Frida Kahlo Calderón, o Magdalena Carmen Frieda Kahlo Calderón (Coyoacán, Ciutat de Mèxic, 6 de juliol del 1907 - 13 de juliol del 1954), va ser una reconeguda pintora mexicana. La seva activitat artística es va formar en el context cultural de la postrevolució mexicana i, des d'una època molt primerenca (cap als anys vint), Frida va començar a valorar la cultura autòctona, apreciant els valors estètics de l'art popular de Mèxic, demostrant en la seva pintura un sentit dramàtic i violent que es pot trobar també en alguns exvots populars, dels quals en tenia una gran col·lecció. Va formar part, durant els anys 1925 i 1929, d'una tendència estètica de tipus avantguardista europea sorgida a Mèxic, anomenada estridentisme, que tenia com a actitud la construcció d'una nova societat a partir de\nMèxic, Editorial Oasis\nMéxic, Oceano Landucci\nFotografia de Frida Kahlo per Guillermo Kahlo\nFrida Kahlo:Mujer, Ideología, Arte\nFrida, Una biografía de Frida Kahlo\nFrida Kahlo-Tina Modotti: Frida, la gran ocultadora- Catálogo White Chapel Art Gallery, Londres\nFrida Kahlo: El Iztaccíhuati en el valle del Anáhuac\nFrida Kahlo:Una relectura para conocer el universo estético\nFrida Kahlo Calderón, o Magdalena Carmen Frieda Kahlo Calderón (Coyoacán, Ciutat de Mèxic, 6 de juliol del 1907 - 13 de juliol del 1954), va ser una reconeguda pintora mexicana. La seva activitat artística es va formar en el context cultural de la postrevolució mexicana i, des d'una època molt primerenca (cap als anys vint), Frida va començar a valorar la cultura autòctona, apreciant els valors estètics de l'art popular de Mèxic, demostrant en la seva pintura un sentit dramàtic i violent que es pot trobar també en alguns exvots populars, dels quals en tenia una gran col·lecció. Va formar part, durant els anys 1925 i 1929, d'una tendència estètica de tipus avantguardista europea sorgida a Mèxic, anomenada estridentisme, que tenia com a actitud la construcció d'una nova societat a partir de l'eliminació del vell ordre. La seva pintura va desenvolupar-se a partir de la influència de diferents estils com el realisme, el surrealisme i el simbolisme. Va saber copsar tot el que tenia al seu voltant –pintures, fotografies, gravats, exvots, exposicions, llibres i viatges–, va estudiar-ho, i això va ajudar-la a definir un estil pictòric propi. Però, com comenta Teresa del Conde en parlar de les pintures de Frida: «cap dels seus quadres hagués pogut generar-se, pel que fa a l'esperit, a partir d'un altre país que no fóra Mèxic». Durant tota la seva vida va tenir una salut fràgil, patint poliomielitis als sis anys i un greu accident de trànsit als divuit que va fer que hagués de sotmetre's a multitud d'operacions quirúrgiques. El 1929, es va casar amb l'artista Diego Rivera i, com ell, va donar suport al Partit Comunista. (ca)\nFrida Kahlo Calderón, o Magdalena Carmen Frieda Kahlo Calderón (Coyoacán, Ciutat de Mèxic, 6 de juliol del 1907 - 13 de juliol del 1954), va ser una reconeguda pintora mexicana. La seva activitat artística es va formar en el context cultural de la postrevolució mexicana i, des d'una època molt primerenca (cap als anys vint), Frida va començar a valorar la cultura autòctona, apreciant els valors estètics de l'art popular de Mèxic, demostrant en la seva pintura un sentit dramàtic i violent que es pot trobar també en alguns exvots populars, dels quals en tenia una gran col·lecció. Va formar part, durant els anys 1925 i 1929, d'una tendència estètica de tipus avantguardista europea sorgida a Mèxic, anomenada estridentisme, que tenia com a actitud la construcció d'una nova societat a partir de (ca)\nFrida Kahlo (ca)


Milers de parelles acudeixen amb aquestes persones per salvar el seu matrimoni, quan de forma deliberada pretenen ignorar que hi ha lleis universals que hi són per ser respectades ens agradin o no, i una de les regles universals per excel·lència és precisament la realitat. Algunes dones comen les seves fantasies amb la parella alhora que altres, les guarden gelosament com una cosa íntima o davant del temor de no ser compreses i se'ls intenti buscar altres connotacions que no tenen. Tornem al present. Cadascú que faci el que cregui millor, més mirem les coses que passen amb perspectiva. Què veiem? Doncs a una quantitat enorme de gent sola, insatisfeta, buscant… Però què procuren? Deia Luigi Pirandello, fa molt de temps: Chi a prop trova (e chi seguit vince. Deixem de moment la segona de l'oració, ja que no és tan popular). La traducció literal seria: Qui cerca troba i qui persevera guanya, refrany que a Espanya es coneix com: Qui la prossegueix, l'aconsegueix. Això està realment bé, si saps què persegueixes. Aquest és l'inconvenient, que procurem i no sabem què!\nDe :00 del matí a 23:00 de la nit, de diumenge a dijous\nSi la dona ha experimentat una situació traumàtica en el passat que la bloqueja en les seves relacions íntimes, el més recomanable és que pugui compartir amb la seva parella o bé amant el que sent per poder ser compresa i recolzada.\nSorano de Éfeso va proposar que la dona guardés un ritme i evités el coit els dies següents a la regla. Cosa que, com sabem, és erroni. El cicle menstrual de la dona està determinat tant per factors biològics com per factors externs i no és senzill estimar el moment en què es genera l'ovulació, encara que avui dia es compta amb recursos capaços de mesurar certs canvis que es produeixen a l'organisme femení, com la temperatura basal del cos o bé el moc cervical que segrega el coll de la matriu.\nPenetrar una vagina, forçant-la amb insistència, però sense fer-la malbé ni esquinçar-la, aprofundint, fent el penis ben profund després d'una bona estona envestint: és el desig originari de fusionar-se sent femení. El penis no transmet a l'home el desig de transformar-se en dona, sinó més aviat el desig d'integració amb allò femení. Voler gaudir-ne ia través d'ella per mitjà de la seva vagina. Una empenta forta de la pelvis, respirant de forma compassada amb cada envestida, cara endins de la vagina, sentint el plaer a tot el tronc del penis i el gland.\nUna cosa i l'altra van sempre i en tota circumstància de la mà\nQuè? Deixa de mirar el rellotge. Tens tot el temps del planeta. El que té per a tu t'està esperant ho ha guardat per a tu. Recorda, mai no arriba tard. sempre i en tot moment arriba en hora, però cal que estiguis preparat i lliure.\nPer treure llavors la sang acumulada a les cames empra el cant de la mà al sagrat, els palmells per pressionar els malucs i moviments circulars centrífugs per derivar cap amunt la sang. Per tant, en aquest escrit veurem els òrgans sexuals masculins des d'una òptica altament pràctica: com s'estimula, on s'estimula, què és normal i quins, per contra, són signes d'alarma que ens han de motivar a cercar ajuda professional.\nAmb raó la llei química més coneguda diu: La matèria no es crea ni es destrossa, només es transforma. Referint-se com és lògic a la Intel·ligència Activa o l'Esperit Sant que fa a la matèria una essència vital que cap pols efímera pot tacar ni aturar.\nInstagram també ha eliminat continguts eròtics considerats inadequats\nLuis comenta que aquesta simple rutina, de la qual no havia estat mai conscient, el fa sentir que viu en un lloc considerablement més segur i no té la necessitat de recórrer a l'exterior per tal que el mimin. I a més és lliure d'usar el vostre recurs sempre que vulgueu.\nCom assenyala el Blog 7, les estadístiques suggereixen que vostè és menys susceptible a les infeccions de transmissió sexual, incloent-hi la SIDA, si la seva parella està intacta. Els Estats Units tenen la taxa de circumcisió medicalitzada més alta al planeta industrial i una de les taxes de transmissió de VIH més altes. A Europa, on l'enorme majoria dels homes estan intactes, la taxa d'infecció per la SIDA és molt inferior a la dels Estats Units. Els estudiosos apunten que la mobilitat i la lubricació natural del prepuci redueixen la sequedat, la irritació i l'abrasió de la vagina i el penis al llarg de les relacions íntimes, cosa que disminueix les possibilitats d'infeccions per a les dues parelles. Segons Intact America, els homes circumcidats poden tenir un 50 per cent més de probabilitats d'infectar les parelles que els homes que estan íntegres.\n, per a informacions més detallades tens la possibilitat de revisar l'enllaç següent en prostitutes amb apartament propi . Pot ser que pensis que tu no fas aquest gènere de discriminació perquè no tractes la dona com un objecte sexual, com ho fan els sultans que tenen una gran quantitat de dones per satisfer els seus desitjos sexuals i òbviament no són tractades com a iguals al seu senyor; o és possible que pensis


