Cullera recupera l'històric nom de l'avinguda Caminàs de les Dones davant del 8-M\nInicio Valencia La Ribera Baixa Cullera recupera l’històric nom de l’avinguda Caminàs de les Dones davant del...\nCullera recupera l’històric nom de l’avinguda Caminàs de les Dones davant del 8-M\nBlasco Ibáñez compartirà nom d'avinguda amb el Caminàs de les Dones a Cullera\nL’Ajuntament de Cullera afirma que es recupera la seua nomenclatura original «com a desgreuge a les dones»\nCullera ha començat a posar fi a un greuge històric amb les dones en la llista de carrers. La ciutat ha recuperat l’antic nom de l’avinguda Caminàs de les Dones, substituït en el seu moment pel d’avinguda Blasco Ibáñez. Des d’este dimecres esta important via del barri de Sant Antoni passa a denominar-se Avinguda Blasco Ibáñez-Antic Caminàs de les Dones.\nEs complix així amb l’acord plenari en el qual es demanava que, en la mesura que siga possible, en futures actualitzacions del nomenclàtor dels carrers, places, avingudes o espais públics s’incloguera el nom de les dones que hagen sigut representatives o rellevants en el municipi per a pal·liar l’enorme desigualtat actual quant al reconeixement social, oficial i públic d’estes.\nLa història del Caminàs de les Dones és significativa sobre este tema. Un estudi de la cullerenca María del Carmen Rubio, publicat en el llibre ‘X Jornades d’Estudis de Cullera’, revela l’existència d’un carrer amb esta denominació. La investigació determina que va existir abans del segle XIX un camí utilitzat de forma exclusiva per les dones d’aquella època.\nDe fet, en un expedient municipal datat a 31 de març de 1860 es fa referència a un carrer que utilitzaven les dones per a accedir a la platja. En el citat document consta un escrit en el qual un grup de ‘Dames de Cullera’ —tal com se les denomina en el mateix— reivindicaven que no es permetera l’edificació d’este camí, que des de molt de temps, hauria sigut utilitzat per elles per al seu gaudi del mar com un dels millors llocs per al seu descans, comoditat i esbarjo.\nDes del consistori han considerat necessari posar fi a esta contradicció i restaurar l’antic nom del carrer, combinant-lo amb el de Blasco Ibáñez per a evitar els habituals perjudicis als veïns que implica el canvi complet del nom d’una via pública.\nL’acte de recuperació del nom originari ha tingut lloc este matí amb l’assistència de l’alcalde de Cullera, Jordi Mayor; la regidora d’Igualtat, Francesca Ortiz; l’autora de l’estudi sobre el Caminàs de les Dones i l’alumnat del col·legi La Milagrosa.\nPrecisament, els estudiants de 3r de l’ESO d’este centre han elaborat un treball denominat ‘Cullera no té noms de dona’ en el qual s’analitza la llista de carrers del municipi i es conclou que de les 523 vies urbanes que conformen el nucli urbà, tan sols 19 tenen nom de dona, i la majoria d’elles (16), estan batejades amb denominacions de marcat caràcter religiós.\nEn l’altre costat de la balança fins a 176 carrers tenen a hòmens com a protagonistes: apareixen religiosos, personatges il·lustres, doctors, escriptors, reis, mestres, pintors, militars, músics i actors. Estadísticament, solament el 4% de la llista de carrers de Cullera està dedicat a les dones enfront del 35% a hòmens.\nMayor ha assenyalat que és temps de «reparar la memòria històrica de les dones». En este sentit, ha apuntat que la recuperació de l’antiga denominació de Caminàs de les Dones servix per a fer valdre a aquelles dones que van ser grans defensores del seu poble, dels seus costums i dels seus drets. «Este fet, vist des de la distància de cent cinquanta anys, ens obliga a valorar el seu gest i la seua dignitat i donar-los el reconeixement que elles mereixen per ser tan reivindicatives en una època en què tot els estava prohibit», ha conclòs el primer edil.\nCaminàs de les Dones\nArtículo anteriorDesmantelan un punto de venta de cocaína, marihuana y éxtasis en Paterna\nArtículo siguienteEl Conseller d’Economia Sostenible partidari de declarar la muntanya de Romeu Paratge Natural Muncicipal\nCullera millora l’enllumenat de la Diagonal amb la qual es pretén reduir la factura elèctrica


Agramunt posa en funcionament dos punts de càrrega de vehicles elèctrics - Tàrrega Televisió\nL’Ajuntament d’Agramunt ha posat en marxa aquest dilluns els dos punts de càrrega ràpida per a vehicles elèctrics que ha instal·lat al municipi. Els punts que s’han instal·lat a la plaça Fondandana tenen una potència de 50 kW i permeten la càrrega simultània de fins a quatre vehicles.\nPer poder fer ús d’aquests punts de càrrega els usuaris han de descarregar-se l’aplicació @chargeandparking a través de la qual han de fer el pagament i on es pot veure l’estat de càrrega del seu vehicle. L’aplicatiu també permet fer reserves del sortidor i informació sobre l’estat de l’estació de càrrega per saber si es troba en funcionament o no.\nEls carregadors s’han instal·lat en un punt estratègic, a pocs metres de la carretera C-14 que uneix els Pirineus amb el Camp de Tarragona al seu pas per Agramunt. L’estació permetrà que els usuaris de cotxes elèctrics puguin fer parada al municipi i realitzar compres o visitar Agramunt mentre es carrega el seu cotxe. L’estació a més també permetrà que els veïns agramuntins que disposin de vehicles elèctrics puguin fer una càrrega més ràpida que els carregadors domèstics no permeten. Els punts de càrrega d’Agramunt ja apareixen en totes les aplicacions i mapes de la comunitat d’usuaris de cotxes elèctrics. A més, i per facilitar l’ús d’aquest tipus de vehicles, en el passat ple ordinari de l’Ajuntament d’Agramunt es va aprovar amb els vots favorables d’Acord d’Esquerra i l’abstenció del grup Junts per Agramunt una bonificació del 75% de l’impost per a vehicles elèctric o amb sistema híbrid.


Una passejada pel patrimoni del BBVA, a Girona - Diari de Girona\nUna passejada pel patrimoni del BBVA, a Girona\n10.12.2014 | 08:37\nUna passejada pel patrimoni del BBVA, a Girona diari de girona\nL'oficina principal de l'entitat bancària BBVA a Girona (pl. Marquès de Camps, 6) exhibeix fins el 23 de gener de 2015 l'exposició Passejant pel BBVA. Mës de 150 anys de patrimoni arquitectònic. La mostra proposa un recorregut per quatre dels edificis més emblemàtics del banc, amb reproduccions de gran format i en tres dimensions de les façanes i els patis interiors, així com de peces originals dels segles XIX i XX que van usar els primers treballadors del banc. Es tracta dels edificis l'edifici de San Nicolás a Bilbao i el Palau del Marquès de Salamanca a Madrid, tots dos del segle XIX; l'edifici de Gran Vía, 12 de Bilbao, construït en els anys vint del segle passat; i la seu central de BBVA a\nCatalunya, a la plaça de Catalunya de Barcelona, que es va acabar de construir a mitjan segle XX. A la foto, Víctor Arroyo, director d'Arxiu Històric de BBVA i Josep M. Curto, director de la zona Girona, davant d'un escriptori mercantil.


El saxofonista camerunès era un dels imprescindibles de la música africana\n4 min. Barcelona 24/03/2020 17:27\n651x366 El músic Manu Dibango durant un concert a Abidjan el 2018 / SIA KAMBOU / AFP El músic Manu Dibango durant un concert a Abidjan el 2018 / SIA KAMBOU / AFP\nEl músic Manu Dibango ha mort aquest dimarts als 86 anys en un hospital a prop de París víctima del coronavirus, tal com ha informat el seu entorn familiar a Facebook. El saxofonista camerunès va ser un dels noms fonamentals de la música africana, mestre en ritmes d'anada i tornada entre l'Àfrica occidental i Amèrica i defensor d'un panafricanisme cultural modern. "Volia fer una música africana que pogués relacionar-se amb el blues, el jazz, el reggae, la música tradicional europea i els cançoners africans, caribenys i àrabs. Volia un so per a l'africania", explicava Manu Dibango, per a qui "la unitat" havia de construir-se des de "la diversitat", tal com va proposar amb el disc Wakafrica (1994), un projecte en què van participar músics com el malià Salif Keita, el congolès Ray Lema, la beninesa Angelique Kidjo, el senegalès Youssou N'Dour, el nigerià King Sunny Ade i el grup sud-africà Ladysmith Black Mambazo, entre d'altres.\nAquest ideari ja era present en el seu primer gran èxit internacional, la cançó Soul makossa, publicada en un senzill el 1972 i posteriorment en un àlbum homònim. Dibango, amb un innegable esperit pop, assimilava el funk i el jazz en estructures rítmiques africanes i mostrava clarament la sintonia entre les músiques dels afroamericans i les dels africans, de la mateixa manera que passava amb l' afrobeat de Fela Kuti. Més endavant Dibango relacionaria la seva tradició amb l'afrocubana, amb un resultat igualment exuberant, en discos com CubÀfrica (1998), amb Elíades Ochoa & El Cuarteto Patria, i en diferents col·laboracions amb la Fania All Stars. Tot plegat formava part d'un mateix propòsit: la relació lliure i d'igual a igual entre tradicions i estètiques musicals diferents i la demostració que les músiques africanes no eren un tresor aturat en el temps per ser admirat o espoliat, sinó una poderosa força dinàmica amb veu pròpia en el context internacional.\nManu Dibango, nascut a Doula el 12 de desembre del 1933, va viure a França, on va aficionar-se al jazz, i a Bèlgica, on va conèixer músics congolesos com el cantant Grand Kallé. Les dues influències serien decisives en la seva trajectòria. Del jazz va agafar la cal·ligrafia del saxo, i de Kallé, que estava revolucionant la música amb la rumba congolesa, una manera de dirigir una formació des del ritme. Dibango, que amb Kallé havia après tots els secrets de les músiques de ball, es va convertir en líder del seu propi projecte el 1967: va incorporar el soul i el rhythm'n'blues a les estructures rítmiques africanes, amb el jazz com a fil conductor.\nEn aquell context, en què la música afrocubana havia servit per enlairar la rumba congolesa i el funk era reinterpretat per orquestres de l'Àfrica occidental, especialment de Ghana, Dibango emergia com un demiürg destinat a dibuixar un triangle virtuós entre els ritmes africans, els cubans i els afroamericans. A la seva manera, connectava tant amb les orquestres cubanes com amb el batec col·lectiu de la Fania All Stars, i alhora s'emmirallava en els combos de jazz. I aleshores, a principis dels anys 70, músics com Fela Kuti i Manu Dibango es revelaven gairebé com a superherois musicals lligant estètiques tradicionals i modernes amb naturalitat i llibertat. Eren els temps de consolidació d'estils com el highlife i l' afrobeat, unes prodigioses fàbriques de ritmes.\nSoul makossa va catapultar la popularitat de Dibango. Bona prova de l'impacte que va tenir aquell tema és que Michael Jackson i Quincy Jones en van utilitzar bona part per compondre la cançó Wanna be startin’ somethin', del disc Thriller (1982). Molts anys després, el 2009, la justícia va donar la raó a Dibango, tant en el cas de la cançó de Jackson com en el de Don't stop the music de Rihanna, que també feia servir Soul makossa sense acreditar-la.\nL'èxit del saxofonista camerunès es va multiplicar a mesura que es consolidava el circuit de l'anomenada world music, etiqueta occidental que funcionava com a arma de doble tall: d'una banda, obria les portes dels escenaris europeus i nord-americans a músics d'altres continents; de l'altra, els dificultava sortir d'aquest circuit. Dibango, sobirà de mena, va crear el Festival Soirs au Village, a França, i en cap cas va acomodar-se, sinó que va seguir investigant diferents maneres d'expressar-se musicalment. El seu llegat és immens. Esclar, és immens.


