Un temps a les ranures lliures del Nil\nIniciRanures gratuïtesSlots NextgenUn temps al Nil\nUna estona al joc de ranures lliures del Nil\nHo sentim, A While on The Nile no està disponible per a\nLa vostra Regió. Visiteu el casino\nlloc web per veure el contingut\nJUGUEU Mentre que a Nil, PER DINAR REAL A:\nUn estant al Nil és molt impressionant joc de ranures temàtiques egípcies creat per NextGen jocs. Aquest joc crea una experiència de joc de ranura excepcional per al jugador amb moltes funcions i possibilitats de guanyar. Tots els símbols de temàtica egípcia es col·loquen en cinc rodets i cinquanta línies de pagament fixes.\nEl teló de fons dels rodets mostra un bonic paisatge del riu Nil. Els símbols temàtics egipcis inclouen l’ull d’Horus, Cleòpatra, el personal del faraó, una tauleta de pedra i els símbols bàsics de 9 a to Ace.\nUn cap d'esfinx de dibuixos animats és el símbol salvatge. Actua com a salvatge estàndard i substitueix els símbols de valor estàndard per crear possibles combinacions guanyadores. Només apareixerà al rodet quatre, dos i tres. El símbol de dispersió està representat per dos símbols: una joia verda i un cranc que apareixen al quart, tercer i segon rodet i el cinquè, tercer i primer rodet respectivament.\nUn joc de ranura del Nil es pot trobar i jugar amb diners reals a Casino Luck Casola llocs de casino.\nFunció de la super aposta: Aquesta funció premia el jugador amb multiplicadors si juga amb un nombre específic de línies de pagament i aposta per línia. 50 línies i aposta per línia donaran un multiplicador 2x, 50 línies i 100 apostes per línies donaran multiplicador 4x, 50 línies i 200 x aposta per línia donaran 6 multiplicadors, 50 línies i 250 apostes per línia donaran un multiplicador 8x, i 50 línies i 300 apostes proporcionaran al jugador un multiplicador de 10 vegades.\nFunció de bonificació de cicatrius: El bonus de Scarab és una ronda de jackpot oculta que us permet recollir premis en efectiu. Amb l'obtenció de tres escars de cranc, se li lliuraran escarabats per triar entre quins premis en efectiu seran atorgats fins que el jugador trobi el cranc de cobrament. Això desactivarà el joc.\nFunció de gir gratuïta: La funció de spin gratis és una característica molt comuna, però és molt estimada. Es pot activar aconseguint 3 dels símbols de les esmeraldes als rodets quatre, tres i dos. Premiarà el jugador amb cinc girs gratuïts que donaran símbols apilats que es poden convertir en el símbol salvatge.\nEls jugadors també poden trobar un habitatge en aquest joc degut a aquesta característica que els permet duplicar els guanys fent clic al botó clubs / cors. Si el jugador té sort, llavors la quantitat de joc es podria quadruplicar.\nJuga a Joker Jester de debò\nMonedes de Cleòpatra\nJuga a les monedes de Cleopatra de debò\nJardí de l’Emperador\nJuga al jardí de l’emperador de debò\nJuga a Coins of Egypt de debò


5234 lectures Cap comentari\t Enviar l'article\nAra i aquí, a Catalunya el `preu, massa elevat, del bitllet del tren convencional comença a ser un problema social greu.. Actualment a Catalunya el preu del transpotrt públic ferroviari convencional és massa car, en relació amb una situació -social i laboral- d’atur i precarietat laboral, en què, la gran majoria de salaris- tant en el sectro públic com en el privat- perden poder adquisitiu. A casa nostra cal començar a plantejar -des dels partits polítics, les institucions i la societat civil- el problema del cost tan elevat del bitllet del tren convencional. Llegir-ne més\n2319 lectures 2 comentaris\t Enviar l'article\nCatalunya ha de ser una república cívica, social i ferroviària (en el sentit que ha de ser molt més sostenible que en l’actualitat). Hem de transformar aquest país i fer possible que valgui la pena viure-hi. Caldrà treballar dur, però ens hem de proposar convertir aquest -petit i delicat país nostre- en la Dinamarca de la Mediterrània, en què els valors cívics, ( la luita efectiva contra la corrupció, una reforma horària amb tots els ets i uts i la millora efectiva del trsnport públic ) l'eficiència econòmica i la justícia social siguin els pilars bàsics de la nova república. Llegir-ne més\n2720 lectures Un comentari\t Enviar l'article\nSi aquest 2016 ha estat mogut, ple de dificultats i granític, en referència a les accions que ha pres el govern espanyol contra el procés sobiranista –sobretot a través de la Fiscalia i el Tribunal Constitucional- el proper 2017 encara serà molt més complicat. No obstant això, cal tenir molt en compte que ja som molts, cada cop en som més, els que volem, veiem i tenim clar que la única sortida possible als problemes de Catalunya és una nova república independent, dintre de la interdependència europea, que construeixi les bases d’un país molt més net, molt més just, més lliure, més eficient, més solidari i, sobretot, que sigui una autèntica república de proximitat. Llegir-ne més\n2859 lectures 3 comentaris\t Enviar l'article


En els últims deu anys, la població dels territoris de llengua catalana ha augmentat prop d’un 20 % —bàsicament per la immigració estrangera. Malgrat el gran canvi demogràfic, els parlants de català han crescut en cinc-centes mil persones i són prop de deu milions —una clara majoria sobre el total de la població (13,6 milions). El català, per tant, es consolida com una llengua de demografia mitjana entre les cent llengües més parlades del món. Aquestes dades es desprenen de l’Informe sobre la llengua catalana (2010), elaborat per la Xarxa CRUSCAT de l’IEC, per encàrrec de l’Observatori de la Llengua Catalana. (Síntesi de les conclusions de l’Informe)\nSegons els responsables de l’informe, «la llengua catalana no pot ser considerada minoritària, sinó que els seus parlants tenen dret a un tracte igualitari entre les llengües de l’Estat i d’Europa, que només pot ser negat per prejudicis polítics sense justificació democràtica». La importància del context sociopolític en l’evolució de la llengua és evident a l’hora d’interpretar la dinàmica sociolingüística dels diferents territoris. Miquel Àngel Pradilla, director de la Xarxa CRUSCAT, considera que «en els territoris on la conjuntura política s’ha mostrat favorable a la llengua catalana, com Andorra, Catalunya i les Illes Balears, el català es manté o avança; mentre que al País Valencià, on el continuisme institucional prolonga una política lingüística pretesament igualitarista que no prioritza la llengua històrica i territorial, hi ha un clar retrocés del català». D’altra banda, Miquel Strubell, coordinador de l’Observatori de la Llengua Catalana, afirma que «els lectors trobaran que aquest informe, entre tots els que hem encarregat des de 2003, subratlla més bé l’enorme paradoxa que mostra llengua, entre la seva dimensió i fortalesa en alguns àmbits socials, i el fet de ser víctima d’atacs polítics i ideològics. Esperem que serà d’utilitat per als polítics i diputats a qui l’enviem».\nDe l’informe també es desprèn que l’evolució favorable dels coneixements lingüístics —en català i en castellà— es deu al gran esforç del sistema educatiu en els territoris i àmbits en què el català és la llengua vehicular habitual. Els responsables de l’estudi destaquen que «aquest esforç especial en l’atenció educativa de la diversitat creixent de la població escolar reclama suport i respecte, a fi de mantenir i millorar els resultats educatius i la cohesió social. És greument irresponsable suscitar controvèrsies sobre l’elecció particular de llengua vehicular en detriment dels objectius d’interès general que han de guiar els projectes educatius de centre i les polítiques públiques d’ensenyament», en referència a les diferents sentències judicials i campanyes mediàtiques que qüestionen el model d’escola catalana. Pel que fa a l’ensenyament universitari, la docència en català es pot estancar o retrocedir sense motius, per una potenciació mal entesa de l’anglès com a llengua vehicular, fet que, per a l’IEC, requereix d’una profunda reflexió en l’àmbit de la gestió universitària.\nQuant al conjunt de l’oferta i del consum mediàtic i de productes culturals, es manté una clara minorització de la llengua catalana. Els àmbits del cinema, de la música en català i del lleure infantil i juvenil continuen presentant una gran precarietat a tot el domini lingüístic. La notícia més positiva ens arriba del món de la Xarxa, un àmbit on la llengua catalana, de manera sostinguda, continua guanyant visibilitat. Una de les conclusions és que és indispensable aconseguir la vertebració de l’espai lingüístic, cultural i comunicatiu. L’articulació de les institucions i dels grups empresarials de l’àmbit cultural i de comunicació ha de permetre una distribució normal i general dels productes culturals a tot el territori i l’eliminació de les barreres polítiques antidemocràtiques a la recepció lliure de les emissions televisives, tal com reclama la iniciativa legislativa popular (ILP) pendent de tramitació al Congrés.\nSegons els responsables de l’informe, «la dificultat principal per a la plena recuperació i l’ús normal del català és la política estatal, que sembla orientada a legitimar la desigualtat lingüística, en lloc d’avançar cap a la igualtat entre les llengües oficials, tant a l’Estat com a la UE. La Sentència del Tribunal Constitucional sobre l’Estatut de Catalunya —un cop plebiscitat— i els recursos posteriors sobre diverses lleis del Parlament de Catalunya semblen respondre a una voluntat política de subordinació de la llengua catalana, que resulta inadmissible i pot provocar greus confrontacions, ja que dóna a entendre que la igualtat només serà possible si s’aconsegueix la plena sobirania política».


MOSSO/A DE MAGATZEM Perfil professional\nUn/a mosso/a de magatzem s’encarrega de dur a terme la recepció, la preparació i l’expedició de càrregues i descàrregues.\nParticipa en el manteniment del magatzem i de la maquinària assegurant que aquesta s’utilitza correctament.\nTant pot ser que treballi sol/a com en equip, i té un/a responsable que supervisa la seva feina. És important que segueixi sempre les seves instruccions i/o les de l’empresa i utilitzi la maquinària, els utensilis i els diferents productes de manera adequada respectant les normatives de seguretat.\nEl/a mosso/a de magatzem pot treballar en tots els sectors productius i en tot tipus d’empreses. A les zones i/o polígons industrials de les afores de les grans ciutats és on es concentren el volum més significatiu de magatzems i és per això que, quan les empreses busquen candidats/es, tenen molt en compte la disponibilitat per a la mobilitat. A l’hora de fer recerca de feina en aquesta ocupació cal tenir en compte que hi ha ofertes de feina de perfils similars com a operari/a de magatzem i auxiliar de magatzem.\n• En la majoria dels casos demanen el Graduat en ESO/Graduat Escolar per tal d’assegurar uns coneixements mínims de comprensió dels idiomes de referència així com de càlcul funcional.\n• Sovint es valora formació específica en l’ocupació (cursos de formació tècnica, certificats de professionalitat, etc.) que asseguri els coneixements tècnics que es necessiten.\n• Sovint es valora de manera excloent el no tenir carnet de carretoner/a ja que legalment es necessita per tal d’ajustar-se a la normativa vigent.\n• Sovint es valora de manera excloent el no tenir el carnet de conduir ja que és necessari poder conduir i disposar de vehicle propi per a poder arribar als diferents polígons.\n• En aquesta ocupació es valora la trajectòria laboral tot i que no sempre l’experiència és un requisit excloent. Quan es demana acostuma a ser per un període aproximat de 6 mesos/1 any per tal d’assegurar que la persona té els coneixements tècnics que necessitarà per a treballar i que per tant, el seu procés d’adaptació serà ràpid.\n• Sovint es demana experiència en la utilització de terminals de radiofreqüència.\nTIPUS DE CONTRACTE: De manera general la via d’entrada és a través de contractes laborals de curta durada, ja sigui estacionals, per obra i servei i/o de substitucions.\nJORNADA: Variaran en funció de l’empresa. Es poden trobar horaris intensius de matí i/o tarda, horaris partits matí-tarda. En general demanen força disponibilitat horària.\nHORARIS: Acostumen a ser jornades complertes.\nSALARI: Variaran en funció de les funcions/tasques, nivell de responsabilitat i empresa. Acostuma a ser segons conveni. La mitja està al voltant dels 800-1.000 euros bruts mensuals.\nMOBILITAT: En general els llocs de mosso/a de magatzem no requereixen mobilitat ja que el desplegament de la totalitat de funcions i tasques vinculades es dóna en un mateix lloc físic/centre de treball, tot i que aquesta sí que es necessita per a poder arribar de manera autònoma al lloc de feina (normalment polígons allunyats de les grans ciutats i zones residencials\nFUNDACION PRIVADA EUROFIRMS\nOperario/a de picking y almacén - Guissona\npublicat fa 2 setmanes