VI Cicle Fem Música! | Nau Ivanow\nAquest concert forma part de la sisena edició del cicle de concerts de música de cambra Fem Música! a la Nau Ivanow. Anirà a càrrec de:\nMarta Obradors, piano\n‘De NYC a LDN via BCN. Un viatge pels musicals de Broadway al West End, passant pel Paral·lel’\nEstudià fagot i contrafagot a Barcelona, Badalona i Londres. Com a fagotista professional va treballar amb orquestres d’arreu de l’estat espanyol i a Anglaterra i, finalment, a l’Orquestra Simfònica del Vallès. En paral·lel a la seva carrera com a instrumentista, va estudiar cant i direcció coral. Actualment es dedica exclusivament al cant.\nNascuda a Barcelona, comença els estudis musicals als vuit anys amb Carme Puyol. Obté al Conservatori del Liceu de Barcelona els títols superiors de Professora de Piano i de Música de Cambra.\nHa participat en Seminaris Internacionals i Master Classes de Música de Cambra i Piano.\nHa actuat com solista i en formacions de cambra (Mercat de les Flors de Barcelona; Festival Internacional de Música de la Porta Ferrada a Sant Feliu de Guíxols). Va formar duet de piano a quatre mans amb Francesc Conesa i ha realitzat diversos enregistraments per a Radio Nacional de España i Catalunya Ràdio.\nDes de l’any 1995 forma duet amb la soprano Griselda Ramón i des de l’any 2011 és integrant del Quartet Promenade.\nDins la seva activitat docent, ha impartit classes de Piano al Conservatori del Liceu, durant quinze anys a l’Estudi de Música Àngel Soler de Barcelona i actualment a l’Escola Municipal de Música Blai Net de Sant Boi de Llobregat.


El Consell Europeu reitera la importància de l'acord d'associació amb Andorra - Poble Andorrà\nEl Consell Europeu reitera la importància de l’acord d’associació amb Andorra\nCharles Michel ha felicitat al cap de Govern per els resultats de la Cimera Iberoamericana\nReunió telemàtica amb el Sr.Charles Michel, president del Consell de la Unió Europea. Foto: SFG\nEl cap de Govern, Xavier Espot, acompanyat pel secretari d’Estat d’Afers Europeus, Landry Riba i l’ambaixadora d’Andorra a la UE, Esther Rabasa, s’han reunit aquest dijous telemàticament amb el president del Consell Europeu, Charles Michel, per tractar l’agenda de negociació per a l’Acord d’associació i les relacions d’Andorra amb les institucions europees. Xavier Espot i Charles Michel han expressat la confiança mútua existent i han coincidit en la importància i la necessària col·laboració dels estats membres en el desenvolupament de l’acord d’associació.\nAmbdós mandataris han intercanviat sobre la situació actual i les perspectives en la negociació per a l’acord d’associació d’Andorra amb la UE. Espot ha identificat amb Michel quins són els àmbits del procés negociador que requeriran un tractament polític al més alt nivell, coincidint amb què els capítols vinculats a la lliure circulació de persones o de serveis necessitaran arbitratge polític de cara als pròxims mesos. D’aquesta manera, Espot ha avançat al president del Consell Europeu la previsió de l’agenda política per als pròxims mesos que s’iniciarà amb la visita a Andorra de l’ambaixador de la UE, Didier Lenoir, prevista per al mes de juny.\nUn dels temes que també s’han abordat, ha estat el relatiu a la mobilitat per territori europeu. Xavier Espot ha explicat a Charles Michel que Andorra està en converses amb els territoris veïns d’Espanya i Franca, així com amb Portugal per homologar el certificat digital que ha de reactivar la mobilitat per la UE. En la reunió, Charles Michel, ha felicitat el cap de Govern, per l’acollida i els resultats de la Cimera Iberoamericana de caps d’Estat i de govern. El president del Consell Europeu ha destacat especialment l’esdeveniment d’alt nivell, en el marc de la cimera, al voltant del tractat internacional per millorar la resposta davant possibles pandèmies, del qual Michel n’és un impulsor. Espot ha reiterat el compromís del Govern amb el multilateralisme i la seva importància en els reptes comuns, sobretot en l’actual context global.\nDurant la trobada, també s’han abordat qüestions relacionades amb la transició digital, així com amb la transició verda, dos àmbits fonamentals, en el context actual, per impulsar una sortida de la crisi multidimensional agreujada per la pandèmia. En aquest sentit, Espot ha explicat al mandatari europeu que l’executiu està dedicant importants recursos i esforços en el procés de digitalització a Andorra així com en la lluita contra el canvi climàtic i la transició energètica, com a instruments fonamentals per a aplicar polítiques de sostenibilitat efectives.\nMichel ostenta el càrrec de president del Consell Europeu des del desembre del 2019, que és la institució de la UE que defineix l’orientació i les prioritats polítiques. A més, està integrat pels caps d’Estat o de govern dels estats membres, així com pel seu president i la presidenta de la comissió.\nRepunt lleu de contagis (23) i de casos actius (205)


El trofeu de l'Eurocopa, en una imatge promocional | UEFA\nAquesta nit, a les 21:00h, un Turquia-Itàlia donarà tret de sortida a l’Eurocopa 2020, que es disputa el 2021 a causa de l’ajornament de l’any passat per la pandèmia del coronavirus. El torneig durarà un mes i té diverses seus repartides per tota Europa. La final es jugarà al mític estadi londinenc de Wembley, el dia 11 de juliol a les 21:00h. Tots els equips que conformen els sis grups de quatre seleccions aspiren a ser-hi, però només n’hi haurà dos que ho aconsegueixin, entre els quals sortirà el gran campió. Si bé es parteix amb igualtat d’oportunitats, hi ha alguns conjunts que estan molt més ben posicionats que altres per fer-ho.\nPoques vegades hi havia hagut un favorit tan clar en la història recent de les Eurocopes o els Mundials. La selecció francesa és un monstre disposat a devorar-ho tot, amb una alineació que fa por. La davantera, formada per Kylian Mbappé, Antoine Griezmann i Karim Benzema, és de les més poderoses que es recorden en un torneig internacional, mentre que també tenen noms com N’Golo Kanté al mig del camp, candidat a guanyar la Pilota d’Or, que reforcen un conglomerat temible. Tot el que no sigui que es plantin a la final serà una sorpresa. Són els vigents campions del món i Didier Deschamps sap com dirigir aquest vaixell ple de figures.\nMbappé, durant un entrenament amb França | Europa Press\nSense fer gaire soroll i amb el prejudici que els anglesos no ho fan gens bé a les competicions internacionals, el conjunt entrenat per Gareth Southgate ha acabat formant un equip que està cridat a ser l’únic que pugui plantar cara realment a la selecció francesa. El futbol anglès ha triomfat aquesta temporada, amb una final de la Champions entre Chelsea i Mancheter City que ho certificà, i això ha acabat fent que, home per home, la selecció anglesa sigui de les millors. La línia ofensiva formada per Foden, Mount i Kane, malgrat que li falta experiència, desborda qualitat.\nHarry Kane, davanter del Tottenham | Europa Press\nEls de Cristiano Ronaldo són els vigents campions d’Europa i per això se’ls ha de tenir en compte. El davanter de la Juventus continua sent el gran argument dels portuguesos. La seva fam golejadora i de títols farà que competeixi d’una forma salvatge per aconseguir els seus objectius. En atac l’acompanyen Diogo Jota, Bruno Fernandes i Bernardo Silva, configurant una línia ofensiva espectacular. La defensa portuguesa també és de les millors de la competició, però el mig del camp és el seu punt dèbil. L’efectivitat a les dues àrees serà la clau.\nEl català Bob Martínez ho fa de nassos amb la selecció belga. És cert que té un equip envejable, amb Kevin de Bruyne al capdavant i els gols de Lukaku, però més enllà d’això sap fer funcionar els red devils com ningú més. Cada vegada que arriben a una competició internacional prometen molt, però sempre es queden a les portes de l’èxit. Al Mundial de Rússia, ara fa 3 anys, van aconseguir una gran fita, plantant-se a les semifinals, i en aquesta Eurocopa tenen com a objectiu anar una mica més enllà.\nBob Martínez, seleccionador belga | Europa Press\nAltres seleccions a tenir en compte\nEn una llista de candidats a guanyar l’Eurocopa hi ha altres seleccions que, si bé no passen pel seu millor moment, sempre s’han de tenir en compte. Alemanya seria la més important d’aquest bloc. Presenten un onze envellit, que encara no s’ha pogut renovar del tot des del Mundial del 2014, però els teutons sempre tenen alguna cosa a dir en tornejos internacionals. És el mateix que succeeix amb Itàlia o els Països Baixos, que sempre estan allà. Ara bé, seleccions com l’espanyola o la croata, que van aconseguir grans coses durant la darrera dècada, no han pogut reunir una generació amb opcions de guanyar aquest torneig.\nCarles Boira juny 11, 2021 | 16:42\nEn general pels 'analistes' d futbol internacional d aqui tan sols existeix la Premier. Tambe en general es fruit d la ignorància. El Chelsea no guanya la Champions gràcies a cap jugador britànic. El Chelsea era un equip bastant dolent i fa dos coses: fitxar dos dels millors jugadors d la Bundesliga (q es on són els millors jugadors) Werner i Havertz i canviar d entrenador, alemany per cert, com la majoria dels millors entrenadors d l actualitat. El City si te una figura anglesa, Foden, però la seva estrella, De Bruyn, surt d la Bundeslliga, i un altre dels seus millors jugadors, Gundogan, també