CF Badalona - UE Sant Andreu, la final del Torneig d'Històrics | betevé\nPablo Agudo | Dissabte, 4 d'Ago del 2018, a les 21.52\nEl Torneig d’Històrics d’enguany ja té finalistes. El Badalona i el Sant Andreu s’enfrontaran demà per veure qui aixeca la 33a edició del trofeu per excel·lència del futbol català. Malauradament, no hi haurà final barcelonina perquè el Badalona, equip de Segona Divisió B, s’ha desfet als penals d’una UE Sants que ha venut molt cara la seva pell. En el derbi, els quadribarrats han estat superiors al Martinenc i els han eliminat gràcies a dos gols de Josu. Les semifinals no han decebut i ambdues han estat molt emocionants.\nEl Sants, nouvingut a Tercera, ha tornat a plantar cara a tot un Badalona de Segona B tal com van fer amb el Cornellà. Els de Tito Lossio han tingut la millor oportunitat de la primera meitat amb un cop de cap de Brian que el porter Perales ha refusat espectacularment. A la segona meitat, s’ha lesionat Sergio Navarro. Un cop dur que els badalonins han aprofitat per generar més perill. Sergi Garcia ha estat l’home més incisiu, però s’ha topat dues vegades amb la fusta, la segona, després d’una gran intervenció de Yamandú que ha salvat el gol. Als penals, només Picolo ha fallat el llançament, i el Badalona s’ha classificat per a la final de diumenge. Tito Lossio, el tècnic santsenc, s’ha mostrat content amb el nivell de joc dels seus jugadors davant un equip d’una categoria superior.\nJosu decideix contra el Martinenc\nL’altra semifinal també ha estat competida i emocionant. A l’inrevés de la fase de grups en la qual el Sant Andreu es va classificar a última hora, els quadribarrats no han volgut deixar la feina per a última hora i Josu, al minut 2, ha creuat la pilota a la perfecció davant d’un Adri Buetas que no ha pogut fer res. El 22 dels de Mikel Azparren estava endollat i ho ha tornat a provar abans del descans amb un obús que ha marxat per sobre del travesser. A la segona part, mateix guió: Josu ha tornat a sucar ben d’hora. S’havien jugat sis minuts quan el davanter del Sant Andreu ha aprofitat una errada defensiva dels vermells. Kuku ha estat el més llest i ha cedit a Josu que ha fet el 2 a 0 a plaer. El Martinenc ho tenia complicat però els de Miguel López són durs i no es rendeixen amb facilitat. Joel Martínez, 10 minuts abans del final, ha aprofitat una centrada per retallar diferències. Els locals, però, no han tingut temps per a més i serà el Sant Andreu qui jugui la final de diumenge a les 19 h.\nJosu, MVP de les semifinals\nAmb un doblet, el quadribarrat va dur a la UE Sant Andreu a la final del Torneig d’Històrics. Dos gols que van valer-li l’MVP de les semifinals amb el 69 % dels vots a Twitter i el de l’equip de premsa.\nL’Horta cau amb l’Hospitalet al Feliu i Codina\nEl Barça B empata sense gols amb l’Hèrcules al Johan Cruyff


L’Any Darwin, una commemoració vital - Revista Mètode\nL’exposició sobre Charles Darwin romandrà al Palau Cerveró fins setembre. / © Miguel Lorenzo\nEl 12 de febrer de 1809 naixia a Anglaterra Charles Darwin, l’home que mig segle després hauria de publicar l’obra cabdal de la biologia moderna, L’origen de les espècies. La vigència de les teories del naturalista britànic i el qüestionament a què encara el sotmeten diverses creences religioses fan necessaris homenatges com el que enguany li ret la Universitat de València en el 200 aniversari del seu naixement. Exposicions, xarrades i publicacions es converteixen en el vehicle per continuar divulgant un Darwin més actual que mai.\n«Un públic especialment receptiu ha confirmat fins quin punt el de l’evolució és un debat actiu»\n«Homenatge al diable». Així qualificava el setmanari Acción Católica els actes amb què la Universitat de València commemorà el primer centenari del naixement de Charles Darwin l’any 1909. Aleshores aquesta institució acadèmica va ser l’única a tot Espanya que es va decidir a retre honors al pare de les teories evolucionistes, i és per això que enguany, quan se celebra el 200 aniversari del naixement del naturalista anglès, la Universitat ha organitzat un ampli nombre d’activitats per tal de refermar el seu suport al científic britànic.\nEnmig d’un ambient menys enrarit que fa un segle, però amb una necessitat similar de divulgar la seua obra, aquest tribut a Charles Darwin s’ha traduït en un seguit de conferències, exposicions i publicacions sobre la seua vida i obra. A banda de la Facultat de Biologia, espais com l’Institut d’Història de la Ciència López Piñero, el Centre de Cultura Contemporània Octubre i, fins i tot, diversos centres d’educació primària i secundària han estat els diversos escenaris a què ha volgut acostar-se l’autor de L’origen de les espècies.\nTotes les veus convidades a participar d’aquest homenatge han coincidit a dir que, tot i haver transcorregut 150 anys des de la publicació del seu treball clau, divulgar Darwin continua sent una tasca productiva. Alhora, els debats llançats els últims temps pels defensors de les teories creacionistes accentuen aquesta urgència de garantir la credibilitat d’aquests raonaments científics.\nLa Universitat ha celebrat nombrosos actes per tal de rendir tribut al naturalista anglès. Dalt, el rector assenyala la importància de la fita històrica i científica durant la inauguració de l’exposició. / © Miguel Lorenzo\nDarwin, a debat continu\nAquesta actualitat que Darwin arrossega de manera sorprenent des de fa al voltant de 150 anys és la que ha permès articular diversos debats sobre la seua figura durant la setmana en què es complia el 200 aniversari del seu naixement, la del 9 al 15 de febrer. Veus expertes en els diferents vessants que enclou l’evolucionisme han estat convidades per tal d’aprofundir en aquest tema i aportar noves matisacions i reflexions a partir de l’obra original.\nAmb sales plenes de gom a gom, no només els conferenciants de les tres principals xarrades organitzades per la Universitat –el paleontòleg Juan Luis Arsuaga, la física Susanna Manrubia, el psiquiatre Adolf Tobeña i el físic David Jou– han demostrat la productivitat d’aquest tipus de trobades. També un públic especialment receptiu ha confirmat fins quin punt el de l’evolució és un debat actiu.\nPrecisament, la xarrada de Juan Luis Arsuaga, membre de l’equip d’investigacions a la serra d’Atapuerca, va congregar un nombre extraordinari d’assistents, estudiants en la seua majoria, interessats en les reflexions del científic sobre les teories proposades per Alfred Wallace i Charles Darwin sobre els mecanismes de selecció natural pel que fa a l’evolució humana.\nAmb especial cura al context en què es van desenvolupar les teories d’ambdós científics, Arsuaga va destacar la importància d’aquestes aportacions, que, en termes generals, continuen plenament vigents als nostres dies. Al mateix temps, va voler introduir-se en el debat sobre les bases genètiques de la conducta, lligat també a l’explicació sobre el mecanisme de la selecció sexual en la lluita per la reproducció.\nTambé Susanna Manrubia, física del Centre d’Astrobiologia INTA-CSIC de Madrid, considerà oportú fer un repàs en la seua conferència («From the entangled web to the genome») a les influències de les quals beu Darwin a l’hora d’elaborar la teoria de la selecció natural. Figures com Malthus, Lyell o Galton, en el camp científic, o Adam Smith, en l’àmbit social, van ser analitzades per Manrubia, que va vertebrar les seues aportacions sobre l’evolució a partir de la matisació de tres mecanismes: el principi de l’exclusió competitiva, la degeneració sexual a través del trinquet de Müller i la mutagènesi letal.\nTanmateix, els debats sobre l’evolució han estat plantejats més enllà de l’àmbit estrictament científic, i durant la setmana d’homenatge a Darwin també hi va haver lloc per a les discussions sobre ciència i religió. «Són compatibles Déu i Darwin?», era el títol que portava per nom el col·loqui al qual van estar convidats Adolf Tobeña i David Jou, però que va acabar convertint-se en un debat entre tots aquells que van omplir el Bar de Ciències del Centre de Cultura Contemporània Octubre.\nTant és així que van acabar sent els assistents els qui es van atrevir a llençar les preguntes més directes i que, davant el to més conciliador dels convidats, recolzats en la flexibilitat que permeten ambdós paradigmes, van criticar les concessions que es fan a l’àmbit de la fe i que permeten a aquesta situar-se al mateix nivell de validesa de les teories científiques.\nEn la imatge, un dels comissaris de l’exposició, Víctor Navarro, en l’arbre de la vida que s’ha ubicat per a l’ocasió al Palau Cerveró. / © Miguel Lorenzo\nL’obra i el temps del naturalista anglès\nAmb l’objectiu d’acostar la figura de Darwin al públic general, els historiadors de la ciència Víctor Navarro i Jesús Català han dirigit l’exposició «Darwin, el seu temps, la seua obra, la seua influència», en un intent de divulgar entre aquells que visiten la mostra no només les principals idees que s’extrauen de l’obra del científic britànic, sinó també d’ubicar-les en un context històric determinat i una experiència personal particular.\nPer això, l’eix cronològic a partir del qual s’articula l’exposició ens parla d’una època, la victoriana, caracteritzada tant per les colonitzacions i les idees eurocentristes com per l’ebullició de les investigacions científiques d’entre les quals van nàixer teories com la de l’evolució. Acompanyada de material original, com llibres propietat dels professors darwinistes de la Universitat de València, la mostra fa també un repàs a la vida de Darwin i destaca aquells esdeveniments que més marcaren la seua trajectòria.\nAlhora l’exhibició consta d’un documental que recupera l’homenatge que la Universitat de València va retre a Darwin l’any 1909. En aquest sentit, el tribut no es fa tan sols al naturalista anglès, sinó també a figures destacades com Pelegrí Casanova, Eduard Boscà i Joan Vilanova, que van tenir prou valor per portar endavant un esdeveniment d’aquest tipus en un temps en el qual les explicacions sobre l’evolucionisme de manera pública encara corrien el perill de ser denunciades.\nXarrades, com la del paleontòleg Juan Luis Arsuaga (a dalt), i exposicions sobre Darwin (a baix) són les activitats més destacades que va dur a terme la Universitat de València per a commemorar el naixement de Charles Darwin. En la imatge inferior, un dels comissaris de l’exposició, Víctor Navarro, en l’arbre de la vida que s’ha ubicat per a l’ocasió al Palau Cerveró. / © Miguel Lorenzo\nL’homenatge en paper\nA banda de les activitats esmentades, la Universitat també ha dirigit els seus esforços a publicar diverses obres escrites sobre el científic anglès. La biografia és el gènere principal al qual s’adscriuen aquests textos. José María López Piñero, catedràtic d’Història de la Medicina i membre de la Reial Acadèmia de la Història, ha estat el responsable d’escriure aquesta síntesi de l’obra i vida de Charles Darwin. Al mateix temps, han estat editades dues obres de la historiadora britànica Janet Browne que, amb el nom d’El viaje i El poder del entorno, respectivament, se centren en els dos moments principals que marquen la trajectòria del naturalista.\nDarwin divulgat pel mateix Darwin. Aquesta ha estat l’aposta de la revista Mètode amb la publicació de l’Autobiografia del científic britànic. A partir de la transcripció realitzada per la seua néta Nora Barlow l’any 1958 s’ha portat a terme la primera traducció al català, a càrrec de Jaume Terrades, de la seua biografia no censurada. Al mateix temps, el doctor en Química Juli Peretó ha transcrit també al català La lluita per la vida, un volum que aplega la correspondència entre Darwin i Wallace i la seua comunicació conjunta a la Societat Linneana.\n«Totes les veus convidades a participar d’aquest homenatge han coincidit a dir que divulgar Darwin continua sent una tasca productiva»\nAixí doncs, actualització, reflexió i debat són els punts fonamentals en què se centra la Universitat de València per commemorar el 200 aniversari del naixement de Charles Darwin. Un homenatge que, com hem pogut observar, va més enllà de la figura del naturalista britànic. La nostra experiència particular ens permet lloar aquells científics que acostaren les teories evolucionistes a la societat valenciana i que contribuïren a fer d’aquesta una universitat capdavantera en l’àmbit de la ciència.\nSi més no, segons les paraules del rector, Francisco Tomás, el tribut –que es perllongarà la resta de l’any– és especialment significatiu en un país que, amb «una memòria estranya […] soterra el passat». En aquest sentit, l’ampli nombre d’iniciatives promogudes per la Universitat de València per tal de commemorar aquesta fita científica fan vital aquest homenatge al diable.\nCharles DarwinCiència i exilidivulgació de la ciènciaevolució