Granollers i la ciutat portuguesa de Cascais comparteixen coneixements sobre l'eina de planificació de xarxes de calor i fred Thermos | Ajuntament de Granollers\nInici » Granollers i la ciutat portuguesa de Cascais comparteixen coneixements sobre l'eina de planificació de xarxes de calor i fred Thermos\nGranollers i la ciutat portuguesa de Cascais comparteixen coneixements sobre l'eina de planificació de xarxes de calor i fred Thermos\nAquesta setmana la nostra ciutat ha acollit una nova reunió d'aquest projecte europeu\nTècnics dels ajuntaments de Cascais i Granollers visitant les instal·lacions de Districlima (Barcelona)\nAquest migdia ha acabat la trobada del projecte europeu Thermos a Granollers, que té per objectiu planificar xarxes de calor i fred als municipis.\nAl llarg de dijous i divendres, els socis protuguesos de la ciutat de Cascais han visitat diverses instal·lacions de xarxes de distribució de calor i fred del nostre entorn: la del Parc de l'Alba (Cerdanyola del Vallès), Districlima (Barcelona) i Tub Verd (Mataró).\nAquest matí, els participants han fet una jornada de treball i han visitat la Tèrmica de Roca Umbert, la instal·lació que antigament proveïa la fàbrica tèxtil d'energia elèctrica i vapor. Al migdia, s'han compartit les conclusions de la trobada. La propera cita de Thermos és a principis de desembre a Romania.\nA final de juny, tècnics municipals van participar a la quarta trobada celebrada a Letònia (Jelgava), on es va presentar aquesta eina de planificació energètica amb mapes. A la trobada granollerina hi han participat també representants d'institucions i empreses involucrades al projecte, com ara la consultora d'eficiència energètica CREARA i ICLEI Europa (Governs Locals per la Sostenibilitat).\nGranollers es troba ara en fase de prova de les prestacions de l’eina -dissenyada pel Centre per a l'Energia Sostenible de Bristol en col·laboració de l'Imperial College de Londres-, que permetrà analitzar alternatives per planificar xarxes de subministrament de calor com la proposada al polígon Congost-Jordi Camp.\nL'estalvi energètic i en emissions que una xarxa així suposaria a la zona industrial seria un gran pas per a la transició energètica de Granollers, ja que el consum industrial representa la meitat de tot el consum energètic de la ciutat.\nThermos es va iniciar l’octubre de 2016 i s'allargarà fins al 2020. Finançat pel programa Horizon 2020, hi participen com a ciutats pilot Islington (Regne Unit), Varsòvia (Polònia) Jelgava (Letònia) i Granollers.\nLa trobada s'ha celebrat a Roca Umbert (Centre Tecnològic i Universitari), al llarg de dijous i divendres


MadridEl ministre de l'Interior, Jorge Fernández Díaz, ha assegurat aquest divendres des del Congrés que es va reunir amb l'exvicepresident del govern espanyol Rodrigo Rato a la seu d'Interior per un "tema relacionat amb la seguretat personal de l'imputat". Rato "va venir a parlar amb mi per una fundada preocupació en l'àmbit de la seguretat personal", ha explicat. "I quan parlo de preocupacions fundades, és que són fundades", ha aclarit.\nL'exvicepresident de José María Aznar li va dir que estava preocupat perquè se li retirés l'equip de seguretat personal que té tot càrrec d'aquesta naturalesa, i abans del "període vacacional" volia tenir la confiança del ministre que no li retirarien la seguretat.\nEl ministre de l'Interior ha titllat tota l'oposició d'"irresponsables" per haver-lo "obligat" a posar en "risc" la seguretat de la família de Rato. "M'he vist obligat a trencar les màximes d'un ministre per la irresponsabilitat del PSOE", ha dit.\nLes consideracions prèvies han estat llargues. Primer ha criticat 'El Mundo' per haver informat en un primer moment que la reunió va ser el 22 de juliol, just el dia en què havia de declarar Rato, perquè considera que ha influït en el "desencadenament dels fets". Ha assegurat que la reunió es va plantejar amb plena "naturalitat i normalitat" a petició de Rato a la seu d'Interior. "No és il·legal ni èticament reprovable", ha conclòs.\nFernández Díaz considera la reunió al ministeri totalment "justificada", i ha insinuat que ho tornaria a fer. "La seguretat de les persones no es pot subordinar a l'oportunitat política", ha dit atacant l'oposició.\nFernández Díaz CONGRÉS rato compareixença explicacions


L'epidemiòleg Antoni Trilla demana que s'ajornin les proves rutinàries - Diari de Terrassa\nL'epidemiòleg Antoni Trilla. Arxiu / Efe\nL'epidemiòleg Antoni Trilla.\nL'epidemiòleg Antoni Trilla demana que s'ajornin les proves rutinàries\n12.03.2020 | 04:00\nL'epidemiòleg i cap de Medicina Preventiva de l'Hospital Clínic de Barcelona Antoni Trilla ha demanat a les autoritats que s'ajornin les proves sanitàries de rutina i es reforci el sistema públic de salut davant l'expansió del coronavirus.\nEn una entrevista a Ràdio4, Antoni Trilla s'ha mostrat partidari d'ajornar per a més endavant les proves rutinàries i fins i tot algunes operacions no urgents, per alliberar els professionals sanitaris i que es puguin dedicar als malalts per coronavirus.\nAmb aquest posicionament, Trilla se suma a les peticions que va fer ahir dimarts el president de Col·legi Oficial de Metges de Barcelona, Jaume Padrós, que també va reclamar més recursos per al sistema sanitari públic, com va sol·licitar el Consell de Col·legis de Metges de Catalunya.


França pressiona Peugeot-Citroën perquè es fusioni amb Opel - Diari de Girona\nFrança pressiona Peugeot-Citroën perquè es fusioni amb Opel\nFa uns mesos General Motors va descartar l'operació per la mala situació del fabricant francès\nLínia de producció d´una fàbrica del grup PSA. diari de girona\nPARÍS | EFE/DDG El Govern francès, que admet que PSA Peugeot Citroën està en una situació de "crisi severa", està pressionant al fabricant automobilístic francès perquè es fusioni amb Opel, filial europea del seu soci General Motors (GM), avançava ahir Le Monde.\nLa idea, segons fonts governamentals citades pel diari, seria constituir a un campió europeu que pogués fer front a la competència dels grups alemanys, en particular de Volkswagen, que està portant a terme una política molt agressiva de preus a Europa gràcies a la seva situació confortable de tresoreria. "Volkswagen ha optat per suprimir PSA" per solucionar el problema d'excessos de capacitats de la indústria automobilística que els professionals xifren en un 25 %, segons una d'aquestes fonts identificada com de l'entorn del president francès, François Hollande.\nEs va plantejar fa 4 mesos\nLa unió de PSA i Opel -també en dificultats- es va plantejar quan el mes de setembre passat la companyia francesa discutia amb GM les modalitats de la seva aliança, que van ser concretats en tres projectes comuns el desembre.\nLa fusió va ser descartada pel soci nord-americà pels temors que la mala situació de PSA pogués arrossegar Opel i també per les contínues intervencions de l'Executiu francès per modificar el programa d'ajust de l'empresa, que va a suprimir 8.000 llocs de treball a França -fet que inclou el tancament d' una planta a la regió de París- a l'horitzó de 2014.\nDavant aquesta negativa, un responsable del Ministeri de Finances va indicar a Le Monde que "l'única alternativa seria que PSA compri directament Opel".\nUna "crisi severa"\nEl titular de Finances, Pierre Moscovici, havia assenyalat: "Correspondrà als dirigents (de PSA) portar a terme les fusions que considerin útils, i nosaltres estem per acompanyar-los i per pesar en aquesta línia", després de constatar que la companyia pateix "una crisi severa".\nUna portaveu de PSA no va voler entrar en la qüestió: "No comentem les declaracions dels ministres", va dir. "Ens concentrem en l'aliança amb General Motors", va comentar la portaveu del grup, que ha rebut 7.000 milions d'euros de garanties per part de l'Estat francès perquè la seva estructura bancària -la que concedeix crèdits a compradors dels seus cotxes- pogués seguir funcionant.\nPSA manté el seu objectiu de reduir les seves necessitats d'efectiu i augmentar les vendes en els mercats internacionals, i va assegurar que no té en cartera un pla d'ajust suplementari.