Festival Internacional de Cinema de Muntanya i Aventura de Torelló » Agrupació Excursionista Bufalà\nEl dimarts dia 6 de novembre s’ha presentat a Torelló la 25a edició del Festival Internacional de Cinema de Muntanya i Aventura de Torelló, que se celebrarà entre els dies 16 i 25 de novembre. El Festival projectarà 44 pel·lícules, de 14 països diferents, a la seva secció competitiva. Són les produccions més recents de cinema de muntanya, aventura i natura.\nLa celebració del 25è aniversari ocuparà bona part de l’edició, segons ha destacat el seu director, Joan Salarich. Es faran dues nits especials dedicades a la muntanya (17 de novembre) i l’escalada (22 de novembre) on hi participaran referents mundials actuals d’aquestes disciplines.\nLa iniciativa s’emmarca en la voluntat del Festival de dedicar l’edició a repassar com ha estat la trajectòria, aquests 25 anys del Festival i com han evolucionat el cinema, la muntanya i l’escalada.\nA la roda de premsa de presentació també hi han intervingut Francesc García, delegat de la zona Osona Bages de Caixa Sabadell, la regidora de Cultura de Torelló, Flora Vilalta, i l’alcalde, Miquel Franch.\nL’Obra Social de Caixa Sabadell, patrocinadora del Festival, col·labora enguany amb l’organització de taules rodones, amb els mateixos participants de les Nits especials, i amb una activitat popular, un enlairament de globus, el dia 24 a la tarda. Com és habitual, les pel·lícules premiades en aquesta edició, es projectaran durant els pròxims mesos a diferents ciutats catalanes, gràcies també a la iniciativa d’aquesta entitat.\nEnllaç: Festival Internacional de cinema de muntanya i aventura de Torelló


República nonada, any zero, poder zero | Opinió | EL PAÍS Catalunya\nRepública nonada, any zero, poder zero\nAra sí que s’ha acabat el conte. El relat ja no dona més de si. No se’l creu ningú. I el procés anava sobretot de relat\n28 OCT 2017 - 21:47\tCEST\nL'expresident Carles Puigdemont. Toni Ferragut\nAquesta república no passarà del cap de setmana. De fet va deixar d’existir tot just néixer, gràcies a la forma que va adquirir el part, antiheroica, incomprensible, confusa, a més de contrària a tota legalitat, com tot el que han fet els qui l’han engendrat. Les seves primeres hores de vida, si és que això és vida, no s’han fet notar enlloc. Barcelona no s’ha convertit en una festa, amb prou feines una mica a Girona i alguna altra petita ciutat i prou. Però el més important de tot és que les seves autoritats han desaparegut, han renunciat a exercir el poder que sobre el paper s’autoatorgaven i ni tan sols han obert la boca. Una república invisible, muda i sorda, que ni tan sols exhibeix símbols i gestos en les seves primeres hores, és una república inexistent, que no ha nascut, nonada.\nDesprés, quan Puigdemont ha reaparegut, en una intervenció pretesament institucional gravada en un pati gironí, només ha afegit foscor a la confusió. Sabem que TV3 el tracta encara com el que ja no és, és a dir, president de la Generalitat: podria haver anat més lluny i dir-li president de la República. Està clar que ha volgut exhibir-se després de tanta ocultació, per tal de reivindicar la legitimitat que ja no té. També ha callat sobre les eleccions, tot i que ha cridat a resistir l’ara beneït article 155 que les possibilita. Aquesta resistència beatífica a la qual ha cridat haurà d’anar a càrrec de la gent, l’única garantia de tot quan els polítics no ofereixen res.\nAra sí que s’ha acabat el conte. El relat ja no dona més de si. No se’l creu ningú. I el procés anava sobretot de relat, de fer veure que les coses eren com haurien de ser algun dia segons la febrosa imaginació independentista. No hi ha gent abduïda per mitjans i per sistemes escolars, però sense mitjans i sense sistema escolar, sense ficcions com la compareixença pretesament institucional d’avui al migdia, no hi havia possibilitat de construir la ficció i després mantenir-la.\nLa república només viu aquest matí en boca dels periodistes i tertulians indepes de la corpo i de RAC1, fent gairebé tots com si Catalunya fos un país independent o, tal com diu la Viquipèdia, com si hi hagués una disputa entre dos estats i dues legalitats pel control del territori. La república nonada només viu, doncs, a Viquipèdia i morirà tan bon punt es demostri el que tothom ja sap i és que és l’Estat espanyol qui controla el territori i les institucions en la seva integritat.\nAixò s’ha produït gràcies a la modalitat d’aplicació de l’article 155 triada per Mariano Rajoy. L’efígie immòbil durant cinc anys només ha fet un moviment. Però quin moviment! Escac i mat. El catalanisme de sempre, pragmàtic i pactista, pot respirar a fons. No s’ha perdut ni una sola competència. La intervenció de l’autonomia arriba taxada en el temps i en els seus objectius. I tot es resoldrà com es resol en el món civilitzat, democràtic i lliure: amb les urnes famoses, amb unes eleccions on cadascú podrà votar l’opció que millor li sembli en lloc de veure’s forçat a triar entre un sí i un no dramàtics, tràgics fins i tot, on es juga d’una vegada per tots el ser o no ser del país.\nEl missatge internacional és comprensible per tothom. Hi ha un problema seriós, on es pretén confrontar legalitats i legitimitats, i es resol amb els instruments de la raó i de la democràcia liberal i representativa, que són els que més bon resultat ens han donat a tots a Europa i a tot el món, en lloc dels instruments del populisme, que són els plebiscits, les mobilitzacions al carrer i les emocions desbordades, que sovint acaben malament. Fixem-nos que Rajoy ofereix a Europa una victòria no tan sols de la unitat –no hi haurà secessió—sinó també dels valors liberals i democràtics, de l’estat de dret i de la raó antipopulista –la suspensió del govern és purament instrumental per tal de poder celebrar eleccions immediatament.\nSe’m dirà que encara és massa aviat per llançar les campanes al vol. D’acord. Encara cal veure com s’acaba de resoldre l’impàs d’aquest cap de setmana, i especialment el control dels Mossos, de les conselleries i sobretot de la vicepresidència i la presidència. El més probable és que s’imposi el seny i es faci tot plàcidament i sense problemes. Qui se’ls busqui ho pagarà personalment a l’hora de les factures que inevitablement passarà i ha de passar la justícia.\nTambé cal veure si les tres principals forces independentistes accepten les eleccions. El més normal és que ho facin, potser amb l’excepció de la CUP, que volia ballar el mambo i ja l’ha ballat. En lloc de la resistència, el que han de fer ara els dirigents del procés és organitzar les seves defenses jurídiques i en lloc de posar en marxa la república el que hauran de preparar a tota pastilla és la campanya electoral. La fixació d’una data electoral també és una garantia que tothom hi anirà com les mosques van a la mel: això són unes eleccions pels partits polítics, mel que tothom vol.\nTambé se’m dirà que el problema persisteix i que les eleccions no arreglaran res. El problema, després de la combustió de l’independentisme, difícilment es podrà plantejar en els mateixos termes i amb el relat obsessiu i asfixiant dels darrers cinc anys: per tant, hi haurà una mutació política. I les eleccions en tot cas ja han servit per aturar la secessió i la destrucció de l’autogovern, a més d’obrir la possibilitat d’un canvi demoscòpic ara mateix ni esperat ni entrellucat. Recordem només que després de la revolta de maig del 1968, en què els estudiants esquerranistes van posar al general De Gaulle contra les cordes, no va ser precisament l’esquerra la que va guanyar les eleccions. Alerta a les primeres enquestes!


