pivota sobre allò de massa gran per a ser menjat. El segon motiu fa referència a la divisió del treball i a l'especialització cel·lular que, al seu torn, permeten l'aparició d'altres tipus cel·lulars que facilitaran la dispersió i la colonització de nous ambients.\nPerò no tot són flors i violes\nTenir moltes cèl·lules implica haver-les de gestionar i en aquest sentit, els genomes hagueren de fitxar pels gens encarregats de controlar l'adhesió, la comunicació i la diferenciació cel·lulars. En el càncer, les cèl.lules escapen als esmentats controls. Fins fa ben poc es pensava que aquests gens, en una explosió d'originalitat, havien aparegut durant el Càmbric i que eren exclusius dels éssers pluricel·lulars. Hui dia, els estudis dels nostres ancestres unicel·lulars demostren que no és així.\nAquestes investigacions ens traslladen a l'interior d'un caragol on viu l'ameba Capsaspora owczarzaki, un dels organismes triats com a model per a l'estudi d'aquesta transició. El paràsit unicel·lular conté al seu DNA la informació genètica necessària perquè un ésser esdevinga pluricel·lular. És a dir, que els organismes unicel·lulars que optaren per la pluricel.lularitat ja portaven el dot al genoma, sols van haver d'acomodar-lo a aquest nou fi, un clar exemple de reutilització i reciclatge!\nDictyostelium discoideum és un exemple de pluricel.lularitat agregativa\nLes pioneres algues roges i altres invents\nUns 1.200 milions d'anys de veïnatge caracteritzen a aquests eucariotes. Les algues roges van ser les primeres en gaudir de la multicel.lularitat i de pagar el seu preu, clar està. Des d'aleshores aquest invent s'ha fet ressò, al menys, 15 vegades més en grups diferents d'organismes.\nEl sexe, la fotosíntesi, la mort, la visió, la consciència, o el moviment són alguns dels invents que han canviat i modelat el món animal, el nostre. No entenem la vida sense ells i eixe és l'eix de la seua importància. L'evolució no té moltes més ferramentes que el famós agent secret, però sap optimitzar-les fregant la màgia per oferir-nos allò que la ciència tant s'esforça en explicar.\nCapgirar la línia del temps ens permet pensar que el futur es troba darrere de nosaltres perquè és allò que no veiem, mentre que el passat se'ns revela de front a través dels organismes vivents. Els fracassos i els triomfs de l'evolució són les dues cares de la mateixa moneda, l'intent reiterat. És ben cert que no tenim milions d'anys per davant però sí tenim un munt d'invents que l'evolució ens ha llegat i si sabem aprofitar-los deixarem de ser el fruit de molts fracassos per convertir-nos en la llavor de nombrosos èxits.\nMés en aquesta categoria: « Fruit de l'originalitat\tL'aliança amb els arbres »


Maten 34 pocs senglars prop de l’embassament d’Utxesa per reduir la població d’aquesta espècie\nEls caçadors amb els senglars morts\nL'actuació la van dur a terme caçadors locals, sota la coordinació dels Agents Rurals\nEls caçadors amb els senglars morts | ACN\nUn grup de caçadors de Torres de Segre (Segrià) van abatre la setmana passada a l’entorn de l’embassament d’Utxesa 34 porcs senglars, una xifra rècord al municipi en un control biològic com aquest. L’actuació, que es va dur a terme amb l’objectiu de reduir la població d’aquesta espècie al terme municipal, va comprar amb l’ajuda de gossos, la coordinació dels Agents Rurals i la supervisió de tècnics de l’Ajuntament de Torres de Segre.\nLa batuda es va fer a la zona del ‘Mirador elevat del 19’ d’Utxesa, una zona on habitualment es concentra un nombre elevat de porcs senglars. La disminució intencionada del nivell de l’aigua va facilitar l’acció destinada a controlar la superpoblació d’aquesta espècie.\nPeriòdicament, s’organitzen batudes d’aquestes característiques a Torres de Segre, ja que la Generalitat autoritza als ajuntaments organitzar-les per controlar la població d’una espècie sense predadors que genera múltiples problemes a la societat. Els porcs senglars causen danys als conreus de pagesos, provoquen accidents de trànsit a les carreteres i també són transmissors de malalties que poden afectar a les persones.


La manresana Pymsaforest, sancionada per saltar-se la normativa sobre soroll - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa manresana Pymsaforest, sancionada per saltar-se la normativa sobre soroll\nL'Ajuntament multa la companyia amb 7.501 euros per no fer un control periòdic d'immissió i li obre expedient per superar tres vegades els límits màxims permesos\ngemma camps | manresa 27.09.2016 | 10:52\nInterior de Pymsaforest, que està situada al barri de Valldaura arxiu/josep sallent\nL'Ajuntament ha multat Pymsaforest, empresa que els veïns fa anys que demanen que marxi d'on és, al barri de Valldaura, per les molèsties que els ocasiona, amb 7.501 euros per no dur a terme el control periòdic dels valors límit del soroll que emet exigit per la normativa. Un segon expedient, en curs, inclou tres infraccions per superar els valors límit de soroll segons els mesuraments sonomètrics fets i basant-se en el mapa acústic de Manresa.\nEn el cas del primer expedient, l'Ajuntament ha informat que ja està finalitzat i sense perjudici de la seva possible impugnació davant dels tribunals per part de l'empresa, que haurà de pagar els esmentats 7.501 euros. Quant al segon, les sancions per cadascun dels tres incompliments acreditats per les sonometries que s'han fet podria ascendir a unes quanties d'entre 901 i 300.000 euros. El consistori ha informat que s'haurà de determinar la quantitat en funció de la gravetat de la infracció.\nPer altra banda, el recurs contenciós administratiu que va interposar Pymsaforest pel mapa acústic de Manresa segueix el seu curs al Tribunal Superior de Justícia. En aquests moments, informa l'Ajuntament, s'han fet les proves pericials, s'han contestat els aclariments i s'ha passat l'expedient a Pymsaforest perquè presenti les conclusions, que és el darrer tràmit. Després, serà l'Ajuntament qui haurà de fer les seves conclusions.\nEl 2015, l'empresa situada entre els carrers del Bruc, Mossèn Vall, Jorbetes i Rubió i Ors, que tracta la fusta amb creosota i sals hidrosolubles per fer-la més duradora, va interposar un recurs contenciós administratiu al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya contra l'acord de ple que va permetre aprovar el primer mapa acústic de Manresa. No estava d'acord amb la limitació del soroll al solar on és que, en el rànquing de més a menys quant a la restricció del soroll, se situa en el tercer lloc de nou.