Esplai GER – ger\nDESCOBRINT EL MÓN JUGANT\nServei casal: De 9h a 13h\nServei de tardes: de 15h a 17h\nde 3 a 14 anys (diferents grups d’edat)\nPREU CASAL SENCER:\nAbril, descompte del 5% en l’import del casal.\n– El casal d’estiu es du a terme durant el mes de juliol, de dilluns a divendres durant el matí de 9h. a 13h.\n– Adreçat a infants de 3 a 13 anys (els grups es fan segons franges d’edat).\n– El casal és un espai on els infants a través de l’educació en el lleure gaudeixen d’un ampli ventall d’activitats diverses i viuen experiències divertides.\n– Amb l’acompanyament i dirigit pels monitors i monitores el casal es converteix en un espai de retrobament, de joc, d’aprenentatges, d’autonomia, d’hàbits i valors.\n– Creant vincles d’amistat i potenciant les habilitats socials dels infants fa que es comparteixin experiències i moments transformadors, de cooperació i de respecte.\n– Per tot això el casal treballa a través d’un fil conductor, una història determinada a través d’uns personatges ficticis que seran la seva referència durant tota l’estada al casal.\n– Cada any es treballa una temàtica diferent des de l’àmbit social, cultural o del medi. Amb l’objectiu de treballar en equip, de gestionar les seves emocions i d’ajudar-los en el seu creixement personal. Implicant-se en el seu entorn per transformar-lo.\n– El contingut i les activitats programades durant la setmana seran diverses; des de gimcanes, anar a la piscina, fer excursions i tallers. També 3 cops per setmana és retrobaran amb els personatges desplaçant-se a la nau del ger, espai de la teatralització de la temàtica del casal.\nInscripció casal d'estiu GER 2022\nDescarrega’t aquest formulari, omple’l i envia’l esplaiger@gmail.com\nDescarregar Inscripció casal\nInscripció dels serveis d'acollida i menjadors casal d'estiu GER 2022\nDescarrega’t aquest formulari, omple’l i envia’l a esplaiger@gmail.com.\nDescarregar Inscripció serveis\nLES COLÒNIES, UNA EINA SOCIALITZADORA\nde dilluns 1 d’agost a dilluns 8 d’agost.\nA la casa de colònies El Puig de Balenyà situada a tres kilòmetres dels Hostalets de Balenyà, rodejada de natura i amb unes vistes privilegiades del Montseny.\n3 a 14 anys (en diferents grups d’edat)\nÉs el moment més intens de l’any, moment únic i ideal per posar en pràctica i seguir aprenent tot el que l’esplai ens aporta.\nLes colònies d’estiu permeten posar de manifest valors com l’autonomia personal, la cooperació i el treball en equip, el consum responsable i el respecte per les persones i per l’entorn que ens envolta. Ajuden a generar més interacció entre els amics/es i ajuda a conèixe’ls de manera més intensa i a reforçar-ne el vincle. Una manera de treballar les emocions i desconnectar completament de la rutina i descobrir noves experiències, nous racons de l’entorn que els envolta.\nTreballar la temàtica a través del joc, les dinàmiques i l’experimentació, ajudaran a desenvolupar i extreure estímuls que facilitaran la motivació i l’experiència lúdica de les activitats.\nPer tot això l’Esplai Ger treballa a través d’un fil conductor, una història determinada a través d’uns personatges ficticis que seran la seva referència durant tota l’estada a les colònies.\nOn la vivència serà contínua, intensa, màgica i transformadora.\nL’Esplai Ger és una associació sense ànim de lucre que treballa a partir de l’assemblearisme dins de l’entitat Ger i des de l’educació en el lleure amb infants i joves. La nostra finalitat és transformar la societat utilitzant el mètode del joc per formar persones crítiques i autònomes amb el seu entorn.\nAspirem a una societat inclusiva en la qual tothom tingui veu i les mateixes oportunitats, on es deixin de banda els prejudicis i totes les persones es tractin per igual.\nCreiem en una societat crítica i transformadora en la qual tothom se senti lliure d’expressar-se i relacionar-se com vulgui, sempre amb la capacitat de canviar i evolucionar.\nDefensem una societat horitzontal i cooperativa que es basi en la sobirania col·lectiva. Entenem que les relacions entre persones tinguin una funció equitativa i de respecte.\nVolem una societat madura emocionalment i culturalment que tingui consciència pròpia per no defugir de les adversitats i poder afrontar els problemes, la qual es fomenti sobre el dret a la diferència.\nVolem arribar a una societat sostenible i responsable amb el medi ambient i la natura, on siguem capaços de poder prendre decisions coherents en cada una de les situacions en què ens trobem i poder afrontar-les.\nAspirem a una societat basada en les relacions de respecte i fonamentades amb l’amor com a eix vertebrador i motor de totes les nostres accions. Defensem les relacions que es basen en una confiança recíproca i sincera.\nInclusió: acceptar a qualsevol persona amb igualtat d’oportunitats utilitzant la diversitat com a una manera d’enriquir-nos.\nLlibertat: capacitat per actuar, relacionar-nos, pensar… de manera lliure i independent, sempre tenint en compte que la llibertat individual acaba quan s’envaeix la llibertat dels altres.\nRespecte: condició per mantenir relacions entre persones basades en la dignitat i la llibertat de l’un i l’altre.\nTreball en equip: metodologia fonamental per relacionar-nos col·lectivament; sempre en el marc de l’assemblearisme i el voluntariat.\nEsperit crític: capacitat de qüestionar i qüestionar-nos normes i idees del teu entorn per poder crear una opinió pròpia.\nCreativitat: habilitat per generar noves idees, situacions, maneres de fer… de manera original i espontània.\nCompromís: capacitat per adherir-se a un projecte i donar la teva màxima motivació i energia per tirar-ho endavant.\nEquitat: tenir en compte les necessitats reals de cadascú (econòmiques, culturals, socials, etc.) i adaptar-s’hi.\nEstem a favor del posicionament del moviment feminista, ja que, a l’Esplai treballem la coeducació amb els infants i joves i busquem combatre qualsevol desigualtat o conflicte en aquest àmbit.\nEns posicionem en defensa de la cultura i moviment popular.\nEns declarem antifeixistes per combatre qualsevol forma d’imposició racial, sexual, social o ideològica.\nEns posicionem en contra de qualsevol mena de violencia, sigui verbal o física i a favor del diàleg com a eina per a solucionar conflictes.\nEns posicionem a favor del moviment ecologista treballant-ho a l’Esplai. Aspirem a un món sostenible que fomenti les energies verdes sense abusar del planeta.\nEns considerem un Esplai laic respectant totes les religions però sense seguir-ne cap de concreta.\nCONNECTAT AMB ALTRES ESPLAIS\nL’esplai Ger està federat a Esplais Catalans, Esplac, una associació catalana d’educació en el lleure infantil i juvenil que promou la transformació de la societat. Esplac és una associació laica, independent i democràtica de base voluntària, que promou la igualtat, la llibertat, la participació social, la sostenibilitat ambiental i els drets dels infants. Estar federats ens connecta amb esplais de la zona, d’arreu de Catalunya, així com en l’àmbit internacional, ens facilita la formació dels i les monitores i ens ofereix cobertura legal, entre d’altres.\nAccedeix al blog de l’espai:\nAnar al blog de l'esplai\nVídeo del 45è aniversari de l’Esplai Ger, a la trobada de monitores i monitors a Can Pere


Avaluació de l'impacte (AIPD) sobre la seguretat de la informació\n1 L’AVALUACIÓ DE L’IMPACTE SOBRE LA SEGURETAT DE LA INFORMACIÓ.\n1.1 Principis de responsabilitat proactiva (ACCOUNTABILITY)\n1.2 Què és una Avaluació d’Impacte de Protecció de Dades?\n1.3 Protecció de dades des del disseny i per defecte (PxD i PdD)\n1.4 Seguretat de les dades personals\n1.5 Conseqüències de no realitzar l’Avaluació de l’impacte correctament\n1.6 Revisió de l’avaluació de l’impacte\nL’AVALUACIÓ DE L’IMPACTE SOBRE LA SEGURETAT DE LA INFORMACIÓ.\nPrincipis de responsabilitat proactiva (ACCOUNTABILITY)\nNecessitat que el responsable del tractament apliqui mesures tècniques i organitzatives apropiades a fi de garantir i poder demostrar que el tractament és conforme al reglament.\nActitud conscient, diligent i proactiva\nQuè és una Avaluació d’Impacte de Protecció de Dades?\nUna Avaluació d’Impacte en la Protecció de Dades Personals (AIPD) és una anàlisi del risc del tractament de les dades. El resultat d’aquesta avaluació de l’impacte determinarà quines són les accions que s’han de corregir o implementar per assegurar una correcta gestió de les dades personals.\nProtecció de dades des del disseny i per defecte (PxD i PdD)\nEl responsable del tractament apliqués tant al moment de determinar els mitjans de tractament com al moment del propi tractament, mesures tècniques i organitzatives, apropiades a fi de complir els requisits del Reglament i protegir els drets dels interessats.\nQuan el tractament de les dades comporti un ALT risc per als drets i les llibertats dels interessats.\nAmb caràcter previ a l’inici del tractament.\nPer determinar les mesures tècniques i organitzatives necessàries i adequades per vetllar per la seguretat de la informació.\nEl responsable i l’encarregat del tractament han d’aplicar mesures tècniques i organitzatives apropiades per garantir un nivell de seguretat adequat al risc que, si escau, inclogui, entre uns altres:\nLa seudonimizació i el xifrat de dades personals\nLa capacitat de garantir la confidencialitat, integritat, disponibilitat i resiliència permanent dels sistemes i serveis de tractament\nConseqüències de no realitzar l’Avaluació de l’impacte correctament\nSi l’AIPD és obligatòria i no es realitza, o es realitza de forma inadequada o insuficient, els tractaments de dades queden exposats a riscos no detectats i en conseqüència no es poden adoptar les mesures que s’haurien d’utilitzar per mitigar els efectes negatius que les operacions del tractament poden tenir per als drets i les llibertats de les persones.\nSi es produeixen impactes negatius pot suposar que el responsable o l’encarregat del tractament cometin infraccions com per exemple l’incompliment d’obligacions o vulneració de principis, o no atendre adequadament els drets de les persones afectades. Això pot comportar que es produeixin danys i perjudicis materials o morals per a les persones afectades que comportarien sancions importants a determinar segons el tipus d’infracció comesa i el perjudici ocasionat.\nQuè cal fer si una vegada realitzada l’avaluació de l’impacte s’arriba a la conclusió que les operacions de tractament previstos continuen suposant un gran risc?\nSi l’avaluació de riscos relativa a la protecció de les dades arriba a la conclusió que el tractament comportaria un alt risc pel fet que el responsable del tractament no ha estat capaç de trobar o incorporar mesures prou efectives per mantenir controlats els risc és en un nivell acceptable, estarem en la situació que risc residual, el que queda després d’haver previst aplicar mesures per mitigar el risc inicial, contínua suposant un risc inacceptable per als drets i les llibertats de les persones i les dades de les quals s’ha previst tractar, s’haurà de realitzar una consulta prèvia a l’autoritat de control.\nLa consulta s’haurà de realitzar per escrit i l’autoritat de control l’haurà de contestar per escrit en les 8 setmanes següents a la data de la consulta, podent-se ampliar el termini de resposta a 6 setmanes més en funció de la complexitat del tractament de les dades.\nRevisió de l’avaluació de l’impacte\nEl tractament de dades personals en el seu conjunt, o ben cadascuna de les operacions de processament de la informació que conformen un tractament, poden variar al llarg del temps. Aquests canvis en relació amb la situació inicial de tractaments poden afectar als riscos o a les mesures previstes per mitigar els riscos i per això cal establir mecanismes de revisió de les avaluacions.\nEl responsable del tractament ha de revisar la vigència de l’avaluació inicial quan es produeixin canvis rellevants en el tractament, especialment si aquests canvis poden implicar una variació de riscos detectats o de les mesures adoptades, com, per exemple, canvis en les mesures de seguretat, un temps superior de retenció de les dades, canvis normatius, etc.\nLa documentació relacionada amb les Avaluacions de l’Impacte ha d’estar a la disposició de les autoritats de supervisió, és a dir, no unicament l’informe final, sinó també el conjunt de documents de treball que s’han d’utilitzar per realitzar l’avaluació i que sustenten les decisions preses.\nContacti amb nosaltres per ampliar informació o sol·liciti’ns un pressupost sense compromís i ens posarem en contacte amb la seva empresa.


El rol del Consorci AOC, clau en l’impuls de l’administració electrònica del Govern – Consorci AOC\nEl rol del Consorci AOC, clau en l’impuls de l’administració electrònica del Govern\nEl Govern, en la sessió de 24 de gener, ha aprovat les mesures i projectes prioritaris a desenvolupar durant l’any 2012 per tal d’impulsar el desplegament de l’administració electrònica de la Generalitat. S’ha previst que aquestes permetran un estalvi global de 1.000 milions d’euros durant aquesta legislatura. Tal i com ha informat la vicepresidenta del Govern, Joana Ortega, “l’actual conjuntura econòmica ens obliga a aprofundir en aquelles mesures i línies en les quals el benefici per al ciutadà i les empreses siguin el més evident possible”.\nL’acord declara com a solucions corporatives els següents serveis del Consorci AOC: EACAT com a plataforma de tramitació electrònica per a tràmits adreçats a les administracions locals i a la resta del sector públic català, així com per lliurar textos a publicar dels departaments al DOGC; e-NOTUM com a sistema corporatiu de notificacions i comunicacions electròniques; e.FACT col·laborant amb el sistema GeFACT com a sistema de facturació electrònica; i els serveis de validació de certificats digitals i signatures electròniques.\nIgualment s’aproven les línies d’impuls específiques, entre les quals hi destaca la interoperabilitat, incrementant l’ús del Catàleg de dades i documents electrònics, així com la relació dels projectes corporatius d’administració electrònica a desenvolupar durant el 2012, entre els que s’encomanen al Consorci AOC el servei de representació i la definició d’alternatives als certificats digitals.\nMés informació a http://premsa.gencat.cat/pres_fsvp/0/acordgovernidioma/2281.html


ᐅ Linkbuilding SEO ✔ Posicionament web Google Barcelona Tarragona Lleida Girona\nLINKBUILDING GESTINET, POPULARITAT I REPUTACIÓ A GOOGLE\nGestinet compta amb molts anys d’experiència a internet i això ens ha permès crear una plataforma Linkbuilding potent i fiable,\nque transmet als enllaços popularitat i reputació dins Google.\nLa plataforma Linkbuilding de Gestinet és la millor estratègia SEO Off-Page\nDes dels inicis amb DMOZ fins a l’actualitat amb plataformes Linkbuilding, encara que diguin que l’efecte dins Google ja no és vigent, a Gestinet tenim demostrat que si aquesta faceta Off-Page es treballa bé, amb criteri, dominis populars i sans, la repercussió sobre els enllaços és molt beneficiosa per a cada domini destinatari i aporta popularitat i reputació al domini, fet que provoca que el contingut del destinatari passi a tenir més rellevància dins Google, i això vol dir millor SEO posicionament Google.\nÒbviament és important que l’empresa que s’encarrega de l’estratègia SEO posicionament web On-page d’un domini també ho faci de la faceta Off-Page i, en aquest cas, de l’estratègia Linkbuilding ja que les dues parts afecten directament al mateix resultat i si una de les dues no es treballa correctament, afecta al resultat global.\nL’objectiu de Gestinet en aquest aspecte estratègic és crear una relació d’enllaços estables, potents i populars que aportin al destinatari dels enllaços aquest mateix valor i patrimoni dins el domini i pàgina web, valors imprescindibles que conformen una potent estratègia SEO Off-page, mitjançant la nostra plataforma Linkbuilding.\nA l’igual que un servei de Manteniment informàtic fiable i un potent Disseny web són vitals per a qualsevol empresa avui dia, una bona estratègia Linkbuilding també forma part de quelcom vital i necessari per a la seva supervivència, captar nou clients potencials i tenir presència i rellevància a internet.\nEn l’estratègia Linkbuilding Gestinet recomanem la qualitat davant la quantitat\nAixí és, recomanem que els enllaços siguin més de qualitat que contrariament a prioritzar en la quantitat d’aquests, és a dir, premiar enllaços que sabem segur que aporten valor i patrimoni al destinatari d’aquest.\nLa millor estratègia de SEO posicionament web és la que millor compleix les dues parts, On-page i Off-page\nSi hi ha una de les 2 parts que no és compleix òptimament això afecta directament el resultat global de l’estratègia, per aquest motiu des de Gestinet recomanem un equilibri òptim en ambdues facetes SEO, l’On-page i l’Off-page.\n5 (100%) 2205 votos\nEls nostres articles de Linkbuilding\nNecessita suport en Linkbuilding? Contacti amb nosaltres!