20 de setembre de 2020 (17:15 CET)\nEl portaveu del grup popular en la Diputació de València, Vicente Mompó, ha defensat el paper "clau" de les diputacions per a "contribuir a la supervivència de molts municipis" i ha lamentat aquest diumenge que Podem "continue incrementant els seus atacs injustificats a les corporacions provincials", que "vol eliminar a través d'una proposició de llei presentada en Les Corts i que es debatrà en el nou període de sessions".\nMompó ha censurat també el "silenci còmplice del PSPV i Compromís" en aquesta matèria "malgrat estar al capdavant de les diputacions de València i Castelló i de conéixer de primera mà la labor fonamental que realitzen les institucions provincials en tota Espanya", ha indicat el PP en un comunicat.\nEn aquest context, Mompó ha defensat que el treball que desenvolupen les diputacions és "clau per a la supervivència de molts municipis de la província, fonamentalment els de xicoteta grandària".\nAixí, ha advertit que "sense les ajudes i l'assistència tècnica que presten les diputacions moltes d'aquestes localitats estarien en una situació molt més delicada que la que pateixen actualment".\nMompó ha destacat "problemes com la despoblació, que està afectant un bon nombre de municipis, sobretot de l'interior de la província de València, i les conseqüències que té per a l'economia local, el minvament progressiu de serveis i que es tradueix, en definitiva, en una difícil regeneració d'aquestes poblacions".\nAqueixa "falta de serveis de transport, sanitaris, bancaris, de comerços o d'habitatges dignes" és "una realitat que pateixen molts ciutadans". Per això, ha defensat que el grup popular de la Diputació "està lluitant durant tota la legislatura per a millorar i canviar aqueixa realitat recollint les inquietuds dels veïns".\nMompó ha remarcat "als qui volen acabar amb les diputacions" que "atendre les necessitats dels municipis amb menys recursos per part d'Administracions d'àmbit superior resulta molt complicat i la praxi d'aquestes institucions demostra que aquestes localitats acaben sent les grans oblidades".\n"La coordinació, l'aportació de recursos per a la gestió i les ajudes davant qualsevol contingència són un segell de les diputacions que resulta insubstituïble", ha insistit Mompó, qui ha advertit que les corporacions provincials "són un dels fonaments de l'estructura de l'Estat que alguns volen anar soscavant progressivament".\n"HOMOGENEÏTZAR LA QUALITAT DE VIDA"\nEl responsable provincial del PP ha ressaltat que "emergències com la que ha provocat la pandèmia de coronavirus han demostrat que Administracions com l'autonòmica i la nacional, en mans de coalicions d'esquerra, han deixat abandonats als ajuntaments que han hagut de respondre de manera precària a totes les contingències sorgides d'aquesta crisi*.\n"Les diputacions són fonamentals per a vertebrar el territori i homogeneïtzen la qualitat de vida de tots els veïns, al mateix temps que garanteixen el desenvolupament i l'equitat", ha indicat, i ha manifestat que les diputacions "viuen pegades al territori i posen per sobre de qualsevol altra qüestió l'interés de les persones".\nFinalment, ha advertit que les diputacions "no poden desaparéixer i tampoc quedar reduïdes a ser el caixer d'Administracions autonòmiques com pretén la Generalitat que encapçalen Ximo Puig i Mónica Oltra".\nAixí, ha garantit que el PP "defensarà la pervivència de les diputacions enfront de l'eliminació que propugna Podemos, la desaparició progressiva amb el buidatge de competències que impulsa Compromís, i la pretensió del PSOE de reduir-les a mers proveïdors financers de plans i projectes que el Consell no pot sufragar".


Bolívar a Fanny Trobiant (1830)\n19 abril 2021 01:21\nMiquel Ferrà i Martorell | 06 desembre 2002\nSimón Bolívar, El Libertador (Caracas, 1783-San Pedro Alejandrino, 1830) es troba ja greument malalt, a dues passes de la tomba. La seva vida ha estat dinàmica i fulminant. Després de rebre una acurada educació a Espanya i de viatjar per Europa i pels Estats Units, prengué part en la rebel·lió de la colònia contra la dominació espanyola. Nomenat coronel per Miranda, era ja general el 1812. En tres mesos lliurà quinze combats, derrotà els espanyols i els va fer fora de Veneçuela, fent la seva entrada triomfal a Caracas el 1813. En arribar reforços de la metròpoli, hagué de fugir i organitzant un nou exèrcit continuà la guerra. El 1819, sempre victoriós, passava de Veneçuela a Nueva Granada, travessava la serralada dels Andes i fundava la república de la Gran Colòmbia. Entrava després en el Perú i conqueria Lima el 1823 i un any després era segellada la independència de tots aquells territoris. De retorn a Colòmbia, fou atacat i calumniat pels que havien estat els seus amics. I a contracor, decebut, Bolívar es reté de la vida pública el 1830. Moriria pocs mesos després, als quaranta-set anys. I fou abans de morir que va escriure una bella carta, tota plena de romanticisme, a la seva cosina Fanny Trobiand de Villars, que vivia a París. Entre altres coses, li deia:\n«Ha arribat la darrera alba; tinc enfront de mi el Carib, blau i argent, agitat, com la meva ànima, per grans tempestes; a la meva esquena s'alça el massís gegantí de la Serra amb els seus vells cims coronats de neu puríssima, com els nostres somnis del 1805 ; i per damunt de mi, el sol més bell d'Amèrica, la més hermosa simfonia de colors, el més gran vessament de llum. I tu ets amb mi, perquè tots m'abandonen; tu ets amb mi en els darrers batecs de la vida, en les darreres fulguracions de la consciència. Adéu, Fanny! Aquesta carta plena de signes bellugants l'escriu la mà que va estrènyer la teva en les hores de l'amor, de l'esperança i de la fe; aquesta és la lletra que il·luminà el llamp dels canons de Boyacá i de Carabobo; aquesta és la lletra escriptora del decret de Trujillo i del missatge al Congrés d'Angostura. Potser no la coneixes? Jo tampoc no la reconeixeria si la mort no m'assenyalàs amb el seu dit, rebutjant la realitat d'aquest instant suprem...\nJo mor miserable, proscrit, allunyat per part dels mateixos que gaudiren dels meus favors; víctima de l'immens dolor, presa d'amargors infinites. Et deix en els meus records la meva tristesa i les llàgrimes que no han arribat a vessar els meus ulls...\nEres en la meva ànima durant el perill; amb mi presidires els consells de govern; teves foren les meves victòries i les meves derrotes; teus són també els meus darrers pensaments i la meva pena última...»\nFou Fanny el seu únic i veritable amor?