El curs en Implantació de Sistemes de Gestió per als Documents segons la família de normes ISO 30300 ofereix una visió global de la família de normes ISO 30300, així com el coneixement dels conceptes fonamentals d'un Sistema de Gestió per als Documents i l'adquisició i pràctica dels conceptes, estratègies, procediments i tècniques necessaris per a auditar un sistema de gestió de documents.\nLes normes publicades al 2011, ISO 30300: 2011 Informació i Documentació. Sistemes de Gestió per als Documents. Fonaments i vocabulari, i ISO 30301: 2011 Informació i Documentació. Sistemes de Gestió per als Documents. Requisits i, posteriorment la norma ISO 30302: 2015 Informació i documentació. Sistemes de gestió per als documents. Guia d'implantació, obren el camí i fan evident la necessitat de disposar de professionals amb una formació adequada per a donar resposta als processos d'implantació, d'auditoria i de certificació.\nL'Escola d'Arxivística i Gestió de Documents de la Universitat Autònoma de Barcelona ha actualitzat el pla de formació per a adaptar-lo als requeriments de les organitzacions d'incorporar la gestió documental als seus plans de millora contínua i de qualitat com un recurs integrat que incrementa l'eficiència.\n- Proporcionar una visió global de la família de normes ISO 30300.\n- Conèixer els conceptes fonamentals d’un sistema de gestió per a documents.\n- Proporcionar els coneixements necessaris per a implantar un sistema de gestió per a documents ISO 30301.\n- Conèixer els procediments d’auditoria interna i certificació.\n- Proporcionar els coneixements per elaborar una documentació de qualitat.\nCodi de l'estudi: 3254/9\nDates: del 03/02/2021 al 12/04/2021


Descarregar pdf dimarts, 31 de gener de 2012\nEn un projecte europeu en què participen 14 centres d'arreu del continent\nLa Universitat de Lleida (UdL) forma part d'un nou portal de participació a través d'Internet, dins del projecte europeu MyUniversity: presa de decisió per a una educació superior unificada. L'objectiu és fomentar el debat d'una manera transparent sobre temes que afecten tota la comunitat universitària - estudiantat, professorat i personal d'administració i serveis- com ara les TIC o la igualtat d'oportunitats de gènere, entre altres. En el cas de la UdL, les primeres qüestions sobre la taula són la minimització dels residus i la mobilitat sostenible.\nEn aquesta iniciativa participen 14 universitats d'arreu d'Europa: Universitat de Barcelona, Universitat Autònoma de Barcelona, Universitat Politècnica de Catalunya, Universitat de Girona, Universidad Rey Juan Carlos, Universidad de León, Slovak University of Agriculture in Nitra (Eslovàquia), University of Presôv (Eslovàquia), Slovak University of Technology in Bratislava (Eslovàquia), International Business School (Bulgària), University of National and World Economy (Bulgària), University of Vilnius (Lituània) i Stockholm University (Suècia).\nLa idea del projecte no és substituir els processos de presa de decisió, sinó fer arribar el parer de la comunitat universitària als seus representants, perquè tinguin en compte l'opinió dels participants. A partir de març de 2012, els debats podran traspassar fronteres a través d'un súper portal que recollirà els temes d'interès més general i que permetrà la participació de tots els usuaris registrats en els diferents webs universitaris.


Europa aprova la nova programació del Fons Social Europeu de la Comunitat Valenciana que s'incrementa en 463,4 milions gràcies al Next Generation EU - Generalitat Valenciana\nEuropa aprova la nova programació del Fons Social Europeu de la Comunitat Valenciana que s'incrementa en 463,4 milions gràcies al Next Generation EU\n- S'inclouen mesures dirigides a impulsar l'accés al mercat de treball de joves, emprenedors i persones en situació de vulnerabilitat\n- L'ajuda al Programa operatiu del Fons Social Europeu per a la Comunitat Valenciana 2014-20 augmenta un 254,4 % des dels 182,3 milions\nLa Comissió Europea ha aprovat aquesta setmana la proposta de la Generalitat de destinar 463,4 milions d'euros, dels 1.254 que té assignats del programa React-UE a "millorar l'accés al mercat de treball i d'aquesta manera fomentar l'ocupació juvenil, el suport als treballadors per compte propi i els emprenedors, així com el suport a persones en situació de vulnerabilitat i la inversió en formació professional", segons ha detallat el director general de Fons Europeus, Andreu Iranzo.\nD'aquesta manera, la Generalitat veurà incrementada la quantia d'ajuda europea del Programa operatiu FSE 2014-2020 dels 182,3 milions inicials als 646,1, la qual cosa suposa un increment del 254,4 %, atés que, tal com estableix la normativa, els recursos del React-UE s'han de canalitzar a través del Fons Social Europeu (FSE) i del Fons Europeu de Desenvolupament Regional (Feder).\n"El suport que acaba de donar la Comissió Europea a la reprogramació del FSE a la Comunitat Valenciana, i anteriorment del Feder, és un símptoma clar de la confiança que s'ha anat forjant entre les dues administracions", ha indicat el director general.\n"La Generalitat Valenciana s'ha convertit en un bon gestor de fons europeus i, en aquests moments, el nivell d'execució dels corresponents als programes operatius 2014-2020 supera el 95 %, a més de dos anys que acabe el termini de certificació", ha explicat Iranzo.\nEl director general de Fons Europeus ha destacat també que la comissària de Cohesió i Reformes, Elisa Ferreira, va visitar la Comunitat Valenciana i alguns dels projectes que s'estan desenvolupant i va poder comprovar de primera mà la gestió que es duu a terme d'aquests. En aquest sentit, Iranzo ha agraït "la implicació de les diferents conselleries en la gestió dels fons europeus".\nEntre les reprogramacions que ha elegit la Comunitat Valenciana destaquen les dutes a terme en les ajudes a la contractació de desocupats d'almenys 30 anys en col·laboració amb entitats locals (70 milions), les ajudes a autònoms (57,5 milions), a la contractació de joves (49,2 milions).\nTambé les subvencions dirigides a la realització d'itineraris integrats d'inserció sociolaboral (39 milions), les subvencions dirigides a persones treballadores per compte d'altri afectades per expedients de regulació temporal d'ocupació (ERTO) (30 milions) i les dirigides a la creació d'itineraris per a la inclusió laboral de la ciutadania en risc d'exclusió social (30 milions).\nAixí mateix, s'han inclòs les ajudes a la conversió de contractes temporals en indefinits, especialment per a col·lectius vulnerables (17 milions), les ajudes a persones de suport en residències de majors (6,8 milions) i per a residències infantils (4 milions).\nTres objectius específics\nLa reprogramació de la Generalitat del Fons Social Europeu respon a tres objectius específics. El primer d'aquests, dotat amb 291 milions, destinat a donar suport a l'accés a l'ocupació i el manteniment de l'ocupació, inclòs el juvenil i per compte propi.\nEl segon compta amb 99 milions per a donar suport a l'accés al mercat de treball de les persones en situació de vulnerabilitat, l'accés als sistemes socials i les mesures d'inclusió social i erradicació de la pobresa.\nPer la seua banda, el tercer objectiu és fomentar la inversió en educació, formació i desenvolupament de capacitats, inclòs el perfeccionament professional dels recursos humans, per a la qual cosa es destinaran un total de 63 milions d'euros.\nLa proposta de la Generalitat Valenciana de repartiment del fons React-EU inclou destinar 790,64 milions d'euros al programa Feder i 463,36 per a l'FSE.\nL'Instrument de recuperació de la Unió Europea (Next Generation EU) es compon de diversos programes, entre els quals es troba l'Ajuda a la recuperació per a la cohesió i els territoris d'Europa (React-UE) o el Mecanisme de recuperació i resiliència.


La Biblioteca Josep Salceda i Castells inicia el curs amb el cicle de la DO Tarragona i una xerrada sobre Benedetti - Revista Cambrils\nPublicat el Dimecres, 16 de setembre de 2020 13:00h\nCartell d'activitats de la Biblioteca Josep Salceda i Castells en aquest inici de curs | Cedida\nLa Biblioteca Municipal Josep Salceda i Castells inicia el curs amb dues activitats relacionades amb el món del vi i la DO Tarragona i una xerrada sobre Mario Benedetti per commemorar el centenari del conegut poeta, assagista i escriptor uruguaià. Totes les activitats tenen les places limitades i requereixen inscripció prèvia a la mateixa biblioteca.\nLes dues activitats organitzades en el marc del cicle Biblioteques amb DO impulsat pel Servei de biblioteques de la Generalitat de Catalunya es portaran a terme la setmana vinent. La primera, programada pel 22 de setembre a les 18 hores, serà el taller «Geshtinanna, la deessa del vi» adreçat a infants a partir de 8 anys per fomentar la lectura a través del còmic i la il·lustració. La il·lustradora Marina Vidal dirigirà aquest taller de co-creació d’un còmic protagonitzat pel personatge mitològic de Geshtinanna, que haurà d’afrontar un misteri i el seu desenllaç.\nLa segona activitat, programada pel 24 de setembre a les 19 hores, serà la narració del conte per adults «Els pensaments del desig» a càrrec de Montse Parra acompanyat d’un tast de vins ofert per Telm Costa, restaurador i amant del vi. D’aquesta manera, la proposta acostarà la cultura del vi i la seva relació amb la literatura a les persones participants. Finalment, el 30 de setembre a les 19 hores hi haurà la xerrada “Benedetti: la vida, esa metáfora” d’Andrés Montoya per celebrar el centenari del naixement del prolífic escriptor.


L'entrevista a Danili - Pàgina 3 - Corredors.cat\nL'entrevista a Danili\n26 Set 2015 10:30\t#41 per Manu 1.1 (Associat/da)\nGràcies pels elogis. Me n'adono que de fet hem xerrat molt poc i de vegades penso, potser és el teu cas, no ho sé, que molts heu anat seguit les meves aportacions al llarg dels anys i és com si em coneguéssiu malgrat que, com recordava el krlos, gairebé no treia el nas enlloc i quan apareixia amb la samarreta era tota una novetat. La veritat és que porto des del 10de1000 amb de tot una mica. Recordo fils fantàstics com el de la marató de Donosti de fa uns anys que vam fer en directe el tonivet allà i jo aquí amb un munt de corredors del grup del Chute que debutaven i baixaven! de les 3 hores. També altres fils com la marató en genèric, qui és qui, o cinc cèntims de diumenge que anaven més enllà del dia a dia de les curses. Sempre m'ha interessat el fòrum per despertar emocions.\nJo no porto molt de temps a Correcats, 1 any o mica més, ni sóc d'escriure gaire, però si que vaig llegint i seguint el forum i vaig seguint una mica el que escrius ja que a part de ser un gran matemàtic i com diu ManoloM escrius molt bé.\n15 Oct 2015 23:18\t#42 per No Surrender (Associat/da)\nAvui, després d'un mes des de la publicació de l'entrevista, he tengut temps per llegir-la!\nEstava segura que no volia llegir-la a corre-cuita i en diagonal, i convinçuda que m'agradaria....així ha estat. Bona entrevista amb respostes que segur han estat ben meditades i sobretot molt ben escrites.\nM'agrada molt llegir-te danili, i esper que tornis a tenir temps per fer les teves aportacions al fil de "La Marató en genèric". De tota manera, quan he llegit l'entrevista, he tengut la sensació que ja te coneixia...tot i que realment només ens hem salufdat una vegada i mentre corriem, a les 24h de ca'n Dragó al 2012. Tu feies la Marató i jo la mitja, quan vaig acabar te vaig animar un parell ( en mallorquí un parell no són dues, són unes quantes :he:) de vegades dient : "Vinga, Dani!....temps després me vaig assabentar que no t'agrada gens que te cridin amb aquest nom :beurk:.\nEsper que puguis córrer la Marató als 83 anys o als 90, amb lo caparrut que Intuesc que ets, és molt possible que ho puguis fer. :yes:\nPotser algun dia arribam a trobar el moment i me signes el llibre, això si....amb dedicatòria inclosa!\nTe desitj molta sort a la vida atlètica i sobretot a la personal.\n16 Oct 2015 19:35\t#43 per danili (Associat/da)\nHelena que et trobava a faltar!\nI tant que recordo la mitja i la marató de mitjanit de fa tres anys. Vas dubtar a participar a la mitja (en part per culpa meva per enredar massa al fil) perquè paties per entorpir els més ràpids. Quan et vaig atrapar vam xerrar per primer cop. Un ràpid:\n- Ei, mestressa!\nTu vas riure perquè ja sabies qui era sense haver de llegir el meu nom a la samarreta. Aquella marató no la vaig finalitzar i vaig acabar vomitant arreu. Però mira, tinc aquest bon record!\nAra faig una entrada a la marató en genèric (dedicada està!) i ens veiem entaulats aviat a València, et dedico per fi el llibre i parlem d'allò diví i humà!\n05 Jul 2017 06:20\t#44 per danili (Associat/da)\nMeri per recuperar l'entrevista en el nou web. Sembla que hi ha una pregunta que no s'ha pogut editar. Va entre 'Quina peça musical vols que acompanyi aquesta entrevista?' i ,'Pots recordar quina va ser la teva primera cursa?' i és aquesta:\n- Córrer em fa sentir complet. Jo, com a ment, entenc millor el meu cos, veig les seves limitacions, però també\ndescobreixo el seu vigor. Les primeres les accepto i el segon em sorprèn encara. Córrer també em permet fruir\nde la llum del sol, de l’aigua de pluja i del vent d’una manera més sensual.\n05 Jul 2017 10:30\t#45 per jaume86 (Associat/da)\nSempre és interessant llegirt-te I rellegir-te Daniel!!