Les dues institucions han signat un conveni per al control d'aquest insecte\nLa Diputació de Tarragona col·labora un any més amb el Consorci de Polítiques Ambientals de les Terres de l’Ebre (COPATE) en la lluita contra la mosca negra al tram baix del riu Ebre. El president de la Diputació, Josep Poblet, i el president del COPATE, Francesc Gas, han signat aquest dimarts al matí el conveni de col·laboració per a aquest 2018. L'acte ha comptat amb l'assistència de la diputada de Medi Ambient, Salut Pública, i Territori de la Diputació, Imma Costa.\nA través d'aquest conveni, la Diputació de Tarragona realitza enguany una aportació de 100.000 euros per contribuir a finançar els treballs de control d'aquest insecte. Un ajut que suposarà el 50% del cost total de les actuacions previstes. Per la seva banda, el Consorci de Polítiques Ambientals de les Terres de l'Ebre és qui s'encarrega de dirigir i coordinar aquestes tasques, consistents en les prospeccions i aplicacions dels tractaments.\nEn la lluita contra la mosca negra, enguany es preveu que es realitzin prospeccions de poblacions larvàries a 7 punts de control repartits pel riu Ebre, a la demarcació de Tarragona. Aquestes prospeccions tenen com a objectiu conèixer la densitat de les larves i determinar si és necessari realitzar tractaments i quin és el moment oportú per a fer-ho, realitzant també un seguiment de factors ambientals com el cabal del riu, la qualitat de l'aigua o la temperatura. Els mostrejos ja s'han iniciat durant el primer semestre de l’any i s'allargaran fins a l’octubre.\nA partir dels resultats de les prospeccions, es realitza l'aplicament dels larvicides mitjançant un helicòpter. Tot i que enguany també es realitzaran tractaments de forma manual al meandre de Flix i les séquies properes. En total, aquest 2018 s'utilitzaran 13.000 litres de producte a les Terres de l'Ebre per combatre la mosca negra.\nLa Diputació de Tarragona col·labora amb el Consorci de Polítiques Ambientals de les Terres de l’Ebre en la lluita contra la mosca negra des de l'any 2012.


A EUA comença a haver-hi llevadora mania. És a dir, les llevadores participen més en el part en comptes dels ginecòlegs.\nÉs una notícia del Time, que al seu torn es basava en elJournal of Midwifery & Women’s Health, i la destaca perquè en el 2009 un 8,1% dels parts van ser assistits per una llevadora. Justament per això li diuen "llevadora mania", bé, en anglès, "midwife mania".\nM'he sorprès, perquè a Catalunya les llevadores són una figura clau del part. Segur que la vostra la teniu al cap. En recordeu el nom?\nA més de les mil i una feines relacionades amb el part, també estan preparades sobre lactància materna, sobre vincles entre pares i nadons. Gairebé fan una feina de psicologia fina i extrema en uns moments en què potser no desitges que ningú no et parli ni et digui res, però elles saben mussitar les paraules justes.\nLes llevadores que jo recordo es deien Núria i Helena. La primera havia assistit a cursos amb el pediatre Carlos González. I ens va explicar tot el que havia après amb una senzillesa que no he oblidat. Grans lliçons de Carlos González explicades per una llevadora.\nLa segona, l'Helena, em va saber relaxar tant, que em vaig adormir. Ni tan sols vaig haver d'entrar al quiròfan, em vaig quedar tota l'estona a la sala de dilatació.\nEl mateix reportatge del Time aclaria que "en altres països desenvolupats, les llevadores porten amb normalitat la feina de portar noves vides a la vida". I continuava: "No és així als EUA, on són els obstretes els que presideixen majoritàriament aquesta tasca".


La Nit de la Biologia distingeix la recerca a les àrees de parla catalana - home_upf - Arxiu de notícies (UPF)\nLa Nit de la Biologia distingeix la recerca a les àrees de parla catalana - home_upf\nLa Societat Catalana de Biologia va lliurar ahir a la nit cinc guardons a Joan Massagué, David Martínez Alba, Jaume Llistosella, Antoni Sànchez-Cuxart, Eva Novoa i Robert Cilleros per la seva contribució a l’àmbit de les ciències biològiques.\nLa Societat Catalana de Biologia (SCB) va celebrar, allotjada pel Departament de Ciències Experimentals i de la Salut (DCEXS) de la UPF, la primera edició de la Nit de la Biologia ahir, 7 de juliol, a l’auditori del Parc de Recerca Biomèdica de Barcelona (PRBB).\nL’acte fou conduit per Cristina Sáez, reconeguda periodista científica, i va distingir, en mig d’un ambient de caire festiu, tot un seguit de professionals i estudiants de la biologia que han contribuït al desenvolupament i la difusió d’aquest àmbit de la ciència dins del territori de parla catalana. Els cinc premis neixen amb el propòsit de convocar-se anualment i d’esdevenir una cita de referència per a tota la comunitat científica del país.\nTal i com va destacar Sáez, entre la primera sessió de la SCB l’any 1912 al Laboratori Municipal de Barcelona i la celebració que ahir aplegà prop de dues-centes persones, s’hi estenen cent cinc anys d’història carregats de la tenacitat i l’ambició que han convertit la Societat Catalana de Biologia en la més nombrosa i activa de totes les filials de l’Institut d’Estudis Catalans, i en un referent indiscutible per a la cultura científica del nostre país.\nJaume Casals, Rector de la UPF, institució amfitriona de la Nit, i Josep Clotet, president de la SCB, obriren els parlaments institucionals felicitant els finalistes i agraint les més de cent setanta candidatures presentades als diversos premis. Per a les lectures dels veredictes, dictats per membres del Comitè Assessor extern a proposta del Consell Directiu de la SCB, i el lliurament dels guardons, Joandomènec Ros, president de l’IEC, i Arcadi Navarro, Secretari d'Universitats i Recerca de la Generalitat de Catalunya, s’afegiren a la taula presidencial de l’acte. Les peces commemoratives que van rebre tots els guardonats varen ser realitzades per Jordi Piqué, artista del taller SOKA.\nEls premis de la Societat Catalana de Biologia 2016\nEl premi al treball de recerca de batxillerat fou concedit a Robert Cilleros, de l’Institut Antoni de Martí i Franquès de Tarragona, pel treball «La bioacumulació i biomagnificació del mercuri», que pretenia determinar quins factors influeixen en la concentració de mercuri present en diferents peixos de consum humà, i fer un balanç entre els avantatges que comporta la incorporació a la dieta de certs nutrients essencials i els desavantatges que podria representar per a la salut el consum de peix contaminat.\nEva M. Novoa, del Laboratori de Traducció Genètica de l’Institut de Recerca Biomèdica de Barcelona (IRB Barcelona), va rebre el premi al jove investigador pel treball «Evolution of the gene translation machinery and its applications to drug discovery», que ha contribuït al coneixement en el camp de la traducció de proteïnes i la regulació posttranscripcional.\nEl premi a la divulgació científica fou atorgat a Jaume Llistosella i Antoni Sànchez-Cuxart, pel treball «Guia il·lustrada per a conèixer els arbres», publicat per Edicions de la Universitat de Barcelona, un treball que recull un total de dos-cents cinquanta-un arbres del nostre país.\nDavid Martínez, de l’Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont, de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), va guanyar el premi a l’article científic pel treball «Miocene small-bodied ape from Eurasia sheds light on hominoid evolution». L’article, publicat a Science, presenta el descobriment a l’Alt Penedès del fòssil d’un ancestre comú a tots els primats.\nFinalment, la SCB va atorgar el premi a la trajectòria professional, que distingí el compromís i la tasca científica mundialment reconeguda de Joan Massagué, director del Memorial Sloan Kettering Cancer Center de Nova York. Des dels Estats Units, Massagué ha estat vinculat amb importants institucions del nostre país, com l’Institut de Recerca Biomèdica de Barcelona. La seva tasca, crucial a l’hora d’entendre el càncer i la metàstasi, ha estat plasmada en un total de tres-cents-vint-i-sis articles científics, distingida amb més de vint-i-cinc guardons, i reconegut, l'any passat, com a “Highly Cited Researchers” per Thomshon Reuters.\nAbans de continuar la celebració de la Nit de la Biologia a la terrassa del PRBB, Joandomènec Ros i Arcadi Navarro van acomiadar l’acte i van felicitar als premiats, a més d’encoratjar la SCB a seguir perseverant en l’organització de la Nit de la Biologia amb l’objectiu de convertir-la en una cita clau per als científics i també en un escenari on divulgar la biologia a la societat en general.\nEl Departament de Ciències Experimentals i de la Salut acull la primera Nit de la Biologia


El PEN Internacional mostra la seva preocupació pel deteriorament de la llibertat d’expressió a Catalunya - PEN Català\nInici > Actualitat > Notícies > El PEN Internacional mostra la...\nEl PEN Internacional mostra la seva preocupació pel deteriorament de la llibertat d’expressió a Catalunya\n23 de novembre 2017 – El PEN Internacional està extremadament preocupat per les creixents restriccions al dret a la llibertat d’expressió i opinió a Catalunya durant i després del referèndum sobre la independència de l’1 d’octubre de 2017. Mentre s’apropen les eleccions autonòmiques convocades pel 21 de desembre, la nostra organització està particularment alarmada per denúncies d’abusos i violència contra periodistes a uns nivells sense precedents.\n‘Perquè unes eleccions siguin lliures i justes, és vital que els periodistes puguin treballar sense persecucions, intimidacions i ingerències, per així poder funcionar lliurement, parlar amb qui vulguin i escriure el que desitgin. Els mitjans tenen un paper legítim en una democràcia: actuen com a vigilants, plataformes per campanyes, fòrums oberts de debat i educadors públics, perquè així la gent pugui participar plenament en les eleccions. La forma en què el Govern Espanyol ha reaccionat a la crisi fins ara és causa d’una gran inquietud i és contrària al tipus de missatge que Espanya –i la Unió Europea– transmet a altres països amb eleccions fortament contestades i partidistes. La democràcia comença a casa’, ha dit Salil Tripathi, president del Comitè d’Escriptors Empresonats del PEN Internacional.\nDels informes creïbles i ben documentats de l’ús excessiu de la força per part dels cossos de seguretat el dia de la votació -que encara requereixen una investigació profunda i imparcial per part d’un organisme independent d’experts- el PEN Internacional subratlla també l’empitjorament de l’ambient pel que fa a la llibertat de premsa. La creixent polarització en el debat sobre la independència de Catalunya està tenint un impacte directe en la llibertat d’expressió, que es caracteritza per la manca d’una informació equilibrada en els dos bàndols del debat, incloent-hi els mitjans de comunicació públics.\nAlguns exemples d’aquest empitjorament del clima per la llibertat d’expressió inclouen:\n• Casos de periodistes sotmesos a abusos a les xarxes socials i en alguns casos a violència física. Tant favorables com contraris a la independència de Catalunya han denunciat ser afectats per unes accions que han implicat actors públics i privats.\n• Les autoritats judicials que formulen càrrecs per ’insult’ contra l’editor de la revista satírica El Jueves i el còmic de ràdio Eduard Biosca per bromes que van fer sobre la policia espanyola.\n• Professors de tres escoles de la Seu d’Urgell estan sent investigats per promoure, suposadament, el llenguatge d’odi, debats a classe sobre el referèndum i la repressió de la policia espanyola; i,\n• Un professor ha estat arrestat breument i segueix sent investigat per incitació a l’odi per haver criticat la violència policial a les xarxes socials.\nEl PEN Internacional ja ha expressat la seva preocupació sobre l’ús de mesures judicials per frenar el debat democràtic a Catalunya i l’ús, en alguns casos, de presó preventiva per càrrecs criminals contra la protesta no violenta. Entre altres, això inclou els casos de Jordi Sánchez i Jordi Cuixart, personalitats de la societat civil secessionista, que han estat acusats de rebel·lió i sedició, així com els casos de líders polítics de primer nivell o polítics locals amb càrrecs de desobediència criminal, prevaricació i malversació de fons públics.\n‘Unes eleccions democràtiques no són possibles quan els governs dificulten la llibertat d’expressió durant la campanya electoral’, ha dit Marjan Strojan, president del Comitè d’Escriptors per la Pau del PEN Internacional. Ha afegit que ‘les autoritats espanyoles han de mostrar moderació i acceptar que el discurs separatista també pot contribuir al pluralisme i ha de ser tolerat en una societat democràtica, sempre que no inciti a la violència’.\nEl PEN Internacional destaca la importància d’una llibertat d’expressió sense obstacles i una premsa lliure, com a pilars d’una societat democràtica. En el context de la campanya electoral que iniciarà el 6 de desembre de 2017, demanem a les autoritats espanyoles i catalanes que:\n• Prenguin totes les mesures necessàries per assegurar unes eleccions lliures i justes, en particular pel que fa a la situació dels mitjans:\n– Assegurar que tots els periodistes puguin portar a terme la seva feina sense ingerències; i,\n– Garantir l’accés dels mitjans i assegurar una cobertura imparcial i una igualtat det tracte a tots els partits polítics per part dels mitjans de comunicació públics;\n• Abstenir-se de l’ús de la justícia com a instrument per suprimir la llibertat d’opinió, expressió i debat; i,\n• Prendre les mesures necessàries per generar un clima propici perquè els ciutadans catalans expressin pacíficament les seves opinions polítiques, incloses aquelles sobre l’autodeterminació.