Dissabte, manifestar-nos pel català i alguna cosa més. - El PORTAL - Catalunya Nord Digital\nDissabte, manifestar-nos pel català i alguna cosa més.\nA l’acte que Som escola ha convocat per al proper dissabte a migdia a l’Arc de Triomf de Barcelona s’hi ha d’anar, en primer lloc, a protestar contra la sentència del Tribunal Suprem\nque ordena fer el 25% de les classes en castellà a Catalunya, base, d’altra banda, de tot l’enrenou que s’ha viscut aquests dies a Canet de Mar (Maresme), arran de l’actitud dels pares d’un alumne de l’escola Turó del Drac que en perjudica tota la comunitat educativa. Ara bé, cal manifestar-se també, sobretot, per recordar als partits que formen l’actual govern de la Generalitat que la immensa majoria dels seus votants volen que es faci efectiva la República Catalana votada pel Parlament de Catalunya ara fa quatre anys. Les notícies de política catalana dels darrers mesos indiquen clarament que, malgrat dir-se independentistes, Junts i ERC —i també la CUP— semblen haver-se fet el ferm propòsit —o despropòsit— d’oblidar que va existir el procés independentista, a conseqüència del qual la realitat d’una república catalana independent va semblar estar a tocar fins que, després del cop repressiu de l’estat espanyol, els dirigents polítics independentistes van decidir tornar a la via de l’autonomisme i de la independència parlar-ne només en campanya electoral. I tot això, òbviament, fet amb la tranquil·litat que dóna saber que per al votant independentista no hi ha cap alternativa a ERC, Junts i la CUP. Dissabte, doncs, pot ser un bon moment per recuperar la consigna “República o Dimissió” per adreçar-la al govern de Pere Aragonés, el qual sembla haver-se endut més d’una —ben merescuda— escridassada en les manifestacions de Canet de Mar en favor de la immersió. Si és veritat que les mobilitzacions de Canet de Mar han permès recuperar l’esperit de l’1 d’octubre, ací tindrem la prova que tot té sempre el seu costat positiu.\nEls polítics “nostrats” volen tornar a l’autonomisme i, vés per on, des de Madrid no es perden cap ocasió de recordar-nos que l’autonomia és un marc insuficient per resoldre els problemes nacionals de Catalunya. Si el conseller d’Educació, Josep González Cambray, diu que la Generalitat no té capacitat d'actuar per a defensar la immersió, el problema, precisament, és que té tota la raó del món; el Tribunal Suprem ha dictat una sentència i, com és lògic, aquesta sentència s’ha d’executar balli qui balli i peti qui peti perquè, en cas contrari, no tindria sentit l’existència del Tribunal Suprem. Naturalment, les coses serien del tot diferents si el senyor González Cambray no fos conseller d’educació de la Generalitat sinó ministre d’educació del govern de la República Catalana; per tant, tot es redueix a preguntar-li al senyor González Cambray com és que accepta ocupar un càrrec que no li permet garantir una cosa tan elemental com ho és garantir que a Catalunya l’ensenyament es faci en català; gust per la poltrona, potser? Imaginem-nos ara un conseller de medi ambient de la Generalitat dient que ell no pot fer res per lluitar contra els incendis forestals que puguin donar-se a Catalunya. Suposo que tothom entén que si demà canviessin el conseller d’educació per un altre, les coses no s’arreglarien pas. D’altra banda, en el cas, del tot hipotètic, que, malgrat la sentència del Tribunal Suprem, aconseguíssim mantenir, si més no en teoria, el sistema d’immersió lingüística, és obvi que a Espanya no es donarien pas per vençuts i d’ací un temps tornarien de nou a l’atac. Als espanyols, no els agrada gens que en una comunitat autònoma d’Espanya la llengua vehicular de l’ensenyament escolar no sigui el castellà; per tant, la immersió volen carregar-se-la i si no ho assoleixen ara ho tornaran a provar més endavant perquè no tenen res més a fer.\nEn conseqüència, ens trobem immersos dins d’una lluita que només podrà acabar-se de dues maneres possibles: o bé renunciant a la immersió o bé fent efectiva la República Catalana i ací no hi ha termes mitjans ni terceres vies que hi valguin.\nSi ara fa deu anys vam arribar a la conclusió que l’autonomia no era pas suficient i actualment ens trobem que Espanya continua amb el seu centralisme i el seu uniformisme nacional castellà de sempre, oblidar-nos de la independència i tornar a l’autonomisme seria del tot absurd. D’altra banda, també hem de plantejar-nos arribar al dia en què puguem garantir un 100% d’ensenyament en català a Canet de Mar (Maresme) i també a Canet (Rosselló).


Una mostra de les cues al servei d'Immigració.\nActualitzada 17/10/2018 a les 19:14\nEl Consell de ministres ha aprovat avui les quotes d'autoritzacions d'immigració. En totsal, s'han aprovat 4.033 sol·licituds per a la temporada d'hivern 2018-2019, on s'hi destaca un augment notable de persones extracomunitàries. Així, un total de 2.314 són treballadors de països no comunitaris, xifra que representa el doble respecte el 2017. La resta de la quota es divideix en 1.539 per a persones comunitàries i 180 per a fronterers.\nDe les autoritzacions de temporada 2.100 corresponen al sector hoteler, 969 a pistes d'esquí, 474 a hotels de pistes, 65 a agències de viatges, 245 al lloguer de material d'esquí, 110 al comerç i 70 al sector de la neteja.\n#3 Clar que si clar...\nIsa va dir..Esta bé pero on estaran al.lotjats???\nEn pisos patera, a preus desorbitants\nA casa i xalets dels menbres del govern de DA, segurament....estaría be i seria un boom per Europa i per el turism......\nEsta bé pero on estaran al.lotjats???


Barcelona Activa posa en marxa al Pla de desenvolupament econòmic de Sant Andreu - Barcelona Activa\nBarcelona Activa, 06 de juliol 2017\nEl primer Pla de desenvolupament econòmic de Sant Andreu 2017/2021 és el tercer dels sis que s'impulsaran en districtes que es consideren prioritaris, tenint en compte els indicadors socioeconòmics. Dotat amb un pressupost inicial d'1,5 milions d'euros, el pla respon a la nova política de desenvolupament econòmic de proximitat de Barcelona Activa, que desplegarà personal als barris per impulsar la transformació i l'enfortiment de la zona.\nLes empreses del polígon tindran al seu abast la cartera de programes i serveis de l'Oficina d’Atenció a les Empreses (OAE) adaptats a les seves necessitats. També es buscaran canals per facilitar la connexió amb l'oferta formativa i d'espais del Parc Tecnològic, que disposarà de recursos pel prototipatge industrial.\nDes del punt de vista de la formació, Barcelona Activa compta amb dos dispositius del programa Treball als Barris ubicats a Trinitat Vella i Bon Pastor-Baró de Viver, dos dels barris amb major incidència de l'atur al districte. Es tracta d'espais amb una oferta integral per a la millora ocupacional: orientació professional, formació ocupacional i acompanyament a la recerca de feina.\nLes accions formatives es reforçaran, impulsades per entitats del propi barri i, a més a més, s'obrirà un nou punt d'inserció laboral per a joves amb problemes de salut mental i/o patiment psicològic. S'ha habilitat a l'Espai Jove Garcilaso i es preveu atendre 50 i 65 persones d'entre 16 i 35 anys durant el proper any.\nPel que fa a la promoció del comerç de proximitat, a través del programa Obert al Futur, es milloraran les habilitats tecnològiques dels comerciants i es dinamitzarà la presència de les botigues a la xarxa. A més, s'intensificarà el servei de transmissió empresarial de Barcelona Activa per afavorir la continuïtat dels comerços, per exemple, quan els propietaris es jubilin.\nAixí mateix, es posaran en marxa noves actuacions d'assessorament a comerciants per millorar l'eficiència energètica, la supressió de barreres arquitectòniques o la compra mancomunada de productes, serveis o subministres.\nPodeu llegir el pla complet aquí.


Miradors i ballada de sardanes al pis de les campanes del Campanar de Cervera | una mica de tot arreu\nMiradors i ballada de sardanes al pis de les campanes del Campanar de Cervera\nAquest any la majoria d’activitats programades des de Cafeteria “el Campanar” i, en motiu del seu 5è aniversari, es fan en espais exteriors. Aquest cartell anuncia el que s’havia de fer el dia 30 de maig. Degut al mal temps es va anular i aleshores, conjuntament amb el Centre Excursionista, a qui donem les gràcies per adaptar-se al recorregut que havíem preparat, es va reprogramar pel dimecres dia 4 de juny. Va fer un dia ben rúfol però, al no ploure, vam poder fer la ruta pels “Miradors de Cervera”. Les fotografies són testimonials però molt fosques ja que de llum, en vam tenir poca.\nEl punt de partida va ser la plaça Santa Anna i de seguida ja ens vam dirigir al primer dels miradors: la Pèrgola. Com tots sabeu la visó de Cervera des d’allí és magnífica.\nVam continuar fins la llarga balconada, segon mirador, que trobem davant la Llar dels jubilats i des d’on es comtempla una vasta extensió de terreny dominat per Les Forques.\nSeguirem fins a la Ciutat Jardí, en el tercer mirador, des d’on, en cas d’haver-hi postes de sol, es poden fer unes fotos fantàstiques i amb molta profonditat de visió.\nVam canviar una mica la ruta per passar davant el Sindicat, ja que aquell dia havien posat el monument de Cervera Ciutat Gegantera. El vam espiar i vam aprofitar per fer una ullada a l’acàcia, que podeu veure a la dreta de imatge, i que està ufanosa i ben viva. Es veu que el canvi li ha provat!\nVam aprofitar aquesta parada per fer la fotografia de grup.\nAquí amb el monument, ben voluminós, i encara tapat.\nEl quart mirador, al pont d l’antiga Nacional II, ens ofereix una molt bona vista de tot el passeig del Portalet.\nOn també hi trobem, espiant, el Campanar de Cervera.\nEl cinquè mirador, a l’urbanització que hi ha sobre el Mas Duran, ofereix una panoràmica bellíssima.\nEl grup va fent via i ja arriba al sisè mirador tot caminant per la pujada del Conservatori.\nLa majoria de gent va tenir una bona sorpresa en arribar al sisè mirador ja que no el coneixien. És una mena de balconada, de molt fàcil accés des del carrer, situada al costat dels jutjats. S’hi veu la imatge poc coneguda d’un conjunt d’habitatges als que s’hi entra des de la plaça Major.\nPassant per la plaça Major…\n… i arribant a la plaça del Fossar, el setè mirador d’aquest recorregut. Des d’aquí es veu una vista dels afores de Cervera fantàstica.\n… i pujant que Cervera ja sabem com les gasta.\nAlguns/nes dels participants van donar per acabada la caminada al peu del Campanar. La resta, comencen a enfilar-se per l’escala de caragol que els portarà fins dalt del mirador, el vuité, més important de la ciutat.\nA dalt, ens esperaven els sardanistes de la colla Jovencells que ja havien començat a ballar sardanes. Tothom s’hi va afegir per tal d’aconseguir fer història.\nAquesta va ser la primera i única vegada que s’han ballat sardanes al pis de les campanes del Campanar de Cervera.\nCal agrair a Joan Castellà i als sardanistes de la colla Jovencells, de la que ell en té cura, la seva bona disposició per col·laborar en aquest acte. I recordar que aquesta ballada s’ha fet en homenatge al 20è aniversari de Cervera Ciutat Pubilla de la Sardana.\nTambé cal agrair als Campaners de Cervera el seu bon acolliment i la seva col·laboració especialment al jove David Mora que va tancar l’acte oferint-nos un toc del que vam gaudir tots els assistents.\nTota l’estona que vam romandre al pis de les campanes el temps va estar a favor i vam poder gaudir d’una posta de sol espectacular. Ballant sardanes tot i contemplant els tons rogencs a l’horitzó va esdevenir una experiència especial i inoblidable.\nEl meu agraïment a Ton Pedrós per haver-me cedit aquesta preciosa fotografia.\nper unamicadetotarreu a Juliol 10, 2014\n← L’Usuhaia que no trobaràs a la Terra del Foc\nTemps de Corpus →\nColònies tèxtils del Llobregat. Colònia Pons (1)