Centre Excursionista de Breda: Sortida a les Colònies Tèxtils del Llobregat (10/05/15)\nSortida a les Colònies Tèxtils del Llobregat (10/05/15)\nEl diumenge 10 de maig una colla del CEB hem anat al Baix Berguedà a fer la ruta de les antigues Colònies Tèxtils del Llobregat, tot seguint el PR-C 144 que, val a dir, està força senyalitzat, però mancat de manteniment en els darrers trams. Es tracta d'una ruta que ressegueix el curs del Riu Llobregat i que transcorre entre camps de conreu, boscos i una frondosa vegetació de ribera tot contemplant nombroses colònies tèxtils.\nA les 6:30 sortim de Can Xifré de Breda, amb cotxes particulars fins al poble de Cal Rosal (Berguedà meridional). Dia asolellat i calorós, complint-se les previsions anunciades pel servei de meteorologia. Calia preparar-se per la gesta, omplint-nos de combustible i d'altres (cafè...).\nIniciem l'itinerari vora del camí de Pedret, des d'aquí es contempla la fàbrica i el convent de la Colònia «Rosal». Passem pel costat del Pont d'Orniu, seguim el camí fins a Sant Vicenç d'Obiols, on hi trobem una joia del romànic berguedà, reprenem el camí en direcció al riu.\nL'antiga fàbrica i Colònia «A la Plana» (inici construcció 1884-1910) seguint la tipologia de les colònies industrials del costat del Llobregat, disposaven dels serveis indispensables: escoles de nois i noies, capella, teatre, cafè, camp de futbol i botiga.\nPassem vora del canal i la fàbrica de «L'Ametlla de Casserres» a la Font del Balç, entrant en el nucli urbà de Gironella, descobrint la Colònia de «Cal Metre». Tot vorejant el riu, trobem la Colònia «Cal Bassacs». resseguint el riu per un camí entre pollancres i camps fem una parada tècnica, aprofitant un rocall del riu prenem un petit refrigeri.\nReprenem la ruta, passant per la resclosa de Viladomiu Vell, prenem un petit corriol que travessa els horts, els quals formen un mosaic divers que enriquex el paisatge... tal com som, les converses amb els pagesos està garantida.\nA la Colònia «Viladomiu Vell» (fundada 1868), fem una parada a l'església de Sant Març, continuem camí cap a «Viladomiu Nou». L'església d'aquesta colònia va ser construïda pels fills d'en Tomàs Viladomiu i Bertran (1905). L'edifici «La Torre de l'Amo» d'aquesta colònia acull el centre d'Interpretació de les Colònies Tèxtils de l'Alt Llbregat des de l'any 2008.\nUn cop passat el canal i l'espai de la fàbrica seguint per una carretera asfaltada amb plataners ens condueix a la Colònia del «Guixaró».\nSeguim fins a la palanca de Cal Prat, travessem el riu fins la colònia de «Cal Prat», continuem vora el riu i creuem la C-16 per sota d'un gran viaducte. Passem per l'antic pont d'en Periques i la fàbrica de «Cal Cases».\nResseguint el Llobregat, passant per la font de la Garbera ens endinsem literalment a una selva d'ortigues i de núvols de pol·len, que fan una mica feixuc el darrer tram de la ruta.\nEl camí s'estreny i s'enfila cap a la colònia de «Cal Marçal» on finalitza la nostra ruta tot fent un bon àpat.\nPublicat per CeBREDA a 19:51


Ripoll participa per tercer any al Projecte de mentoria social Rossinyol - Ajuntament de Ripoll\nEl Projecte Rossinyol és impulsat per una xarxa d’universitats europees a la qual està adherida la Universitat de Girona (UdG).\nEl Projecte Rossinyol és un programa que es basa en la relació entre mentorats (alumnat de primària i secundària) i mentors (estudiants universitaris voluntaris de la UDG). Es pretén establir una xarxa de relacions, un conjunt de pràctiques i de dinàmiques entre estudiants de diferents facultats de la UdG i alumnes de les escoles i instituts de les comarques de Girona. La finalitat del projecte és afavorir el desenvolupament, les relacions socials la integració cultural, social i lingüística d’aquest alumnat, i que la UdG i el conjunt d’institucions que hi participin contribueixin a la sensibilització entorn de la igualtat i la inclusió social.\nEn aquesta tercera edició, Ripoll ha comptat amb la participació de tres mentorats, dos nois i una noia, alumnes de l’Institut Abat Oliva, de l’escola Joan Maragall i de l’escola Vedruna i els seus mentors, dues noies i un noi, en aquest cas veïns de Ripoll i una noia veïna de Torelló. Estudiants de la UdG, requisit indispensable per formar part del projecte, esdevenen un referent que acompanyen perquè siguin coneixedors de diferents espais de la vila, de la comarca, de la llengua si s’escau, d’actes culturals, de lleure, esportius, etc. De fet, des de l’inici de curs fins avui s’han trobat setmanalment per a compartir diferents experiències: sortides a la natura, al cinema, a visitar espais de Ripoll o com la sortida final a la bolera de Vic.\nLa durada és el curs escolar i finalitza amb una trobada conjunta de mentors i mentores, on comparteixen les vivències i aprenentatges i fan balanç de l’experiència. En aquest cas la trobada es va celebrar el passat dissabte 28 de maig, a les 12 hores, a la casa consistorial, amb l’absència d’una parella per motius de salut. La regidora d’Educació, M. Dolors Vilalta, que també va assistir a la trobada, va agrair la tasca als estudiants de la UdG pel compromís i la constància en el projecte. Els mentorats també van tenir el seu espai per valorar el projecte, afirmant que l’experiència els hi ha agradat molt.\nEls estudiants i les estudiants de la UdG que s’ofereixen com a voluntaris per fer el projecte, se’ls assigna un tècnic de la UdG que els forma. A més, un cop superat el projecte favorablement, reben un certificat per la formació i per la tasca feta, i se’ls reconeixen crèdits de reconeixement o de lliure configuració. Aquest projecte educatiu també es desenvolupa en altres municipis com Girona, Salt, Olot, Banyoles, Palamós, la Bisbal d’Empordà, Figueres, Santa Coloma de Farners, Blanes, Lloret de Mar i Hostalric.


La vegetació i la velocitat, un còctel perillós en aquest pas de vianants de Manresa - Regió7\nLa vegetació i la velocitat, un còctel perillós en aquest pas de vianants de Manresa\nAquest punt de la xarxa viària és molt utilitzat per persones que van a passejar o fer esport al Poal\n16·10·20 | 14:27\nUn pas de zebra perillós a Manresa\nLes persones que creuen el pas de vianants situat al final del carril d'incorporació de l'eix Transversal a la rotonda de l'avinguda Universitària de Manresa es poden endur un bon ensurt. En aquest punt, els vehicles abandonen la ronda de la capital del Bages per entrar a la ciutat i ho fan a una velocitat considerable. Al final del carril, però, hi ha un pas de zebra i que, tot i estar ben indicat, hi ha vegetació que dificulta que tant els conductors com els vianants disposin de bona visibilitat.\nAquest diari, alertat per un veí de la zona, ha visitat aquest punt conflictiu de la xarxa viària de Manresa. En l'estona que hi vam estar, vam poder comprovar la perillositat del pas de vianants just després d'un revolt sense visibilitat. Dues dones van haver de fer un salt enrere quan ja havien començat a passar i un vehicle, que circulava a una velocitat considerable, no es va aturar.\nAquest pas de vianants es troba a l'inici d'una de les principals entrades a la ciutat, a tocar de l'escola de les Bases i el restaurant McDonald's. És un punt per on creua força gent que va a caminar, a passejar el gos o fer esport a la zona del Poal.\nEl perill és tant per aquells que creuen de dreta a esquerra com d'esquerra a dreta, tot i que a la banda de l'escola de les Bases és encara pitjor perquè un grup nombrós de canyes tapèn completament la visió. El risc augmenta per la velocitat amb què els conductors s'aproximen al revolt: la via de servei que procedeix el pas de vianants permet unes velocitats elevades i, tot i que els cotxes estan alertats per la senyalització que indica l'existència del pas de vianants, en la majoria dels casos la velocitat és excessiva i fa que el conductor no pugui reduir la velocitat a temps per permetre que els vianants puguin gaudir de la prioritat que el pas els atorga.


| 6 juliol, 2015\nQuan Lídia em va comentar el seu interès per les obres del Llibre Vermell de Montserrat del segle XIII, el qual jo havia ajudat, fa uns anys, a transcriure i interpretar per l’Escolania de Montserrat, vaig tenir la impressió de recollir la pilota d’un nou repte musical. En aquell moment Lídia treballava en la Cerimònia de la Llum, interpretava cançons de cultures diferents, de temps passats i temps presents, en un espai d’entesa i de convivència.\nLa Cerimònia va ser un èxit i un pas decisiu en demostrar com els missatges, sigui quin sigui el seu origen, tenen validesa permanent, si els manté una arrel comuna, emocional i espiritual: la Llum… La primera llum, La Cerimònia celebrava i homenatjava aquesta primera llum del naixement.\nVaig recollir la pilota, i em vaig afegir a la claror d’aquell projecte, des del convenciment que el diàleg entre les persones, el territori i les cultures, materials i espirituals, és un dels objectius necessaris en la construcció d’identitat i de país. Objectiu que l’Institut d’Estudis Catalans havia ja previst fa més de 100 anys.\nNo tinc temps per fer un anàlisi musicològic de la trajectòria musical de la Lídia, però m’atreviré sense fatigar-vos, a comparar alguns trets essencials dels seus darrers projectes.\nPoc després de la Cerimònia, Lídia ens oferí, amb Iter Luminis I, un camí de llum i d’identitat amb el territori. Avui amb Iter Luminis II – Camí de (o de la) Llum – Lídia ens condueix cap a un nou far, per espais sagrats del nostre patrimoni musical, històrics i arquitectònics, en sintonia amb la construcció dels nostres espais personals. Lídia ens convida a revisar i retrobar l’orientació de la vida, sense estalviar els plaers d’amor ni les llangors que aquesta aventura ens aportarà, recordant-ho a cada pas amb pensaments de Teresa de Jesús i Ramon Llull.\nLídia, en aquest camí ens proposa una experiència que es produeix en un nou marc musical i escènic d’emocions compartides, des d’on glosa i construeix el seu món personal amb estils musicals tan diversos com la cançó de Trobadors, la cançó escènica medieval, himnes i danses del Llibre Vermell, la polifonia renaixentista o poemes del Raimon. Ens ofereix una nova modalitat d’expressió artística, autèntica i necessària, sempre en moviments i en comunió amb el públic. La qual, des d’aquí, devem recolzar de totes les formes possibles, però essencialment, participant-hi.\nLa trajectòria d’aquest nou camí condueix cap a un port d’arribada, que il·lumina el futur de les persones i del país que desitgem.\nL’autenticitat del seu missatge s’alimenta amb les arrels del contacte físic amb la terra que tots trepitgem. Lídia aporta aquesta llum als nostres camins, des d’aquesta veu que amanyaga i aferra la claror del cel amb el fang de la terra.\nMúsic i musicòleg\nPublicat a Testimonials, Testimonials Iter Luminis