L’autora reusenca presenta el seu nou llibre ‘Amor prohibit’, una novel·la històrica que s’endinsa en la Catalunya del s.XV\nDavid Fernàndez / Genís Pena\nFa 5 anys va poder publicar la seva primera obra arran de guanyar un concurs... I això li va canviar la vida. Coia Valls no ha parat des d’aleshores i ara presenta la seva cinquena novel·la històrica: ‘Amor Prohibit’. El llibre està cridat a ser un gran èxit igual com ho han estat els anteriors, que ja s’han traduït a altres llengües i distribuït en altres països. Sant Jordi s’apropa, i des del Surtdecasa us recomanem aquesta història d’amor entre en Marc Roselló, un sacerdot cridat a les més altes esferes de l’Església, i l’Agnès de Girabent, filla d’un noble rural de la Seu d’Urgell, que vol seguir les passes de metgesses com Margarida Tornerons o la jueva Floreta Sanoga.\n"D’alguna manera els escriptors som aquells personatges de cine mut que posaven una llima a un pastís perquè els presoners poguessin escapar. En aquest cas els presoners serien els lectors i els convido a que escapin"\n- Posa’ns una mica en situació. Fins on ens pots explicar de la relació del Marc i l’Agnès, la parella protagonista del llibre?\nÉs la posada en escena d’una relació clandestina ubicada al segle XV que et permet aprofundir en sensacions com l’angoixa de la separació, el desig, la bogeria... El terratrèmol que apareix a l’obra és l’epicentre de la novel·la i serveix com a metàfora d’allò que els hi succeeix als personatges mentre busquen el seu destí.\n- 'Amor prohibit' sorgeix d'una notícia que vas llegir sobre un grup de sacerdots del bisbat de Solsona que es mostraven a favor de reobrir el debat del celibat obligatori. A partir d'aquí vas recordar una història que t'explicava la teva àvia…\nSí. És una història que va tenir lloc al 1845 quan un petit terratrèmol va sacsejar la ciutat de Valls. Recordo que sentia explicar aquesta història quan jo era petita, i a casa meva parlaven de la relació d’un sacerdot amb una jove, que no sé si realment era la meva besàvia o algú molt proper. Sempre em deien que no li fes massa cas... I no en vaig sentir a parlar massa però vaig pensar que s’havia de preservar. Més endavant vaig pensar que era oportú ‘posar a ventilar’ la història per ‘treure la taca’ d’aquest amor prohibit. Crec que un amor prohibit com aquest no ha de ser forçosament un amor pecaminós.\n- Sempre intentes que el lector trobi una segona lectura en les teves novel·les, oi?\nSí. Jo crec que el títol seria més correcte si es digués ‘Amors prohibits’ perquè n’hi ha més d’un. L'altre seria el paper de la dona en la societat del segle XV i l'aspiració d'estudiar medicina de la protagonista. De totes maneres, la segona lectura és quelcom que correspon al lector. En aquesta novel·la, per exemple, amb quin de tots els amors prohibits es queda? La seva lectura és la que acabarà de completar l’obra.\n- T'agrada treballar amb la novel·la històrica. Què té el passat que et captiva?\nEscriure i llegir són fugides de la quotidianitat. D’alguna manera els escriptors som aquells personatges de cine mut que posaven una llima a un pastís per a què els presoners poguessin escapar. En aquest cas els presoners serien els lectors i els convido a que escapin. Pel mateix preu, te’n vas més lluny (riu).\n- Per tant imaginem que, una vegada més, una de les claus del llibre ha estat el treball que has fet a l'hora de documentar-te...\nSí. I és una feina fantàstica perquè pel camí et trobes a gent que en sap moltíssim. Sóc novel·lista, i faig ficció, però m’encanta envoltar-me d’historiadors, arqueòlegs, biòlegs... que t’ajuden a trobar llibres, ubicacions... Documentar-se és bàsic per a crear una atmosfera versemblant i per a convidar al lector a quedar-s’hi una temporada.\n- Durant aquest procés t’has sorprès aprendre alguna cosa que no esperaves?\nSí. Concretament la descoberta de Sant Valentí. Sempre ens han dit que és una tradició importada de fora, i realment les despulles de Sant Valentí han estat descansant durant molts segles a Sant Benet de Baiges. A més, tenim un poema del segle XV que parla de Sant Valentí com a patró dels enamorats escrit pel poeta Pardo. Posteriorment Martí de Riquer va revalidar-lo i va fer un estudi sobre aquest tema que va publicar l’any 1955 a la revista ‘Filologia Española’. Sempre ha estat un protector dels enamorats, dels que s’estimen, de l’amor, i vaig pensar que encaixava bé al llibre.\n- De fet, en totes les teves cinc novel·les has hagut de fer un treball previ de documentació força extens ja que sempre has escrit novel·la històrica. ('La cuinera' estava ambientada al XVIII, 'Les torres del cel' al segle XI, 'El mercader' al segle XIV...) Aquest procés forma part del teu mètode de treball?\nM’apassiona viatjar tan lluny i haver de muntar-me tota aquesta pel·lícula. Bec molt del cinema i de tots els recursos artístics que tinc a l’abast. Existeix com una tasca de recreació que és molt addictiva. Per construir el llibre de ‘La princesa de Jade’ vaig haver d’anar al Museu Guimet de les arts asiàtiques (França) a buscar unes terracotes que van trobar a unes excavacions. A partir d’aquí te les has de mirar, veure què et provoquen... Va ser molt emocionant.\n- Vas començar editant als 50 anys i ja no has parat. Et veus tota la vida escrivint?\nI tant. Escriure t’ajuda a reorganitzar-te, a recrear-te... D’alguna manera és com aquell que pinta un quadre -que ha de ser molt curós a l’hora de pintar-lo-, o un fotògraf -que ha de tenir en compte l’enquadrament-. Només aquest procés de creació ja val la pena, i això és el que jo volia quan vaig començar a escriure. Després ja tenia ganes d’explicar aquestes històries i posteriorment vaig tenir ganes de publicar-les.\n- Sant Jordi està a tocar… com el viuràs?\nEstaré a Barcelona donant tombs. Firmant a l’FNAC, a l’Illa... i a moltes llibreries.


Carme Porta - Alegria(?) és Festa Major | NacióTarragona\n«Per festa major la sàtira s'hi val, i qui fa política ha de tenir humor i capacitat d'assumir crítiques»\nper Carme Porta, 20 de setembre de 2019 a les 21:23 |\nLes festes majors tenen un inici oficial, el pregó. El pregó de festa major és el moment de comunitat i reconeixement. El o la pregonera es tria per la seva representativitat, pel seu lligam al poble o ciutat, perquè destaca en un àmbit... enguany. El municipi d'Esplugues de Llobregat tenia previstos dos pregoners. Dos exdirectors d'escoles del municipi que enguany s'havien jubilat després de molts anys dedicats.\nAvui, a Esplugues, és el dia del pregó. Ahir l'ajuntament va desconvocar els pregoners. La imatge de l'ajuntament a l'hora del pregó era trista, desolada, solitària, amb policies locals protegint l'edifici. És el que s'ha trobat la gent que pensava que, com cada any, hi hauria pregó. Un pregó que obre la Festa Major amb alegria, sàtira i, sí, també xiulades a l'equip de govern municipal i vet aquí el problema. Potser per això ja no estava anunciat al programa de festes.\nLes majories absolutes no són receptives a la crítica, però per festa major la sàtira s'hi val, i qui fa política ha de tenir humor i capacitat d'assumir crítiques. Cert és que no tot s'hi val, però suspendre el pregó per evitar seguicis i xiulades s'hi assembla molt a convocar eleccions per no arribar a pactes: mano jo o m'emporto la pilota.\nLa cultura popular apartada de la festa major? Les colles i entitats de cultura popular dediquen temps voluntari a preparar sortides, espectacles i cercaviles per festa major. Els actes previs al pregó i els posteriors que es fan el mateix dia (a Esplugues el Ferro, ferro) són hores de dedicació voluntària per amor al poble i a la cultura popular que comparteixen amb la ciutadania per festa major. Un ajuntament es regeix per la responsabilitat pública, el seu equip de govern -si més no en el cas d'Esplugues, ciutat de l'àrea metropolitana- reben compensacions econòmiques per la seva dedicació. I la seva gestió és pública i ha de ser respectuosa i compromesa amb el poble. Plouen crítiques? Qui no fa res no les rep, però s'ha d'acceptar les opinions diverses i va amb el càrrec haver d'aguantar crítiques, sàtires i xiulades.\nVetar el pregó, l'opinió de les entitats. Deixar una ciutat sense pregó és silenciar la participació ciutadana. La plaça de la vila on s'havia de fer el pregó, i que cada any bull d'activitat, riures, festa i animació, avui era buida i protegida per la policia. Una imatge trista i que és el símbol d'un fracàs, un fracàs compartit, sí, però sobretot d'aquells que diuen gestionar el bé comú.\nLes entitats han començat la festa major d'esquena a l'ajuntament i la vila s'ha quedat sense pregó. Paral·lelament s'ha denegat el permís a Òmnium Cultural -després de 6 anys- de muntar una parada informativa. Tot plegat sembla molt local, un enfrontament obert entre la societat que es mou i l'equip de govern, i ho és, però també és l'inici d'una etapa on fer coses no és ben vist, on dir el que penses està mal vist, on la critica està vetada i on es governa pel poble, però sense el poble. Malgrat tot, bona festa major!