"Reggie Yates, vida i mort a Chicago" /// "Miners morts a trets" - TV3\n20/11/2017 - 10.04\n"REGGIE YATES, VIDA I MORT A CHICAGO"\nEMISSIÓ: dimecres 29 de novembre, a les 23.00, al 33 i 30 dies a Internet\nChicago s'ha convertit en una de les ciutats més violentes dels Estats Units. Els tirotejos, les morts i els ferits per armes de foc són quotidians.\nEl premiat documentalista Reggie Yates s'endinsa en la conflictiva realitat de la ciutat adoptiva de l'expresident nord-americà Barack Obama. La taxa d'assassinats a Chicago s'ha disparat un 72% el 2016, un 88% per armes de foc. El 2015 hi va haver 468 assassinats, un increment d'un 12,5% respecte a l'any anterior. La majoria de víctimes són joves afroamericans. Qui n'és el culpable?\nL'atenció pública i periodística se centra en la brutalitat policial i les seves conseqüències. És un fet. Als cossos de la policia, no només a Chicago sinó a la majoria del territori nord-americà, se'ls acusa d'actuar amb mentalitat racista. La diferent actitud mostrada pels agents en relació amb la delinqüència de raça blanca n'és una prova. Però aquest fet que sembla prou inqüestionable, i que ha generat i genera tot tipus de protestes als Estats Units, no ho explica tot. I no ho explica particularment a Chicago.\nDesprés d'assistir al funeral d'un jove negre assassinat amb una arma de foc, Reggie Yates canvia l'orientació de la seva investigació. I s'enfronta amb un problema encara molt més greu que la violència policial: l'autèntica guerra diària protagonitzada entre els mateixos joves afroamericans de diversos barris de Chicago, en un context d'extrema pobresa, falta de feina i desesperança absoluta en el futur.\nEMISSIÓ: dimecres 22 DE NOVEMBRE a les 23.53, al 33.\nSud-àfrica no tornarà a ser mai més el mateix\nUna producció d'Uhuru Productions.\nL'agost del 2012, els miners d'una de les mines de platí més grans de Sud-àfrica van començar una vaga per reivindicar una millora dels salaris. En els sis dies de vaga, la policia va utilitzar foc real per reprimir brutalment els miners, en va matar 34 i i en va ferir molts més. La policia va justificar-ho dient que havia disparat en defensa pròpia.\n"Miners morts a trets" ("Miners shot down") explica una història diferent, que es desenvolupa en temps real durant set dies, com una bomba de rellotgeria. El documental enllaça el punt de vista de tres líders de la vaga --Mambush, Tholakele i Mzoxolo--, amb imatges convincents de la policia, imatges d'arxiu de la televisió i entrevistes amb els advocats representants dels miners en la comissió d'investigació resultant sobre la matança. El que emergeix és una tragèdia que sorgeix de les profundes deficiències de la jove democràcia de Sud-àfrica, amb vint anys i amb una pobresa persistent i la promesa incomplerta d'una vida millor per a tothom.\nUn documental compromès i premiat en diversos festivals, excel·lentment filmat, narrat amb sensibilitat i amb una inquietant banda sonora, que palesa fins a quin punt el Congrés Nacional Africà s'ha allunyat de les seves graduals arrels alliberadores, abandonant la població davant de la perspectiva incòmode dels que es beneficien dels minerals en els països menys desenvolupats de l'anomenat Sud Global.\nDirigit per Rehad Desai.\n·\tMillor Documental en els International Emmy Awards 2015.\n·\tMillor Documental i Millor So en els South African & Televisions Awards 2015.\n·\tMillor Documental al FESPACO 2015.\n·\tPremi Justícia al Cienam for Peace 2015.\n·\tPremi del Públic en el Black Movie Film Festival de Gènova 2015.\n·\tPremis Vaclav Havel i Camera Justitia en el Human Rights Film Festival 2014.\n·\tPremi Aung San Suu Kyi en el Hrhdiff Myanmar 2014.\n·\tPremi Drets Humans en l'Amnesty International - Diff 2014\n·\tNominació especial en l'Encounters South African International Documentary Film 2014.\n·\tMillor Documental Sud-africà al Durban International Film Festival 2014.\n·\tMillor Documental de Realitat en l'Ugu Film Festival 2014.\n·\tPremi del Públic en l'African Film Festival de Colònia 2014.


Iniciació a la comèdia | el timbal\nHome / Formació / Cursos intensius / Hivern curs 2021-2022 / Iniciació a la comèdia\nIniciació a la comèdia\nDurant el curs intensiu farem un viatge introductori per aquest territori teatral a través del joc i de les màscares de comèdia. Ens endinsarem en el món dels sentiments primitius de l’ésser humà, els seus desitjos i les seves necessitats per trobar l’essència dels personatges de comèdia, el seu ritme i la seva energia.\nL’energia i l’acceptació\nEl tempo i el ritme.\nL’acció i la reacció.\nTreball de màscares de comèdia.\nS’adreça a tot aquell alumnat que ha cursat el nivell d’interpretació avançat de l’escola (o equivalent), a aquells que puguin acreditar experiència teatral suficient i que vulguin explorar l’energia, el ritme, l’espai i la carrera de fons que és la comèdia.