L'acusat del crim d'Acadèmia no recorrerà l'ordre de presó\nTRIBUNALS FUNCIONÀRIA D?ENSENYAMENT\nActualitzada 17/06/2017 a les 13:37\nEl jutge el va empresonar “per risc de fuga” i “per evitar ocultació de proves”\n© Lanuza, durant el judici per segrestar la seua exdona el 2005.\nJordi Lanuza Rubinat, l’instal·lador de fibra òptica empresonat com a presumpte autor de l’assassinat d’Amparo Soler Betés el 17 de febrer passat al seu habitatge del carrer Acadèmia, no té intenció de recórrer l’ordre de presó que va dictar el jutge divendres de la setmana passada. El termini per sol·licitar-ho finalitza aquest dilluns vinent i el seu lletrat va afirmar ahir que, en principi, no tenia previst recórrer. El titular del jutjat d’Instrucció número 4 de Lleida va decretar divendres de la setmana passada el seu ingrés a presó provisional sense fiança i a la interlocutòria va afirmar que “atesa la naturalesa del fet objecte d’aquestes diligències i la gravetat de la pena que podria correspondre-li (...) s’infereix racionalment un elevat risc de fuga que només pot evitar-se amb l’adopció d’aquesta mesura (presó)”. El titular també va afegir que “no havent-se trobat fins al moment ni l’arma utilitzada ni l’ordinador portàtil de la víctima, la mesura es fa igualment necessària per evitar l’ocultació, alteració o destrucció de les fonts de prova rellevants per a l’enjudiciament”.\nJordi Lanuza, que el 2005 va ser condemnat a cinc anys per segrestar la que llavors era la seua dona, va negar ser l’autor del crim malgrat la multitud d’indicis que l’incriminen, segons la investigació dels Mossos, que han determinat que l’instal·lador de fibra òptica va acudir a casa de la víctima, situada al número 12 del carrer Acadèmia, el 13 de gener per fer una instal·lació de fibra òptica. En aquell moment, l’acusat es va oferir a la víctima per configurar-li l’ordinador.\nUn mes després, la víctima li va trucar per demanar-li que anés a casa seua a configurar el portàtil i van quedar per al dia 17 de febrer, el dia del crim. Les càmeres de seguretat mostren que la víctima va arribar a casa a les 14.16 hores i que només un minut després l’acusat apareixia al portal, malgrat que ell diu que va acudir al pis a les 14.30 hores i que ningú li va contestar. Tanmateix, un veí va veure com entrava a l’habitatge de la víctima, per la qual cosa es dedueix que l’esperava.\nVa ser a dins 34 minuts. Els investigadors van trobar restes de sang a la jaqueta que l’acusat portava el dia del crim i al seu vehicle. Així mateix, els forenses van trobar a la mà esquerra de la víctima restes biològiques de dos homes i han pres mostres de l’acusat per veure si coincideixen.\nLes proves de l‘ADN incriminen l’empresonat pel crim d'Acadèmia\nEl jutge envia a presó sense fiança el detingut pel crim d'Acadèmia\nEl detingut per l‘assassinat d’Acadèmia diu que és innocent\nDetingut el presumpte assassí de la funcionària d'Acadèmia\nL‘assassí de la funcionària d’Acadèmia li va clavar quatre ganivetades al coll d'improvís\nLa violència extrema del crim del carrer Acadèmia desconcerta els investigadors


Encadenada popular per reclamar les obres a l’estació de Sant Andreu Comtal | Andreuenc\nL’Associació de Veïns de Sant Andreu de Palomar ha convocat un acte de protesta per reclamar la finalització de les obres de l’estació de tren de Sant Andreu Comtal. A les 12 del migdia del proper dissabte 5 de desembre, alguns veïns de Sant Andreu s’encadenaran a la plaça de l’Estació per denunciar la paralització de les obres d’aquesta infraestructura.\nTal com ha informat l’Associació andreuenca, l’acte “serà festiu però a la vegada reivindicatiu“. Per aquest motiu, una hora abans de l’encadenada s’ha organitzat una activitat en la qual aquelles persones que ho vulguin podran dibuixar com desitjarien que fos la nova estació. També es durà a terme una recollida de firmes.\nSegons el manifest que ha fet públic l’Associació de Veïns, “la situació de les obres del projecte del tren d’alta velocitat és molt i molt preocupant” perquè l’estació “és un infern per a les persones amb mobilitat reduïda, i incompleix totes les normatives d’accessibilitat i de seguretat“.\nEls veïns de l’entitat creuen que el projecte està “encallat” a causa dels “tràmits burocràtics entre el Ministeri espanyol, Adif i l’Ajuntament” i també per “la manca de voluntat” d’aquestes administracions. I és que segons exposen, se’ls està “enganyant” perquè “els diners no són el problema”. Un fet que amb el temps ha acabat perjudicant la zona i els seus veïns perquè ha deixat un “paisatge apocalíptic que separa les persones que viuen als dos costats”.\nAmb aquesta iniciativa, l’Associació també vol demanar als partits polítics que es presenten a les eleccions al Congrés dels Diputats que, després de molts anys d’endarreriment i d’espera, es comprometin a acabar els treballs necessaris de l’estació.\nFotografia: Entrada de l’estació de Sant Andreu Comtal | Wikimedia Commons\nEtiquetes: AAVV Sant AndreuencadenadaestacióSant Andreu Comtal


La història de Correus a Barcelona| betevé\nEl 1756 van començar a treballar els 12 primers carters de la ciutat\nEduard Colldecarrera | divendres, 16 de novembre del 2018, a les 17.37\nL’enviament de cartes es remunta un bon grapat de segles enrere i Barcelona va ser una de les primeres ciutats europees en crear una confraria de Correus durant l’època medieval. Tal com explica Xavier Theros, escriptor i antropòleg, llavors ja es parlava de “l’Hostal de Correus” per referir-se a la seu o l’estafeta. També s’usava l’expressió “hoste de Correus” per anomenar el funcionari encarregat de distribuir les cartes, i dels “correus o troters”, per esmentar les persones encarregades de fer l’enviament a peu o a cavall. El Gremi de Correus de Barcelona es va crear el segle XIV i la seu es va habilitat a la capella d’en Marcús, al carrer dels Carders.\nEl sistema, però, va canviar amb l’arribada de Felip I i la família alemanya dels Tassis va passar a tenir a el monopoli del correu. Segons Theros, aquest gir va ser motiu de conflicte amb el gremi català que llavors estava centralitzat en la família Ferran del carrer del Correu Vell, l’única que va poder treballar en paral·lel als Tassis. Tot i això, fins l’entrada dels borbons que van convertir Correus en un servei públic i es va instal·lar la seu a la desapareguda Casa Golorons, a la plaça de Regomir.\nEls 12 primers carters\nEn aquella època, el receptors de les cartes havien d’anar a buscar les cartes a la seu. Com que no existien els documents d’identitat, les missives es lliuraven a la primera persona que les sol·licitava. Per posar remei a les pèrdues de cartes i als inconvenients que se’n derivaven, el 1756 es van crear els primers 12 carters que duien les cartes als domicilis. Uns anys més tard, el 1769, la seva feina va esdevenir més senzilla gràcies a la senyalització i numeració dels carrers amb plaques a la via pública. I ja a meitat del segle XIX, el funcionament dels enviaments postals va canviar el 1850, amb l’aparició dels primers segells. Cinc anys més tard es va crear el Cos de Telègrafs i el 1889 va néixer el cos d’empleats de Correus.\nL’aparició de les bústies\nEl 1857 va ser el moment de la instal·lació de les cinc primeres bústies, que eren de fusta. Això fins a la dècada del 1880, que es van començar a fabricar de ferro. Al segle XX es van habilitar bústies a les botigues, també a la part posterior dels tramvies, i el 1962 va passar a ser obligatori que n’hi hagués a totes les finques.\nLes seus de Correus\nEl Palau March de Reus, a la Rambla, va funcionar com a seu de Correus fins que es va traslladar a la desapareguda Casa Gibert, a la plaça de Catalunya. En aquell moment hi treballaven nou carters, a qui acompanyaven un parell d’ajudants, que van començar a fer el repartiment diari de cartes a partir del 1870. Posteriorment, l’Oficina Central de Correus es va traslladar a la plaça del Bon Succés i després a l’emplaçament actual del Teatre Borràs, a la plaça d’Urquinaona. I ja el 1928 es va inaugurar l’edifici, encara en funcionament, de la plaça d’Antonio López.\nEl carrer del carter Alloza\nLa figura del carter va esdevenir molt popular i fins i tot el 1950 es va rodar una pel·lícula a Barcelona que es deia ‘Apartado de Correos 1001’, dedicada a la professió. També va tenir repercussió als carrers de la ciutat. Al nomenclàtor de Barcelona hi ha un carrer dedicat al carter Salvador Alloza i Alloza. Es tracta del carrer d’Alloza, al barri de Porta. Salvador Alloza era un carter que entre 1919 i 1939 repartia cartes al Nou Barris actual, un zona que llavors era de barraques i sense senyalització. Totes les cartes s’enviaven al nom i la casa d’Alloza que, posteriorment, les lliurava als destinataris. El 1939, però, va ser expulsat de Correus per la seva militància anarquista i ja mai més no va tornar a treballar-hi. El carrer d’Alloza va ser dels pocs noms del nomenclàtor republicà que van sobreviure al franquisme, ja que les autoritats van creure que el nom de la via feia referència al poble d’Alloza, a Terol.\nA finals del segle XIX també van aparèixer les felicitacions nadalenques, els “aguinaldos”, que els treballadors dels diferents oficis oferien a les cases a canvi de propines. Aquesta tradició es va mantenir fins als anys setanta del segle passat.


Vols barats de Almeria a Istanbul des de 286 € a Iberia\tUtilitzem cookies pròpies i de tercers per millorar la teva experiència i els nostres serveis. Si continues navegant considerem que n’acceptes l’ús. Pots obtenir més informació a la Política de cookies.\nNecessitem que ens indiquis les dates concretes del viatge per poder mostrar-te els preus per a aquest trajecte. Vols barats de Almeria a Istanbul (IST) de Almeria a Istanbul Almeria-Istanbul, Turquia On et portem?\nConsulta l’oferta de vols de Almeria a Istanbul i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Almeria a Istanbul. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Almeria a Istanbul fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


CONFERÈNCIA INAUGURAL - MANUEL CAMPO VIDAL. Seu Universitària Ciutat d'Alacant\nDimecres 5 octubre de 2011 a les 20:00 h.\nLA COMUNICACIÓ, UNA ASSIGNATURA PENDENT A ESPANYA.\nLlicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona, Manuel Campo Vidal és a més Enginyer Tècnic Industrial per la Universitat Politècnica de Catalunya, Llicenciat (L´École dónes Hautes Études en Sciencies Socials, París) i doctor en Sociologia (Universitat Complutense de Madrid).\nEls seus inicis com a periodista estan vinculats a Tele-exprés, on va arribar a sotsdirector, encara que aconseguiria la notorietat absoluta amb l'adreça dels informatius en TVE, Cadena SER i Antena 3, on va assumir l'adreça i la vicepresidència.\nFundador i president d'Audiovisual Sport, guardonat amb el premi Ones, el TP d'Or en dues ocasions, i Millor Presentador recordant el seu pas pel Telenotícies, Campo Vidal continua amb la seua labor periodística en diversos mitjans. És president de l'Acadèmia de les Ciències i les Arts de Televisió i autor de diversos llibres de Sociologia Política i Sociologia de la Comunicació.\nConferència inaugural 2011-2012 - Manuel Campo Vidal.\nPresentació de la Programació 2011-2012.