Vallesos 17 - Patrimoni - Sagalés, records que venen rodats\nUna exposició permanent de vehicles clàssics d’entre el 1850 i el 1920, mostra l’evolució del transport de viatgers i de l’empresa d’autobusos de Caldes de Montbui\nRaquel Puig Alasa (text i fotografies)\nDes de fa un parell d’anys, a la principal via de Caldes de Montbui, el carrer Pi i Margall, no és estrany veure calderins i vianants ocasionals aturar-se –ni que sigui un moment– en un nou i gran aparador que transporta automàticament al passat. Es tracta del nou espai expositiu que la històrica empresa de transports Sagalés va obrir, reconvertint l’antic taller d’autobusos. Un espai que fins fa poques dècades, també estava obert però amb el greix, foscor i sorolls propis d’un garatge.\nLa vintena de vehicles de marques mítiques com Hispano Suiza, Chevrolet, Ford o Peugeot, que ara omplen la sala, llueixen brillants i arrenglerats en una mena de graella de sortida. Sembla que demanen sortir a passejar, o potser són les nostres ganes...\nAquesta reconversió de garatge a museu ha estat obra i dèria de Francesc Sagalés, la quarta generació familiar al capdavant d’una aventura viatgera que, de fet, es remunta al 1641, quan els avantpassats traginaven pell, llana, gel o llambordes. Des dels inicis i al llarg dels temps, l’empresa tendiria a adaptar-se als embats històrics i polítics de cada moment. Va anar fent via amb els diversos vehicles de tracció animal, fins que a principis del segle xx, concretament l’any 1909, resultaria pionera en la motorització de diligències, dedicant-se de forma definitiva al transport de viatgers.\nInspirat en el cotxe de cavalls\nDe fet, quan mirem el que va ser el primer autobús a motor veiem ben bé – i així ens ho explica en Francesc– com es va inspirar en el darrer cotxe de cavalls pel que fa a la carrosseria, amb la diferència –enorme– que, al capdavant ja hi havia la cabina pròpia d’un vehicle a motor. Aquest vehicle i d’altres similars, els llogava la mateixa empresa i d’altres de catalanes, coincidint amb la primera gran guerra europea, al mateix estat de França. Aquesta és només una de les peces que es poden veure en aquesta exposició permanent i a la qual es fa difícil no pujar-hi o ficar el nas per les finestrelles. No és l’única joia.\nEn Francesc té una rèplica del primer Mercedes Benz fabricat el 1903, que va adquirir pels sempre curiosos camins del col·leccionisme. Per qui no hi entengui, se’ns presenta com un estrany artilugui, talment un gran tricicle. Però l’alma mater d’aquest museu, ofereix de seguida una ràpida classe de mecànica perquè n’entenguem el funcionament. I és que per a en Francesc aquest garatge és el seu lloc natural. “Quan tenia sis anys ja hi era remenant torns i moles, que també guardo! Després, ben jovenet, vaig aprendre mecànica que em va servir de base quan vaig estudiar la carrera d’enginyer. Aquí, en aquest lloc és on em sento fort”.\nAixí mateix ho percebem quan fem la visita perquè no pot contenir explicacions més o menys apassionades sobre les màquines que hi anem veient. Especialment sobre un Hispano Suiza de l’any 1916 que a en Francesc li té el cor robat. Explica que, en una d’aquelles estones pel garatge, va descobrir el que per a ell seria un autèntic tresor: el vehicle que havia quedat relegat sota un munt de grans peces de ferralla i pols, fins que el van descobrir i es va decidir a anar-lo recuperant. Ara, l’Hispano surt cada any a passejar en el Rally d’Autobusos Clàssics Barcelona-Caldes que Sagalés organitza conjuntament amb l’associació ARCA de vehicles de transport de viatgers antics. La gent de Caldes el coneix força també per les seves sortides pel poble en festes assenyalades, tal com també passa amb la darrera gran diligència de tracció animal, que surt pels Tres Tombs.\nDistribució de places i categories\nAquests primers vehicles se’ns presenten com una gran joguina, tot i amagar quilòmetres d’història. Com algunes de les que ens explica en Francesc i que fan referència, per exemple, a la distribució de les places dels petits autobusos: les de primera, on els seients anaven protegits amb vidres i situats de cara a la marxa, les de segona, on els seients situaven els passatgers uns enfronts dels altres, més estrets: els “entre-cuixats”, ens explica el Francesc. Els de tercera, anaven com podien, al sostre.\nAltres històries que es revelen a propòsit de la nostra visita són que l’any 1920 l’avi d’en Francesc va fundar la Cambra del Transport de Catalunya, que posteriorment també ho seria d’Espanya, juntament amb d’altres petits empresaris del sector. Eren èpoques, com també ho va ser la postguerra, on els empresaris del transport de viatgers s’ajudaven.\nDurant la Guerra Civil en Francesc recorda les explicacions del seu pare: “el comitè ens va venir a avisar que l’endemà anirien maldades. Vam arreglar els vehicles que van servir pel transport de tropes a l’Ebre, fins que acabada la guerra, i en la fugida cap al nord, molts vehicles van acabar estimbats i abandonats pels pels penya-segats de Portbou. Just acabada la guerra, el meu pare els va anar recuperant amb peces de tot arreu que havia anat guardant, per poder tornar a arrencar el negoci de nou”. De fet, el 1944 es va fundar l’Empresa Sagalés, origen de l’actual.\nAquestes grans joguines, doncs, inclouen mil històries al comptaquilòmetres i ens permeten veure l’evolució del sector de forma ben visual: des d’aquella primera diligència al famós biscuter que tot col·leccionista acaba tenint, o als primers autobusos, preludi dels més grans de mitjans del segle passat. Una vintena de peces que s’han de sumar a les vint més que té guardades en Francesc que, actualment, separa un vehicle de cada sèrie un cop acaba el servei definitivament. “La història la fem els homes, però les màquines ens han ajudat molt i jo algunes d’aquestes me les estimo i em sap greu llençar-les després del servei que han fet”, reconeix. Amb tot, no es vol reconèixer com un gran col·leccionista. Admet que és un món de troballes per casualitat, que se li ha anat fent gran i que li falta espai, tot i que veu difícil engrandir el museu, ara per ara, ja que suposaria un augment d’inversió.\nAdaptant-se al sistema elèctric\nI és que aquest viatge en el temps, explica les dificultats del present i alhora el repte de futur que suposa adaptar una flota cap al sistema elèctric.\nEl negoci, en mans dels seus dos fills, s’ha anat diversificant i, a banda de la introducció de vehicles híbrids en línies i serveis urbans, també s’opta a projectes d’àmbit urbà més enllà de l’autobús com ho és per exemple, el servei de bicing elèctric de la ciutat basca de Bilbo el concurs del qual ha guanyat els darrers mesos Sagalés. Una altra de les línies en constant creixement de l’empresa són els serveis discrecionals pels quals hi ha una demanda creixent.\nMés enllà d’aquest dia a dia expansiu, del qual Francesc Sagalés se’n mostra orgullós, hi ha aquest petit santuari del passat que convida a imaginar. El Museu del Tranport de Caldes és ben un recorregut per la història del transport col·lectiu i alhora una forma de conservar patrimoni industrial. Es va posar en marxa l’octubre de 2016 i des de llavors hi han passat més d’un miler de visitants.\nUna imatge de la façana de l’antic garatge Sagalés, ara convertit en espai d’exposició permanent.\nRèplica del primer vehicle amb motor Mercedes Benz de 1903.\nImatge de l’Hispano Suiza que en Francesc va recuperar de l’antic garatge.\nMuseu a Caldes, i al carrer\nEl museu, es pot visitar demanant visita concertada on se solen concentrar persones que estan de visita a Caldes o bé són aficionades al motor. Per a visitar-lo cal enviar un correu a info@sagales.com demanant cita prèvia o visitant la web de Sagalés.\nUn altra via de donar a conèixer aquests vehicles de forma rodada és el Ral·li d’autobusos clàssics Barcelona- Caldes que organitzen conjuntament, l’empresa Sagalés amb l’Associació per a la Recuperació i Conservació d’Autobusos (ARCA) i la Fundació TMB. Aquest 2019, entre el 8 i el 9 de juny se’n va celebrar la desena edició amb un caràcter commemoratiu i amb una cinquantena de vehicles i participants, alguns internacionals. Abans d’enfilar Caldes van estar també exposats a l’avinguda Maria Cristina de Barcelona.\nDetall d’una de les parets, on s’hi acumulen un munt de fotografies antigues de la companyia i de l’àlbum familiar.