És possible viatjar amb nens petits?\nels experts, Viatjar amb nens\nQuan algú es converteix en pare o mare li canvia la vida de forma radical. El més habitual és que el centre del nucli familiar passi a ser el petitó de la casa i que tot giri al seu voltant. A partir de l’arribada del nouvingut, les coses s’han de fer d’una altra forma i algunes, lamentablement, han de deixar-se de fer.\nUna de les coses que moltes vegades es deixa de fer és la de viatjar; moltíssima gent (va a la baixa, per sort) deixa de viatjar per multitud de raons: Possibles perills, incomoditats, avorriment dels més petits… No obstant, si ho pensem fredament, realment els motius són tan importants com per deixar de fer-ho?\nEl primer que s’ha de fer és eliminar prejudicis i deixar-se portar per un mateix; moltes vegades la mateixa societat ens condiciona massa i no prenem decisions, sinó que agafem les que socialment estan més acceptades. No és estrany escoltar frases de l’estil: Esteu bojos? Si que sou valents! Jo no podria, i un llarg etcètera. Això no vol dir que no es pugui fer, si no que no ho han provat…\nQuè es el que canvia quan es viatja amb un bebè o un nen petit? Bàsicament, el ritme del viatge. Evidentment no pot anar al mateix ritme una parella sola que una família de 3 o 4 membres, alguns d’ells bastant petits. Tenint en compte el seu ritme vital (horaris, menjars, hores de dormir, desplaçaments no molt llargs i entreteniments al seu gust), als nens petits no els importa gaire on estar, sempre que estiguin amb els seus humans preferits: els seus pares. És convenient, també, portar el viatge més o menys ben planificat i amb els allotjaments reservats; no es gaire agradable haver de buscar llit amb un nen petit cansat.\nQuè es el que canvia quan es viatja amb un bebè o un nen petit? Bàsicament, el ritme del viatge. Evidentment no pot anar al mateix ritme una parella sola que una família de 3 o 4 membres, alguns d’ells bastant petits\nEvidentment qualsevol destí no és adequat per anar amb nens, sobretot si són bastant petits així que és un tema a tenir en compte quan es prepara un viatge d’aquest tipus. Si no s’ha fet mai, no és mala idea començar per llocs propers, poquets dies i anar ampliant la distància i la durada de les escapades. Al poc temps comprovareu vosaltres mateixos que no canvia tant a estar a casa i, depèn com, fins i tot l’ambient serà més distés i tranquil.\nUna altra cosa que s’ha de tenir en compte: no fa falta portar-se la casa al cotxe o en moltes bosses; a tot arreu hi ha nens i molt possiblement no tinguem gaires dificultats per trobar aquells elements que fem servir habitualment (bolquers, menjar, farinetes…).\nI si sou més valents, per què no aprofitar que els menors de dos anys no paguen bitllet d’avió (només les taxes) per fer una escapada una mica més lluny? Us puc assegurar que un bebè a l’avió no és molt diferent que un bebè al cotxe…\nEn resum, què es necessita per viatjar amb nens petits? Doncs, principalment, ganes de fer-ho! Sortim del cercle de confort i provem-ho. Segur que no us en penedireu 😉\nEn propers articles parlarem de com gestionar els viatges amb nens petits, donarem consells per gestionar-los de la manera més senzilla, possibles destins, tipus de viatges i el que vagi sorgint…\nPosted by Oscar Espinosa\nEl meu nom és Oscar Espinosa, sóc informàtic de professió, estic casat i sóc pare de dos nens (nena de casi 4 anys i nen de menys d’un any). M’encanta viatjar i ho faria més si pogués; de fet, sempre estic pensant en el proper viatge. Abans de tenir fills vam començar a viatjar en parella i, un cop ens vam convertir en pares, no ho hem deixat de fer. Ens agrada anar al nostre aire i els viatges ens els preparem al nostre gust. Volem demostrar a la gent que amb nens es pot viatjar i fer moltes altres coses; és per això que fa un temps que tinc un blog on explico totes les nostres experiències i intentem normalitzar el fet de viatjar en família amb nens petits. Els nostres diaris de viatges i moltes coses més les pots trobar a http://conpequessepuede.blogspot.com.es\nNewer PostVoleu guanyar un joc de sobretaula Kidnelis?\nOlder PostPer començar a llegir en anglès: ‘Spot goes on holiday’


ATENCIÓ: Salvem Nostre València ja té nova data per a la protesta | Blanquinegres.com\nMiguel Castells , 7 Gener, 2021\nLa Caravana de Salvem Nostre València es realitzarà el 24 de gener\nDesprés d’un primer intent fallit, Salvem Nostre València ja ha ficat una nova data per a realitzar la caravana en protesta de la gestió de Meriton: el 24 de gener. Esta plataforma ha agafat molta força des que el València es troba prop de les posicions de descens, i és per això que no es rendirà en el seu propòsit: que el València de Singapur escolte al valencianisme.\nLa caravana acabarà en la Plaça de l’Afició, on es realitzarà el segon vetlatori en honor al nostre València. Hem de recordar que el primer intent es va suspendre perquè la Sub Delegació entenia que la urgència no era suficient per a convocar una manifestació d’estes dimensions, és per això, que Salvem Nostre València s’exposa a un altre ajornament.\nNo obstant això, la plataforma està convençuda que la caravana és necessària, i per tant no pararan d’insistir fins que finalment es puga celebrar. En un context tan complicat perquè el valencianisme expresse la seua opinió, iniciatives com esta fan que el valencianisme continue unit i amb ganes de lluitar davant la gestió actual.


La valoració del servei de bus puja entre els barcelonins | Hora Punta\nLa valoració del servei de bus puja entre els barcelonins\nEls ciutadans de Barcelona han tornat a puntuar amb notes màximes els serveis de TMB. La pujada de la valoració de l'autobús, de tres dècimes en un any, coincideix amb l'inici del desplegament de la nova xarxa.\nRedacció / 26.09.13 - 18:13h\nL'Enquesta de Serveis Municipals 2013, de l'Ajuntament de Barcelona, mostra un augment de la valoració dels serveis de transport de TMB, tant del metro com dels autobusos, que se situen entre els set serveis públics més ben considerats per la població.\nEl metro ha guanyat dues dècimes de valoració, fins a 7,3 punts sobre 10, i iguala la nota del 2012, que va ser la millor que s'ha aconseguit en la sèrie històrica. Només les biblioteques (7,6) i la recollida d'escombraries (7,4) tenen puntuacions superiors. A més, hi ha un 28,5% d'enquestats que creuen que el metro ha millorat l'últim any, davant d'un 53,1% que opinen que funciona igual que abans i un 10,6% que troben que ha empitjorat.\nL'efecte de la nova xarxa\nEl que ha fet un salt més notable és l'autobús, que passa del 6,6 al 6,9 de valoració mitjana, tres dècimes més. Els que opinen que en aquest servei hi ha hagut una millora són el 30,6%, mentre que el 45,3% estimen que no ha variat i el 16,1% el veuen pitjor. Aquesta onada de l'enquesta de serveis és la primera que es fa després de la implantació de les cinc primeres línies de la nova xarxa de bus, l'octubre del 2012, línies que des d'aleshores han tingut una evolució positiva tant de demanda com de valoració per part dels usuaris, que al març li donaven un 7,6 sobre 10 i en destacaven la informació de servei, la rapidesa i la freqüència.\nL’Enquesta de Serveis Municipals, el resum de la qual es pot consultar en línia, s’ha realitzat enguany durant els mesos d’abril, maig i juny, a partir d’una mostra de 6.000 entrevistes domiciliàries. Les dades representen l'opinió del conjunt de ciutadans, tant si són usuaris dels serveis com si no.\nPel que fa als usuaris, TMB els consulta regularment per elaborar els estudis de percepció del client i els índexs de satisfacció, que donen de manera sostinguda puntuacions també de notable. Un altre indicador de l'opinió dels usuaris s'obté a partir del que indiquen al registrar-se al Club JoTMBé, que dóna accés a informació de servei, descomptes, promocions i altres avantatges. La valoració dels 58.000 inscrits fins al mes d'agost passat, per al conjunt dels serveis de TMB, se situa també en la franja del notable, en concret en una mitjana de 7,21.