Compromís s’alegra que es faça justícia amb treballadors de les escoletes i de #Gandia TV – Compromís per Gandia\nEls tribunals donen la raó a les treballadores de la mateixa manera que ho fa amb un dels acomiadats de Gandia TV que haurà de ser indemnitzat.\nFacund Puig considera que els jutjats estan donant la raó a les crítiques de Compromís respecte a l’injusta política d’acomiadaments de treballadors de serveis públics que ha dut a terme Arturo Torró.\nGandia, 30 d’abril de 2013.-\nEl Grup Municipal de Compromís ha mostrat la seua satisfacció per la sentència que obliga l’Ajuntament de Gandia a readmetre les treballadores de les escoletes municipals que van ser injustament despatxades pel Govern d’Arturo Torró.\nSegons ha explicat el seu regidor, Facund Puig, es tracta “d’una magnífica notícia, no només perquè el dictamen judicial és just, sinó també perquè el Govern del PP ja comença a rebre respostes judicials que avalen les crítiques polítiques que Compromís havia fet sobre aquest tema i que denunciaven el tracte inadequat que havien rebut aquestes treballadores”.\nPuig considera que les treballadores s’han de readmetre i, no només això, sinó que aquesta mesura ha de ser immediata. Contràriament, a més d’estar provocant “un dany major a les educadores, es produiria un prejudici encara més important a la Hisenda Municipal perquè obliga a pagar el salari del temps que aquestes no es troben al seu lloc de treball”.\nA banda d’aquesta sentència hui s’ha conegut una altra, en aquest cas del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, que també obliga l’Ajuntament a indemnitzar amb una important suma econòmica a un treballador de Gandia Televisió i que possiblement crearà un precedent amb altres treballadors de la Televisió pública gandiana injustament acomiadats.\nAmbdós dictàmens judicials, avalen, quan no arribem encara a la meitat de legislatura, “les crítiques que Compromís va fer al Govern del Partit Popular per la seua injusta política d’acomiadaments de personal de serveis públics i restitueix la legalitat en temes que mai s’haurien d’haver alterat”. A més a més, explica Puig, tot el benefici que “el PP ha venia venut que s’aconseguiria amb la privatització de les escoletes ho estat perdent ara amb les sentències judicials.”\nÉs per això, que el malestar de Compromís va en una triple direcció. Per una banda, pel perjudici personal que s’ha produït amb els treballadors d’aquests serveis; d’altra banda pel detriment al funcionament dels propis serveis; i, finalment, per la greu càrrega econòmica que comportarà el pagament de les indemnitzacions “per a un ajuntament que ja es troba en la més absoluta de les ruïnes”.\n←Plà d’ocupació 2013, un nou “brindis al sol” (per Joan Antoni Reina*)\nLa Burrera del PP (per Ivà Bonet*)→


Les petjades de l’empresonament polític a través de Bautzen | Treient l'entrellat\nLes petjades de l’empresonament polític a través de Bautzen\nPublicat el 04/04/2012 per eurosuso\nBautzen es troba situada a uns seixanta kilòmetres a l’est de Dresden, prop de la triple fontera entre Alemanya, Polònia i Txèquia. Es tracta d’una vila de l’Estat federal de Saxònia, capital de la regió de l’Alta Lusàcia i centre polític i cultural del poble sòrab. Lusàcia és un territori lingüístic autòcton i una regió dividida entre dos Länder alemanys (Brandenburg i Saxònia), tot i els esforços del poble sòrab -una minoria eslava d’unes 65.000 persones dins Alemanya- per tenir un Estat federat propi. Al seu torn, Lusàcia, habitada per 1’3 milions de persones, es divideix entre la Baixa Lusàcia, la part septentrional, més poblada de la regió i on hi destaquen la ciutat de Cottbus (Chóśebuz, en llengua baix sòrab) i la vila de Lübbenau/Spreewald (Lubnjow); i l’Alta Lusàcia, la part meridional, muntanyosa i on s’hi troben, entre altres, les viles de Bautzen (Budyšin, en llengua alt sòrab) i Hoyerswerda (Wojerecy). Malgrat la intensa germanització a què ha estat sotmesa Lusàcia des de la República de Weimar i la dura repressió nacionalsocialista, el poble sòrab, a través de societats populars i partits polítics, ha aconseguit consolidar fins avui, una autonomia cultural dintre d’Alemanya que ha permès la supervivència de la cultura i la llengua sòrab -tot i que menys d’un 5% de la població la parli.\nEl casc antic de Bautzen/Budyšin, coronat pel castell medieval d’Ortenburg i enxarxat amb carrers, torres medievals i edificis bohemis estil Karlovy Vary, està situat en un altiplà que s’alça sobre el riu Spree. A part de les institucions sòrabs, en ell s’hi troba el museu de la mostassa de la reconeguda marca Bautz’ner. Tanmateix però, si per alguna cosa és coneix Bautzen/Budyšin, és pel seu passat i present penitenciari.\nBautzen i els centres penitenciaris\nLa vila va ser escollida l’any 1904 pel canceller de l’Imperi Alemany Bernhard von Bülow per la construcció, a les afores del nucli habitat, d’una enorme presó panòptica benthamiana amb capacitat per a 1.100 persones. La percepció del càstig però, va canviar amb l’arribada al poder de l’aparell hitlerià. D’una lògica inicialment pensada per la reinserció social i la rehabilitació penal, l’Alemanya nazi va utilitzar la presó de Bautzen -coneguda com a Bautzen I o popularment com “La Misèria Groga”- per l’empresonament polític i racista, i en múltiples ocasions com a primer estadi pel traslladat a camps de concentració. Entre les personalitats confinades a Bautzen I pel Tercer Reich destaca Julius Fučík, periodista txecoslovac, activista comunista i combatent antifeixista assassinat l’any 1943 a la presó berlinesa de Plötzensee i Ernst Thälmann, líder del Partit Comunista d’Alemanya (KPD) durant bona part de la República de Weimar. Thälmann, detingut per la Gestapo el 1933 va ser afusellat al camp de concentració de Buchenwald l’any 1944.\nDesprés de la victòria aliada sobre la dictadura nacionalsocialista, la policia secreta de la Unió Soviètica (NKVD, també coneguda com la Txeka), va establir el camp especial número 4, posteriorment número 3, a Bautzen I. En una primera etapa postbèl·lica, el camp va ser emprat per confinar-hi i sentenciar-hi criminals nazis i de guerra com Margot Drechsel, guardiana de les SS dels camps de concentració de Ravensbrück, Auschwitz-Birkenau i Flossenbürg; Otto Günsche, oficial de les SS, últim ajudant de camp d’Adolf Hitler i encarregat de cremar el seu cadàver i el d’Eva Braun davant del Führerbunker; i Ernst Hefter, psiquiatre i un dels responsables del programa d’eugenèsia i eutanàsia Aktion T4, d’aniquilació de persones categoritzades com a malalts mentals, malalts terminals, discapacitats físics, mestissos i homosexuals. Quan la zona d’ocupació soviètica va ser un fet consolidat, Bautzen I es va convertir també en un centre d’internament per a presos polítics i un lloc d’interrogació i tortura física. Pels murs de la presó van passar membres regionals del partit socialdemòcrata SPD, ciutadans oposats al domini soviètic i Willi Jelinek, lider anarcosindicalista, antiautoritari i seguidor de les tesis de Pannekoek, detingut per la Txeka i empresonat i mort a Bautzen/Budyšin. Estudis historiogràfics, calculen que en l’època, la presó va viure un motí i va aplegar fins a 7.700 persones, de les quals un elevadíssim nombre d’elles van morir com a resultat de la fam, la malaltia i l’aïllament. Fins avui al voltant de 3.000 cadàvers han estat documentats arrel d’excavacions exploratòries de fosses al turó de Karnickelberg, al voltant de Bautzen I.\nA principis de 1950, l’administració de la penitenciaria va passar a l’Alemanya de l’Est i Bautzen I va esdevenir una instal·lació, de condicions precàries i sobrepoblació, per presos comuns. Avui en dia, Bautzen I, que ha quedat rodejada per una illa urbana de plattenbaus o edificis socialistes construïts a durant els anys 70, continua sent un centre penitenciari que s’utilitza com a institució penal per a homes condemnats a llargues penes de presó, i depèn del ministeri de Justícia de Saxònia.\nLa presó Bautzen II\nSota el govern de von Bülow es va aixecar també un segon centre penitenciari a la vila, Bautzen II. Situat al carrer Weigangstraße (Weigangowa dróha) 8a, en una tranquil·la i verda zona residencial de cases senyorials a l’est de Bautzen/Budyšin i amagada dins d’una mansió, la presó de Bautzen II va ser dissenyada amb 203 cel·les per al confinament preventiu i per a condemnats a penes curtes. Amb el procés de Die Wende i la caiguda del Mur de Berlín, la presó va ser clausurada i convertida en un memorial i museu de les presons de Bautzen amb tres objectius: no oblidar, gestionar el record i no negar la història.\nBautzen II, és, com afirma el jove guia schwerinès del museu, Friedrich Birr, “un dels símbols més notoris de l’empresonament polític extrajudicial, de tots colors, en territori germànic”. Coneguda popularment com “La Presó de l’Stasi”, les seves parets han estat testimoni dels excessos de l’era nazi, soviètica i de la Stasi. Les SA i les SS van utilitzar Bautzen II com a lloc per interrogacions polítiques i tortura física a comunistes, sindicalistes, socialdemòcrates, sòrabs i jueus, que en la majoria de casos van acabar sent enviats al camp de concentració del castell de Hohnstein. L’NKVD per la seva part va emprar Bautzen II com a tribunal militar i per realitzar interrogacions polítiques i tortura física. El 1956 el centre va passar a control de l’Stasi -no del ministeri de Justícia-, va ser subordinada a la presó de berlinesa de Hohenschönhausen i es va convertir en una presó de màxima seguretat per presoners especials, com ara dissidents, potencials desertors que volien creuar el Mur i els seus acompanyants i contactes, espies de l’Alemanya de l’Oest i funcionaris corruptes de l’Alemanya de l’Est. Com apunta Birr en la visita guiada, la tortura física com a mètode per aconseguir confessions va ser abolida després de la mort d’Stalin i va ser reemplaçada per sofisticats mètodes psicològics i pel confinament individual i aïllat del món exterior i de la resta de presoners. Birr destaca també, que molts dels presoners polítics van sortir de Bautzen II a partir d’un sistema secret conegut com a Freikauf. Per les autoritats de l’Est eren “negocis especials”, per les de l’Oest “esforços humanitaris especials”. A través d’aquest sistema, Bonn comprava presoners polítics i Berlín-Est rebia béns i divises.\nSota aquestes circumstàncies van passar per Bautzen II, personalitats com Georg Dertinger, el primer ministre d’Afers Exteriors de l’Alemanya de l’Est, secretari general del partit democratacristià CDU-Est i present en la firma del Tractat de Zgorzelec; Walter Janka, editor i productor audiovisual marxista que va passar per Bautzen I durant el nazisme, per la Batalla de l’Ebre com a brigadista internacional i per Bautzen II per criticar el govern de Wilhelm Pieck; Rudolf Bahro, filòsof i posterior membre de Els Verds; Hossein Yazdi, espia del xa d’Iran; Dieter Hötger, berlinès de l’oest que va cavar un túnel per sota el Mur per portar la seva muller de Berlín-Est a Berlín-Oest i que un cop a Bautzen II va escapolir-se de la presó durant uns dies fent un forat a la paret; i Karl Wilhelm Fricke, periodista.\nL’empresonament per motius polítics i de consciència és una pràctica històrica, actual i silenciada pel sistema polític establert, sigui aquest de la naturalesa que sigui. D’exemples, a cabassos. Fem memòria.\nEntrada i façana de Bautzen II. Foto: Roger Suso\nL'entrada va ser publicada el Alemanya per eurosuso. Guarda l'enllaç permanent.