fòrum de vehicles elèctrics - La fi d'una civilització: Illa de Pascua\n24.08.2019 a les 04:31:21\nfòrum de vehicles elèctrics › altres › sostenibilitat (ecologia, canvi climàtic) › La fi d'una civilització: Illa de Pascua\nLa fi d'una civilització: Illa de Pascua (Read 9757 times)\nLa fi d'una civilització: Illa de Pascua\n10.12.2009 a les 19:13:05\nLa fi dels pascuenses Per Jared Diamond.\nPublicat a Discover Magazine del 01/08/95\nDisponible en versió original en anglès a www.dieoff.org/page145.htm\nTraducció de Patricio Chacón Moscatelli.\nEn només uns segles, la població de l'Illa de Pasqua va arrasar amb el seu bosc, va portar a l'extinció a les seves plantes i animals, i va conduir a la seva complexa societat a una espiral de caos i canibalisme. Estem nosaltres a punt de patir la mateixa sort?\nEntre els misteris més impactants de la història humana hi ha els que sorgeixen de les civilitzacions que van desaparèixer. Tots els que hem vist les ruïnes d'edificis abandonats dels Khmer, els Maya, o els Anasazi ens fem immediatament la mateixa pregunta: Què va fer que desapareguessin aquestes societats, que van ser capaços d'erigir aquestes admirables estructures?\nLa seva desaparició ens commou com mai ho farà la desaparició d'espècies senceres d'animals, fins i tot la dels dinosaures. No importa quan exòtiques semblin aquestes civilitzacions perdudes, els seus forjadors eren tan humans com nosaltres. Qui pot dir que nosaltres no sucumbirem al mateix destí? Potser algun dia els gratacels de Nova York estaran silenciosos, abandonats i anormalment coberts de vegetació, com els temples a Angkor Wat i Tikal.\nEntre totes les civilitzacions que van desaparèixer, l'antiga societat polinésica de l'illa de Pasqua no ha estat sobrepassada en misteri i aïllament. El misteri prové sobretot de les gegantines estàtues de pedra de l'illa i el seu paisatge empobrit, però es reforça per les nostres associacions amb les persones específiques involucrades: els Polinesis representen per a nosaltres el màxim en el romanç exòtic, el fons perfecte de la visió del paradís per a molts nens, i també per a molts adults. El meu propi interès a l'illa de Pasqua va sorgir fa més de 30 anys, quan vaig llegir els relats fabulosos de Thor Heyerdahl del seu viatge a la bassa Kon-Tiki.\nPerò el meu interès s'ha revifat recentment per un informe molt més excitant, no de viatges heroics sinó d'acurades investigacions i anàlisi. El meu amic David Steadman, un paleontòleg, ha estat treballant amb altres diversos investigadors que estan duent a terme les primeres excavacions sistemàtiques a l'illa de Pasqua destinades a identificar els animals i les plantes que una vegada van viure allà. El seu treball està contribuint a una nova interpretació de la història de l'illa que no només la fa un conte interessant sinó també d'advertència.\nL'Illa de Pasqua, amb una àrea de només 64 milles quadrades (102,4 km2), és el tros de terra habitable més aïllat del món. Queda a l'Oceà Pacífic, a més de 2.000 milles [3.800 km] a l'oest del continent més proper (Amèrica del Sud), fins i tot a 1.400 milles [2.660 km] de l'illa habitable més propera (Pitcairn). La seva situació subtropical i latitud - a 27 graus sud, està, aproximadament, tan per sota de l'equador com Houston està al nord del mateix - li proporciona un clima bastant tranquil, mentre els seus orígens volcànics fan fecunda la seva terra. En teoria, aquesta combinació de benediccions devien haver fet de Pasqua un paradís en miniatura, llunyà dels problemes que van assetjar a la resta del món.\nL'illa deriva el seu nom del seu "descobriment" per l'explorador holandès Jacob Roggeveen, en la Pasqua (el 5 d'abril) de 1722. La primera impressió de Roggeveen no va ser la d'un paradís, sinó la d'un terreny erm: "Originalment, des d'una distància considerable, pensem que l'illa de Pasqua era sorrenca, això va ser perquè confonem amb sorra la pastura pansit, el fenc socarrimat i la resta de vegetació cremada, perquè la seva aparença erma no podia donar una altra impressió que de la d'una singular pobresa i esterilitat. "\nL'illa que Roggeveen va veure era una pastura sense un sol arbre o arbust que arribés als deu peus d'alçada [3 m]. Els botànics moderns han identificat només 47 espècies de plantes altes natives de l'Illa de Pasqua, la majoria d'elles pastures, joncs i falgueres. La llista inclou només dues espècies d'arbres petits i dos d'arbustos llenyosos. Amb aquesta flora, els illencs que Roggeveen va trobar no tenien cap font de veritable llenya per escalfar-se durant els hiverns frescos, humits i ventosos de l'Illa de Pasqua. Els seus animals nadius no incloïen res que fos més gran que insectes, fins i tot ni una sola espècie de ratpenat, ni aus terrestres, ni cargols de terra, ni llangardaixos. Com a animals, només tenien gallines.\nEls visitants europeus durant el segle XVIII i començaments del XIX van estimar la població humana de Pasqua en aproximadament 2,000 persones, un nombre modest considerant la fertilitat de l'illa. Com reconegués el Capità James Cook durant la seva breu visita de 1774, els illencs eren polinesis (un Tahitià que acompanyava Cook va poder conversar amb ells). Tot i la ben merescuda fama d'excel·lents mariners dels polinesis, els pascuenses que van sortir a rebre les naus de Roggeveen i Cook ho van fer nedant o remant en canoes que Roggeveen va descriure com "dolentes i fràgils." Va escriure que les seves embarcacions eren "petites taules unides entre si, cosides destrament amb fils d'herba retorçada .... Però, per falta de coneixements i particularment de materials per calafatar el gran nombre de juntures de les canoes, se'ls colava molta aigua, pel que gastaven la meitat del temps traient. " Les canoes eren de només deu peus llarg [3 m], per a dues persones com a màxim, i es van observar només tres o quatre canoes a tota l'illa.\nAmb tan febles embarcacions, els polinesis mai haurien pogut colonitzar l'illa de Pasqua, ni tan sols des de l'illa més propera, ni podien pescar lluny de la costa. Els illencs que Roggeveen va trobar estaven totalment aïllats, i no sabien que existissin altres persones. Des d'aquesta visita des d'ara, els investigadors no han descobert cap rastre que els illencs hagin tingut qualsevol tipus de contacte amb l'exterior: ni una sola pedra o producte de l'illa de Pasqua s'ha trobat en altres llocs, ni res s'ha trobat a l'illa que pogués haver estat portat per ningú que no fossin els colons originals o els europeus. Tot i així, els nadius de l'illa de Pasqua expliquen històries de visites a les illes de Sales i Gómez, petit arxipèlag deshabitat distant 260 milles [494 km], totalment fora de l'abast de les esquerdades canoes vistes per Roggeveen. Com van arribar als avantpassats dels illencs aquests illots des de la Illa de Pasqua, o com van arribar a l'illa de Pasqua des d'on vulgui que vinguin?\nEl més famós de l'illa de Pasqua són les seves enormes estàtues de pedra, els Maois, dels quals més de 200 van estar alguna vegada aturats en massisses plataformes de pedra, alineats davant de la costa. Com a mínim 700 més, en totes les fases de fabricació, estaven abandonats a les pedreres o en els antics camins entre les pedreres i la costa, com si els talladors i les colles de transport haguessin llençat les seves eines i deixat sobtadament la seva feina. La majoria de les estàtues erigides es tallar en una sola pedrera i llavors, d'alguna manera, transportades fins a sis milles [9,6 km] - malgrat les seves altures de fins a 33 peus [10 m] i de pesos fins a 82 tones . Les estàtues abandonades, mentrestant, arribaven fins als 65 peus d'alt [19/6 m] i pesaven fins a 270 tones. Les plataformes de pedra eren igualment gegantines: fins a 500 peus de llarg i 10 peus d'alt (152x3 m), amb peces frontals que pesen fins a 10 tones.\nEl mateix Roggeveen va reconèixer immediatament el problema que plantejaven els moais: "Des d'un començament les estàtues de pedra ens van causar gran sorpresa" va escriure, "perquè no podíem comprendre com era possible que aquestes persones, que no tenen bona fusta com per fer màquines ni vegetació per trenar cordes resistents, havien pogut erigir aquelles estatues. " Roggeveen podria haver afegit que els illencs no tenien rodes, cap animal de tir, i cap font de poder excepte els seus propis músculs. Com transportar les gegantines estàtues durant milles? I després, com les van erigir? Per aprofundir el misteri, les estàtues estaven totes dretes el 1770, però el 1864 totes havien estat llençades a terra pels mateixos illencs. Per què les tallarien?. I per què van deixar de fer-ho?\nLes estàtues impliquen una societat molt diferent de la que Roggeveen va veure el 1722. El nombre i grandària dels Moais fan pensar en una població molt més gran que 2.000 persones. Què va passar amb els altres? A més, aquesta societat ha d'haver estat molt organitzada. Els recursos de Pasqua estaven escampats per tota l'illa: la millor pedra per estàtues es va treure d'una pedrera a Rano Raraku, un volcà a l'extrem nord-est de Pasqua, la pedra vermella, usada per a les grans corones que adornen algunes de les estàtues, es va treure d'una pedrera a Puna Pau, a l'interior i al sud-oest, les eines de pedra dura per tallar van sortir principalment de Aroi, al nord-oest. Mentrestant, les millors terres de cultiu estan al sud ia l'est, i les millors zones de pesca estan a les costes nord i oriental. Extreure i redistribuir tots aquests béns requeria una complexa organització política. Què li va passar a aquesta organització? A més, com va poder sorgir alguna vegada en tan erm paisatge?\nEls misteris de l'Illa de Pasqua han generat volums d'especulació per més de dos segles i mig. Molts europeus no creien que els polinesis - normalment caracteritzats com a "mers salvatges" - poguessin haver creat els Moais o les bellament construïdes plataformes de pedra. En els anys cinquanta, Heyerdahl va plantejar la idea que la Polinèsia ha d'haver estat fundada per societats avançades d'indis americans, els que, al seu torn, han d'haver rebut la civilització des de l'Atlàntic de les societats més avançades del Vell Món.\nEls viatges en bassa de Heyerdahl intentaven demostrar la viabilitat d'aquests contactes transoceànics prehistòrics. En els anys seixanta l'escriptor suís Erich von Däniken, un creient fervent que la Terra és visitada per astronautes extraterrestres, va anar més enllà, plantejant que els moais de l'Illa de Pasqua eren el treball d'éssers intel·ligents extraterrestres que van quedar extraviats temporalment per Pasqua, i que van ser posteriorment rescatats.\nTant Heyerdahl com Von Däniken van deixar de banda l'evidència aclaparadora que els Illencs de Pasqua eren polinesis típics, derivats des d'Àsia en comptes de ser-ho d'Amèrica i que la seva cultura (incloent les seves estàtues) va sorgir de les cultures de la polinèsia. El seu idioma era polinesi, com Cook ja havia comprovat. Específicament, ells parlaven un dialecte polinesi oriental, relacionat amb el Hawaià i el de les Illes Marqueses, un dialecte aïllat des de l'any 400 dC, com es pot deduir de petites diferències en el vocabulari. Els seus hams i aixes de pedra s'assemblen als antics models de les Marqueses. L'any passat es va extreure ADN de 12 esquelets de l'illa de Pasqua i també eren polinesis.\nEls illencs conreaven plàtans, taro, patates [papa dolça o moniato], canya de sucre i morera de paper - típics cultius polinesis, principalment originaris del Sud-est Asiàtic. El seu únic animal domèstic, la gallina, també era típicament polinèsia i finalment asiàtica, com ho eren les rates que van arribar com a polissons en les canoes dels primers colons.\n¿Què els va passar a aquests colons? Les fantàstiques teories del passat han de donar pas a les evidències recollides pels esforçats treballadors de tres camps científics: l'arqueologia, l'anàlisi de pol len i la paleontologia.\nLes excavacions arqueològiques modernes per Pasqua han continuat des de l'expedició de Heyerdahl el 1955. Les més primerenques dades obtingudes per radiocarboni, associades amb activitats humanes, són del voltant del 400 al 700 dC, en acord raonable amb la data aproximada del 400 dC estimada pels lingüistes. El període de construcció de les estàtues va arribar al seu màxim al voltant del 1200 al 1500. Les densitats de llocs arqueològics fan pensar en una població gran, una estimació àmpliament citada pels arqueòlegs és la de 7.000 persones, però altres estimacions arriben al rang de 20.000, la qual cosa no sembla inversemblant per a una illa de la fertilitat de l'àrea en què està l'illa de Pasqua.