Sistemes intel·ligents de transport | Consumer\nLa saturació de vehicles privats a les ciutats obliga a buscar nous sistemes de transport públic més ràpids i eficients\nEls ITS (Sistemes Intel·ligents de Transport) s’estan imposant. L’IMTS (Sistema de Tràfic Multimodo Intel·ligent) és un dels més originals i al mateix temps, dels més factibles, fins al punt d’haver funcionat ja en situacions reals, com a projecte pilot, en l’Exposició Universal celebrada en Aichi (Japó).\nEl sistema reuneix els avantatges de l’automòbil, l’autobús i el tren. Això es tradueix en tres característiques fonamentals en qualsevol transport: puntualitat, alta velocitat i gran capacitat.\nIMTS permet als autobusos funcionar sense conductor i en escamot. Diverses unitats circulen alineades i a velocitats uniformes en carreteres preparades a aquest efecte gràcies a sistemes electrònics que coordinen les acceleracions i les frenades.\nEs tracta gairebé d’un tren sobre pneumàtics, amb l’avantatge que cada “vagó” es pot separar a qualsevol moment de la ruta comuna de tot el grup per cobrir un àrea concreta de la ciutat.\nAixí, al llarg del recorregut comú, el comboi s’aniria desgajando a poc a poc en parts o unitats per portar als passatgers a tots els punts de la ciutat sense necessitat de transbord.\nLa rapidesa i capacitat del tren, unida al menor radio de gir i la possibilitat d’ascendir pendents més pronunciades de l’autobús permet una major flexibilitat a les hora de fixar les rutes.\nTampoc són necessaris els raïls ni transformadors d’energia el que suposa una gran eficiència energètica. El funcionament automàtic en les carreteres adaptades a aquests vehicles suposarien un important estalvi en costos laborals. Finalment, cada unitat, amb un conductor, es pot utilitzar de forma convencional, com si fos un autobús.\ncotxe motor-ca sistemes intel·ligents de transport


L'embranzida: Alella salva les urnes\nA les cinc en punt de la matinada ja hi havia una desena de persones a les portes del centre de salut del torrent de Vallbona per garantir-ne l’obertura com a seu electoral. Entre elles, l’exsecretari general de l’Esport, Rafel Niubò, i la seva dona, acompanyats d’un vell transistor radiofònic per seguir l’evolució de la jornada. Poc després van arribar les regidores Anna Fernández i Teresa Vilaró, encarregades de vetllar per l’equipament, i les dues persones voluntàries que farien de representants de l’administració per garantir la infraestructura de la votació. Pels volts de les set va fer acte d’aparició una parella dels Mossos d’Esquadra. Van demanar als concentrats, aleshores prop d’una seixantena, si tenien intenció de resistir i si esperaven mantenir el gruix de la mobilització durant tot el dia. “Tenim instruccions de precintar el col·legi, de manera que hi intervindrem quan sigui possible”, van advertir.\nA les 9h es van constituir les dues meses electorals amb les primeres persones que hi havia a la cua, i a les 9.30h es va iniciar la votació. Quan es van obrir les portes, tothom havia vist a través dels dispositius mòbils les imatges en directe de l’acció repressora de la Guàrdia Civil contra els veïns de Sant Julià de Ramis per impedir que hi pogués votar el president de la Generalitat, Carles Puigdemont. Bastonades, censura informativa, vidres trencats i segrest d’urnes.\nDissortadament, no va ser l'única exhibició de violència: Sant Carles de la Ràpita, Mont-roig del Camp, l’escola Ramon Llull i el mercat del Guinardó a Barcelona, Alcarràs, Callús, Dosrius, Aiguaviva... Pertot, el Govern espanyol sembrava el terror. Indignats i corpresos, cada cop més electors es refermaven en el seu desig de tallar amarres amb un Estat opressor que els tracta com a terroristes. El seu president, Mariano Rajoy, afirmava que “hemos asestado un duro golpe al referèndum que se pretendía perpretar contra el Estado de derecho”, mentre la vicepresidenta Soraya Saenz de Santamaría assegurava que es tractava d’una “actuación proporcionada”. A la fila, una noieta amb ulls plorosos i la veu trencada ensenyava el mòbil als pares: “Mirad, están pegando a personas ancianas!”. Segons el delegat del Govern espanyol a Catalunya, Enric Millo, aquella era “la feina que no fan els Mossos”.\nAl cinisme de l'Estat s’hi afegia la guerra cibernètica. La Generalitat va habilitar un sistema informàtic de cens universal que permetia votar a qualsevol col·legi. Durant tot el dia, però, els seus servidors van rebre atacs sistemàtics de la Guàrdia Civil, que ràpidament eren contrarestats amb l’obertura de nous servidors i claus d’accés quilomètriques. Al centre de salut, la col·laboració de dos joves hackers locals va ser crucial per burlar les primeres envestides. Amb tot, l’estira i arronsa alentia les cues, i que, ja ben avançada la tarda, va obligar a activar el cens manual en paper.\n“Sembla que ho tinguem tot en contra”, es lamentava una dona aixoplugada sota un paraigües. “Avui el cel plora per Catalunya”, observava una altra. Aliens al xàfec, nanos, joves, homes i dones de la meva quinta com la Mercè, en Jordi, en Ferran o l’Enric, i moltes parelles de 50, 60 i 70 anys; tothom disposat exposar el seu cos als cops. “Ens volen fer tornar 50 anys enrere. De cap manera!”. La jornada va avançar lentament i pesada, amb un auricular a l’orella i un ull al Twitter, i va donar peu a l’intercanvi de vídeos i a moltes converses creuades sobre les malifetes de l’Estat i les forces d’ocupació. “S’estan guanyat a pols la declaració unilateral d’independència”. També es va comentar la decisió del FC Barcelona de disputar el partit de lliga d’aquella jornada a porta tancada, que en general va ser molt mal acollida: “per solidaritat amb la gent, el Barça no hi hauria de jugar, encara que li traguessin 6 punts”.\nDes de primera hora, informacions contradictòries feien presagiar que la Guàrdia Civil s’hi personaria d’un moment a l’altre. De seguida es van repartir papers numerats de l’1 al 100 entre les persones que hi havia a la cua perquè no abandonessin el lloc fins que algú altre les rellevés. L’objectiu era protegir el col·legi de l’assalt de la policia, però sobretot es tractava de preservar les urnes com a símbol suprem de la democràcia. “Salvant els vots, que són l’expressió de la sobirania popular, salvem la dignitat”, aquesta era la reflexió. Els plans de contingència davant d’aquest escenari eren molt rudimentaris, cercant possibles amagatalls o vies d’escapatòria. A mitja tarda, la consigna era tancar-se amb pany i clau dins el local de votació, i defensar les urnes practicant la resistència passiva.\nEl pas regular del mateix cotxe cada dues hores per davant del col·legi va fer sospitar que potser es tractava d’un vehicle policial camuflat, i va fer pensar que també hi havia el risc que s’infiltressin agents de paisà entre els votants per requisar urnes i equips informàtics. Algú va comunicar-ho als Mossos, però li van dir que la Guàrdia Civil el havia bloquejat l’accés al sistema de comprovació de matrícules.\nEls escuts humans i el PSC\nContra l’acusació del PP i la premsa espanyola d’utilitzar els nens i les persones grans com a “escuts humans”, els apoderats dels partits van donar prioritat absoluta a les famílies amb nadons i infants, els ancians, les embarassades i les persones amb mobilitat reduïda o convalescents. L’empeny per votar de gent gran com la Mercè Giralt, al Poliesportiu, o d’en Francisco Comulada, en Quico Roura i la Rita Marsal, entre més, al centre de salut, va ser reconegut amb l’aplaudiment espontani de la resta d’electors. En aquest col·legi també hi van votar els regidors de Gd’A, Mercè Marzo i Josep Bardés.\nCap al migdia s’hi va atansar la regidora socialista Glòria Mans, visiblement consternada. “Això que està passant és intolerable”, va confessar. “Moció de censura immediata. Espero que hi hagi una reacció com cal per part del PSC i del PSOE”. I després? “Fa falta diàleg”.\nA la tarda, els nervis estaven a flor de pell. Els Mossos temien per la integritat de les persones. “Nosaltres no els podrem aturar. Estan embogits i no escolten”. En aquests context, a quarts de sis es van buidar les urnes sota supervisió dels presidents de mesa i dels apoderats acreditats pels partits i organitzacions que donaven suport a la convocatòria, i es va prosseguir amb la votació fins a les 19h. A aquella hora es va adoptar la decisió de concentrar les votacions en una sola seu al centre sociosanitari de la Gavina, al barri del Canonge, després que algunes fonts informessin que “furgonetes de la policia espanyola baixaven per l’autopista en direcció al Baix Maresme”.\nA les portes dels col·legis, l’ambient era d’emotivitat i orgull. I el clam, unànime: “Hem votat”. Hi va haver, també, aplaudiments per als Mossos, que acte seguit van precintar els locals. A les 20h, al recinte de la Gavina encara quedaven més de 50 persones per votar en l’única mesa que encara funcionava. A fora, l’empoderament del poble es resumia en un càntic: “Els carrers seran sempre nostres!".\nAl vespre es va fer el recompte de vots, en un indret que no podem revelar, amb els accessos viaris protegits amb maquinària agrícola per impedir la irrupció de la policia.\nAl voltant de les 22h, els representats locals d’ERC-Sumem per Alella, PDeCAT i Alternativa per Alella-CUP, van comparèixer a la plaça de l’Ajuntament per donar a conèixer-ne l’escrutini. Els resultats ja són coneguts, i no fan distinció entre veïns del poble i persones empadronades a altres localitats: el total de sufragis va ser de 4.224, 3.818 a favor del sí, 240 partidaris del no, 26 nuls i 94 blancs.\nA l’hora dels discursos, l’alcalde, Andreu Francisco, va acusar l’Estat espanyol de “demofòbic” pel fet “d’haver intentat segrestar la democràcia i robar el vot a molts ciutadans”. Francisco va apel·lar “a la unitat al llarg dels propers mesos” i va demanar “un aplaudiment especial per als 240 demòcrates que han votat a favor del no”. Esteve García-Ossorio, del PDeCAT, va reiterar la crida a la “unitat d’acció” i va afirmar que mai no oblidaria la jornada viscuda ahir, tant els fets positius com els negatius: “Tindrem memòria i no ho oblidarem”. Per la seva banda, Oriol Font, en nom de la CUP, va destacar que Alella havia acollit veïns de Barcelona i d’altres municipis que no havien pogut exercir amb normalitat el seu dret al vot, i va agrair especialment la col·laboració en l’organització del referèndum als alellencs d’altres nacionalitats “malgrat que molts no podien votar pel fet que es neguen a sol·licitar la nacionalitat espanyola perquè volen ser persones lliures i no pas súbdits d’una monarquia”.\nPublicat per Àlex Asensio Ferrer a 18:25