Més humà que hashtag - Música\nMés humà que hashtag\nAbans que Halsey llançés una sola cançó, un poema breu que va escriure li agradava i va aparèixer a Tumblr prop d’un milió de vegades. Estaves vermell, va anar. Em va agradar perquè era blau. Em vas tocar i de sobte era un cel lila i vas decidir que el morat no era per a tu. Allà, en poques paraules, hi havia l’estètica de Tumblr: emo, vagament lírica i prou compacta per viatjar lluny.\nEl poema es va fer tan popular que finalment va aparèixer memes , Paròdies relacionades amb Bob Esponja , i fins i tot mercaderia . Quan Halsey finalment el va posar en música i el va utilitzar com a pont de Colors, una cançó malhumorada Badlands , el seu àlbum debut del 2015, va passar alguna cosa estranya: va ser acusada de plagiar el famós poema de Tumblr que, com veuria qualsevol persona que hagués fet clic milers de vegades enrere a la seva font original, s’havia escrit ella mateixa. Tan acusades van ser aquestes acusacions que, a l’abril de 2015, va twittear les seves frustracions al respecte: Tumblr: fa que una publicació amb les meves lletres sigui increïblement popular. Tumblr: més tard m'acusa de plagiar publicacions amb lletres pròpies. Era una estranya paràbola de l’era digital i, potser, la paràbola de Halsey va ser molt gran: Tap també a la ment del rusc viral i s’arrisca a perdre’s completament.\nDes que va començar a llançar música el 2014, Halsey (ara 22 anys, nascuda a Ashley Nicolette Frangipane a Nova Jersey) ha estat assetjada pel sentiment que és un exemplar perfecte de la seva generació. Alguna cosa d'ella se sent provada per la demografia; un primerenc Noticies de Nova York Perfil d'ella la va comparar amb un mil·lenari construït en un laboratori. Això es deu, en part, a la seva succinta història d’origen de l’era viral: va construir un seguit dedicat dels seus poemes de Tumblr, portades de YouTube i selfies d’Instagram que documentaven un arc de Sant Martí de colors de cabell. (Jo només era algú que la gent trobava minuciosament més interessant que la persona mitjana, va encongir-se d 'un entrevista posterior .) Quan es va autoalliberar Fantasma, la seva primera cançó original, va cridar tanta atenció que cinc discogràfiques la van contactar en un dia.\nDefinitivament, va llançar-se en aquesta marca generacional Nova americana, el bombastic single off Badlands . La cançó tenia una mica de ganes de ser considerada una mena d’himne generacional i el seu cor sonava com si algú cantés amb orgull les paraules d’una peça de tendència generalitzada sobre els millennials: We are the New Americana / High on legal marijuana / Raised on Biggie i Nirvana. Hi havia una idea més interessant que feia al·lusió a un sentiment real sobre el buit de la contracultura del segle XXI, però la cançó no era prou intel·ligent per connectar els punts. En canvi, semblava dissenyat per creuar pel carril que havia estat creat recentment per l’èxit antipop de Lorde, Royals. Però New Americana feia pudor de set. Tot i que va créixer, va perdre un punt més gran: si hi ha alguna cosa que odien els millennials, són intents nets i fàcilment rimats de ser etiquetats, resumits i definits.\nMés tard, Halsey va dir en les entrevistes que molts oients també van perdre el sentit; la cançó se suposava que era una llengua descarada. L’any passat ella va dir Roca que roda , Es va convertir en aquest himne cultural que no se suposava que era, i va quedar tan bufat desproporcionadament. La gent diria que jo era la veu d’una generació, i estic darrere d’ells, dibuixant-me una ratlla al coll i dir-me: 'Eh-eh, eh-eh, no, no, això no és el que intento per dir aquí. 'És un problema que Halsey ja s'ha enfrontat diverses vegades en la seva carrera encara jove: és tan bona en oferir el seu propi ascensor que de vegades es veu obligada a fer la volta i insistir que és un ésser humà més complicat que inicialment va suggerir la seva presentació. En aquell 2015 Nova York Temps de perfil, l’escriptora va afirmar que Halsey s’havia descrit a si mateixa com a tri-bi (biracial, bisexual i bipolar), tot i que des d’aleshores ha negat amb vehemència l’ús d’aquest terme. Tot i així, i potser injustament, aquest ambient general s’ha quedat com una cola a Halsey; la seva principal crítica és que és més hashtag que humà. És, com a mínim, prou conscient de si mateixa com per lamentar-ne la ironia. El més divertit és que la batalla més gran que he hagut de superar a la meva carrera va ser no ser bisexual, no ser biracial, ni ser bipolar, va dir ella. Roca que roda . Tothom pensava que estava explotant aquestes coses.\nDefinitivament, heu escoltat la veu de Halsey, tant si ho voleu com si no. Va ser la vocalista convidada en un dels senzills pop més grans de l’any passat, el infernal i inevitable de Chainsmokers. Més a prop. Qualsevol persona sembla millor en la seva feina quan es troba al costat d'algú que és terrible, de manera que la pista va llançar Halsey amb una llum especialment afavoridora donat que estava duetant amb Andrew Taggart, un home que canta amb tota l'habilitat i la passió d'algú que actua a contracor a la festa d'aniversari del karaoke d'un conegut llunyà. L’entrada de Halsey al segon vers de la cançó és, doncs, un alleujament. Aquí hi ha algú que en realitat pot cantar.\nPerò, ja se sap, a la seva manera. Halsey canta amb un efecte vocal que l’escriptor musical Reggie Ugwu ha identificat perceptivament com veu indie pop, una tècnica de moda que es basa en una cosa que els lingüistes anomenen trencament de vocals. Em sembla un iodel digitalitzat; Ugwu ho va descriure com a riffs hipster a Alanis Morissette. Sigui com sigui, Halsey és un dels seus professionals més crònics, que s’esforça a recobrir cadascuna de les seves vocals amb un brillantor de joia. Com a resultat, la seva veu sona sintètica fins i tot quan no hi ha efectes; canta com algú que intenta aproximar-se a les distorsions cyborgy d’Auto-Tune, potser perquè ha crescut cantant a la ràdio. Aquesta estilització, però, sovint s’adapta a l’estat d’ànim Badlands - un disc de pop fosc i industrial que presentava cançons sobre aïllament, aceridesa i, en un cas, com un robot. Al cor de Gasolina, va cantar de manera adequada, crec que hi ha un defecte en el meu codi.\nLes lletres autodenominades de Halsey se centren en les relacions destructives, les nits de festa dura i les angoixes i depressions que persisteixen tossudament al matí. És el dimoni que intenta aguantar-me, aguantar-me, ella canta en un de Badlands 'Singles, una admissió desafiada cantada i profundament sentida que es resol ràpidament en un cor benigne i enganxós. Halsey fa tràfic en un microgen de corrent que podríeu anomenar merda pop, poblada per una sèrie de joves artistes que, en els darrers anys, han esteticitzat amb orgull l’experiència de ser un embolic. Ha estat una correcció benvinguda en una indústria basada en la presentació de dones perfectes i #flawless, encara que aquesta tendència contrària ja hagi desenvolupat els seus propis tòpics. Una cançó com la de Halsey Huracà (en què es compara amb la força titular de la naturalesa i amb una postura d'una sola nit) se sent deutora de Ke $ ha, Charli XCX i Tove Lo, artistes que han fet cantar els seus noms sobre l'èxtasi i de vegades es delecten amb ells i la malenconia de les nits untades de tant en tant amb rímel. Però hi ha una línia fina entre dir alguna cosa honesta i veritable sobre aquests sentiments i fer-los servir per ajudar a donar forma a una persona artesanalment feta. (La noia més desordenada de la festa mai no declara, sóc tan desordenada, ni ella la fa servir com a subtítol d'Instagram per fer un selfie de mirall.) Com va demostrar New Americana, és difícil saber quan Halsey és seriós i quan està sent la llengua, parodiant tòpics en lloc de sucumbir-hi. Els meus dimonis demanen que m’obri la boca, Halsey canta a Hold Em Down. Els necessito / Fer que surten mecànicament les paraules.\nUna cosa admirable d’Halsey és que mai no s’ha avergonyit de gronxar-se per les tanques: Regne de la font sense esperança , el seu nou disc, comença amb la seva recitació del pròleg de Romeu i Julieta . (No heu viscut fins que no heu escoltat la veu indie-pop en pentàmetre iàmbic.) Però hi ha un plaer inesperat per assegurar-vos en aquesta trivial pretensió: 100 cartes, la primera cançó adequada del disc, és el millor que té Halsey. mai feta. Té un trist i desafiant ànim que em recorda alguns dels primers singles de Pink i prou detalls lírics viscuts per fer que la seva història d’una relació de codependència tingués vida viva. He passat massa nits en terres bruts del bany, canta ella, per trobar tranquil·litat just darrere de la porta de fusta. Funciona perquè se sent tan íntim i particular; a diferència de New Americana, no s’esforça per defensar res més gran que ella mateixa.\nRegne de la font sense esperança no és en cap cas un àlbum fantàstic, però té els seus moments d’elevació de certs tòpics del pop: m’agrada el cop de puny de Alone, fins i tot si tracta amb el grup estàndard del segon àlbum de queixar-se de la fama; el cor de Bad at Love és un bon aparador de la muscularitat relativament infrautilitzada de la veu de Halsey. Tot i això, cap dels senzills fins ara no ha tingut un gran impacte i té un genericisme que no tinc cap idea que canta, que els fa sentir decepcionants sense rostre (especialment el de Rihanna Ara o mai ). Quavo telefona en un vers sobre la mentida sense forma perquè és 2017 i, per descomptat, sí. De la mateixa manera que Badlands , massa de Regne de la font sense esperança se sent atrapat a la terra de ningú entre una visió artística ambiciosa (que, segons el seu mèrit, Halsey té definitivament) i les regles actuals de la ràdio pop i, per tant, ràpidament datades.\nHalsey sap com cridar l’atenció de la gent. Als Grammy aquest darrer any, va entrar a la catifa vermella un vestit això era mig –Infame J.Lo Dress, mig vídeo de Creep de TLC i presentava una burla provocativa que suggeria que no el portava malgrat, però sí per els odiadors. Ha estat prou intel·ligent per atraure el tipus de funcions d’alt perfil que l’han convertit en un nom quasi familiar fins i tot si no coneixeu cap de les seves cançons en solitari ( El sentiment, el seu duet amb Justin Bieber que va aparèixer al seu àlbum Propòsit , va ser un èxit menor però es mereixia ser deu vegades més gran que Closer.) Però, un cop cridada la nostra atenció, Halsey encara no té clar què fer-ne. Parts de Regne de la font sense esperança suggereixen que hi ha un artista més complicat i interessant sota la marca i les paraules clau, però convèncer la gent a inclinar-se prou a prop per veure que aquest serà el repte de Halsey en el futur. Puc muntar un programa, ella presumeix d’una cançó anomenada Heaven in Hiding. Ningú ho nega, però el que hi ha darrere del teló és, en tot cas, un signe d’interrogació.\nquins estats es consideren sud\nnoi de germanastres\nmembres de la reina de la banda\njon taffer rescat matrimonial\ngent lletja al cinema


es mixu que feia calça: de juny 2010\nUna altra jaqueta.\nNomés que aquesta no serà per mi, si no per la meva germana, que la necessita demà matí a Barcelona. La vaig acabar just una hora abans d'enviar el paquet, després d'un cap de setmana dedicat exclusivament a teixir-la, a la platja i tot la vaig portar. Però va valer la pena. Vaig poder confirmar els punts forts de la primera versió i corregir les seves faltes, ara n'estic bastant contenta. Potser només el calat, potser el calat queda massa poc definit.\nVaig fer servir llana comprada, teetee Elegant (70% merino, 30% seda; 50g/ 500m), va ser molt agradable de treballar i val a dir que va retre molt (clar, que la jaqueta tampoc té davanters, és estalviadora per ella mateixa), només en vaig fer servir 70g per una talla M.\nPublicat per Mercè a 19:01 6 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: atalanta\nColors de l'avocat\n115g, 570m. Merino superwashed. 2caps, un de color beig rosat (pinyols d'avocat) i un de colors.\nHe provat aquesta tècnica per mesclar colors una altra vegada, va genial per aprofitar els bocinets de fibra de diferent color i a més, almenys a la troca queda bonica.\nPublicat per Mercè a 13:03 4 comentaris:\nVa de jaquetes\nteixides amb llana lace.\nUs presento el meu Wispy, l'he teixit amb llana de world of wool que vaig tenyir jo mateixa amb tints àcids, duu un munt de metres! L'he feta amb mànigues llargues i el cos també més llarg (encara que crec que podria haver recollit més punts per el coll i el cos i fer-lo més ample) i encara m'han sobrat uns 30g.\nEl patró és molt enginyós i entretingut de fer, a més és ràpid perquè és tot a punt llís.\nI el resultat molt interessant, és bonica i pràctica. El complement perfecte per les nits d'estiu.\nAprofito per recordar-vos que aviat s'acaba el plaç per insriure's a l'intercanvi De oveja a oveja, si vos interessa encara hi sou a temps!\nPublicat per Mercè a 10:49 11 comentaris:\nJugant amb colors\nHe estat aprofitant les llanes naturals de Tejo lo que Hilo per experimentar amb colors,\nTant les llanes de colors com el top estan pintats amb tints àcids, la marró està tenyida amb pells d'avocat. La pitjor part d'aquestes aficions és que fan que l'stash creixi, és molt més ràpid tenyir que teixir.\nLa llana és més o menys tipus lace, així que en faré servir una, encara no sé quina, per fer o bé el famós citron o bé el darrer patró sorpresa de Knitty. Tots dos tenen bastant de tros de punt de jersei, pel que crec que són bones opcions per teixir amb una llana acolorida.\nPublicat per Mercè a 19:40 6 comentaris:\nDesprés del swapetines encara em queden ganes d'intercanviar, per això m'he proposat organitzar un swap de llana filada a mà. Totes esteu convidades a participar!\nEl logo ha quedat una mica perritxu, però almenys l'enllaç funciona.\nPublicat per Mercè a 19:32 3 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: coses rares, intercanvi, swap