\nEls arqueòlegs també han contractat als actuals pascuenses per realitzar experiments orientats a deduir com van poder haver estat tallades les estàtues, i com van poder haver estat erigides. Vint persones, usant només cisells de pedra, poden tallar l'estàtua completa més gran en un termini no major d'un any. Havent suficient fusta i fibra per fer cordes, equips de com a màxim uns centenars de persones podrien carregar els Moais en trineus de fusta, podrien arrossegar per empremtes de fusta lubricades o amb rodets de fusta, i podrien utilitzar troncs com a palanques per situar-los al seu posició, de peu. La soga podria haver estat feta de la fibra d'un petit arbre nadiu, relacionat amb el tell, anomenat hauhau. No obstant això, aquest arbre és ara molt escàs per Pasqua, i per arrossegar una estàtua s'haurien requerit centenars de metres de corda. ¿Van ser els pascuenses els que van convertir en l'erm actual al paisatge que alguna vegada va poder acollir els arbres que van ser llavors necessaris?\nAquesta pregunta es pot contestar per la tècnica de l'anàlisi de pol·len, que requereix la perforació d'una columna de sediment d'un pantà o estany, la que mostrarà els dipòsits més recents a sobre i els dipòsits relativament més antics en el fons. L'edat absoluta de cada capa pot ser datada pel mètode del radiocarboni. Llavors comença el treball dur: examinar desenes de milers de grans de pol len sota un microscopi, comptats, i identificant les espècies de la planta que va produir cada un d'ells, comparant els grans amb el pol·len modern de les espècies de plantes actuals conegudes. A l'illa de Pasqua, els científics que van realitzar aquesta tasca van ser John Flenley, ara a la Universitat de Massey a Nova Zelanda, i Sarah King de la Universitat de Hull a Anglaterra.\nEls esforços heroics de Flenley i King van ser premiats per l'impactant nou quadre que va sorgir del paisatge prehistòric de Pasqua. Durant almenys 30,000 anys abans de l'arribada humana i durant els primers anys de l'ocupació polinèsia, l'illa de Pasqua no era en absolut terreny erm:\nTot el contrari: un atapeït bosc subtropical de grans arbres i arbustos llenyosos coronava una espessa capa d'arbustos, herbes, falgueres i pastures. Al bosc creixen arbres primorosos, els hauhau - que serveixen per fer cordes - i els toromiro, que donen una fusta densa, molt bona com llenya. L'arbre més comú en el bosc era llavors una mena de palma absent ara per Pasqua però que anteriorment era tan abundant que els estrats del fons de la columna del sediment estaven empaquetats en el seu pol len. La palma de l'Illa de Pasqua està estretament relacionada amb la Palma Xilena, que encara sobreviu a Xile, la que creix fins a 82 peus [25 m] d'alçada i 6 peus [1,80 m] de diàmetre. Els troncs alts i sense branques de la Palma d'Illa de Pasqua haurien estat ideals per a transportar i erigir els moais, i també per construir grans canoes. La palma també hauria estat una valuosa font d'aliments, ja que els seus parents xilenes produeixen abundants nous comestibles i saba de la que els xilens fan sucre, xarops, mel, i vi.\nQuè menjaven els primers colons de l'Illa de Pasqua quan no estaven satisfets amb l'equivalent local del xarop d'auró? Les recents excavacions de David Steadman, del Museu de l'Estat de Nova York a Albany, han mostrat un quadre del món animal original de l'Illa de Pasqua tan sorprenent com el que Flenley i King van donar del món de les seves plantes. Les expectatives de Steadman per Pasqua estaven condicionades per les seves anteriors experiències a la Polinèsia, on els peixos són, aclaparadorament, la principal font de menjar en els llocs arqueològics, constituint típicament més del 90 per cent dels ossos dels antics famers d'escombraries de la polinèsia primitiva. El clima d'Illa de Pasqua, però, és massa fresc perquè prosperin els esculls de corall tan apreciats pels peixos, i el seu litoral de penya-segats pronunciats no permet l'existència d'aigües poc profundes, aptes per a la pesca, excepte en molt pocs llocs. Menys d'un quart dels ossos dels seus llocs d'escombraries antics (del període del 900 al 1300) pertanyia a peixos, en canvi, gairebé un terç de tots els ossos provenien de marsopes.\nEn cap altra part de la Polinèsia les marsopes poden respondre ni tan sols per l'1 per cent dels ossos en els restes de menjar. La majoria de les altres illes de la Polinèsia oferien menjar animal en la forma d'ocells i mamífers, com l'ara extint MOAS gegant de Nova Zelanda i els ara extints oques no voladors de Hawaii. La majoria dels altres illencs polinesis també tenia porcs domèstics i gossos. Per Pasqua, les marsopes haurien estat l'animal més gran disponible - a part dels humans. L'espècie de marsopa identificada per Pasqua, el dofí comú, pesa fins a 165 lliures (75 kg). Generalment viu mar endins, pel que no podia caçar-se per línia de pesca o amb arpons des de la riba. En canvi, devien haver estat arponejats lluny de la costa, en grans canoes marineres construïdes amb troncs de palma, ara extingida.\nA més de la carn de dofí, Steadman va trobar que els primers colons polinesis es deleitaven amb aus marines. Per aquests ocells, la llunyania de Pasqua i la manca de predadors la va fer un paradís ideal com a lloc de cria, almenys fins que els humans van arribar. Entre el prodigiós nombre d'aus marines que van fer niu a Illa de Pasqua hi ha el albatros, l'ocell babau, les aus-fragata, els petrells, petrells de l'àrtic, el talla-aigües, petrells de tempesta, orenetes de mar i altres ocells tropicals. Amb almenys 25 espècies nidificants, Pasqua era el lloc de cria més ric de la Polinèsia i probablement de tot el Pacífic.\nLes aus terrestres també van omplir les olles de l'illa de Pasqua primerenca. Steadman identificar els ossos d'almenys sis espècies, fins i tot òlibes, agrons i lloros. L'estofat d'ocell podria haver-se assaonat amb carn de les extremadament nombroses rates que els colons polinesis van portar inadvertidament amb ells, la Illa de Pasqua és l'única illa de la polinèsia coneguda on els ossos de rata excedeixen en nombre als ossos de peix en els llocs arqueològics. (En cas que vostè sigui delicat i consideri immenjable a les rates, jo encara recordo les receptes per cuinar rates de laboratori a la crema que els meus amics biòlegs britànics feien servir per complementar la seva dieta durant els seus anys de racionament de menjar dels temps de guerra .)\nEls dofins, les aus marines i de terra i les rates no eren les úniques a la llista de fonts de carn anteriorment disponibles a Pasqua. Uns quants ossos indiquen la possibilitat que hi hagués colònies de foques que també criaven allà. Totes aquestes delicadeses es cuinaven en forns alimentats amb fusta dels boscos de l'illa.\nTota aquesta evidència ens permet imaginar la illa on van desembarcar els primers colons polinesis de Pasqua fa uns 1.600 anys, després del llarguíssim viatge en canoa des de la Polinèsia oriental.\nVan arribar a un fantàstic paradís. ¿Què els va passar després?\nEls grans de pol·len i els ossos donen una resposta sinistra.\nEl registre de pol·len mostra que la destrucció dels boscos de Pasqua estava molt avançat cap a l'any 800, només uns segles després del començament de l'assentament humà. Llavors el carbó de llenya de les fogueres va venir a omplir el nucli del sediment, mentre el pol·len de palmes i altres arbres i arbustos llenyosos disminueix o desapareix, i el pol·len de les pastures que van reemplaçar els boscos es fa cada vegada més abundant. No molt després del 1400 el palmell acaba d'extingir-se, no només com a resultat de la seva tala, sinó també perquè les ara les ubiqües rates van impedir la seva regeneració: de les dotzenes de nous de palma que es van conservar i que van ser trobades a les coves de Pasqua, totes havien estat mossegades per les rates i ja no podien germinar. Encara que el hauhau no es va extingir totalment, el seu nombre va baixar dràsticament, fins que ja no van ser suficients com per fer cordes. Quan Heyerdahl va visitar Pasqua, un únic toromiro romania a l'illa, gairebé mort, i fins i tot aquest únic supervivent avui dia ja ha desaparegut. (Afortunadament, el toromiro encara creix a jardins botànics estrangers.) [El 2004 van arribar des del Jardí Botànic de Londres un parell de centenars de plantetes d'toromiro per ser reintroduïts a l'illa de Pasqua, el Projecte és gestionat per CONAF, organisme fiscal xilè , amb la col.laboració de Jardins Botànics estrangers].\nEl segle XV no només va marcar la fi per a la palma de Pasqua sinó la del bosc sencer. La seva condemna havia estat acostant-se a mesura que les persones netejaven la terra per plantar els seus horts, mentre talaven els arbres per construir canoes, per a transportar i aixecar els Moais, i per a llenya, mentre les rates devoraven les llavors, i probablement mentre els ocells nadius anaven desapareixent, els mateixos que abans pol·linitzen les flors dels arbres i dispersaven les seves llavors al menjar les seves fruites. El quadre global descrit és un dels exemples més extrems de destrucció del bosc en el món: el bosc sencer ha desaparegut, i la majoria de les seves espècies d'arbres s'han extingit.\nLa destrucció dels animals de l'illa va ser tan extrema com la del bosc: sense cap excepció, cada espècie d'au terrestre nativa es va extingir. Fins i tot els mariscs van ser sobreexplotats, fins que la gent va haver de conformar amb petits cargols de mar en lloc dels grans crancs d'abans. Els ossos de dofí van desaparèixer abruptament dels llocs d'escombraries al voltant de 1500; ningú podia arponejar dofins ara, perquè no hi havia grans arbres amb els quals fer grans canoes marineres. Les colònies de més de la meitat de les espècies d'aus marines que es reproduïen per Pasqua o en els seus illots veïns van desaparèixer.\nPer reemplaçar els seus antics subministraments de carn, els Illencs de Pasqua van intensificar la seva producció de gallines, les que havien estat només un menjar ocasional. També es van volcar a consumir de la font de carn més gran disponible: els humans, els ossos dels quals es van fer gradualment comuns en els famers de l'Illa de Pasqua. Les tradicions orals dels illencs esmenten correntment el canibalisme: el pitjor insult que podia deixar-li anar a un enemic era "La carn de la teva mare em pega entre les dents." Sense llenya disponible per cuinar aquestes noves llaminadures, els illencs van acudir a la canya de sucre, a pastures i joncs per alimentar les seves fogueres.\nTotes aquestes brins d'evidència poden acoblar en una narrativa coherent sobre el declivi i caiguda d'una societat:\nEls primers colons polinesis es van trobar amb una illa de terra fecunda, amb aliments abundants, materials de construcció de qualitat i en quantitat, amplis hàbitats, i tots els requisits necessaris per al bon viure, i amb comoditat. Van prosperar i es van multiplicar.\nDesprés d'uns segles, van començar a erigir moais en plataformes de pedra, tal com els seus avantpassats polinesis ho havien fet. Amb el pas dels anys, els moais i les plataformes es van fer més i més grans, i les estàtues van començar a tenir corones vermelles de deu tones de pes - probablement en una espiral de competència entre els clans rivals, intentant superar amb mostres de opulència i poder. (De la mateixa manera, els faraons egipcis van competir construint piràmides cada cop més grans. El mateix fan avui els magnats del cinema a Hollywood). A l'illa de Pasqua, com en la Amèrica del Nord moderna, la societat es mantenia unida per un complex sistema polític per redistribuir els recursos localment disponibles i integrar les economies d'àrees diferents.\nEventualment, la creixent població de Pasqua va començar a talar el bosc més ràpidament del que el bosc podia regenerar. La gent va usar la terra per als seus cultius, i la fusta com a combustible, per fer canoes i cases - i, és clar, per transportar els moais. Quan el bosc va desaparèixer, els illencs es van quedar sense fusta i sense cordes per a transportar i erigir les seves estàtues. La vida es va posar més incòmoda - les primaveres i les rieres es van anar assecant, i ja no hi va haver més llenya per fer foc.