Publicat el 13/02/2019 13:40\nLa Policia Local d’Amposta acaba de convocar set places d’agent de funcionari de carrera que reforçaran el cos policial. Majoritàriament es tracta de places que han de cobrir vacants per jubilacions que han tingut lloc durant els últims mesos i millorar, així el servei que s’ofereix a la ciutadania. En aquest sentit, l’alcalde\nd’Amposta, Adam Tomàs, assenyala que «es continua apostant per millorar el cos de Policia Local, aquest cop traient noves places». «Ens permetran refermar el model policial que hem estat impulsant els darrers anys», afegeix Tomàs. «Un model de policia de proximitat, que s’apropi cap a una policia pedagògica i correctora i s’allunyi de la imatge de policia sancionadora», afegeix el regidor de Governació, Miquel Subirats.\nA aquestes set places hi poden accedir persones majors d’edat amb la ciutadania espanyola, títol d’educació secundària obligatòria o equivalent, que no hagin estat condemnats per cap delicte, no patir cap malaltia i tenir una alçada mínima d’160 cm per a les dones i 165 cm per als homes. Les bases es van publicar ahir al Butlletí Oficial de la Província de Tarragona (BOPT) i hi ha vint dies hàbils i hi ha vint dies hàbils des de la publicació que es realitzarà en breu al BOE per poder inscriure’s a l’oferta. La data de les proves sortirà publicada al mateix temps que es publiqui la llista d’admesos i exclosos. Amb la incorporació d’aquests set agents, prevista per al segon trimestre de l’any, el cos policial disposarà de 39 agents.