UNITS PODEM MÉS DIU “NO” A LES PROSPECCIONS I “SÍ” A LES RENOVABLES - MÉS per Mallorca\nAntoni Verger, el candidat de MÉS a la coalició, ha defensat eliminar l’impost al sol i potenciar l’autoconsum energètic\nEn un acte celebrat avui a Palma, Toni Verger, candidat d’Units Podem MÉS al Congrés acompanyat del conseller de Medi Ambient, Agricultura i Pesca, Vicenç Vidal, ha mostrat la seva indignació per la decisió del Govern en funcions de Mariano Rajoy d’atorgar una pròrroga de nou mesos a Spectrum Geo Limited perquè continuï la tramitació del seu projecte de prospeccions d’hidrocarburs a la Mediterrània, quan el procediment ja havia caducat. “Aquests dies tenim un exemple clar de per què necessitam que Toni Verger vagi a Madrid. Teníem una oportunitat de caducar l’expedient Spectrum, d’aturar les prospeccions. I el Ministeri en funcions, d’amagat li ha donat l’autorització. Necessitam que Toni vagi a Madrid a defensar les polítiques mediambientals que durem a terme aquí”, ha assenyalat el conseller Vidal.\n“En el tema de les prospeccions hem vist clarament com els partits antics fan un cantet aquí i un altre ben diferent a Madrid”, ha declarat Verger, que ha afegit que la candidatura Units Podem MÉS prohibirà el fracking i les prospeccions petrolieres, “sense matisos ni subordinacions als interessos de les grans empreses”.\nVerger ha apostat, a més, per un canvi radical del model energètic basat en les renovables i l’autoconsum. Malgrat els esforços que ha assegurat que es realitzen des del Govern de les Illes Balears, ha explicatt que actualment tenim un 2% de renovables, la qual cosa suposa una dependència pràcticament total de l’exterior. “Les principals competències en matèria energètica són del Govern central, així que si volem que la feina que fan els companys de MÉS aquí tengui el seu fruit l’hem de dur també a Madrid”, ha defensat el candidat ecosobiranista.\nEntre els punts urgents a canviar, Verger ha posat damunt la taula l’obligatòria igualtat de preu de l’energia independentment del seu origen i l’impost al sol. Sobre aquest darrer s’ha mostrat especialment indignat, perquè ha assegurat que el PP “ens imposa prospeccions i ens roba el sol per regalar-se’l a les grans empreses a canvi d’un parell de llocs a un consell d’administració” i que no podem permetre que privatitzin allò que és de tothom. Ha recomanat a Rajoy que canviï d’assessors, perquè des de Forbes fins al Financial Times s’havien mofat de l’Estat espanyol per aquest impost.\nEl candidat al Congrés ha acabat dient que la sobirania també passa per l’energia, i que cal avançar cap a un model d’autoconsum per la seva eficiència, sostenibilitat i escàs impacte sobre el territori.


Grau en Enginyeria Informàtica 21428 Obligatòria 3r curs\nGrau en Enginyeria Telemàtica 22609 Optativa\nGrau en Enginyeria en Sistemes Audiovisuals 21654 Optativa\nL'assignatura Procesadors de Llenguatges és una assignatura obligatòria que s'ofereix durant el curs d'enginyeria en informàtica. L'assignatura esta integrada en un bloc d'assignatures, conjuntament amb Llenguatges Formals, en la qual s'estudia la sintaxi, semàntica i compilació de programes i els principals conceptes dels llenguatges de programació. L'assignatura té un component teòric i altre pràctic. Dintre del component teòric l'èmfasi esta en la comprensió dels conceptes a nivell intuïtiu mes que en la utilització estricta de llenguatge matemàtic.\nL'objectiu de l'assignatura és solidificar, aprofundir, estendre i posar en pràctica les competències obtingudes en Llenguatges Formals. Més concretament, es pretén aconseguir que els alumnes desenvolupin la capacitat d'especificar la sintaxi i semàntica de llenguatges de programació simples, verificar formalment programes, i implementar compiladors per a llenguatges de programació senzills. Així mateix, els estudiants haurien de desenvolupar competències per a entendre els models d'execució de diferents paradigmes de programació i identificar el millor model en diferents problemàtiques.\nEls coneixements previs per al seguiment de l'assignatura són nocions de matemàtiques bàsiques adquirides en l’ensenyament secundari obligatori i durant els primers dos cursos dels estudis. En particular, els coneixements previs requerits per a l'assignatura són:\nNocions algebraiques bàsiques: funcions (injectives, biyectivas), conjunts i operacions elementals sobre conjunts, relacions d'equivalència.\nNocions bàsiques de lògica matemàtica: relacions, predicats, conectivos lògics.\nCapacitat bàsica per a comprendre i escriure expressions matemàtiques a nivell elemental.\nAquesta assignatura és assumeix l'assimilació dels conceptes apresos en Llenguatges Formals, així com en Lógica Computacional.\nL'objectiu fonamental de l'assignatura és que els alumnes adquireixin els aspectes fonamentals relacionats amb els lenguages de programació: sintaxi, semàntica i compilació de programes, així com nocions dels diferents paradigmes de programació.\n5. Capacitat d'identificar la millor\nmetodologia per resoldre un\n6. Capacitat de solucionar\nproblemes combinant de manera\nnova i no trivial elements ja coneguts\n1. Capacitat d'entendre a nivell intuïtiu i\nformal els diferents aspectes en\nllenguatges de programació: sintaxi,\nsemàntica i compilació de programes.\n2. Capacitat d'aplicar els coneixements\nde sintaxis, semàntica i compilació de\nprogrames en contextos pràctics.\n3. Capacitat d'entendre les diferents fases\nde compilació i dels models d'execució\nde diferents paradigmes de programació\n5. Solucions coherents a les\n6. Avaluació de pràctiques,\nseminaris i de l’examen final\n1. Capacitat d'entendre a nivell intuïtiu i formal els diferents aspectes en llenguatges de programació: sintaxi, semàntica i compilació de programes.\n2. Capacitat d'aplicar els coneixements de sintaxis, semàntica i compilació de programes en contextos pràctics.\n3. Capacitat d'entendre els diferents models/paradigmes de computació i d'identificar el millor model en diferents problemàtiques.\n1. Capacitat d'entendre expressions matemàtiques elacionades amb la sintaxi i semàntica de programes i entendre els diferents passos de compilació de programes.\n2. Capacitat d'especificar la sintaxi i semàntica, així com implementar un compilador per a llenguatges de programació senzills\n3. Capacitat d'entendre i elaborar programes en diferents paradigmes de programació i el seu ús en diferents contextos.\nBloc de contingut 1. Sintaxis, semántica y verificacion formal de programas\nBloc de contingut 2. Compilación de programas\nBloc de contingut 3. Paradigmas de programación\nBloc de contingut 1. Sintaxi, semàntica i verificació formal de programas\n1. Gramàtiques BNF, derivacions, arbres sintàctics, parsing\n2. Semàntica denotacional i semàntica axiomàtica\n3. Tripletes de Hoare, invariantes i mètodes de verificació formal de programes, model checking\n1. Poder especificar formalment la sintaxi i implementar parsers per a llenguatges de programació\n2. Poder especificar la semàntica de llenguatges de programació.\n3. Poder dissenyar especificar propietats i verificar formalment un programa\n1. Apreciar els diferents tipus de formalismes útils a l'àrea dels llenguatges de programació\nBloc de contingut 2. Compilació de programas\n1. Compiladors i intèrprets de llenguatges de programació\n2. Estructura d'un compilador: anàlisi lèxica, anàlisi sintàctica, anàlisi semàntica, codi intermedi, optimització de codi, generació de codi.\n1. Descriure el procés d'execució tant en llenguatges compilats com en llenguatges interpretats.\n2. Implementar les diferents etapes de compilació per a un llenguatge imperatiu.\n1. Programació lògica\n2. Programació funcional\n3. Programació concurrent\n1. Escriure programes lògics que resolen problemes concrets\n2. Escriure programes funcionals que resolen problemes concrets\n3. Diferenciar entre els diferents mecanismes de sincronització i comunicació disponibles en programació concurrent, i escriure programes usant aquests mecanismes per resoldre problema concrets.\nCompiladores : principios, técnicas y herramientas\nAldred V. Aho, Ravi Sethi, Jefrey D. Ullman\nEdición: Mexico [etc.] : Addison Wesley Longman, 1998.\nTerrence Pratt and Marvin Zelkowitz


Abans de comprar: Com comprar mobles de pati vintage - disseny modernLlegir Més\nPrincipal disseny modern Abans de comprar: Com comprar mobles de pati vintage\nAbans de comprar: Com comprar mobles de pati vintage\nEl jardí de pati vintage, el forjat de forja o la llum exterior quedaria molt bé al vostre pati, però com sabeu que esteu rebent molt bé ">\nEstigueu preparats per a sorpreses i compres d’impuls, i haureu de negociar o marxar fora o no. La investigació i el poc coneixement poden recórrer un llarg camí a l’hora de caçar mobles a l’aire lliure més antics, llums, terrisseria o ornaments de gespa.\nSi esteu buscant mobles a l'aire lliure a l'aire lliure, feu una investigació abans de col·locar-vos en un important mercat de puces o en venda de rummage. Quan hi penseu, qualsevol moble del pati que quedi fora un parell d’anys va a fer temps i es veurà vell, ràpidament.\nAixí, com sabeu que esteu rebent un autèntic moble de jardí? Educa’t. Consulteu revistes d’habitatges i jardins d’època, llibres de mobles antics i mobles (com els de Sunset o Lane Publishing) o llocs en línia com eBay.\nD’aquesta manera, coneixereu els materials i les característiques de disseny dels mobles de jardí d’exterior més antics.\nPrepareu-vos la nit abans\nPer no matinar, aconseguiu diners en efectiu, llibre de xecs, barret, ulleres de sol, sabates còmodes, capes de roba (molt probablement treureu capes, sense afegir, ja que el dia s’escalfa), motxilla, aigua, barreja de proteïnes o barreja de rastre i una petita ampolla de protecció solar. Imprimeix les instruccions prèviament i estudiï el mapa del mercat de puces al lloc web si es proporciona. Assegureu-vos que tingueu un munt de bitllets d’un i cinc dòlars: podeu negociar millor amb l’import exacte a la mà en lloc de donar-li al venedor un import de 20 dòlars per un article de 3 dòlars amb què us acabeu de parlar.\nArribar abans o tard\nEls ocells primerencs agafen els cucs, però els que arribin tard podrien aconseguir un acord amb un venedor que no vol tornar a carregar mobles de pati voluminosos a la furgoneta. Al començament de la venda, hi haurà més d'una selecció, però els concessionaris es cansen i són més fàcils de negociar amb el final del dia.\nProveu les dues maneres en ocasions diferents i vegeu quina preferiu.\nFeu una referència per a la zona de mobles vintage\nTant si es tracta d’un mercat de puces o una venda immobiliària, hi ha una raó: per buscar i, amb sort, comprar mobles al pati. Alguns llocs més grans, com el Rose Bowl Flea Market de Pasadena, intenten agrupar venedors similars, de manera que us serà més fàcil comprar mobles de jardí vintage vintage en una sola secció. Així que vés-hi, mira, inspecciona, negocia i carrega el teu cotxe.\nA continuació, torneu enrere i comproveu aquella jaqueta de cuir de serrell o l'àlbum de Brady Bunch que vareu anar a la zona de mobles del pati.\nEureka! L’heu trobat!\nAra toca investigar. Els vostres ulls punxeguts han apuntat que el conjunt de menjadors del pati de ferro forjat de Salterini s’assembla al que vau veure en una revista de casa i jardí de la dècada de 1950. Si més no, sembla Salterini.\nProveu de sotmetre el vostre entusiasme i inspeccioneu la peça amb gresca: arrossegueu-vos sota la taula, comproveu esquerdes, defectes, peces trencades o desaparegudes. Proveu de trobar un gravat o marca amb el nom de la marca; Esperem que us haureu familiaritzat amb l’etiqueta i podreu identificar-la durant una ràpida volta. Si es tracta d’un plat de menjador, assegureu-vos que coincideixin totes les peces i tot sembla estar bé.\nUn educat, però no tímid, "Quant pel conjunt de pati de ferro colat?" hauria d’iniciar la conversa entre vostè i el concessionari. Feu algunes preguntes al respecte: "Coneixeu el fabricant?" "Què és la història; la teníeu o la adquiríeu algú altre?" "Es va deixar a la intempèrie la majoria del temps o es va mantenir a la temporada baixa?"\nEn aquest moment, el concessionari tindrà la sensació de saber si ella us ofereix una història o sembla que diu la veritat.\nArticle Anterior3 consells per escollir la catifa perfecta per al vostre viver\nArticle SegüentPerfil de la planta del lliri de pinya\nLisa Hallett Taylor El jardí de pati vintage, el forjat de forja o la llum exterior quedaria molt bé al vostre pati, però com sabeu que esteu rebent molt bé "> Estigueu preparats per a sorpreses i compres d’impuls, i haureu de negociar o marxar fora o no. La investigació i el poc coneixement poden recórrer un llarg camí a l’hora de caçar mobles a l’aire lliure més antics, llums, terrisseria o ornaments de gespa. Feu la vostra © Copyright 2019