\nTambé va començar a ser cada vegada més dur trobar amb què omplir els estómacs, aliments que abans eren abundants, com les aus terrestres, els grans mariscs i les aus marines, van desapareixent. Ja que no hi havia troncs per construir canoes capaços de navegar en el mar, la captura de peixos va declinar i els dofins van desaparèixer de la taula. Els rendiments de les collites van córrer la mateixa sort, ja que la desforestació va produir erosió per la pluja i el vent, el sòl es va assecar amb el sol, i els seus nutrients van ser rentades per les pluges. La intensificació de la producció de gallines i pollastres, i el canibalisme reemplaçar només una part de tots els aliments perduts. Estatuetes d'aquesta època que encara es conserven mostren gent amb galtes enfonsades i costelles visibles, que suggereixen que hi va haver una gran fam.\nAmb la desaparició d'aliments excedents, l'illa de Pasqua ja no va poder alimentar els caps, als buròcrates i als sacerdots que havien aconseguit mantenir funcionant a la seva complexa societat. Els illencs supervivents van descriure els primers visitants europeus com el caos i les disputes locals van reemplaçar al govern centralitzat i com una classe de guerrers es van prendre el poder dels caps hereditaris. Les puntes de pedra de llances i dagues, fabricades pels guerrers durant el seu auge en els 1600s i 1700s, encara es troben per tot arreu en els terrenys de l'Illa de Pasqua. Al voltant de 1700, la població va començar a col.lapsar, reduint fins arribar a ser entre un quart i un dècim del que havia estat. La gent va anar a viure en coves per protegir-se dels seus enemics. Al voltant de 1770 els clans rivals van començar a enderrocar els moais dels seus rivals, i a trencar els caps. Per 1864 la darrera estàtua havia caigut, havia estat profanada.\nMentre intentem imaginar el col3lapse de la civilització de l'Illa de Pasqua, ens preguntem per què no van mirar al voltant, perquè no van comprendre el que estaven fent, i perquè no es van aturar abans que fos massa tard. En què estaven pensant quan van talar l'última palma?\nJo sospito, però, que el desastre no va passar d'un cop, sinó que va ser un llarg, trist i gradual declinar. Després de tot, cal considerar aquests centenars d'estàtues abandonades. El bosc del qual els illencs depenien per fer corrons i cordes no van desaparèixer d'un dia per l'altre - van ser desapareixent lentament, durant dècades.\nPotser la guerra va detenir els equips de trasllat de moais, potser quan els artesans van haver acabat el seu treball, l'última corda es va tallar. Mentrestant, qualsevol illenc que intentés advertir sobre els perills de la desforestació progressiva hauria estat silenciat pels interessos creats dels talladors, els buròcrates i els caps, els treballs depenien de continuar amb la desforestació. Els fustaners de l'àrea Nord-oest de la costa del Pacífic, als Estats Units, són només els últims en una llarga llista dels que criden "El treball primer, els arbres després!". Els canvis en el bosc, d'un any al següent van haver de ser difícils de notar: sí, aquest any tàlems aquest tros de bosc aquí, però els arbres estan començant a créixer de nou en aquest lloc abandonat d'allà. Només els ancians, al recordar l'època de la seva infantesa, de dècades enrere, podrien donar-se compte de les diferències. Els seus nens van poder no haver comprès el que tenien els seus avis, com ara els meus fills de vuit anys poden entendre el que la meva dona i jo els comptem de com era estiu de fa 30 anys.\nGradualment els arbres van ser cada vegada més escassos, més i més petits, i cada vegada menys importants. Quan van tallar l'última palma adulta amb fruits, ja feia molt de temps que els palmells havien deixat de tenir importància econòmica. Ara quedaven palmitas cada vegada més petites que tallar cada any, a més d'alguns arbustos i arbrets. Ningú no hauria notat la tala de l'última margalló.\nAra, per a nosaltres el significat de l'illa de Pasqua hauria de ser esglaiadorament obvi. L'Illa de Pasqua és el conte condensat de tota la Terra. Avui, de nou, (1) una població creixent xoca amb recursos decreixents. (2)Tampoc tenim cap vàlvula d'escapament per emigració, perquè totes les societats humanes estan unides per el transport internacional, i tampoc podem escapar a l'espai, així com els pascuense no podien fugir per l'oceà. Si nosaltres continuem pel curs actual, aviat haurem esgotat les pesqueres més grans del món, els boscos de pluja tropicals, els combustibles fòssils, i molta de la nostra terra per quan els meus fills arribin a la meva edat actual.\nCada dia els diaris informen de detalls macabres sobre països famolencs - Afganistan, Libèria, Rwanda, Sierra Leone, Somàlia, l'ex Iugoslàvia, Zaire - on els soldats s'han apropiat de la riquesa o on el govern central està quedant a mercè de hordes locals armades. Amb el risc de guerra nuclear disminuint, l'amenaça que acabem en un col·lapse generalitzat no ha aconseguit que ens adonem que hem d'aturar el nostre curs actual. El nostre major risc està ara en que seguim costa avall, lentament, només podrem gimotear i queixar-nos. Les possibles accions correctives són bloquejades pels interessos creats, pels líders polítics i econòmics "ben intencionats", així com pels seus electorats, tots els quals actuen perfectament bé en no notar els grans canvis d'un any per l'altre. Cada any hi ha només una mica més de gent, i una mica menys recursos a la Terra.\nSeria fàcil tancar els ulls o rendir-se a la desesperació.\nSi al cap de pocs centenars d'anys els habitants e Pascua van tenir prou amb eines de pedra i el poder dels seus propis músculs per destruir la seva societat i el seu medi ambient, com els 7 mil milions de persones amb eines metàl.liques i amb poderoses màquines no ho farem pitjor?\nPerò hi ha una diferència crucial. Els Illencs de Pasqua no tenien cap llibre i no sabien la història de cap altra societat condemnada a sucumbir. Al contrari dels pascuenses, nosaltres sabem la història del passat - informació que podria salvar-nos. La meva principal esperança per a la generació dels meus fills és que nosaltres ara podem escollir aprendre de la destinació de societats com l'antiga societat de l'illa de Pasqua.\n(Esperança altament desitjable, però poc realista. Espero que aquest conte de bona nit us hagi agradat. Bona nit, i bona sort.)\nRe: La fi d'una civilització: Illa de Pascua\nReply #1 - 11.12.2009 a les 12:37:08\nAquesta història dóna molt per reflexionar.\nUna illa incomunicada, com una esfera aïllada surant a l'espai a petita escala, sense accés a carbó, ni gas, ni petroli, ni metalls.\nArriben al paradís als volts del 400. I l'ultim arbre desapareix als vols del 1500. En 900 anys la naturalesa humana impulsa als illencs a malmetre irremissiblement els recursos de l'illa. Ells eren tan humans com nosaltres! Estem instintivament predestinats a destruir invariablement el lloc on vivim??\nDesprés de talar els últims arbres, el col·lapse de la seva civilització va ser una decadència convulsa i progressiva que va trigar 200 anys més... primer les barques existents es van podrir, la pesca dels dofins de mar endins es va acabar.... després van extingir totes les especies animals a l'illa, però la massa vivent humana antigament alimentada amb el aport energètic dels pesquers continuava tenint gana... ja no es podia sostenir amb els recursos de la illa... famolencs i embogits per la gana, els illencs van començar a caçar-se els uns els altres per sobreviure. Es espantós. Imagino per un segon els nostres supermercats buits, sense possibilitat de rebre més aliments (amb tallar-nos el subministre de petroli n'hi hauria prou per a que això passés!), quan trigaríem a caçar-nos els uns els altres a les grans ciutats??\nSobta la longevitat del col·lapse. Trigarem nosaltres també 200 anys a col·lapsar? Seria tranquil·litzador, però no ho crec pas... mengem literalment petroli, i en unes quantitats colossals. Si el petroli s'esgota ràpidament, no hi ha gaire temps per recolzar-nos en altres fonts energètiques: s'ha produir el menjar constantment per sostenir els 7.000.000.000 d'ànimes vivents, que deambulen per aquesta esfera aïllada que anomenem terra... Quan trigaríem a substituir els tractors actuals per guarans catalans, que fossin alimentats pel l'herba crescuda amb l'energia del sol enlloc del petroli? quan trigariem a substituir els camions actuals per carruatges de cavalls, cotxes elèctrics, o vies fèrries? Tot necessita temps per construir-se, gestar-se, créixer... estem parlant d'anys per poder fer una transició ordenada. Per contra, el fluxe del menjar es una cadena fràgil en el temps, un corrent constant que no es pot interrompre. Si per una crisi energètica sobtada es perd una collita, es posa en entredit el subministrament de menjar de tota la població...\nLa negació d'un col·lapse ràpid per manca d'aliment és la reacció més lógica. Sembla impossible, mai hem passat gana! Malgrat l'instint comprensible de negar, hi ha masses evidències de que potser, només potser, podem tenir problemes. Val la pena perdre la son i reaccionar-hi? O és més sensat abandonar-nos en la catarsis mediàtica on estem tos immersos i escarxofar-nos al sofà davant la tv de plasma de 50 polzades, esperant, hipnòtic, a tenir un cru despertar, quan ja tot serà massa tard?\nA la fotografia, els moiais que els illencs van tirar a terra durant el col·lapse. Es van llençar a terra amb tanta violència que els barrets vermells van rodolar diversos metres enllà...\nReply #2 - 11.12.2009 a les 13:17:20\nFa esfereir el estat lamentable que ha quedat la biodiversitat de l'illa... esperem que els humans acabin abandonant l'illa i que la natura reclami el que és seu...\nReply #3 - 11.12.2009 a les 16:57:46\nTeniu idea de quina mida té la illa de Pascua? poc més que la illa de formentera... Sorprenent....\nReply #4 - 11.12.2009 a les 17:26:51\nAdjunto una bonica panoràmica de la pedrera on sortien els moais...\nMoltes estàtues no es van arribar a portar a línia de mar...\nReply #5 - 15.12.2009 a les 17:47:38\nRecents estudis amb datació més precida de carboni 14 suggereixen que la illa de pascua va ser colonitzada molt després del que s'imaginava fins ara.\nEls historiadors consideraven fins ara que l'illa de Pasqua va ser colonitzada per pobles de la Polinèsia central en successives migracions a partir del segle IV i que l'harmonia amb l'entorn es va mantenir fins almenys el segle XIII. Després, les desavinences tribals van impulsar una sobreexplotació dels recursos amb fins bèl.lics que va portar a la destrucció. Quan els marins holandesos van arribar a l'illa en el dia de la Pasqua de Resurrecció de 1722, poc quedava de la vegetació primigènia i els nadius amb prou feines tenien recursos per alimentar-se. La realitat, però, encara pot ser pitjor.\nUna investigació que publica avui la revista Science canvia les dates de la colonització i confirma la capacitat destructora dels humans. Els primers polinesis no van arribar a rapanui cap a l'any 400, ni tan sols en el 700, sinó al voltant del 1200, i la desforestació insostenible va començar poc després del desembarcament. No hi va haver, per tant, un llarg període de convivència idílica amb els boscos.\n"L'impacte va ser immediat". A aquesta conclusió han arribat els investigadors Terry Hunt (Universitat de Hawaii) i Carl Lipo (Universitat de l'Estat de Califòrnia) després de datar per radiocarboni - en alguns casos, redatar de forma més precisa - els jaciments arqueològics més antics de l'illa. Es tracta dels estrats Anakena (un antic centre religiós), on hi ha restes de llenya que es va cremar per fer foc. "Les evidències no eliminen una ocupació cap a l'any 1000 després de Crist, però la probabilitat és molt baixa", explica Hunt.\nUn dels principals motius de la desforestació va ser la tala indiscriminada d'arbres per poder moure els moais, encara que també van ser determinants, prossegueix Hunt, les rates transportades pels primers pobladors polinesis, que van devorar les arrels de milions d'arbres. Els autors de l'estudi insisteixen que l'illa de Pasqua "simbolitza una civilització aïllada que una vegada va florir i que després va patir una catàstrofe ecològica".\nEls resultats estan en consonància amb altres recents estudis que insisteixen que els aïllats territoris del Pacífic oriental, incloent Nova Zelanda, van ser colonitzats molt més tard que Samoa. Pasqua és ni més ni menys que a 2.000 quilòmetres de les illes Pitcairn, el lloc poblat més proper, i 3.600 de la costa de Xile, país del qual depèn.\nEl 1877 només en quedaven 111 habitants. Avui són prop de 4.000, potser els mateixos que hi havia al segle XVI.\ni aquest 4000 es sostenen amb l'energia petrolífera en forma de turistes...\nAixò només reforça la sensació que la nostra naturalesa ens impulsa a destruir el que ens envolta