Google i grans empreses tecnològiques dels EUA tallen els subministraments a Huawei - Regió7\nGoogle i grans empreses tecnològiques dels EUA tallen els subministraments a Huawei\nLes companyies del sector deixen d'oferir serveis al gegant xinès en resposta a l'ordre donada pel president Donald Trump\n20·05·19 | 23:15\nEstand de Google a la fira del sector tecnològic Viva Tech, a París charles platiau/reuters\nLes empreses tecnològiques més importants dels Estats Units, entre les quals hi ha Google, deixaran de vendre components i programari al gegant xinès de telecomunicacions Huawei, en resposta a l'ordre donada la setmana passada pel president del país, Donald Trump, segons fonts citades per Bloomberg.\nAlphabet, l'empresa paraigua de Google, ha decidit tallar els subministraments de material informàtic i serveis de programació al gegant xinès de les telecomunicacions, segons el mateix mitjà, que cita fonts que van demanar l'anonimat.\nIgualment, els fabricants de processadors, com ara Intel, Qualcomm, Xilinx Inc. i Broadcom, han informat als seus empleats que deixaran de facilitar components a Huawei fins a nou avís.\nAquestes decisions es preveien des que l'anterior dia 15 el president Trump va declarar l'estat d'emergència nacional per prohibir a les companyies nord-americanes fer negocis amb empreses que suposadament intenten espiar el país i utilitzar els equips de telecomunicacions que fabriquen.\nAquesta decisió, plasmada en una ordre executiva, s'anticipava que perjudicaria companyies xineses com Huawei, considerada el segon venedor de telèfons intel·ligents del món. L'ordre executiva no imposava automàticament restriccions a la compra-venda d'equips de telecomunicacions, sinó que donava al secretari de Comerç dels EUA, Wilbur Ross, cinc mesos per establir quines companyies havien d'estar subjectes a les noves limitacions, ja que, segons el Govern nord-americà, suposaven un perill per a la seguretat del país.\nNo obstant això, en una decisió posterior, el departament de Comerç va incloure Huawei en una llista de companyies vetades, així com persones a les quals es vetava l'accés a tecnologia nord-americana.\n«La venda o transferència de tecnologia nord-americana a una companyia o persones de la llista requereix una llicència, i la llicència es pot denegar si la venda o transferència perjudica la seguretat nacional dels EUA o els seus interessos en política exterior», va apuntar el departament.\nCal afegir aquestes mesures a la guerra comercial que Trump ha entaulat amb la Xina, que ha suposat la imposició d'aranzels a la importació de nombrosos productes i que ha estat resposta amb mesures similars per les autoritats de Pequín. La guerra comercial aguditza la batalla pel control i desenvolupament de les xarxes 5G.\nEn l'àmbit tecnològic, els EUA lideren una campanya global per impedir que les companyies xineses, com Huawei, controlin les xarxes 5G, que permeten navegar per Internet amb molta més velocitat i podrien facilitar el desenvolupament de vehicles autònoms i de tècniques per fer cirurgia per control remot.\nHuawei ha desenvolupat un sistema operatiu propi per a smartphones i ordinadors, segons va indicar la companyia xinesa a la cadena nord-americana CNBC.\nEn una entrevista concedida el mes de març passat al diari alemany Die Welt, el director de la divisió de consum de Huawei, Richard Yu, va revelar que el fabricant xinès disposa d'un sistema operatiu de suport.\n«Hem preparat el nostre sistema operatiu. Si alguna vegada passés que ja no podem fer servir aquests sistemes, estaríem preparats. Aquest és el nostre pla B. Però, és clar, preferim treballar amb els ecosistemes de Google i Microsoft», va declarar Yu al rotatiu germànic. Les paraules del directiu de Huawei van ser confirmades per un portaveu del fabricant, que va afegir que els sistemes servirien per garantir la continuïtat del negoci.


Hua Xiang Hotel-Da Chang Kaohsiung Taiwan - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNo.78, Haodong Rd., Districte de Sanmin, Kaohsiung, Taiwan, 807 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Kaohsiung, no busqui més enllà de Hua Xiang Hotel-Da Chang. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Els visitants d'aquest hotel, poden gaudir d'anar a les atraccions més importants de la ciutat: Museu Nacional de Ciència i Tecnologia, Dingshan Night Market, Jiuqu Bridge.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Kaohsiung. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, aparcament de cotxes, habitació familiar.\nEls clients poden triar d'entre 23 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Hua Xiang Hotel-Da Chang és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Kaohsiung.


Homenatge íntim a Aharon Appelfeld | Cal Llibreter\nLa inauguració de l’any 2018, al Club de Lectura de l’Ateneu de Sant Just Desvern, va tenir com a protagonista l’escriptor hebreu Aharon Appelfeld, traspassat just fa tres setmanes. La lectura de Tsili. Història d’una vida (Club Editor, 2013) va ocupar-nos les setmanes nadalenques, en una tria (suggerida per la Maria Bohigas setmanes abans de la notícia luctuosa)\nque no va poder ser més addient. La novel·la va fer les delícies de tots els lectors i, a més, ens va permetre aproximar-nos a un autor que desconeixíem gairebé del tot. I en aquest punt val la pena recordar aquesta entrevista que Emili Manzano va fer a Appelfeld quan la nostra comptava amb un programa de llibres com “L’hora del lector”, que podia esplaiar-se gairebé una hora parlant amb un supervivent de l’Holocaust, i fugitiu d’un camp de concentració, que va decidir novel·lar la seva experiència en una quarantena d’obres en hebreu, idioma que no coneixia quan va arribar a Israel sent un adolescent.\nVet aquí un tast dels comentaris i reflexions que van fer-se durant la sessió:\n“A alguns lectors, la Tsili els ha semblat un personatge ingenu i fràgil, però d’altres n’han destacat, en canvi, la capacitat d’entomar-ho tot. El consens ha arribat en considerar-la algú a qui la innocència la salva, potser perquè no acaba de ser conscient de tot el que l’envolta. Davant el dubte de per què es fa passar per filla d’una prostituta coneguda per tots els verals (la Maria), sent que això li provoca ser estomacada per pageses receloses de les sortides nocturnes dels seus marits, la resposta és triple: d’una banda, per poder amagar la seva condició de jueva; de l’altra, perquè té un bon record del personatge, a qui havia tractat en alguna ocasió a la botiga de sa mare; i, encara, perquè és identificar-se amb una dona a qui tothom aprecia o en parla bé -els homes! És una manera de ser reconeguda, apostil·la algú. Tenint en compte que és un personatge a qui ningú no estima, no és poca cosa!” [podeu llegir la resta de la crònica en aquest blog]