Jordi Ribalaygue 07/10/2021 7:18 pm\nUn jutjat de Barcelona continua investigant el suïcidi de Kira, l’adolescent de 15 anys que va llevar-se la vida el maig passat. Els pares de la jove sospiten que va ser víctima d’un cas d’assetjament escolar i acusen el centre on la noia estudiava -el Pare Manyanet del barri de Sant Andreu- d’haver desatès els protocols antibullyng i no haver aturat a temps les presumptes agressions que pensen que la menor va patir i que suposadament la van induir a suïcidar-se. Mentre els Mossos d’Esquadra segueixen indagant en les causes darrere de la mort de la noia, el col·legi desvincula el tràgic succés d’un presumpte assetjament al centre.\nEn una entrevista en una revista de la comunitat religiosa de l’escola, el director general del col·legi catòlic de Sant Andreu, Josep Maria Taulats, conclou que “no es pot establir cap relació entre la desafortunada mort de Kira i una suposada situació de bullyng o setge de qualsevol mena a l’escola”. El religiós diu basar-se en “tota la documentació i els testimonis” que el centre ha lliurat al Departament d’Educació i els Mossos d’Esquadra, amb qui afirma que el Manyanet ha col·laborat “a fons”.\nLes declaracions del màxim responsable del centre han indignat la família de la jove. El pare de la menor, José Manuel López, nega que es pugui parlar de col·laboració de l’escola en la causa judicial.\n“Això no és veritat, són els Mossos els que criden a declarar tant alumnes com professors i els fan anar a comissaria. Així que l’escola no col·labora, sinó que l’imposen a fer-ho. I quant a desvincular el suïcidi de la meva filla dient que a l’escola no hi ha bullyng i que la meva filla no el patia, ja ho veurem al judici”, respon el progenitor en declaracions al TOT Barcelona. En aquest sentit, López recorda que la família va interposar una demanda “per la via penal” per aclarir els fets que van desencadenar la mort de la seva filla.\nResposta del director de l’escola Manyanet on desvincula el suïcidi de Kira d’un cas d’assetjament / TOT Barcelona\nArran del cas de la Kira, s’han destapat altres presumptes casos d’assetjament escolar d’uns alumnes a altres al Manyanet. El Departament d’Educació va respondre a una pregunta parlamentària del PSC que el protocol per assetjament escolar s’ha activat en vuit ocasions al col·legi entre els cursos 2018-2019 i 2020-2021. Abans del suïcidi de Kira, el centre va expedientar un informàtic que va denunciar als Mossos d’Esquadra que un sacerdot amagava 39 gigues de documents pedòfils al seu ordinador. A l’escampar-se la notícia, l’expedient es va tancar, el mossèn va ser detingut i va acabar sent traslladat a una residència de la congregació, lluny del contacte amb menors, segons el Departament d’Educació.\nEn l’entrevista a la publicació escolar, el director del Manyanet dona a entendre que l’inici del tràmit no implica que l’assetjament es doni per confirmat. “El fet d’obrir un protocol mostra només la ferma voluntat de vigilar i tenir cura del benestar de cadascun dels nostres alumnes”, esgrimeix Taulats, que remata a continuació: “Els testimonis relaten la part dels fets que els interessen i segurament exposar tota la informació complerta posaria molts matisos”. El religiós no va més enllà. S’excusa dient que “l’escola no dirà res a través dels mitjans de comunicació” sobre el cas de Kira i que, a més, es troba en “indefensió mediàtica” davant d’altres presumptes assetjaments, perquè no desvetllarà “dades privades i confidencials” d’escolars.\nLa mare de Kira, María José López, ha rebatut les declaracions del director a través de les xarxes socials, on les titlla d’“insinuacions infundades i malintencionades contra altres alumnes que han tingut el valor de denunciar el que altres pretenen tapar”. “Una vegada més, tornen a mentir a les nostres esquenes i de forma il·legítima amb l’única finalitat de netejar la seva imatge davant dels membres de la seva comunitat”, critica.\nUna altra mare sosté que l’escola va menystenir els avisos reiterats amb què va advertir que alguns escolars agredien i amenaçaven la seva filla adolescent i que no va activar el procediment antibullyng fins que el Síndic de Greuges li va instar a fer-ho. La jove va canviar de centre i ha patit dos temptatives de suïcidi, assegura la mare. Per la seva banda, l’Associació de Mares i Pares d’Alumnes (AMPA) del Manyanet defensa que el centre s’ha ajustat a les directrius contra l’assetjament.\nEn el seu missatge a través de la revista corporativa, el director subratlla que es van ajustar a les actuacions previstes perquè psicopedagogs i altres equips d’assessorament atenguessin companys i mestres de Kira, un acompanyament que afirma que encara no s’ha donat per finalitzat. A més, afegeix que el Manyanet va posar-se a disposició de la família de la noia.\nEn canvi, el pare de la jove desmenteix que els hagin fet costat. “No ens han donat suport, ni tan sols amb una missa”, replica López, que recorda que el Síndic de Greuges va obrir una investigació i va recriminar mancances al centre tant en l’atenció a la família com als companys de Kira després del suïcidi.\nAssetjament escolar educació Sant Andreu


mayo, 2015 | PORTAL22\nPosted on 29/05/2015 por portal22\nEl dijous dia 4 de juny s’estrena ‘Bicicletes vs cotxes’ a les sales de tot l’Estat. Gaudeix-ne el mateix dia al Portal22, a les 20h amb l’entrada gratuïta.\nLa indústria de l’automòbil inverteix milions de dòlars cada any per afavorir els seus negocis, i una de les millors maneres de fer-ho és procurar la construcció de noves autopistes i carreteres. Però és aquesta la millor solució per afavorir el transport interurbà i dins de les grans ciutats? Augmentar el nombre de carrils de les carreteres permet realment que hi hagin menys embussos? Per què no hi ha cap gran ciutat del món que hagi resolt el problema de l’automòbil?\nAline Cavalcante de Sao Paulo i Don Koeppel de Los Angeles son dos dels protagonistes que lluiten per aconseguir ciutats més sostenibles. Es neguen a deixar d’anar amb bicicleta per moure’s dins la seva ciutat. Tot i l’augment del nombre de morts en accidents de trànsit lluiten per a que la bicicleta s’erigeixi com el vehicle principal dins les grans ciutats.\nEl món està immers en una gran crisi mediambiental que tard o d’hora s’haurà d’afrontar si volem preservar la nostra espècie. El canvi climàtic, l’esgotament dels recursos fòssils i la contaminació urbana i dels oceans són qüestions de màxima importància. De tant en tant es prenen tímides mesures a favor del medi ambient, però no s’està afrontant el tema de forma directa. En aquest context la bicicleta s’erigeix com una poderosa eina pel canvi. Com una eina tan senzilla pot comportar una revolució global que permeti posar fi a bona part dels grans problemes mediambientals de la nostra era? Però és tant simple posar fi a l’hegemonia del cotxe? Quins interessos volen posar fre a aquesta revolució?\nIncansables activistes d’arreu del món lluiten per tal que s’incrementi el nombre de carrils bici, augmentin les facilitats legals pels ciclistes, disminueixin els accidents de trànsit i els infants aprenguin a valorar el fet de viure en un món net de pol·lució. La contribució d’aquests herois anònims a la millora ambiental del planeta és indispensable. Però també ho és per millorar la qualitat de vida a les grans ciutats. No pretenen criminalitzar els conductors d’automòbil, volen canviar les consciències dels ciutadans que cada dia han de fer hores d’embussos per anar a treballar.\nUn film que invita a la reflexió: per què no s’ha aconseguit que la bicicleta es posicioni com a vehicle principal de mobilitat urbana a les principals ciutats del món? Només fan falta petites mesures per modificar el transcurs de la història, però fins que els governs no gosin plantar cara davant la poderosa indústria de l’automòbil, els canvis no es faran efectius. Per a què això passi, hi ha un grup de gent que no es rendeix. Un brot verd que pretén esdevenir una revolució a escala mundial.\nSuècia (2015) 91 min\nSouth By Southwest – Austin, EUA, 2015.\nFull Frame Documentary Film Festival – Durham, EUA, 2015