Vallesos 6 - Patrimoni - La Fira Modernista de Terrassa: un viatge de 100 anys a la ciutat industrial\nEl 2014 s’arriba ja a la dotzena edició d’una convocatòria que transforma durant tot un cap de setmana de maig la capital vallesana en una ciutat del 1900\nJordi Garreta i Clusella (text)\t, Ajuntament de Terrassa (fotografies)\nA principis del segle xx Terrassa ja era una important ciutat industrial que es trobava en plena expansió econòmica i social. El desenvolupament de la indústria tèxtil l’havia convertit en una de les capitals catalanes del sector, i les famílies burgeses que creaven les noves fàbriques i presidien les institucions de la ciutat es deixaven seduir pels nous corrents artístics i estètics, el que avui coneixem com a Modernisme. En aquella ciutat no gaire gran, de poc més de 20.000 habitants, i totalment abocada a la producció tèxtil, anomenada sovint com “la ciutat del fum” o “la ciutat de les xemeneies”, els exemples d’arquitectura modernista es van estendre a una tipologia molt variada d’edificis, que representaven pràcticament totes les etapes del procés industrial. Així, a més de les mansions burgeses que es construïen o es reformaven per mostrar la posició i el bon gust dels seus propietaris, també les fàbriques, els magatzems, les escoles, els casinos i els edificis públics o de serveis, s’adaptaven a les tendències artístiques modernes i anaven transformant i singularitzant el paisatge urbà.\nLa ciutat vallesana ha tingut la sort, o l’encert, de conservar fins avui gran part d’aquest patrimoni arquitectònic, malgrat algunes notables pèrdues com el Dispensari Mèdic o el Grup Escolar Torrella, un edifici enderrocat als anys seixanta que avui seria també una icona ciutadana. A més del seu indiscutible valor artístic, la característica més destacada d’aquest patrimoni modernista és que es troba força concentrat en un reduït espai del centre històric, i que constitueix una mostra completa dels diferents elements de la ciutat industrial. Un recorregut per l’actual paisatge del centre urbà, amb el seu entramat d’antics carrers i edificis emblemàtics, permet al visitant acostar-se al batec diari d’aquella comunitat dedicada a la producció tèxtil, on també hi tenien cabuda la cultura, l’art, les modes i els entreteniments propis de l’època.\nAmbient de ciutat modernista\nPrecisament la Fira Modernista pretén recrear aquest ambient de la ciutat industrial, incorporant a aquest inigualable entorn format per l’arquitectura de l’època els personatges i les situacions quotidianes que es vivien cent anys enrere. S’organitzen un munt d’activitats de tipologia molt diversa amb voluntat d’abastar tots els gustos, edats i preferències, i amb el comú denominador de la referència a l’estètica modernista, o l’època en què estava vigent (finals del segle xix i primer quart del xx). Un extens mercat amb parades d’època, demostracions d’oficis, aliments artesans, exposicions, jornades de portes obertes als museus, visites guiades als principals edificis, conferències, espectacles de carrer i als teatres, tallers infantils i per a adults, cercaviles i exhibicions de cultura popular, projeccions de cinema, concerts, balls amb música de l’època, cantades de caramelles i actuacions de corals, concentracions i desfilades de cotxes i motos antics, bandes musicals, tómboles, actuacions de circ, recreacions històriques amb esdeveniments o personatges de la Terrassa del 1900, engalanament dels carrers i dels edificis emblemàtics... Tot això, i encara moltes més activitats, formen part del programa de cada nova edició de la Fira, de manera que el visitant pot tenir realment la sensació d’endinsar-se en una època de ressonàncies brillants i no tan llunyana: el temps dels nostres besavis o rebesavis.\nLa vivència al carrer\nPerò possiblement el principal atractiu de la Fira és com viu l’esdeveniment la pròpia ciutadania de Terrassa. Moltes persones decideixen sortir al carrer completament vestits d’època. En alguns casos, autèntiques obres d’art de la indumentària que recreen fins a l’últim detall amb els millors teixits, sense oblidar els complements ni els fantasiosos pentinats. En d’altres, peces de roba més modestes elaborades manualment en algun dels tallers que se celebren a la ciutat durant les setmanes anteriors a l’esdeveniment. Senyors i dames de la burgesia, mestres i alumnes, minyones, capellans i escolanets, militars, obrers i obreres, joves de passeig, cambrers o dependents són alguns dels personatges que es troben pels carrers i als racons més insospitats de la ciutat, en situació d’aparent normalitat. Es fa difícil saber fins a quin punt aquests ciutadans “modernistes” són participants o protagonistes de la Fira, amb naturalitat van passant d’un paper a l’altre.\nTambé els comerços transformen durant 48 hores els seus aparadors i els espais d’atenció, decorant-los amb aparells o equipament d’època, i traient del bagul articles que feia dècades que no vèiem. Bars i restaurants atenen una clientela nombrosa amb ofertes i menús preparats expressament per a l’ocasió, que no obliden productes o receptes que eren ben habituals als salons de principis del segle xx. L’ambientació dels establiments i el vestuari donen un toc inconfusible a una oferta d’oci i restauració que surt dels locals i s’escampa també per terrasses, carpes artesanes i parades d’entitats.\nAquesta extraordinària ambientació, no només del espais i edificis, sinó també dels propis ciutadans, no seria possible sense la participació entusiasta i veritablement espontània de la ciutadania. Els terrassencs s’han fet seva la festa, i és motiu d’orgull, i de comentari entre veïns i amics, participar-hi d’una manera més o menys activa per atreure l’interès dels nombrosos visitants de fora de la ciutat. Nombroses entitats culturals i esportives, grups de cultura popular, empreses de serveis o senzillament col·lectius i grups d’amics, aprofiten la Fira per actuar dins del programa d’actes, o senzillament adaptar alguna de les seves activitats habituals a l’esperit de l’època modernista.\nÒbviament, les rutes guiades i les visites als edificis construïts pels principals arquitectes del modernisme terrassenc (Lluís Muncunill i Josep M. Coll i Bacardí en són els exemples més destacats) són un altre dels al·licients per a locals i forasters. Els motius florals o relacionats amb la natura, les formes arrodonides, els delicats treballs de la fusteria o el ferro, els vitralls ben colorits, les façanes voluptuoses i plenes de fantasia, tots aquests signes identificatius del llenguatge arquitectònic modernista es troben ben presents en una espectacular mansió burgesa com la Casa Alegre de Sagrera, el Teatre Principal o el Gran Casino. Encara més impactant resulta la visita al que és un dels exemples de fàbrica construïda segons l’estètica modernista més bells i ben conservats del continent: el Vapor Aymerich, Amat i Jover, avui seu d’un Museu Nacional de la Ciència i de la Tècnica que mostra de manera magistral les dependències i el funcionament d’un centre de producció tèxtil. Altres naus, magatzems i establiments coneguts amb el nom dels seus primers propietaris obren les seves portes, en alguns casos per única vegada a l’any, per donar a conèixer aquest patrimoni únic. Els museus de la ciutat i algunes exposicions temàtiques complementen tota aquesta oferta, així com una fira de les principals ciutats modernistes de Catalunya que se situa al davant de l’Ajuntament, un edifici per cert també modernista.\nCada any, el segon cap de setmana de maig, Terrassa fa un autèntic salt en el temps cap a una època que va deixar una empremta inesborrable en la ciutat, i sens dubte en el conjunt del país. Una època que va estar marcada no només per la difusió d’aquest imaginatiu estil artístic que es va anomenar, de forma una mica despectiva, “modernisme”, sinó també pel desenvolupament econòmic i les profundes transformacions socials. Si gireu el cap i veieu arribar una parella de nuvis amb el seu carruatge seguida per la comitiva de convidats amb impecables vestits noucentistes, mentre per un altre carrer desfila una manifestació d’obrers reclamant millores a les dures condicions de treball de la fàbrica tèxtil, no ho dubteu, heu arribat a la Fira Modernista de Terrassa.\nA la imatge, tota una colla de persones vestides com si fossin en plena època modernista, davant de l’emblemàtica masia Freixa de l’arquitecte Lluís Muncunill i Parellada.\nImatge de les teatralitzacions que es fan durant la Fira Modernista de Terrassa a la casa Alegre.\nUna visita a l’interior del Museu de la Ciència i la Tècnica situat a l’edifici del Vapor Aymerich, Amat i Jover, la millor obra arquitectònica industrial modernista del país.\nImatge de les teatralitzacions que es fan durant la Fira Modernista de Terrassa a la casa Alegre, un model d’habitatge de la burgesia industrial terrassenca.\nAmbient al Raval durant la cercavila de la Fira Modernista.\nCom va néixer la Fira: del somni a la realitat\nLa idea de fer una fira a Terrassa, va sorgir en veure que a moltes ciutats i pobles de Catalunya hi ha un dia assenyalat que és fira, en aquest cas a Terrassa hi havia la de primavera i la de tardor o la d’estiu i hivern, però amb el pas dels anys s’havien anat perdent, fins al punt que ja no en quedava res. Des de la Regidoria de Comerç, Consum i Turisme, l’any 2002 vàrem començar a pensar com recuperar una de les fires, la de la Santa Creu o primer de maig, amb dues finalitats: com a oportunitat de negoci per la ciutat, i com a oferta turística per atreure visitants.\nEn primer lloc es va començar a treballar en un projecte en què el fil conductor seria el modernisme, pel gran patrimoni que tenim a la ciutat, sobretot pel que fa a les fàbriques i vapors, i pel motor econòmic i cultural que havia estat el moviment de l’època. A banda que enlloc hi havia cap fira modernista i la de Terrassa podria ser la primera. Un cop es va anar perfilant com hauria de ser la fira i els espais que ocuparia, es va anar a plantejar la idea a l’alcalde i l’equip de govern, que ho van trobar encertat, i a partir d’aquest moment es van crear uns equips de treball i es va iniciar un procés de reunions amb entitats ciutadanes, ja que el que es pretenia era organitzar en primer lloc una fira per la ciutat i pels seus ciutadans, amb un plantejament totalment participatiu. El pressupost que es va adjudicar per l’organització de la fira era modest, però per contra tothom hi va posar molta il·lusió i ganes de treballar, tant el propi personal de l’Ajuntament com els grups de cultura popular, gremis, associacions i les empreses que van esponsoritzar part de la fira. El maig del 2003 es va celebrar la primera edició de la Fira Modernista, i l’èxit que va obtenir fou tan espectacular que va sorprendre la pròpia organització. Els dos dies de fira van transcórrer amb un ambient festiu, agradable, tranquil, sense cap desordre, amb la ciutat gaudint de l’ambient al carrer. Com a anècdota, la gent pel carrer et deia “quina bona idea que heu tingut, hem sortit de casa al matí tota la família, són les nou del vespre i encara estem voltant, ens ho hem passat molt bé, hem fet i vist moltes coses i ens en queden per fer, demà tornarem a sortir i l’any que ve ens vestirem de l’època”.\nAixò és, doncs, el que es pretenia: una fira on la societat civil fos el principal protagonista, una fira de la ciutat, i que seduís a gent de fora a venir a Terrassa per conèixer-la, visitar-la, descobrir-la i que els fes venir ganes de tornar-hi. La fira és possible gràcies als ciutadans de Terrassa i de totes les seves institucions.\nLa meva anècdota particular va ser el dissabte al matí en sortir de casa i veure que els carrers es despertaven com ara fa cent anys, la gent anava vestida de treballador o de senyor, els venedors muntaven les parades, els espectacles s’instal·laven, els menestrals ensenyaven vells oficis i la gent es veia feliç, era un dia de festa. Vaig pensar: la idea s’ha fet realitat, la Fira ha començat, i em vaig emocionar...\nMaria Costa regidora de Comerç i Turisme de l’Ajuntament de Terrassa entre 1999 i 2007


Centenars de persones protesten a la plaça del Poble per l'actuació del govern espanyol a Catalunya | Andorra Difusió\nCentenars de persones protesten a la plaça del Poble per l'actuació del govern espanyol a Catalunya\nNoticies » Política 20 de setembre, 2017\nCentenars de persones es concentren a la plaça del Poble per protestar contra la vulneració de drets civils a Catalunya per part del govern espanyol. La convocatòria l´ha fet l´Assembla Nacional Catalana d´Andorra i s´hi han sumat molts catalans residents i andorrans.\n«En defensa dels drets civils. No ens callaran». La macrooperació policial contra el referèndum a Catalunya l´1 d´octubre que ha tingut lloc aquest dimecres ha despertat protestes ciutadanes arreu sota aquest lema, també a Andorra.\nCentenars de persones s´han concentrat a la plaça del Poble per rebutjar la situació i reivindicar els seus drets. Crits de "votarem" i referència a "un cop d'estat que ha començat contra l'estat català i per donar ple suport que això no és democràcia, és una dictadura imposada pel govern espanyol", deia un manifestant. Una altra deia que la situació ha arribat a uns límits que "no es pot consentir" i afegia que era igual ser català o andorrà, "ens sentim molt identificats amb Catalunya, no es pot permetre".\nDes de l´Assemblea Nacional Catalana a Andorra consideren que el Govern espanyol ha vulnerat de drets fonamentals dels catalans. Drets civils, com el "secret postal, la llibertat d'expressió, el dret de reunió i la intervenció de facto de la Generalitat sense aplicar els procediments que estan establerts per a fer-ho", denunciava Manel Urindar, president de l'ANC Andorra.\nEl president de la Generalitat de Catalunya ha denunciat que l´estat espanyol ha declarat un estat d´excepció "de facto"i s´han viscut alguns moments tensos durant els escorcolls de la Guàrdia Civil. En relació a l´operatiu policial, el president del govern espanyol, Mariano Rajoy, ha assegurat que els catalans "estaven avisats" i que "sabien que el referèndum no es podia celebrar" perquè significava liquidar la sobirania espanyola.\nLa conentració s'ha produït a imatge de les nombroses protestes espotànies que s'estan produint a tot el territori català. A la Seu d'Urgell l'afluència també ha estat força elevada.\nCrits de "votarem" davant de la caserna de la Guàrdia Civil a la Seu d'Urgell @rtvandorra pic.twitter.com/YJfSBkMapO\n— Andrés G-Nandín (@agnandin) 20 de septiembre de 2017\nFoto: Montse Serra