Daily Archives: 11 de septiembre de 2018\nPublicada la Resolució que determina les puntuacions per aconseguir la Beca de Menjador.\nAquest matí la Conselleria d’Educació, Investigació, Cultura i Esport ha publicada la Resolució que determina les puntuacions per obtenir Beca de Menjador per al present curs escolar 2018-2019.\nEls tipus de beques per al present curs són:\nBeca amb una puntuació de 20 punts no pagarà res per cada menú.\nBeca amb una puntuació de 19 punts pagarà 0,25€ per cada menú.\nBeca amb una puntuació de 18 punts pagarà 0,75€ per cada menú.\nBeques amb una puntuació de 17, 16, 15 i 14 punts pagaran 1,25€ per cada menú.\nBeca amb una puntuació de 13 punts pagarà 1,75€ per cada menú.\nBeques amb una puntuació de 12, 11, 10, 9 i 8 punts pagaran 2,25€ per cada menú.\nSi la vostra filla o fill es queda al menjador aquest mes de Setembre i apareixen a la Resolució provisional amb puntuació compresa entre 20 i 8 punts li aplicarem l’import corresponent des del primer menú servit en aquest mes.\nSi la vostra filla o fill té concedida la beca segons les puntuacions anteriors i hores d’ara no es queda al menjador i voleu que es quede, és necessari demà matí passeu per Secretaria i parleu amb Paca o Salva per indicar-los els dies que els vostres fills o filles es quedaran al menjador.


3 min. Barcelona 22/03/2020 00:10\n651x366 Edgar Picazo treballa instal·lant aparells d’aire condicionat des de fa 18 anys. / ARA Edgar Picazo treballa instal·lant aparells d’aire condicionat des de fa 18 anys. / ARA\n“Com és lògic, no hi ha ningú que et vulgui a casa seva per muntar-li un aparell d’aire condicionat”. L’Edgar Picazo és autònom i fa 18 anys que és frigorista. Durant gairebé aquestes dues dècades n’ha vist de tots colors, però mai havia viscut una crisi d’aquesta magnitud. El divendres 13 de març, quan el president del govern espanyol, Pedro Sánchez, va decretar l’estat d’alarma, Picazo va començar a rebre trucades per cancel·lar instal·lacions, la que tenia prevista per aquella mateixa tarda i totes les d’aquesta setmana. “Des d’aquell divendres ja no m’he mogut de casa”, explica. Dimarts, després que tant la Generalitat com l’Estat fessin públic quines ajudes donaven al col·lectiu d’autònoms, va trucar al seu gestor perquè mirés si hi podia optar. “M’ha de trucar per informar-me de les opcions i començar a sol·licitar-les en els pròxims dies”, afegeix.\nLa setmana passada just acabava de tancar un acord amb una gran cadena de botigues d’informàtica, electrònica i electrodomèstics per instal·lar 400 aparells d’aire condicionat. “Ja m’han enviat un correu per dir-me que quan passés aquest episodi en tornaríem a parlar, esperem que l’acord es mantingui”, diu. Però el d’aquesta empresa no ha estat una excepció: també ha rebut comunicacions de cancel·lació d’altres companyies per a les quals treballa.\nEn la seva vida com autònom no ha agafat pràcticament cap baixa laboral. “Fins i tot he anat a treballar amb una lesió a la mà”, recorda. Ara l’únic que vol és precisament tornar com abans millor a la feina. “Quan passi això, la gent el que voldrà és incorporar-se al seu lloc de treball i sortir de casa”, insisteix.\nTé parella, una filla, i paga lloguer, a part de la quota mensual d’autònoms. El futur immediat el té cobert perquè intenta cada mes estalviar una mica, però té por que quan se superi aquest episodi la gent comenci a prescindir dels seus serveis. Les quatre instal·lacions que havia de fer aquesta setmana les té tancades però s’haurà de veure si li continuen entrant nous clients. “Tinc por del futur; ara mateix un aparell d’aire condicionat és un article de luxe si et quedes sense feina i gairebé no arribes per cobrir les despeses”, explica.\nGairebé 17.000 ERTOs\nAhir mateix el departament de Treball va actualitzar les dades d’empleats afectats per expedients de regulació temporal d’ocupació (ERTO). La xifra ja arriba a les 210.332 persones, gairebé un 28% més que aquest divendres. Les companyies han registrat un total de 16.957 ERTOs des del 12 de març.


Subdirector de Música del OAM Palau de la Música, Congressos i Orquestra de València.\nTelèfon: 96 337 50 20\nE-mail corporatiu: mmunoz@palauvalencia.com\nRetribució anual bruta: 65.650€\nBOP 25-09-2018 (pdf 153 kb)\nLlicenciat en Filologia Romànica (1975).\nEstudis: Periodisme, Filologia Francesa, Cant, Conjunt Coral, Violí, Piano i Teoria de la Música.\nIdiomes: castellà (mat.), valencià (C1), anglès (B2), francès (C1), italià (B2) i alemany (B1).\nExperiència de gestió, musical, cultural i periodística:\n- Membre i directiu de la Coral Universitària de Múrcia (1972-1976).\n- Violí segon de l'Orquestra del Conservatori de Múrcia (1975-1977).\n- Professor col·laborador de la Càtedra de Cinematografia de Múrcia (1974-1983).\n- Delegat del diari El País a València (1981-1988), promotor de l'edició valenciana i director d'aquesta des del març del 1986 fins al setembre del 1988, sotscap de les seccions de Madrid i Espanya, i crític de discos d'aquest diari.\n- Director del Palau de la Música de València des del gener del 1990 fins al juliol del 1991.\n- Membre del jurat del Concurs Internacional de Veus Líriques Giacomo Lauri Volpi de Latina (Itàlia), el 1991.\n- Membre de la directiva de la Societat Filharmònica de València (1990-1995 i 2010-2012).\n- Autor de la programació inaugural de l'Auditori de Múrcia (1996).\n- Director de la revista Camp Valencià (1991-1992).\n- Assesor de Comunicació i Relacions Públiques del Ministeri per a les Administracions Públiques (1992-1993).\n- Director del Centre Territorial de TVE a Múrcia (1993-1996).\n- Ponent al Centre de Professors de Múrcia del Ministeri d'Educació i Ciència (1994).\n- Redactor en cap de Política, columnista, editorialista i crític musical del diari Levante-EMV (1997-2009), on es va encarregar també de la gestió dels premis Importante de Levante.\n- Responsable de Comunicació de l'empresa Hidraqua a València (2010-2015), on ha coordinat la comunicació, la publicitat i les activitats culturals i didàctiques, com ara les representacions teatrals amb motiu del Dia Mundial de l'Aigua i del Dia Mundial del Medi Ambient, i ha comissariat exposicions com la que està instal·lada a Almenara sobre la Font de Quart.\n- Responsable de Comunicació i de la programació del Festival Residències de Música de Cambra de Godella, que dirigeix Joan Enric Lluna (2009-2015).\n- Subdirector de Música del Palau de la Música de València i Intendent de l’Orquestra de València des del 15 d’agost del 2015.\nPublicacions sobre música: Ha estat crític musical del diari digital València Plaza (2010-2015). També ha exercit la crítica musical i publicat articles, entrevistes i reportatges sobre música en El País, Levante-EMV, La Verdad, L'Esfera, Valencia City y Valencia Plaza. Col·labora amb notes als programes del Palau de la Música de València des de l'any 1987 i també ho ha fet amb el Palau de les Arts.\nAltres publicacions: La fascinació de la realitat (compilació d'articles d'opinió publicats a Levante-EMV) i l'assaig Contra els Borja, en col·laboració amb la seua dona, la professora de la Universitat de València Júlia Benavent.\nAltres dades: Membre de la Societat d'Amics de Bayreuth (Alemanya), que patrocina el festival d'òperes de Wagner celebrat anualment en aquesta ciutat. Està en possessió del títol Miquelet d'Honor que atorga la Societat Coral El Micalet de València.\nTítol de Llicenciat en Filosofia i Lletres - Secció de Filologia Romànica (pdf 182 kb).